Рішення адміністративного суду від 2022-07-15 00:00:00+03

Позивач, [PERSON] , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини [NUMBER], в якому просив суд: - зобов`язати Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.04.2019 по 15.12.2020. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про те, що станом на день прийняття наказу про виключення [PERSON] зі списків особового складу, відповідач не провів з ним розрахунків щодо виплати належних йому сум, вказані виплати фактично проведені 15.12.2020, що є остаточною датою розрахунку при звільненні. Таким чином позивач вважає, що на його користь підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 позов задоволено частково. Зобов`язано Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.04.2019 по 14.12.2020 в сумі 10886 (десять тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн. 70 коп. У задоволенні інших вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Як свідчать матеріали справи, наказом начальника 11 прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 04.04.2019 №109-ОС позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, зазначено, що остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 04.04.2019 (а.с.9). На дату закінчення проходження позивачем військової служби 04.04.2019 відповідачем не виплачено грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 року по 04.04.2019, у зв`язку з чим позивач звернувся до Сумського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі №480/4475/20 позовом частково задоволено, визнано протиправною бездіяльність Краматорського прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина [NUMBER]) щодо не нарахування та не виплати [PERSON] грошової компенсації щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 року по 04.04.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та зобов`язано Краматорський прикордонний загін Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина [NUMBER]) нарахувати і виплатити [PERSON] грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 року по 04.04.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. У задоволенні решти позову відмовлено. Остаточна виплата за вказаними рішеннями в сумі 32688,79 грн. здійснена відповідачем 15.12.2020, що підтверджується Довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 05.01.2021 (а.с.17). Проте виплата середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені, відповідачем здійснена не була, що слугувало підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом. Згідно з ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За правилами встановленими частиною першою статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Встановивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21.11.2011 у справі № 6-60цс11 зазначено, що встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини. Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яким врегульовано оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, то за аналогією закону до спірних відносин слід застосувати норми статей 116, 117 КЗпП України та поширити останні на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби позивача. З урахуванням вказаного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на виплату середнього заробітку за період затримки такого розрахунку у відповідності до положень ст. 117 КЗпП України. Так, розрахунок середньомісячного заробітку розраховується згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, відповідно до п. 2 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), якого обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З наявної в матеріалах справи довідки №199 від 22.07.2021 про доходи позивача встановлено, що середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складає 362,89 грн., а середньомісячне грошове забезпечення складає 10886,70 грн. Судовим розглядом встановлено, що позивача виключено зі списків особового складу з 04.04.2019. Тобто, право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виникло у позивача з наступного дня після звільнення, тобто з 05.04.2019. Виплата грошової компенсації щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 року по 04.04.2019 здійснена позивачу 15.12.2020, а отже день виплати позивачу вказаної компенсації не входить в розрахунок кількості днів за несвоєчасний розрахунок при звільнені. Тобто, кількість робочих днів за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.04.2019 по 14.12.2020 складає 423 робочих днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача складає 153502,47 грн. (362,89грн. х 423 робочих днів). Водночас, виходячи з мети відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16 зазначає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №816/1640/17. Відтак, враховуючи, що сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (153502,47 грн.) значно перевищує суму, яка підлягала виплаті позивачу при звільненні (32688,79 грн.), суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про застосування принципу співмірності, та стягнення на користь позивача середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні, у розмірі, що не перевищує 100% середньомісячного грошового забезпечення позивача, а саме 10886,70 грн. Проте, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує висновки викладені Верховним Судом у постанові від 30.11.2020 по справі № 480/3105/19, відповідно до яких позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.04.2019 по 14.12.2020 в сумі 10886,70 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. З урахуванням вказаних вище висновків, з метою захисту порушених прав позивача в спірних правовідносинах, колегія суддів зазначає про наявність підстав для виходу за межі заявлених позовних вимог та стягнення з відповідача на користь [PERSON] середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, судом першої інстанції під час ухвалення рішення суду в частині зобов`язання Військової частини [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.04.2019 по 14.12.2020 в сумі 10886,70 грн. порушено норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду у вказаній частині з прийняттям постанови про стягнення з Військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.04.2019 по 14.12.2020 в сумі 10886,70 грн., в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Результат розгляду: partial