Рішення адміністративного суду від 2023-05-23 00:00:00+03

28 жовтня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Державної податкової служби у Івано-Франківській області (далі ГУ ДПС) №1877 від 17 жовтня 2022 року про накладення на нього адміністративного стягнення і закрити справу про адміністративне правопорушення Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 лютого 2023 року у справі № 344/13532/22 у задоволенні вказаного позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що в діях позивача є склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 163-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), а постанова ГУ ДПС винесена правомірно та відповідає вимогам статті 283 КУпАП. Тому підстав для її скасування немає. У апеляційній скарзі [PERSON] просив зазначене судове рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що \~оскаржувана постанова ГУ ДПС винесена з порушенням строків, передбачених статтею КУпАП. Окрім того зазначає, що у цій справі позивач не є суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 163-15 КУпАП. Звертає увагу, що судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах. Представник ГУ підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи. Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого. Як встановлено судом першої інстанції, посадовими особами ГУ ДПС на підставі наказу № 1659-п від 03 жовтня 2022 року «Про проведення фактичної перевірки» та направленнями від 03 жовтня 2022 року №№ 2711, 2712 було проведено фактичну перевірку суб`єктів господарювання, а саме магазину « [INFO] » по [ADDRESS] . За результатами перевірки було складено акт від 03 жовтня 2022 року №090973, який зареєстрований в ГУ ДПС за Ж3717/09/15/РРО/ [NUMBER] . При проведенні вказаної фактичної перевірки працівниками контролюючого органу зроблено висновок про встановлення порушень вимог чинного законодавства, зокрема: - продаж алкогольних напоїв в період дії заборони на продаж таких напоїв, встановлених наказом Івано-Франківської обласної військової адміністрації від 27 лютого 2022 року №2 «Про встановлення обмеження щодо торгівлі алкогольними напоями і речовинами виробленими на спиртовій основі», із змінами та доповненнями. Зокрема, згідно контрольної стрічки встановлено, що 07 березня 2022 року о 18:56 год реалізовано одну пляшку бальзаму «Рига» 0,7л по ціні 275,0 грн, 14 березня 2022 року о 14:35 год реалізовано одну пляшку сидру «Сомерсбі» яблучний 0,33 л по ціні 16,00 грн, чим було порушено статтю 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спиртом етиловим, коньячним, плодовим, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним», із змінами та доповненнями; - порушення встановленого порядку проведення готівкових розрахунків за продані товари, зокрема, перевищення граничних сум розрахунків за готівкові кошти, а саме згідно з електронними копіями розрахункових документів (контрольної стрічки) реєстратора розрахункових операцій за 16 березня 2022 року о 10:04 год реалізовано ноутбук «Леново» за ціною 64679,00 грн, 20 березня 2022 року о 13:38 год реалізовано ноутбук «ASUS VIVODOCK» за ціною 51974,00 грн, 25 червня 2022 року о 14:38 год реалізовано комп`ютер «ARTLINE» за ціною 71865,00 грн, чим було порушено пункт 6 розділу II Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148 (із змінами та доповненнями). Фактична перевірка проводилася у присутності управителя виставкових центрів [PERSON] , який назвався керівником зазначеного магазину та відповідальним за проведення розрахунків. Враховуючи його усне пояснення, працівниками ГУ ДПС було складено протокол про адміністративну відповідальність за статтею 163-15 КУпАП та запропоновано надати пояснення щодо вказаного порушення. Однак, після ознайомлення із змістом протоколу [PERSON] відмовився від надання пояснення, мотивуючи статтею 63 Конституції України. Водночас він відмовився і від підпису та отримання другого примірника протоколу про адміністративне правопорушення, який йому було надіслано рекомендованим листом на домашню адресу та запрошено прибути до ГУ ДПС 17 жовтня 2022 року на 10-00 год для розгляду справи про адміністративне правопорушення. 17 жовтня 2022 року [PERSON] для розгляду справи про адміністративне правопорушення в зазначений час до ГУ ДПС не з`явився, проте після розгляду справи та винесення заступником начальника ГУ ДПС Глушпенком В. М. постанови про накладення адміністративного стягнення в розмірі 3400 грн надав до канцелярії ГУ ДПС своє письмове пояснення. У зв`язку з неявкою [PERSON] до ГУ ДПС для розгляду справи про адміністративне правопорушення другий примірник постанови про накладення на нього адміністративного стягнення листом від 18 жовтня 2022 року № 9743/6/09-19-07-06-20 надіслано на адресу його місця проживання. Не погодившись із винесенням ГУ ДПС постанови про накладення на нього адміністративного стягнення, [PERSON] звернувся до суду із адміністративним позовом, що розглядається. Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого. Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. За правилами частини 5 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 234-2 КУпАП податкові органи розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням порядку приймання готівки для подальшого її переказу (стаття 163-13), порушенням порядку проведення готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги) (стаття 163-15), ухиленням від подання декларації про доходи (стаття 164-1), порушенням законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (стаття 165-1), порушенням порядку припинення юридичної особи (частини третя - шоста статті 166-6), перешкоджанням уповноваженим особам податкових органів у проведенні перевірок (стаття 188-23). Від імені податкових органів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники податкових органів та їх заступники, уповноважені ними посадові (службові) особи. Статтею 163-15 КУпАП визначено відповідальність за порушення порядку проведення готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги). Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Позивачем, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції доказів покладання обов`язків за дотримання порядку проведення розрахунків на будь-яку іншу ніж він особу, долучено не було. Отже, [PERSON] , як посадова особа (управитель виставкових центрів) Товариства з обмеженою відповідальністю об`єднаної торгівельної компанії «Європлюс» є належною особою для притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 163-15 КУпАП. Порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності, фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність, фізичними особами, затверджений постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148 (далі Положення № 148). Відповідно до пункту 6 Розділу ІІ Положення № 148 суб`єкти господарювання мають право здійснювати розрахунки готівкою протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами: 1) між собою - у розмірі до 10000 (десяти тисяч) гривень включно; 2) з фізичними особами - у розмірі до 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень включно. Суб`єкти