Рішення адміністративного суду від 2022-09-27 00:00:00+03

\~\~У січні 2021 року [PERSON] (далі [PERSON] ,позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової Частини [NUMBER] ( далі відповідач\~, ВЧ [NUMBER] ),в якому просив: - визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ4532 від 02.11.2020 № 190-ОД; - зобов`язати відповідача виплатити грошове забезпечення за листопад та грудень 2020 року; - стягнути з відповідача матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до XXIV розділу наказу Міністерства оборони України від , яким затверджено порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам 07.06.2018 №260 ( далі Порядок Міноборони №260) в розмірі місячного грошового утримання. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 адміністративний позов задоволено частково, а саме: зобов`язано ВЧ4532 розглянути рапорт [PERSON] про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від 08.12.2020 та прийняти рішення за результатами його розгляду відповідно до законодавства; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою \~задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначив, у період з 25.10.2020 по 16.11.2020 він був відсутній на службі з поважних причин захворювання, однак службовими особами подано недостовірні дані щодо самовільно залишення військової частини, що свідчить про протиправність прийнятого відповідачем оскаржуваного наказу, як такого, що прийнятий під час його перебуванні на лікарняному. Зауважив, що 02.11.2020 командуванням ВС А4532 видано наказ №190-ОД, на підставі якого його виведено в розпорядження та знято з усіх видів забезпечення, про що його не було повідомлено належним чином, у зв`язку з чим він протягом 2 місяців не отримував належного грошового забезпечення. Крім того вказав, \~що у зв`язку із погіршенням стану здоров`я ним направлено рапорт на отримання матеріальної допомоги для поліпшення \~соціально-побутових потреб у розмірі місячного грошового забезпечення відповідно до наказу Міноборони України № 260, проте відповідачем відповідних виплат не проведено, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з нього відповідних грошових коштів. Зауважив, що на виконання ухвал Сумського окружного адміністративного суду 18.02.2021, від 23.04.2021 відповідачем не подано належним чином завіреної копії наказу від 02.11.2020 №190-ОД. Вказав, що судом першої інстанції під час прийняття рішення про відмову у стягненні з відповідача матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не враховано докази його перебування на довгостроковому лікуванні, що свідчить про хибність висновків суду. Відповідно до положень ч. 1 ст. 308, п .3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами. 29.08.2018 наказом № 247 [PERSON] зараховано до списків особового складу ВЧ [NUMBER] й усіх видів забезпечення та призначено на посаду командира 1 взводу старшого офіцера на батареї 2 мінометної батареї. У період з 27.10.2020 по 13.11.2020, позивач перебував на лікарняному з діагнозом гостра респіраторна вірусна інфекція. В той же час, 02.11.2020 згідно з наказом командира ВЧ [NUMBER] № 190-ОД, у зв`язку з безпідставною відсутністю у розташуванні військової частини понад 10 діб, [PERSON] призупинено строк військової служби, виплату грошового та здійснення продовольчого забезпечення (а.с. 66-67). 25.11.2020 [PERSON] госпіталізовано до Сумської обласної клінічної лікарні, де 27.11.2020 йому проведено операцію, пов`язану з ендопротезуванням ПХВ зв`язки (а.с. 17-19), внаслідок чого, з 04.12.2020 відкрито лікарняний. 08.12.2020 через погіршення стану здоров`я, з метою отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі місячного ВЧ [NUMBER] з відповідним рапортом, до якого були додані рахунок-фактура, квитанція про його оплату та виписка з історії хвороби (а.с. 25). Вважаючи протиправним наказ командира ВЧ4532 від 02.11.2020 № 190-ОД та непроведення виплат матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, позивач звернувся з позовом до суду. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для скасування оскаржуваного наказу та \~зобов`язання відповідача \~виплатити грошове забезпечення за листопад та грудень 2020 року відсутні з огляду на скасування даного наказу самим відповідачем. Вимоги щодо стягнення з ВЧ [NUMBER] \~матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є передчасними, а належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача розглянути рапорт [PERSON] про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від 08.12.2020 та прийняти рішення за результатами його розгляду відповідно до законодавства. Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає. Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України \~кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч.2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Як вірно встановлено судом першої інстанції підставою для припинення виплати грошового забезпечення [PERSON] слугував наказ командира ВЧ [NUMBER] № 190-ОД від 02.11.2020, прийнятий у зв`язку з безпідставною відсутністю позивача у розташуванні військової частини понад 10 діб, \~в той же час наказом ВЧ [NUMBER] \~від 28.03.2021 № 32-ОД вказаний вище наказ скасовано, а [PERSON] поставлено на всі види забезпечення з 23.10.2020, \~на підставі чого позивачу виплачено грошове забезпечення, в тому числі, за оскаржуваний період - листопад-грудень 2020 року. Згідно наказу командира ВЧ [NUMBER] №190-ОД від 02.11.2020 встановлено, що військовослужбовець за контрактом командир взводу-старший офіцер на батареї 2 мінометної батареї лейтенант [PERSON] 20.10.2020 лікування в травматологічному відділенні військової частини [NUMBER] [ADDRESS] не розпочав. Відповідно до запису лікаря майора медичної служби [PERSON] лейтенанта [PERSON] направлено до ВЧ [NUMBER] . Поряд з цим вказаний військовослужбовець до військової частини [NUMBER] не прибув. Вказаний військовослужбовець безпідставно відсутній у розташуванні ВЧ [NUMBER] \~понад 10 діб. Зазначеним наказом за порушення військової дисципліни та неналежне виконання службових обов`язків наказано підготувати