Рішення адміністративного суду від 2022-01-27 00:00:00+02

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ Позивач у травні 2021 року звернувся із позовом до Вінницького районного суду Вінницької області в якому просив про скасування постанови від 28.04.2021 серії ЕАН №4131064 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13.12.2021 в задоволенні позову відмовлено повністю. Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та до правопорушника застосовано адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення в межах ч. 2 ст. 126 КУпАП. При цьому відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законодавством України, що регулює порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення щодо порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що дорожній знак 5.19 встановлений з порушенням правил дорожнього руху, а також з порушенням правил проходження вагового контролю, де за правилами дорожнього руху його має зупиняти інспектор поліції, а не знак, та спрямовувати на ваговий комплекс. ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказано, що факт розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським відносно [PERSON] зафіксовано на портативний відео реєстратор. На відеозаписі зафіксовано як поліцейський роз`яснює [PERSON] причину зупинки та суть правопорушення. Також поліцейський роз`яснив вимоги ст. 63 КУ та ст. 268 КУпАП. Крім того під час усієї процедури розгляду справи позивач жодного разу не заперечував факту, що він не виконав вимоги встановленого дорожнього знаку 5.19. V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ Ухвалою суду від 17.01.2022 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду на 27.01.2022 о 09:40 год. Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з п.2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Враховуючи, що судом вжито всіх заходів для вчасного та належного повідомлення учасників справи, проте, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, при цьому в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України. VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Згідно постанови серії ЕАН № 4131064 від 28.04.2021 [PERSON] скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме: на 452 км автодороги М05 Київ - Одеса, керуючи вантажним транспортним засобом, не виконав вимоги дорожнього знаку 5.19, проігнорувавши п.п. 8.4 г ПДР України, за що на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. Позивач, вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, звернувся до суду з адміністративним позовом з метою захисту своїх порушених прав. VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством. Частиною 1 ст. 122 КУпАП вказано, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів. Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Згідно пп. "ґ" п. 8.4 ПДР України дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, зокрема, на інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила. У розділі 33 ПДР України передбачено, що знак 5.19 "Використання смуги руху" інформує водіїв про використання смуги для руху тільки певних видів транспортних засобів у зазначених напрямках. Якщо на знакові зображено знак, який забороняє або дозволяє рух будь-яким транспортним засобам, рух цих транспортних засобів по ній відповідно забороняється або дозволяється. Таким чином, невиконання учасником дорожнього руху вимог знаку 5.19 "Використання смуги руху" тягне за собою відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 122 КпАП України. Водночас, судовою колегією враховується, що приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Статтею 40 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Згідно оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням ПДР, а саме, керуючи транспортним засобом позивач не виконав вимогу дорожнього знаку 5.19 та проігнорував вимоги габаритно-вагового контролю. При цьому з матеріалів справи вбачається, що відповідачем до суду першої інстанції надавався диск із відеозаписом про який вказано у додатках до постанови серії ЕАН №4131064 від 28.04.2021. Проте, дослідивши вказані відеозаписи колегія судді зазначає, що на наданих відеозаписах зафіксовано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення працівниками поліції. Однак, вказаними відеозаписами не зафіксовано вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме, невиконання вимог дорожнього знаку 5.19. На наданих позивачем до суду першої інстанції відеозаписах також відсутня фіксація вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Таким чином в матеріалах справи відсутні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, а наявні в матеріалах справи докази не підтверджують обставин викладених у постанові серії ЕАН №4131064 від 28.04.2021, у зв`язку з чим постанова серії ЕАН №4131064 від 28.04.2021 про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення підлягає скасуванню. При цьому колегія суддів враховує висновок Верховного Суду викладений у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 де вказано, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку. Разом з тим колегія суддів відхиляє посилання позивача на те, що дорожній знак 5.19 встановлений з порушенням Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті та вимог ДСТУ, оскільки Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами. При цьому згідно п. 10.7.18 ДСТУ 4100:2014 "Безпека дорожнього руху ЗНАКИ ДОРОЖНІ Загальні технічні умови Правила застосування", чинного на момент прийняття оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, знак 5.19 "Використання смуги руху" потрібно застосовувати для зазначення напрямків руху кожною зі смуг та встановлювати за кожним перехрестям протягом усієї ділянки дороги, розділеної на смуги. Знак 5.19 із зображенням знака, що забороняє (дозволяє) рух одного з видів транспортних засобів, потрібно застосовувати, щоб заборонити (дозволити) рух зазначених транспортних засобів відповідною смугою. Посилання позивача на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2019 у справі №128/844/19 за позовом [PERSON] , стосовно аналогічного правопорушення колегія суддів вважає помилковим, оскільки вказані справи різняться наявними у справах доказами. В той же час апеляційний суд враховує, що згідно із ч. 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАС України вказано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про правомірність оскаржуваної постанови, у зв`язку з тим, що вчинення адміністративного правопорушення (невиконання вимог дорожнього знаку 5.19) позивачем не заперечується, оскільки сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 08.07.2020 по справі №177/525/17. Оскільки відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами невиконання позивачем вимог дорожнього знаку 5.19, то постанова серії ЕАН №4131064 від 28.04.2021 про накладення адміністративного стягнення у вигляді 340 грн штрафу за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови. Частиною 3 ст. 286 КАС України вказано, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Частиною 6 ст. 139 КАС України вказано, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. За таких обставин на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 3405 грн. судового збору сплаченого згідно квитанції від 29.07.2021 №0.0.2214022021.1 на суму 908 грн, квитанції від 10.08.2021 №0.0.2224952941.1 на суму 1362, квитанції від 07.12.2021 №0.0.2368023662.1 на суму 454 грн, квитанції від 29.12.2021 на суму 454 грн, квитанції від 07.01.2022 №0.0.2407095654.1 на суму 227 грн.

Результат розгляду: granted