Рішення адміністративного суду від 2023-05-03 00:00:00+03

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить: 1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницької області в проведенні перерахунку [PERSON] раніше призначеної пенсії, як державному службовцю, у відповідності до ст. 37 ЗУ "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, в редакції, чинній станом на грудень 2010, і відповідно до постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.10.2020. 2. Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Хмельницької області на підставі постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.10.2020 здійснити перерахунок та виплатити пенсію державному службовцю [PERSON] , в розмірі 88% суми заробітної плати державного службовця у відповідності до статті 37 ЗУ "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХП, в редакції, чинній станом на грудень 2010, та врахувати при проведенні такого перерахунку суми індексації грошових доходів населення у розмірі 1693.35 грн., матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі 8446,21 грн., матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1901,00 грн., премії до державних, професійних свят, ювілейних дат у розмірі 2946,00 грн. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.11.2022 позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницької області в непроведенні перерахунку [PERSON] раніше призначеної пенсії, як державному службовцю у відповідності до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, в редакції, чинній станом на грудень 2010, на виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.10.2020. Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Хмельницької області здійснити з 01.07.2019 перерахунок та виплату пенсії [PERSON] у відповідності до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХП, в редакції, чинній станом на грудень 2010, в розмірі 88% суми заробітної плати державного службовця, на підставі довідки від 06.06.2019 №11 про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарних місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до закону України "Про державну службу", із врахуванням при проведенні такого перерахунку зазначені у довідці від 06.06.2019 №11 суми: індексації грошових доходів населення у розмірі 1693,35 грн., матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі 8446,21 грн., матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1901,00 грн., премії до державних, професійних свят, ювілейних дат у розмірі 2946,00 грн., з врахуванням проведених виплат. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши апеляційну скаргу в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та з 18.11.2010 отримує пенсію по інвалідності, обчислену за нормами Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 в розмірі 88% від заробітної плати. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.10.2020 у справі №676/468/20, яке набрало законної сили згідно постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2021, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату [PERSON] пенсії на підставі довідки від 06.06.2019 №11 про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарних місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", починаючи з 01.07.2019. [PERSON] звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою щодо проведення перерахунку пенсії, призначеної згідно з законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, на підставі отриманої довідки Національної Ради України з питань телебачення і радіомовлення від 06.06.2019 №11, врахувавши суми виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, сум індексації. Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивачку, що на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.10.2020 у справі №676/468/20 розмір пенсії з 01.07.2019 з врахуванням 60% суми заробітної плати, зазначеної у довідці від 06.06.2019 №11, склав 1434,30 грн. З врахуванням зазначеної довідки розрахунок пенсії наступний: 1394,11 грн (розмір середньомісячної премії) + 122,75 грн (розмір середньомісячної премії до державних, професійних свят та ювілейних дат) + 482,97 грн (середній розмір інших виплат) 1999,83 грн (середній розмір виплат згідно довідки про складові заробітної плати від 06.06.2019 №11) х 60% - 1199,90 грн. (розмір пенсії). Оскільки розмір пенсії (1199,90 грн.) на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.10.2020 у справі №676/468/20 є менший, ніж той, що був (3589,08 грн.), тому проводити зазначений перерахунок недоцільно. Вважаючи вказані дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області протиправними, позивачка звернулась до суду з цим позовом. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області протиправно провело перерахунок пенсії з 01.07.2019 за нормами Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-ІІІ, з врахуванням 60% суми заробітної плати, зазначеної у довідці від 06.06.2019 №11. Переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить із наступного. Колегією суддів встановлено, що у даній справі, предметом спору є правомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про перерахунок пенсії, здійсненого на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року у справі №676/468/20. Відтак, спірні правовідносини виникли у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем судового рішення у вказаній справі. Ч.1-3 ст.242 КАС України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Крім того ст.2 КАС України встановлено, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. В частині першій статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Аналіз вищезазначених законодавчих норм свідчить, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження". Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а. Статтею 382 КАС України визначено спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше. Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Верховний Суд у постанові від 21.11.2019 у справі №802/1933/18-а звернув увагу, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у справі. При цьому, наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Як вбачається зі змісту позовних вимог, [PERSON] просить суд в тому числі і зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Хмельницької області на підставі постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.10.2020 здійснити перерахунок та виплатити пенсію державному службовцю [PERSON] , в розмірі 88% суми заробітної плати державного службовця у відповідності до статті 37 ЗУ "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХП, в редакції, чинній станом на грудень 2010, та врахувати при проведенні такого перерахунку суми індексації грошових доходів населення у розмірі 1693.35 грн., матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі 8446,21 грн., матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1901,00 грн., премії до державних, професійних свят, ювілейних дат у розмірі 2946,00 грн. Колегія суддів зазначає, що оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання. За приписами частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними. Слід також врахувати і те, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України. За вказаних обставин, колегія суддів зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення. З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов. Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються. Тобто, якщо [PERSON] вважає протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року у справі №676/468/20, то остання може звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов. Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/1517 від 17.04.2019 у справі № 355/1648/15-а, від 21.08.2019 у справі №295/13613/16, від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17 та від 21.11.2019 у справі №802/1933/18-а. Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого фактичного предмету спору і між тими самим сторонами, то наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" унормовує, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції», Суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. (Hornsby v. Greece № 18357/91). У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від в справі «Антонюк проти України» (заява № 17022/02) вказано, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні. Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У пункті 54 даного Висновку йдеться про те, що згідно з тлумаченням Європейського суду з прав людини право на справедливий суд, зафіксоване в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає не лише те, що судове рішення повинно бути ухвалено в розумні строки, а й те, що воно повинно бути - коли це доречно - таким, яке можна ефективно виконати на користь сторони, яка виграла справу. Справді, Конвенція не передбачає теоретичного захисту прав людини, а має на меті гарантувати максимальну ефективність такого захисту. При цьому, вказаний Висновок, окрім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Отже, враховуючи те, що спір у справі, що розглядається, є тотожним спору у справі №676/468/20, що розглянув Хмельницький окружний адміністративний суд, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі.

Результат розгляду: partial