Рішення адміністративного суду від 2022-02-15 00:00:00+02

[PERSON] , 28.10.2021 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4915659 від 17.10.2021 про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а справу закрити. Обґрунтовує позов тим, що винесена постанова є протиправною, оскільки порушень правил дорожнього руху він не вчиняв. Зазначає, що він рухався автомобільною дорогою «Новоград-Волинський-Овруч» в сторону м. Коростень Житомирської області. За 60 метрів до перехрестя з автодорогою «Київ-Ковель-Ягодин», стояв дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та знак 7.2.1 «Зона дії (50 метрів)», а безпосередньо перед виїздом на дорогу, яка перетинається, знаходилась дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія). На виконання вимог дорожнього знаку, він під`їхав та зупинився перед знаком, після чого почав рух та плавно почав виконувати правий поворот в сторону м. Коростень. Під`їхавши до поста патрульної поліції його було зупинено та повідомлено, що причиною зупинки стало порушення ним вимог дорожнього знаку 2.2 та дорожньої розмітка 1.12 (стоп-лінія). Зазначає, що оскільки розмітка 1.12 знаходилась після знаку 2.2., а повертаючи праворуч він не доїжджав до неї та виконав зупинку перед знаком 2.2., він не був зобов`язаний зупинятися ще раз перед стоп-лінією. Крім того, оскаржувана постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Також при описі обставин, установлених при розгляді справи, патрульним не розкрито обов`язкових елементів об`єктивної сторони правопорушення. Патрульний розглянув справу і виніс стосовно нього оскаржувану постанову не за місцем знаходження уповноваженого органу, а на місці вчинення правопорушення, чим істотно порушив його процесуальні права користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що зазначене рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце. У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких мотивів. Судом першої інстанції встановлено, що оскаржуваною постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4915659 від 17.10.2021, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. У цій постанові вказано, що 17.10.2021 о 14:19 год. на автомобільній дорозі «М07», «Київ-Ковель-Ягодин» (160 км), [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Рassat», номерний знак « [NUMBER] », здійснив проїзд нерегульованого перехрестя, не виконавши вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» і дорожньої розмітки « 1.12», чим порушив п. 33 ПДР України. При цьому, в постанові серії ЕАО № 4915659 від 17.10.2021 вказано, що до останньої додається відеозапис «БК АМ00153». Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач під`їжджаючи до дорожньої розмітки 1.12 (стоп-лінія) не здійснив повної зупинки перед нею. Крім того, переглянутим відеозаписом спростовується твердження позивача про ненадання йому можливості скористатися юридичною допомогою, оскільки останній під час розгляду справи клопотання щодо надання йому юридичної допомоги не заявляв. На відео зафіксовано процес вручення позивачу постанови, роз`яснення його прав, а також пропозиція поліцейського ознайомитися з відео доказом вчинення правопорушення, від ознайомлення з яким позивач відмовився. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1\~ ст. 4 КАС України). Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди. Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв. З системного аналізу вказаних норм, суд дійшов висновку, що, розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 1 ст. 122 КпАП України, відноситься до компетенції органів Національної поліції. Працівники органів поліції, які мають спеціальні звання поліції, накладають адміністративні стягнення та розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені цих органів, однак не можуть виступати самостійними суб`єктами владних повноважень, тобто окремо від державного органу, посадовою особою якого вони є, виносячи одноособові рішення. Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 26.12.2019 у справі № 724/716/16-а, від 09 квітня 2020 року у справі №181/581/17(2-а/181/17/17). Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що органом Національної поліції, у розглядуваній справі є Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, від імені якого, зокрема, поліцейський Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Носальський Володимир Іванович, уповноважений накладати адміністративні стягнення та розглядати справи про адміністративні правопорушення. Однак, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, як суб`єкт владних повноважень, у процесуальному статусі відповідача до участі у розгляді цієї адміністративної справи, судом першої інстанції залучений не був. Таким чином, позивачем заявлено позов до неналежного відповідача - поліцейського Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Носальського Володимира Івановича, оскільки у розглядуваній справі, належним відповідачем є Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, тобто відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення. Крім цього, слід зазначити, що відповідно до ч. 3\~ ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. Отже, з наведеної норми слідує, що можливість заміни неналежного відповідача може здійснюватися виключно \~під час розгляду справи в суді першої інстанції. Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у цій справі позов заявлено до неналежного відповідача - поліцейського Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Носальського Володимира Івановича, який не є суб`єктом владних повноважень, а отже з врахуванням відсутності в суду апеляційної інстанції повноважень замінити відповідача, підстави для задоволення адміністративного позову, який заявлений до неналежного відповідача відсутні. Однак, вказані обставини, не позбавляють позивача можливості, з метою захисту своїх прав, звернутися з позовом до суду до належного відповідача - Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції. Відповідно до ч. 2\~ ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Пунктом 4 ч. 3\~ ст. 317 КАС України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі. Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 317\~ КАС України,\~ порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Частиною 4 цієї статті передбачено, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при відмові у задоволенні позову, допустив помилкове застосування норм процесуального права, а тому оскаржене рішення, в частині мотивів відмови від позову слід змінити.

Результат розгляду: partial