Рішення адміністративного суду від 2023-08-15 00:00:00+03

Науково-виробниче Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» (далі також - позивач, товариство, НВ ТОВ «Агро-Інтер») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі також - відповідач, відділ ДВС), в якому просило: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не виключенні запису з Єдиного реєстру боржників відносно позивача, який було внесено Печерським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в рамках виконавчого провадження № 53790028; зобов`язати відповідача виключити запис з Єдиного реєстру боржників відносно позивача, який був внесений Печерським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в рамках виконавчого провадження № 53790028. 13.12.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло клопотання представника товариства - адвоката Васюка М.М., про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.12.2021 адміністративний позов задоволено частково: зобов`язано Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії, спрямовані на виключення запису з Єдиного реєстру боржників відносно Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер», який був внесений Печерським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у рамках виконавчого провадження № 53790028; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу позивачу, суд першої інстнації прийшов до того, що на підтвердження оплати витрат на правову допомогу у заявленому розмірі представником позивача не надано доказів здійснених витрат, необхідних для надання правової допомоги, необхідність надання якого імперативно передбачена ч. 4 ст. 134 Кодексом адміністративного судочинства України. В той час як, згідно з наявними у матеріалах справи доказами, заявлений до відшкодування розмір витрат на правову допомогу не є фіксованим та таким, що не залежить від результату розгляду справи. Відтак, не надання вказаних доказів є підставою для відмови у присудженні заявлених витрат на правову допомогу на користь позивача. 20.12.2021 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга представника товариства - адвоката Васюка М. М., на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.12.2021, в якій, позивач просив скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.12.2021 в частині незадоволення вимог про визнання протиправним та розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, в іншій частині - оскаржуване рішення залишити без змін. 24.12.2021 та 09.02.2022 до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому серед іншого, відповідач поставив під сумнів обгрунтованість понесених витрат позивача на правову допомогу. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2022 апеляційну скаргу Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» задоволено: рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2021 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» задоволено: визнано протиправною бездіяльність Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка полягає у не виключенні запису з Єдиного реєстру боржників відносно НВ ТОВ «Агро-Інтер», який було внесено Печерським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в рамках виконавчого провадження № 53790028; зобов`язано Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виключити запис з Єдиного реєстру боржників відносно НВ ТОВ «Агро-Інтер», який був внесений Печерським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в рамках виконавчого провадження № 53790028; стягнуто з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь НВ ТОВ «Агро-Інтер» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 5 675 грн. Щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції вказав, що позивачем не було надано документального підтвердження таких витрат, а саме документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо), а також матеріали справи не містять детального опису наданих послуг, із визначенням часу по кожній окремо, що перешкоджає суду здійснити оцінку розрахунків таких витрат. 28.12.2022 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга відповідача на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.12.2021. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2022 апеляційну скаргу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишено без задоволення. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.12.2021 залишено без змін. Судові витрати за наслідком розгляду апеляційної скарги Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.12.2021 не розподілено. 25.04.2022 до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга представника товариства - адвоката Васюка М.М., в якій останній просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2022 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нову постанову, якою стягнути на користь НВ ТОВ «Агро-Інтер» за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені у справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2022 позивачем не оскаржується. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.06.2023 касаційну скаргу Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» задоволено частково: постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2022 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2022 та додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2022 скасовано. Справу № 640/33886/21 за адміністративним позовом Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії в указаних частинах направлено на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду. Так, Верховний Суд, оцінюючи вимоги скаржника щодо постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2022 в частині, яка переглядається зробив наступні висновки: «… 74. Однією із підстав для відмови у стягненні з відповідача на користь позивача указаних витрат суд апеляційної інстанції вказав, що позивачем не було надано документального підтвердження понесення таких витрат, а саме документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). 75. Такі висновки є передчасними, оскільки судом апеляційної інстанції не досліджено та не мотивовано на яких умовах НВ ТОВ «Агро-Інтер» і його представник - адвокат Васюк М. М., погодили оплату відповідних послуг. 76. Крім того, апеляційний суд обмежився вказівкою на те, що матеріали справи не містять детального опису наданих послуг. 