господарювання у разі зняття готівкових коштів із рахунків з метою здійснення готівкових розрахунків із фізичними особами зобов`язані надавати на запит банку (філії, відділення) підтвердні документи, на підставі яких здійснюються такі готівкові розрахунки, необхідні банку (філії, відділенню) для вивчення клієнта з урахуванням ризик-орієнтованого підходу. Платежі понад установлені граничні суми проводяться через надавачів платіжних послуг шляхом переказу коштів із рахунку на рахунок або внесення коштів до кас надавачів платіжних послуг для подальшого їх переказу на рахунки. Кількість суб`єктів господарювання та фізичних осіб, з якими здійснюються готівкові розрахунки, протягом дня не обмежується. Обмеження, установлене в пункті 6 розділу II цього Положення, стосується також розрахунків під час оплати за товари, придбані на виробничі (господарські) потреби за рахунок готівки, одержаної за допомогою платіжного інструменту. Частина 1 статті 163-15 КУпАП передбачає відповідальність за порушення порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), у тому числі, перевищення граничних сум розрахунків готівкою, недотримання установлених законодавством вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів у вигляді накладення штрафу на фізичну особу-підприємця, посадових осіб юридичної особи від ста до двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] , як посадову особу ТОВ ОТК «Європлюс», притягнуто оскаржуваною постановою до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 3400 грн на підставі частини 1 статті 163-15 КУпАП за порушення пункту 6 Розділу II Положення №148. Підставою винесення постанови є протокол про адміністративне правопорушення №1750 від 03 жовтня 2022 року, складений на підставі акту фактичної перевірки від 03 жовтня 2022 року, яким встановлено порушення порядку проведення готівкових розрахунків та продаж алкогольних напоїв в період дії заборони на продаж таких напоїв. Згідно зі статтею 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення. Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу (пункт 7 частина 1 стаття 247 КУпАП). Статтею 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення. Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Отже, з викладених правових норм слідує, що достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення. Разом з тим, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливо лише у межах строків, регламентованих статтею 38 КУпАП. Так, факти правопорушень, за які позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, мали місце 16 березня 2022 року, 20 березня 2022 року, 25 червня 2022 року, а оскаржувана постанова винесена лише 17 жовтня 2022 року. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріалами справи дійсно підтверджується вчинення позивачем правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, однак на момент прийняття оспорюваної постанови строк, визначений статтею 38 КУпАП, сплив, що є безумовною підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Згідно із приписами частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. З огляду на те, що на момент винесення оскаржуваної постанови 17 жовтня 2022 року закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування оспорюваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, визначених частиною 1 статті 38 КУпАП. Окрім того у апеляційній скарзі позивач просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, попередній розрахунок яких становить 1250 грн. При цьому додано ордер на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Вакуленком С.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, Договір про надання правової (правничої) допомоги № 15/23/02-ФО від 15 лютого 2023 року. Приписами частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 16 травня 2023 року апеляційним судом зареєстрована заява про розподіл судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції. До заяви про розподіл судових витрат від 16 травня 2023 року позивачем долучено акт прийому-передачі наданих послуг № 1 до договору № 15/23/02-ФО від 15 лютого 2023 року, згідно з яким на вивчення, правовий аналіз та надання правового висновку щодо рішення суду першої інстанції адвокатом було витрачено 0,4 год, а розмір винагороди становить 500 грн. На складення апеляційної скарги на оскаржуване рішення витрачено 2 год та розмір винагороди становить 2500 грн. Питання судових витрат під час розгляду та вирішення адміністративної справи регламентовано статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи. Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, вказаною нормою передбачено можливість стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, не всіх понесених протилежною стороною судових витрат, а лише тих, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу. Приписами частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України). Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що хоча витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави), законом все ж передбачено їх розподіл між сторонами за результатами розгляду справи. Оцінюючи правомірність вимоги, викладених у заяві [PERSON] , щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню, апеляційний суд виходить із такого. Частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України). Відповідно до положень частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України). При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України). Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Відтак, апеляційний суд вважає за доречне врахувати правову позицію, викладену Європейським судом з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (рішення від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, п. 269), де оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, Суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), заява № 34884/97, п. 30). У пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01) Європейський суд з прав людини вказував, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Окрім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Аналізуючи надані позивачем докази на підтвердження його витрат на професійну правничу допомогу, на думку апеляційного суду зазначена вартість виконаних робіт є завищеною, а тому на переконання апеляційного суду, з урахуванням наведених правових норм та встановлених фактичних обставин обґрунтованим та достатнім буде розмір відшкодування [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу під час апеляційного розгляду справи адвокатом Вакуленком С.В. у сумі 2000 грн, які слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Івано-Франківській області. Окрім того, на підставі приписів частин 1 та 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Івано-Франківській області сплачений при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції судовий збір у сумі 1092,64 (496,20+596,44) грн. Повернення надмірно сплаченого судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір передбачене за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.

Результат розгляду: partial