Рішення адміністративного суду від 2022-07-29 00:00:00+03

[PERSON] (далі по тексту позивач) звернувся до суду із вищевказаним позовом до районного сектору патрульної поліції Відділу поліції №4 Вінницького РУП у Вінницькій області, інспектора РСПП ВП №4 Вінницького РУП лейтенанта поліції Пустовіт Андрія Васильовича (далі - відповідачів - 2), підставність якого обґрунтував тим, що 14.05.2022 поліцейським РСПП ВП №4 Вінницького РУП у Вінницькій області Пустовіт А.В. було винесено постанову серії БАБ №958097 про накладення на нього, [PERSON] , адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень за ч. 2 ст.122 КУпАП, у зв`язку із тим, що 14.05.2022 о 09:55 годині в м. Липовець по вул. Соборності, він, [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault Laguna 3» державний номерний знак [NUMBER] , не виконав вимогу Правил дорожнього руху здійснив зупинку на зупинці громадського транспорту, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Позивач вважає вказане рішення посадової особи суб`єкта владних повноважень протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відсутності будь - яких належних та допустимих доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, також відповідачем грубо порушено норми матеріального та процесуального права при розгляді даної справи , зокрема не зазначено, який пункт Правил дорожнього руху ним порушено, що тягне адміністративну відповідальність; не забезпечено його право на правову допомогу, на якому він наполягав, розгляд справи не проведено, а обмежено складанням оскаржуваної постанови, чим порушено його права та охоронювані законом інтереси, що стало підставою звернення до суду із даним позовом. У визначений\~судом строк\~представником відповідача\~Головним управлінням\~Національної поліції\~у Вінницькій\~області Башлей\~І.,\~було надано\~відзив,\~відповідно до\~якого він\~просив в\~задоволенні позову\~відмовити у\~повному обсязі,\~мотивуючи тим,\~що посадовою\~особою суб`єкта\~владних повноважень\~було встановлено факт порушення позивачем п.15.9 ПДР, що підтверджується винесеною\~постановою та\~наявними фотознімками\~із зображенням\~автомобілю розташованого\~на незначній\~відстані від\~дорожнього знаку\~«Пішохідний перехід», за що передбачена адміністративна відповідальність ч.2 ст.122 КУпАП. Відповідач, будучи посадовою особою суб`єкта владних повноважень, наділений повноваженнями на розгляд справи та винесення оскаржуваного рішення та за наявності належних та допустимих доказів наклав на позивача стягнення в межах санкції статті, за якою висунуто йому було обвинувачення, отож така постанова є законною та правомірною. Ухвалою суду від 24.05.2022 розгляд даної адміністративної справи було призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у письмовому провадженні, а також витребувано у Відділу поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 122 КУпАП, у якій було винесено оскаржувану постанову серія БАБ №958097 від 14.05.2022. Представником відповідача було подано клопотання в якому він виявив намір брати участь при розгляді справи. Приймаючи до уваги те, що характер спірних правовідносин та\~предмет доказування\~у справі\~є незначної складності\~не вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд вважає за доцільне здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Із матеріалів адміністративної справи встановлено, що сторони були належним чином повідомлені про день та час розгляду адміністративної справи, в підтвердження чого є заява позивача, відомості про вручення повідомлення інспектору РСПП ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області відповідно до реєстру кур`єрської кореспонденції, а також направлене повідомлення в адресу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на офіційну електронну адресу, про що додано докази до справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши усі зібрані у справі докази, судом встановлено, що 14.05.2022 поліцейським лейтенантом поліції Пустовітом А.В. інспектором РСПП ВП №4 Вінницького РУП, була винесена постанова серії БАБ №958097 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень. Відповідно до вказаного рішення посадової особи суб`єкта владних повноважень, 14.05.2022 о 09:55 годині в м. Липовець по вул. Соборності, [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault Laguna 3» державний номерний знак [NUMBER] , не виконав вимогу правил дорожнього руху здійснив зупинку на зупинці громадського транспорту, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Позивач, не погодившись із рішенням посадової особи суб`єкта владних повноважень, вважаючи його незаконним, звернувся до суду із даним позовом про оскарження індивідуального акту. За приписами ч. ч. 1, 2 ст.