Рішення адміністративного суду від 2023-07-13 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), третя особа [PERSON] , в якій просить суд: визнати протиправними дії державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, накладенням штрафів і арештів в межах виконавчих проваджень №61537312, №64528803, №64542396, №64529245, №64529439; скасувати: постанову про накладення штрафу ВП №61537312 від 14.07.2020 у розмірі 1 700,00 грн.; постанову про накладення штрафу ВП №61537312 від 28.07.2020 у розмірі 3400,00 грн.; постанову про відкриття виконавчого провадження №64528803 від 17.02.2021 щодо примусового виконання постанови №6153 73 12 від 28.07.2020 про стягнення штрафу на користь держави в розмірі 3400,00 грн.; постанову про арешт майна боржника ВП №64528803 від 18.10.2021 щодо накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно; постанову про арешт коштів боржника ВП №64528803 від 06.10.2021 щодо накладення арешту на грошові кошти; постанову про арешт коштів боржника ВП №64528803 від 06.10.2021 щодо накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку UA733223130000026209888815022; постанову про відкриття виконавчого провадження №64542396 від 17.02.2021 щодо примусового виконання постанови №6153 7312 від 14.07.2020 про стягнення штрафу на користь держави в розмірі 1 700,00 грн.; постанову про відкриття виконавчого провадження №64529245 від 17.02.2021 щодо примусового виконання постанови №6153 7312 від 17.03.2020 про стягнення витрат в розмірі 162,00 грн.; постанову про відкриття виконавчого провадження №64529439 від 17.02.2021 щодо примусового виконання постанови №61537312 від 17.03.2020 про стягнення виконавчого збору в розмірі 9446,00 грн. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2022 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] . Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріально права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2022 року та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що Ленінський районний суд м. Полтави у справі № 553/3704/16-ц не ухвалював рішення про внесення позивачем запису до технічного паспорта автомобіля Great Wall Hover, 2006 року випуску, колір сірий, шасі і [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , про спільну часткову власність на вказаний автомобіль разом із [PERSON] . Вказує, що звернення позивача до органів реєстрації виявилося недостатньо, оскільки [PERSON] ухилилася від подання документів, що посвідчують її особу, що є необхідною для внесення запису вимогою, та не заперечується останньою. Стверджує, що внесення запису до технічного паспорта автомобіля має відповідати паспорту такої особи, інакше буде порушено вимоги Закону. Однак, такої особи як [PERSON] не існує, згідно копії паспорту стягувача, що знаходиться в цих матеріалах, її ім`я - [PERSON] . Зауважує, що державним виконавцем незаконно було ототожнено поняття «зобов`язання вчинити дії щодо внесення запису до технічного паспорта автомобіля» та «внесення цього запису», що призвело до зміни змісту судового рішення державним виконавцем та є недопустимим. Наголошує, що в актах державного виконавця немає жодних відомостей про те, які ж конкретно дії на виконання рішення позивачем не вчинені і чи сприяла стягувач у їх вчиненні, який строк необхідно для того, щоб їх вчинити, та як конкретно це можна зробити. Зазначає, що позивачу не були надіслані постанови, що позбавило його можливості виконувати рішення суду в добровільному порядку. Вказує, що державним виконавцем було накладено арешт на кошти рахунку, які призначені для виплати заробітної плати. Однак, заробітна плата, яку позивач отримує, є джерелом його існування, та на яку законом заборонено накладення арешту. Арешт накладено без визначення меж суми звернення стягнення. Стверджує, що рахунок, який передбачений для виплати заробітної плати, є рахунком із спеціальним режимом, на який виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби. Відповідач по справі не скористався \~правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України. Відповідно до ст.268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 287 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. [PERSON] про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений за номером телефону, що підтверджується телефонограмою. Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений на електронну адресу, яка міститься в матеріалах справи. Судом оприлюднено на веб-порталі судової влади України відповідну ухвалу про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України \~суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга \~підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на виконанні у Подільському відділі державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) перебувало виконавче провадження №61537312 з примусового виконання виконавчого листа №553/3704/16-ц від 06.09.2019, виданого Ленінським районним судом м. Полтави, про зобов`язання [PERSON] вчинити дії щодо внесення запису до технічного паспорта автомобіля Great Wall Hover, 2006 року випуску, колір сірий, шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , про спільну часткову власність на вказаний автомобіль разом із [PERSON] . Державним виконавцем 17.03.