Рішення адміністративного суду від 2024-01-23 00:00:00+02

в жовтні 2023 року представник [PERSON] звернулася до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області з позовом, в якому просила: скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ № 7785545 від 22.09.2023 року, про застосування до [PERSON] адміністративного стягнення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. 00 коп., винесену поліцейським УПП в Рівненській області Муляр О.В., провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 листопада 2023 року задоволено позовну заяву [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Рівненській області в особі Управління патрульної поліції в Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №7785545 від 22.09.2023 року, про застосування до [PERSON] адміністративного стягнення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. 00 коп. Справу про адміністративне правопорушення - закрито. Стягнуто на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Рівненській області судові витрати у розмірі 536 грн. 80 коп. У листопаді 2023 року представник позивача Осадчук Т.С. подала до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, яким стягнути з Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 грудня 2023 року відмовлено у прийнятті додаткового рішення щодо вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовною заявою [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Рівненській області в особі Управління патрульної поліції в Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20.12.2023 скасувати та ухвалити додаткове рішення у даній справі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до необґрунтованої відмови в ухваленні додаткового судового рішення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що витрати можуть бути вже сплачені або такі, які сторона має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Серед іншого посилається на постанову від 29.10.2020 у справі №686/5064/20 Верховного Суду. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2024 року вирішив розглядати дану справу в відкритому судовому засіданні. 19 січня 2024 року на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшла заява від представника позивача - Осадчук Т.С., у поданій заяві представник апелянта просить суд розглянути заяву без участі заявника та його представника. Представник відповідача в засідання не з"явився. Заяв клопотань щодо розгляду справи не подав. Відповідно до ст.311 КАС України колегія суддів визначила за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, зважаючи на необхідність вирішити питання про розподіл судових витрат, вважає, що наявні підстави для прийняття додаткової постанови. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.252 КАС України\~суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України \~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.1 ч.3 ст.132 КАС України \~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За правилами ч.ч.1,2 ст.134 КАС України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Приписи ч.3\~ст.134 КАС України\~визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.4\~ст.134 КАС України \~для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому в силу положень ч.5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч.9 ст.139 КАС України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року у справі №569/17904/17. Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що обов`язковою умовою для врахування судом таких доказів є їх подання до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З матеріалів справи вбачається, що представником позивача Осадчук Т.С. протягом встановленого процесуальним законом строку надано документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, серед яких: - договір про надання правової допомоги №29/09/2023 від 29.09.2023 року; - свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 21.05.2019 року; - ордер на надання правової (правничої) допомоги від 29.09.2023 року. Відмовляючи у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належного доказу понесених витрат на професійну правову допомогу на суму 4000 грн., а саме, не надано платіжного доручення. Надаючи оцінку правильності висновків суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що питання застосування частини сьомої статті 139 КАС України щодо доведеності розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу неодноразово було предметом дослідження у Верховному Суді. Так, у постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2020 \~року (справа №686/5064/20), від 05 \~березня 2021 року (справа №200/10801/19-а), від 16 березня 2021 року (справа №520/12065/19), постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року (справа № 922/445/19), сформульовано правовий висновок про те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Таке правозастосування випливає з нової процедури відшкодування витрат на професійну правову допомогу, імплементованої у КАС України з 15 грудня 2017 року, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки належить сплатити. Наведений підхід щодо визнання фактично здійсненими витрат за відсутності факту оплати вбачається також із практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так, у рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, слід розглядати як фактично понесені, зазначивши наступне: «...хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Отже, представник заявника має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (див. вищезазначене рішення у справі «Савін проти України» (Savin v. Ukraine), п. 97)». Такий підхід щодо застосування положення ч.7 ст.139 КАС України у разі відсутності документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за умови погодження сторонами при укладанні договору про надання правничої допомоги оплати таких витрат у майбутньому, застосовано Верховним Судом у постанові від 28 липня 2023 року у справі №280/1987/20. З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг, не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та вищенаведеними висновками апеляційного суду. Відповідно до \~ст.19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави (п.1); складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру (п.2); представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (п.6). Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Згідно з ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. Надаючи оцінку визначеної у договорі про надання правничої допомоги №29/09/2023 (а.с.8) вартості гонорару адвоката, як витрат позивача за отриману правничу допомогу, колегія суддів вважає, що сума в 4000,00 грн. є співмірною до наданих послуг. Відтак, судова колегія приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з Головного управління Національної поліції в Рівненській області в особі Управління патрульної поліції в Рівненській області у визначеному заявником розмірі гонорару - 4000 грн.

Результат розгляду: granted