\~71\~КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно ухвали суду від 24.05.2022 судом витребовувались матеріали справи про адміністративне, у якій позивач оскаржує постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. Факт отримання ухвали суду відповідачем не заперечувався у відзиві, утім в адресу суду запитувані матеріали не направлено, про поважність причин не повідомлено. Відповідно до відзиву представник відповідача вказує на наявність фотознімків із зображеннями автомобіля розташованого на незначній відстані від дорожнього знак «Пішоходний перехід», утім вказаних доказів до відзиву не було надано. Крім цього, про наявність таких доказів відсутні посилання й у оскаржуваному позивачем рішенні. Статтею 251 КУпАП визначено поняття доказів у справі про адміністративне правопорушення. Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку. Позивач притягується до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, яка настає поміж іншого у разі порушення правил\~проїзду зупинок\~транспортних засобів\~загального користування\~та тягне за собою накладення штрафу\~в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Положеннями п.11 ч.1 ст.23\~Закону України\~"Про\~Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього\~руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів. Правила дорожнього\~руху (далі - ПДР), відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України (п. 1.1 Правил дорожнього руху). Зупинення транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог\~пункту 15.9. Правил дорожнього руху, вказаний пункт містить відповідні підпункти, зокрема, які забороняють зупинку транспортного засобу за наявності відповідних підстав, зокрема зупинка забороняється: а) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених\~п. 15.8 ПДР); в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють; ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився; з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки; и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду. Із оскаржуваної постанови слідує, що вона не містить, який пункт та підпункт ПДР було порушено позивачем, відсутні у оскаржуваному рішенні посилання на докази в підтвердження того, що здійснювалась фотофіксація правопорушення чи наявність інших доказів в підтвердження висунутого позивачеві обвинувачення щодо порушення правил зупинки. Згідно ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. З огляду на викладене, судом встановлено, що матеріали справи не містить жодних належних та допустимих доказів на підтвердження «поза розумним сумнівом» винуватості [PERSON] , а останній категорично заперечує факт порушення правил зупинки. При цьому, суд звертає увагу, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 по справі N 338/1/17. Інших доказів,\~що підтверджують\~факт вчинення\~позивачем адміністративного\~правопорушення,\~відповідачем не\~надано та\~матеріали справи\~їх не\~містять. Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами свідчать про не доведення правомірності прийнятого відповідачем як посадовою особою суб`єкта владних повноважень рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах вказано у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17, від 24 липня 2019 по справі № 161/10598/16-а, від 17 липня 2019 року по справі № 295/3099/17, від 07 серпня 2019 року по справі № 754/10826/16. Тому суд вважає, що правомірність прийняття оскаржуваної постанови відповідачем, з огляду на відсутність доказів, які можуть бути взяті судом до уваги на спростування викладених у позовній заяві обставин, не доведено. Що стосується\~доводів позивача\~у позовній\~заяві про\~спрощений порядок\~розгляду справи\~відповідачем та\~ненадання йому\~можливості скористатись\~правовою допомогою,\~то суд\~враховує позицію\~Верховний Суд\~у складі\~колегії суддів\~Касаційного адміністративного\~суду від\~07.11.2019 у справі № 487/2179/17 а дміністративне провадження\~№ К/9901/6150/18,\~де зазначено,\~що реалізація права позивача щодо можливості скористатися правовою допомогою забезпечується під час оскарження безпосередньо рішення суб`єкта владних повноважень у суді. Як убачається із оскаржуваної постанови у п.8 міститься запис про роз`яснень прав визначених ст.268 КУпАП позивачеві, стоїть підпис позивача, оскільки іншого не доведено, отож йому було роз`яснено його права та обов`язки, суть вчиненого ним порушення, оголошено та вручено примірник оспорюваної постанови, позивач реалізував свої права шляхом оскарження безпосередньо рішення посадової особи суб`єкта владних повноважень у суді, відтак порушення у цій частині прав позивача не доведено. З огляду на викладене та у контексті правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову про притягнення позивача до відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу слід скасувати, а провадження у справі закрити, тому позов підлягає до задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст.139 КАС України. Судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи загального захворювання, отож звільнений був від сплати судового збору, у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» при пред`явленні позову до суду, а оскільки позов задоволено у повному обсязі, тому судові витрати у вигляді судового збору підлягають відшкодуванню в дохід держави за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, який є суб`єктом владних повноважень.

Результат розгляду: granted