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначено про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів. 17.03.2020 винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 9446 грн. Також, цього дня винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 162 грн. У відповідності до вимог ст.ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем 14.07.2020 року винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн. На підставі вимог ст.ст. 63, 75 Закону \~України "Про виконавче провадження" державним виконавцем 28.07.2020 винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 3400,00 грн. 17.02.2021 державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень: №64542396 з виконання постанови про стягнення з [PERSON] штрафу в розмірі 1700,00 грн.; №64528803 з виконання постанови про стягнення з [PERSON] штрафу в розмірі 3400,00 грн.; №64529439 з виконання постанови про стягнення з [PERSON] виконавчого збору в розмірі 9446 грн.; №64529245 з виконання постанови про стягнення з [PERSON] витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 162,00 грн. Державним виконавцем 06.10.2021 винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено до АТ "Укрексімбанк", м.Київ, вул. Антоновича, 127 за вихідним №37639 від 06.10.2021. Цього ж дня, у ході проведення виконавчих дій, в межах виконавчого провадження №64528803 винесена постанова про арешт коштів боржника яку разом із накладенням ЕЦП направлена до відповідних банківських установ згідно переліку в АСВП, а саме: АТ КБ «Приватбанк», АТ "Універсал Банк", АТ "ОКСІ банк", АТ "ТАСкомбанк", ПАТ КБ "Індустріалбанк", ПАТ "Банк Восток", АТ "ПроКредит Банк", АТ "Акціонерно-комерційний банк "Львів", АТ «Райффайзен Банк», АТ «КРЕДОБАНК», АТ "ОТП БАНК", АТ "Ідея Банк", АТ "АГРОПРОСПЕРІС БАНК", АТ "УКРСИББАНК". 18.10.2021 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, яку внесено до відповідних реєстрів. Не погоджуючись із вказаними рішеннями відповідача, [PERSON] звернувся до суду із цим позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що приймаючи спірні рішення, державний виконавець діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, та обґрунтовано. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Частиною 2 ст.19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до положень ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. \~Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно з ч.4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України від 02.06.2016 року №1404-VІІІ "Про виконавче провадження" (далі по тексту - Закон №1404-VІІІ). Статтею 1 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону №1404-VІІІ підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про накладення штрафу. Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Частиною 1 ст.13 Закону №1404-VІІІ передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. В силу приписів ч.3 ст.18 Закону №1404-VІІІ виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом. За правилами ст.26 Закону №1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). Відповідно до ч.1 ст.28 Закону №1404-VІІІ копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавством покладено обов`язок на державного виконавця надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження саме рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Це зумовлено тим, що сторона виконавчого провадження має право знати про дії, що вчиняються державним виконавцем під час виконання функцій покладених \~Законом \~на останніх. Така вимога \~\~Закону \~\~обумовлена, зокрема, тим, що для вчинення добровільного виконання рішення суду боржнику необхідно знати про строки, протягом яких він може виконати зобов`язання добровільно, не чекаючи при цьому вжиття виконавцем заходів щодо стягнення у примусовому порядку. