Рішення адміністративного суду від 2023-06-15 00:00:00+03

[PERSON] (далі за тестом позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив суд: - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 08.04.2022 №36 про відмову в призначенні пенсії за віком за\~статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до\~статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення"\~з 09.01.2022. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.22 року адміністративний позов по справі №440/4572/22 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській\~області від 08.04.2022 №36. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву [PERSON] про призначення пенсії від 29.03.2022 та зарахувати до стажу роботи [PERSON] періоди роботи з 09.07.1991 по 13.02.1992, з 20.07.1993 по 16.01.1995, з урахуванням висновків суду. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду із рішенням суду першої інстанції аргументовує тим, що судом першої інстанції не враховано принцип екстериторіальності та неналежності як відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. Крім цього, апелянт зазначає що у позивача відсутній необхідний страховий стаж, а трудова книжка, яка надана позивачем на підтвердження спірних обставин, містить виправлення та розбіжності. Позивачем було надано відзив на апеляційну скаргу, а якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.22 року без змін. На підставі п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що: 29.03.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №36 від 08.04.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу. Зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою колгоспника [NUMBER] від 07.06.1989: з 09.07.1991 по 13.02.1992 - у записах про прийняття та звільнення містяться виправлення; з 20.07.1993 по 16.01.1995 - запис про звільнення скріплений печаткою колишньої Української РСР, отже, потребує з`ясування факту наявності/відсутності реєстрації підприємства, посадова особа якого скріпила запис про звільнення з роботи печаткою колишньої Української РСР, як суб`єкта господарювання. Не погодившись із зазначеним рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 08.04.22 року є протиправним та підлягає скасуванню. Колегія суддів частково погоджується із висновками суду першої інстанції на підставі наступного. Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Конституцією України,\~Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII\~(далі - Закон № 1788-XII ) та\~Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV\~(далі - Закон № 1058-IV). У відповідності до ч. 1\~ст. 46 Конституції України\~громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно\~ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення"\~громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 8 Закону № 1058-IV\~право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим\~Законом\~та досягли встановленого цим\~Законом\~пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у\~ст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. За приписами частини 1\~статті 9 Закону № 1058-IV\~відповідно до цього\~Закону\~в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. За змістом частини 1\~статті 26 Закону № 1058-IV\~особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років. Таким чином, для призначення пенсії за віком позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком від 29.03.22 року мав досягти 60 років та мати страховий \~стаж не менше 29 років. За розрахунком пенсійного органу на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії підтверджений страховий стаж позивача становив 25 років 11 місяців 11 днів, про що зазначено в оскаржуваному рішенні. Підставою для відмови у призначенні пенсії за віком, оформленої рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 08.04.22 року №36 стало незарахування до страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки колгоспника [NUMBER] від 07.06.1989: - з 09.07.1991 по 13.02.1992 - в записах про прийняття та звільнення містяться виправлення; - з 20.07.1993 по 16.01.1995 - запис про звільнення скріплений печаткою колишньої Української РСР, отже потребує з`ясування факт наявності/відсутності реєстрації підприємства, посадова особа якого скріпила запис про звільнення з роботи печаткою колишньої Української РСР, як суб`єкта господарювання. Відповідно до\~статті 1 Закону №1058\~страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим\~Законом\~і за який сплачено страхові внески. Згідно з частиною першою\~статті 24 Закону №1058-IV\~страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Наведене кореспондується з положенням частини другої\~статті 24 Закону №1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього\~Закону\~за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим\~Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до частини 4\~статті 24 Закону № 1058-IV\~періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим\~Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. До 01.01.2004 р. порядок підтвердження стажу роботи був визначений\~статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII. Згідно\~статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення"\~основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. На виконання зазначеної норми Закону,\~постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року\~затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній (далі - Порядок № 637). У пунктах 1 та 2 Порядку №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Аналіз наведених норм свідчить про те, що страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №444/2480/16-а. З трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] підтверджено роботу позивача з 09.07.1991 по 13.02.1992 юристом в СМУ Вознесенський трест. Цей період роботи підтверджено записами трудової книжки, у якій наявне виправлення (технічна помилка) в записах про прийняття та звільнення, що є технічною помилкою, допущеною відповідальним працівником. Відповідно до положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, трудова книжка заповнюється адміністрацією підприємства. Відповідно до пункту 1.1\~Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Пунктом 2.2\~Інструкції №58\~встановлено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Відповідно до пункту 2.4\~Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. З наведених норм права вбачається, що трудова книжка заповнюється роботодавцем і на працівника не покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 428/7863/17, від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі №423/1881/17, та від 16 квітня 2020 року у справі №159/4315/16-а. В контексті наведеного колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції доречно звернув увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. При цьому, Пенсійний фонд не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у врахуванні стажу у зв`язку із виправленням в даті наказу прийому на роботу та звільнення з роботи є безпідставною та необгрунтованою, а період роботи з 09.07.1991 по 13.02.1992 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача. Щодо незарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області періоду роботи з 20.07.1993 по 16.01.1995, колегія суддів зазначає наступне. Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджено колегією суддів апеляційної інстанції, період роботи позивача з 20.07.1993 по 16.01.1995 підтверджено записом в трудовій книжці та скріплено печаткою колишньої УРСР. Проте твердження відповідача про неможливість зарахування такого періоду до страхового стажу у зв`язку з тим, що такий період засвідчено печаткою підприємства, що діяли в період УРСР, не ґрунтується на жодній нормі законодавства, оскільки положення постанови Президії Верховної Ради України від 11.05.1992 «Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи» №2318-ХІІ та Інструкція про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів, затверджена наказом МВС України від 18.10.1993 за №643, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 28.10.1993 за №164, не містить жодних вказівок про нечинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов`язок здійснення їх заміни. Відповідачем також не наведено обґрунтувань, які дають суду підстави вважати, що в трудовій книжці позивача повинна стояти печатка саме зразка, передбаченого Інструкцією про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом МВС України від 18.10.1993 №643. Не впливає на права та законні інтереси позивача й факт припинення УРСР, як суб`єкта міжнародного права. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №275/615/17. На переконання суду, та обставина, що підприємство не змінило свою печатку новою після припинення УРСР, не робить документи, які засвідчені нею, недійсними. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що дані доводи відповідача є безпідставними, а період роботи позивача з 20.07.1993 по 16.01.1995 підлягає зарахуванню до його страхового стажу. Щодо твердження апелянта стосовно не врахування судом першої інстанції принципу екстериторіальності та неналежності як відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області колегія суддів зазначає наступне. Як зазначено апелянтом та підтверджується матеріалами справи, позивач вперше звернувся із заявою про призначення пенсії за віком від 29.03.22 №3370 до Головного управління в Кіровоградській області, яка була розглянула за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області та прийнято рішення №36 від 08.04.22 про відмову у призначенні пенсії. 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1). Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року. Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер. Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників. Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр). Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про наступне: - сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території; - після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10); - виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи. Враховуючи вимоги Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у правовідносинах щодо зарахування спірних періодів до стажу позивача є Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у її призначенні. Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії підлягає скасуванню. Щодо вимоги про зобов`язання відповідача призначити, нарахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком років у відповідності до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09.01.22 року колегія суддів зазначає наступне. Статтями 80-85 Закону України\~"Про пенсійне забезпечення"\~у процедурі забезпечення громадян пенсіями прямо передбачені такі механізми, як призначення пенсії та виплата пенсії. Ці ж самі механізми згадані законодавцем і у приписах ст. 44-47 Закону України\~"Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відповідно до ч.5\~ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Процедура подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до\~Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"\~додатково деталізована нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"\~затвердженим\~постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1\~(надалі за текстом - Порядок №22-1). Згідно з п.4.3 розділу IV Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління. Отже, правова категорія\~призначення пенсії\~використовується законодавцем у розумінні прийняття територіальним органом Пенсійного фонду України письмового рішення (як індивідуального акту) з приводу визнання за особою суб`єктивного права на одержання грошових платежів у галузі соціального страхування із визначенням розміру регулярного платежу у межах календарного місяця. А тому виданий ПФУ індивідуальний акт з приводу призначення пенсії одночасно охоплює як владне управлінське волевиявлення стосовно правової підстави пенсії, так і владне управське волевиявлення стосовно грошового виміру пенсії. Відповідно до ч.1 ст. 58 Закону України\~"Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Згідно з п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до\~Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"\~право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії. Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення, перерахунку пенсій громадянам. Рішення про призначення пенсії приймається органом Пенсійного фонду і право на призначення пенсії є його виключними повноваженнями, втручання у яке не відповідатиме завданням адміністративного судочинства. Відповідно до п. 5 ст. 45 Закону України\~"Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"\~документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня отримання їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для повного та ефективного захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідача, який прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, повторно розглянути заяву від 29.03.22 року про призначення пенсії за віком\~з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні та прийняти рішення по суті заяви від 29.03.22 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Як вбачається з ч. 2\~ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією\~та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед\~законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до частини 1\~статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених\~статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2\~статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України\~встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов. Відповідно до ч. 1\~ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч. 1\~ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 29.03.22 та зарахувати до стажу роботи позивача періоди роботи з 09.07.1991 по 13.02.1992, з 20.07.1993 по 16.01.1995 з урахуванням висновків суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.\~\~\~\~\~

Результат розгляду: partial