клопотання командиру військової частини [NUMBER] щодо направлення клопотання командиром ВЧ [NUMBER] до командира військової частини [NUMBER] для притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення в порядку п. "ж" ст. 48, ст. 56 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України "Зваільнення з військової служби через службову невідповідність". Пунктами 4 та 5 наказу №190-Д від 02.11.2020 \~лейтенанта [PERSON] , який самовільно залишив військову частину 23 жовтня 2020 року, позбавлено \~премії в повному обсязі за листопад 2020 року та \~призупинено строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключено зі всіх видів забезпечення з 02.11.2020. Як вбачається із витягу з наказу \~командира військової частини [NUMBER] від 28.03.2021 №32-ОД, під час проведення службового розслідування встановлено, що лейтенант [PERSON] за результатами наданих документів не виконував службові обов`язки тільки в період з 16 по 19 листопада 2020 року. Позивачем до позовної заяви, на підтвердження поважних причин відсутності \~на службі , надано \~копії довідки про звернення за медичною допомогою до відділення екстренної (невідкладної) мединої допомоги від 26.10.2020, довідку про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України \~№75, консультативний висновок спеціаліста від 20.11.2020, довідка сімейного лікаря від 24.11.2020, виписка із історії хвороби \~стаціонарного хворого з 25.11.2020 по 03.11.2020, довідку про тимчасову непрацездатність №88 про знаходження на амбулаторному лікуванні з 04.12.2020 по 01.01.2021, листок непрацездатності від 02.12.2020, повідомлення про вручення поштового відправлення на адресу ВЧ [NUMBER] . Враховуючи те, що наказ командира військової частини [NUMBER] №190-ОД від 02.11.2020 \~виданий під час перебування [PERSON] на лікарняному, що підтверджується і наказом \~командира військової частини [NUMBER] від 28.03.2021 №32-ОД, колегія суддів \~прийшла до висновку \~про наявність підстав для \~визнання його \~протиправним, оскільки \~прийнятий з порушенням норм чинного законодавства. Як наслідок в цій частині позовні вимоги \~ [PERSON] підлягають задоволенню. Оскільки оскаржуваний наказ командира ВЧ4532 від 02.11.2020 № 190-ОД скасовано самим відповідачем та відповідачем проведені виплати позивачу за листопад та грудень 2020 року, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цій частині, так як на момент розгляду справи порушені права [PERSON] на отримання грошового забезпечення, про захист яких подано позов, відновлені відповідачем. Доводи апелянта про те, що \~у період з 25.10.2020 по 16.11.2020 він був відсутній на службі з поважних причин захворювання, що свідчить про протиправність прийнятого відповідачем оскаржуваного наказу, колегія суддів визнає слушними, з урахуванням вище зазначеного. Щодо доводів скаржника про те, що \~відповідачем не подано належним чином завіреної копії наказу від 02.11.2020 №190-ОД колегія суддів зазначає наступне. Ухвалою суду апеляційної \~інстанції від \~25.01.2022 відповідач був зобов`язаний надати належним чином завірену копію \~наказу від 02.11.2020 №190-ОД, проте така копія до суду не надана. Оскільки в матеріалах справи міститься копія вказаного наказу, яку подано самим відповідачем, та щодо змісту даного наказу будь-яких заперечень від сторін висловлено не було, то суд, з урахуванням ст.94 КАС України, приймає цю копію до уваги в якості належного доказу по справі. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідно до XXIV розділу наказу Міноборони №260 в розмірі місячного грошового утримання, колегія суддів зазначає наступне. Частина 2 ст. 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначається Порядком Міноборони України № 260. Пунктом 1 розділу XXIV вказаного Порядку передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. На виконання п. 7 розділу XXIV Порядку Міноборони України № 260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги (пункт 9 розділу XXIV цього Порядку). Відповідно до п. 6 наказу Міністерства оборони України № 45 від 18.02.2020 "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2020 рік" встановлено, що матеріальна допомога військовослужбовцям для вирішення соціально-побутових питань виплачується в розмірі одного окладу за їх військовими званнями. Виплата матеріальної допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення здійснюється виключно за наявності таких підстав: смерть дружини (чоловіка), дітей, батьків військовослужбовця; порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія); захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит B, C; вибуття на довготривалу реабілітацію (більше одного місяця поспіль) унаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної системи, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів. Як вірно встановлено судом першої інстанції [PERSON] 08.12.2020 подано рапорт командиру ВЧ [NUMBER] про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових витань відповідно до п. 1 розділу XXIV Порядку Міноборони України № 260, проте рішень щодо виплати такої допомоги чи відмови у її виплати, відповідачем не приймалось, матеріальна допомога не виплачувалась. Згідно загальних засад права, бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. В свою чергу, дії - це юридично значуща активна (тобто врегульована нормами права) поведінка суб`єкта владних повноважень, що спричиняє юридичні наслідки. Як встановлено під час судового розгляду, відповідач не розглянув рапорт \~ [PERSON] про \~виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від 08.12.2020, тобто не вчинив дії. Відтак, наявна протиправна бездіяльність щодо \~не розгляду питання про \~призначення (чи відмови в призначенні) матеріальної допомоги [PERSON] для вирішення соціально-побутових питань згідно рапорта від 08.12.2020. Так, згідно частини першої вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень. Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві. Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога. Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне,

Результат розгляду: partial