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду, зокрема, від 07.02.2018 року у справі № \~810/5107/14, від 10.05.2018 року у справі № 826/4030/16, від 16.12.2019 року у справі №160/4634/19, які є обов`язковими для врахування в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України. Боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду. Неповідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження свідчить про обмеження його права на добровільне виконання рішення суду. Наведений вище висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі №756/9582/14-ц. У позовній заяві та апеляційній скарзі позивач зазначає, що копії спірних постанов не направлялись позивачу, що взагалі позбавило його можливості виконувати рішення суду в добровільному порядку. Колегія суддів враховує вказані доводи позивача та зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що постанову про відкриття виконавчого провадження та інші оскаржувані постанови направлено боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Посилання відповідача на те, що спірні постанови, разом із постановою про відкриття виконавчого провадження, направлені рекомендованим листом [PERSON] за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: [ADDRESS] , що підтверджується копією списку №496 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки із вказаного списку неможливо встановити, які саме та якого змісту документи направлялись позивачеві. Отже, відповідачем не надано та матеріали справи не містять доказів надсилання на адресу [PERSON] оскаржуваних постанов. При цьому, як зазначалось вище, боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а приватний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для виконання рішення суду. Крім того, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено, що ним вчинялися дії з перевірки підстав невиконання рішення суду, зокрема чи постанова про відкриття виконавчого провадження була отримана [PERSON] . Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідальність, зокрема, у вигляді штрафу за невиконання рішення суду у встановлений в постанові про відкриття виконавчого провадження строк настає для боржника виключно у разі невиконання цього рішення без поважних причин. Враховуючи те, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження не була надіслана позивачу в порядку, передбаченому статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження", докази направлення боржнику постанови рекомендованим листом з повідомленням про вручення відсутні, суд вважає, що боржника не було повідомлено у встановлений законом спосіб про відкриття виконавчого провадження та про надання йому строку для добровільного виконання рішення, тобто боржник був позбавлений можливості добровільно виконати у наданий державним виконавцем строк рішення суду, тому у відповідача не було підстав для вчинення подальших дій. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень. Оскільки відповідачем не доведено правомірності винесення оскаржуваних постанов, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вони підлягають скасуванню. Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи. З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування постанов державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми): про накладення штрафу ВП №61537312 від 14.07.2020 у розмірі 1 700,00 грн.; про накладення штрафу ВП №61537312 від 28.07.2020 у розмірі 3400,00 грн.; про відкриття виконавчого провадження №64528803 від 17.02.2021 щодо примусового виконання постанови №61537312 від 28.07.2020 про стягнення штрафу на користь держави в розмірі 3400,00 грн.; про арешт майна боржника ВП №64528803 від 18.10.2021 щодо накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно; про арешт коштів боржника ВП №64528803 від 06.10.2021 щодо накладення арешту на грошові кошти; про арешт коштів боржника ВП №64528803 від 06.10.2021 щодо накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку UA733223130000026209888815022; про відкриття виконавчого провадження №64542396 від 17.02.2021 щодо примусового виконання постанови №61537312 від 14.07.2020 про стягнення штрафу на користь держави в розмірі 1 700,00 грн.; про відкриття виконавчого провадження №64529245 від 17.02.2021 щодо примусового виконання постанови №61537312 від 17.03.2020 про стягнення витрат в розмірі 162,00 грн.; про відкриття виконавчого провадження №64529439 від 17.02.2021 щодо примусового виконання постанови №61537312 від 17.03.2020 про стягнення виконавчого збору в розмірі 9446,00 грн., підлягають задоволенню. Разом з тим, щодо позовних вимог про визнання протиправними дії державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, накладенням штрафів і арештів в межах виконавчих проваджень №61537312, №64528803, №64542396, №64529245, №64529439, колегія суддів зазначає, що наслідком таких дій є саме прийняття оскаржуваних постанов, отже й належним та достатнім способом захисту прав позивача у даному випадку є їх скасування, а відтак позов у вказаній частині задоволенню не підлягає. Всі інші доводи та посилання сторін не впливають на вирішення даної справи по суті, з урахуванням наведених вище висновків суду. Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29). \~ Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову. Оскільки, відповідно до п.6 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і дана справа відноситься до справ незначної складності, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Результат розгляду: partial