Рішення адміністративного суду від 2022-11-10 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, Фонду Державного майна України, в якому просила - визнати протиправними дії Фонду державного майна України, які виразилися у безпідставній та тривалій затримці щодо виконання судового рішення про поновлення на роботі позивача відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 року по справі № 804/2684/16; - визнати протиправними дії Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областей, які виразилися у порушенні статей 49,116 та 117 КЗпП України у вигляді не надання позивачу довідок про нараховані суми, належні працівникові в день звільнення станом на 11.04.2016 року та на 19.10.2020 року та не проведення повного та своєчасного розрахунку при звільненні; - стягнути з солідарно з Фонду державного майна України та Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областей на користь позивача середній заробіток (середню заробітну плату) за час безпідставного невиконання судового рішення за період з 11.04.2016 року по 19.10.2020 року включно. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Фонду державного майна України на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 20.09.2016 року по 07.10.2020 року включно у розмірі 1418383,17 грн. (сума вказана без урахування податків і зборів). В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Фондом державного майна України подано апеляційну скаргу, в якій відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсягу. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що регіональне відділення є юридичною особою, має рахунки в органах казначейської служби України, мають самостійний баланс; посада начальника регіонального відділення міститься у штатному розписі саме регіонального відділення; заробітну плату начальник регіонального відділення отримує саме в регіональному відділенні, а не у Фонду державного майна України; апарат Фонду державного майна України не може нести відповідальність на іншу юридичну особу. Крім того, скаржник вказує на те, що судом неправильно зроблено розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на рахунок позивача. Так відповідач вказує на безпідставне зарахування до розрахунку премії та підвищення заробітку за посадою позивача. Вказує на те, що суд за основу розрахунків взяв розрахунки позивача не приділивши уваги запереченням відповідачів з цього приводу. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач вказує на те, що саме Фонд є належним органом, що повинен виплачувати позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу. Проте підтримує доводи апеляційної скарги в частині помилкового розрахунку середнього заробітку, що підлягає відшкодуванню. Позивачем надіслано відзив на апеляційну скаргу, в кому [PERSON] зазначає про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та наполягає на правильності висновків суду першої інстанції, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 у справі № 804/2684/16, яка набрала законної сили 24.11.2016, визнано протиправним та скасовано наказ Фонду державного майна України від 11.04.2016 № 48-р та поновлено позивача на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області; постанова суду в частині поновлення на посаді підлягає негайному виконанню. 08.10.2020 Фонд державного майна України видав наказ № 364-р «Про поновлення [PERSON] », яким поновлено позивача на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області в Регіональному відділенні Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областей з 12.04.2016. Вказаний вище наказ видано на виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 у справі № 804/2684/16, про що безпосередньо вказано у самому наказі. 16.10.2021 Регіональне відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областях видало наказ № 342-к «Про вихід на роботу [PERSON] », яким наказано вважати позивача такою, що приступила до роботи на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області в Регіональному відділенні Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областей з 16.10.2020. Фонд державного майна України видав наказ від 16.10.2020 № 378-р «Про встановлення надбавки [PERSON] », яким наказано встановити з 12.04.2016 позивачу надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 50% посадового окладу. Також Фондом державного майна України видано наказ від 16.10.2020 № 374-р «Про встановлення рангу державного службовця [PERSON] », яким наказано присвоїти позивачу з 01.05.2016 у межах відповідної категорії посад найнижчий 6 ранг державного службовця. 