77. Разом з тим, вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції не врахував і не зазначив (не описав) чи був обізнаний відповідач про вимоги позивача щодо компенсації указаних витрат, чи заперечував він щодо задоволення указаних вимог і, якщо так, то чи виконав останній свій обов`язок щодо доведення неспівмірності розміру указаних витрат, які позивач бажав компенсувати в даній справі, критеріям, передбаченим частиною п`ятою статті 134 КАС України…». Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.08.2023 прийнято до провадження судді Ключковича В.Ю. адміністративну справу за позовом Науково - виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. Призначено справу № 640/33886/21 до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 15.08.2023 о 11:10 годин. 14.08.2023 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання відповідача про розгляд даної справи без участі представника відповідача. 15.08.2023 в судове засідання з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, клопотнаь про відкладення розгляду справи не подавав. В питання можливості слухати дану справу за відсутності представника відповідача, представник позивача поклався на розсуд суду. Відтак колегія суддів вирішила проводити розгляд справи за даної явки. Представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та заяв про ухвалення додаткової постанови, правом подання додаткових пояснень не скористався, виступив у судових дебатах. У відповідності до частин 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Надаючи оцінку спірним правовідносинам за наслідком нового розгляду, колегія суддів приходить до наступного. Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно із частинами 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та в постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 300/941/19 та від 31.03.2020 у справі № 726/549/19, від 17.12.2020 у справі № 808/1849/18, від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19, від 20.01.2021 у справі № 120/3929/19-а. Згідно з пунктами 4, 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно зі ст. 30 Закону № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). Дйсно, наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та від 31.07.2020 у справі № 301/2534/16-ц. Так, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України». Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Водночас, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту. Так, до суду першої інстанції позивач 09.12.2021 на підтвердження понесених витрат на правову допомогу подав копії: Договору про надання правової допомоги № 43 від 11.05.2021, згідно п. 5.1. якого плата за надані Адвокатським обєднанням послуги за цим Договором встановлюється відповідно до виставлених останнім актів наданих послуг згідно переліку послуг, зазначених у Додатках; Додатку № 4 від 09.11.2021 до Договору № 43 про надання правової допомоги від 11.05.2021, згідно п. 1 якого година наданої правової допомоги Адвокатським об`єднанням клієнту складає 1 000 грн; Акту наданих послуг від 09.12.2021 згідно Договору № 43 про надання правової допомоги від 11.05.2021, згідно якого Адвокатське об`єднання надало Клієнтові послуги з проведення правового аналізу наданих документів Клієнтом, аналіз законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення судової практики, формування позиції та консультування Клієнта у справі № 640/33886/21 та підготовки та подання адмінстративного позову від 19.11.2021 у справі № 640/33886/21 адвокатом Васюком М.М. загальною вартістю 30 000 грн; Звіту про обсяг наданих послуг від 09.12.2021 згідно Договору № 43 про надання правової допомоги від 11.05.2021. Як вказано встановлено вище, в рішені Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.12.2021 щодо відшкодування витрат на правову допомогу позивачу, суд першої інстнації прийшов до того, що на підтвердження оплати витрат на правову допомогу у заявленому розмірі представником позивача не надано доказів здійснених витрат, необхідних для надання правової допомоги, необхідність надання якого імперативно передбачена ч. 4 ст. 134 Кодексом адміністративного судочинства України. В той час як, згідно з наявними у матеріалах справи доказами, заявлений до відшкодування розмір витрат на правову допомогу не є фіксованим та таким, що не залежить від результату розгляду справи. Відтак, не надання вказаних доказів є підставою для відмови у присудженні заявлених витрат на правову допомогу на користь позивача. Як було вказано вище, Верховний Суд, оцінюючи вимоги скаржника щодо постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2022 в частині, яка переглядається зробив наступні висновки: «… 74. Однією із підстав для відмови у стягненні з відповідача на користь позивача указаних витрат суд апеляційної інстанції вказав, що позивачем не було надано документального підтвердження понесення таких витрат, а саме документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). 75. Такі висновки є передчасними, оскільки судом апеляційної інстанції не досліджено та не мотивовано на яких умовах НВ ТОВ «Агро-Інтер» і його представник - адвокат Васюк М. М., погодили оплату відповідних послуг. 76. Крім того, апеляційний суд обмежився вказівкою на те, що матеріали справи не містять детального опису наданих послуг. 77. Разом з тим, вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції не врахував і не зазначив (не описав) чи був обізнаний відповідач про вимоги позивача щодо компенсації указаних витрат, чи заперечував він щодо задоволення указаних вимог і, якщо так, то чи виконав останній свій обов`язок щодо доведення неспівмірності розміру указаних витрат, які позивач бажав компенсувати в даній справі, критеріям, передбаченим частиною п`ятою статті 134 КАС України…». Проаналізкувавши вказані норми, обставини справи, та вказані правові висновки Верховного Суду у даній справі, колегія суддів приходить до переконання, що правова допомога позивачу з боку адвоката Васюка М.М. дійсно була надана, що підтверджується матеріалми справи, відповідач в суді апеляційної інситанціїї заперечував проти відшкодування позивачу витрат на правову допомогу з підстав іх. Відтак, дослідивши надані позивачем документи, враховуючи наведені норми права, колегія суддів дійшла висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в суді першої інстанції в даному випадку є неспівмірними зі складністю даної справи. За таких обставин суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необхідність зменшення відшкодування розміру витрат на правничу допомогу, надану адвокатом позивачу в суді першої інстанції до 10 000 грн.

Результат розгляду: partial