19.10.2020 Фонд державного майна України видав наказ № 380-р «Про звільнення [PERSON] », яким звільнив позивача з 19.10.2020 в порядку переведення з посади начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області в Регіональному відділенні Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областей. Також судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що позивачу відповідачі не виплатили заробітну плату за період з 12.04.2016, тобто з дня поновлення на посаді, по день видання наказу Фонду державного майна України від 08.10.2020 № 364-р «Про поновлення [PERSON] ». Не погодившись з позицією відповідачів позивач звернулась до суду. Судом розглянуто справу в межах вимог та доводів апеляційної скарги Фонду державного майна України, а саме щодо стягнення з \~Фонду середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. Надаючи оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду на користь [PERSON] . Так, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 у справі № 804/2684/16, яка набрала законної сили 24.11.2016, визнано протиправним та скасовано наказ Фонду державного майна України від 11.04.2016 № 48-р та поновлено позивача на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області; постанова суду в частині поновлення на посаді підлягає негайному виконанню. Згідно ст. 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 235 КАС України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Приписами ст. 236 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Положення ст. 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання заробітної плати чи неможливості працевлаштуватись. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 (справа № 461/1303/19). З матеріалів справи слідує, що позивач на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області своєчасно поновлена не була, що свою чергу свідчить про затримку відповідачем виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого \~\~працівника та зумовлює породження у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки в силу приписів ст. 236 Кодексу законів про працю України. Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідачами не надано суду доказів об`єктивної неможливості вчасного виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 у справі № 804/2684/16 в частині поновлення позивача на роботі. Щодо належності Фонду державного майна України як особи, яка повинна відшкодувати середній заробіток за час затримки виконання судового рішення. Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. Положеннями ч. 1 ст. 6 вказаного Закону визначено, що Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності. Таким чином, відповідач у цій справі - Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, а утворені ним регіональні відділення, хоча і мають статус юридичної особи, здійснюючи свої повноваження підпорядковуються саме цьому центральному органу. Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, в межах справи № 804/2684/16 судом було визнано протиправним та скасовано наказ Фонду державного майна України від 11.04.2016 року № 48-р про звільнення позивача з посади. В подальшому саме наказом Фонду державного майна України № 364-р «Про поновлення [PERSON] », поновлено позивача на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області в Регіональному відділенні Фонду державного майна України в Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областей з 12.04.2016 року. Таким чином саме Фонд державного майна України в спірних правовідносинах є особою, яка несе відповідальність, зокрема, за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, а отже й про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. Щодо розрахунку суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується зокрема у випадках вимушеного прогулу. Відповідно до пунктів 2, 5, 8 цього Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей (п. 10 Порядку). Стягуючи середній заробіток за час затримки виконання судового рішення з Фонду, суд першої інстанції скористався розрахунком суми середнього заробітку наданого позивачем, який ґрунтувався на даних листа Національного агентства з питань державної служби. Судом зазначено, що відповідачем не надано інформації стосовно заробітку позивача за останні два місяці роботи перед звільненням. Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної справи колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Останнім абзацом пункту 4 Порядку передбачено, що коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Крім того, згідно до п.4 Порядку, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. З матеріалів справи слідує, що в наступних періодах [PERSON] знаходилася на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності, а саме: - серії АГС №083926 перебувала на лікарняному з 25.09.2015 по 02.10.2015, стати до роботи 03.10.2015; - серії АГС №633733 від 05.10.2015 перебувала на лікарняному з 05.10.2015 \~по 23.10.2015, стати до роботи 24.10.2015; - серії АГС №616876 від 06.11.2015 перебувала на лікарняному з 26.10.2015 по 06.11.2015, стати до роботи 07.11.2015; - серії АГХ №878579 від 20.11.2015 перебувала на лікарняному з 09.11.2015 по 20.11.2015, стати до роботи 21.11.2015; - серії АГФ №386084 від 23.11.2015р. перебувала на лікарняному з 23.11.2015 по 07.12.2015, стати до роботи 08.12.2015; - серії АГС №083964 від 08.12.2015 перебувала на лікарняному з 08.12.2015 по 25.12.2015, стати до роботи 26.12.2015 (анульовано медичним закладом, натомість видано новий АГС №152357); - серії АГС \~№152357 від 08.12.2015 перебувала на лікарняному з 08.12.2015 \~по 25.12.2015, стати до роботи 25.12.2015; - серії АГФ №376474 від 09.12.2015 перебувала на лікарняному з 29.12.2015 по 06.01.2016, стати до роботи 07.01.2016; - серії АГФ №354406 від 27.01.2016 перебувала на лікарняному з 11.01.2016 \~по 27.01.2016, стати до роботи 28.01.2016; - серії АГР №058114 від 23.03.2016 перебувала на лікарняному з 28.01.2016 \~по 19.02.2016, стати до роботи 20.02.2016; - серії АГЮ №094112 від 22.02.2016 перебувала на лікарняному з 22.02.2016 по 18.03.2016, стати до роботи 19.03.2016; - серії АГТ №422401 від 21.03.2016 перебувала на лікарняному з 21.03.2016 \~по 18.04.2016, стати до роботи 19.04.2016. Отже, протягом більше ніж 4 місяці позивач не працювала та заробітну плату не отримувала. Дана обставина не врахована судом першої інстанції під час розрахунку суми середнього заробітку під час затримки виконання судового рішення, що підлягає стягненню на користь позивача. З врахуванням викладених обставин, до застосування підлягають приписи останнього абзацу пункту 4 Порядку №100. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладені в постанові від 26.08.2020 у справі № 501/2316/15. Розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення здійснюється наступним чином. Період затримки виконання рішення обраховується з 12.04.2016 по 07.10.2020 року, тобто з наступного дня після ухвалення постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 у справі № 804/2684/16, яка в частині поновлення позивача на посаді підлягає негайному виконанню, по 07.10.2020, оскільки 08.10.2020 року ФДМ України видав наказ про поновлення позивача на посаді. Так, згідно до наявних в матеріалах справи штатних розписів Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області \~посадовий оклад за посадою начальник регіонального відділення у 2016 році становив 3491,00 грн.; з 01.05.2016 31.12.2016 6892,00 грн.; у 2017 році 7100 грн.; у 2018 році 10400,00 грн.; у 2019 році 10990,00 грн.; у 2020 році 12000,00 грн. (Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградських \~областях). Середньоденний заробіток за квітень 2016 року становить 3491,00 грн. (посадового окладу) : 21( робочих дні) = 166,23 грн. За період з 12.04.2016 року по 30.04.2016 року 14 робочих днів. Отже, за квітень 2016 року середній заробіток позивача становив 166,23*14= 2327,33 грн. За період з 01.05.2016 року по 31.12.2016 року 8 робочих місяців середній заробіток позивача, згідно до посадового окладу дорівнює 6892,00 грн.*8=55136,00 грн. За 2017 рік середній заробіток позивача становить 7100,00 грн.*12 (робочих місяців) = 85200,00 грн. За 2018 рік середній заробіток позивача становить 10400,00 грн.*12 (робочих місяців) = 124800,00 грн. За 2019 рік середній заробіток позивача становить 10990,00 грн.*12 (робочих місяців) = 131880,00 грн. За період з 01.01.2020 року по 30.09.2020 року 9 робочих місяців середній заробіток позивача, згідно до посадового окладу дорівнює 12000,00 грн.*9=108000,00 грн. Середньоденний заробіток за жовтень 2020 року становить 12000 грн. (посадового окладу) : 22( робочих дні) = 545,45 грн. За період з 01.10.2020 по 07.10.2020 5 робочих днів. Отже, за жовтень 2020 року середній заробіток позивача становив 545,45*5= 2727,27 грн. Отже середній заробіток за час затримки виконання судового рішення [PERSON] , який підлягає стягненню, становить 510 \~070,60 грн. Водночас, суд зазначає, що відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 23.04.2019 по справі №2340/3023/18 суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не повно встановлено обставини по справі, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та помилкового вирішення спору, та згідно до приписів ст.317 КАС України підлягає скасуванню в частині стягнення з Фонду державного майна України суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та прийняття нової постанови в цій частині про часткове задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: partial