Рішення адміністративного суду від 2022-02-09 00:00:00+02

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№55)» (далі - Відповідач), в якому просив: - зобов`язати ДП «Підприємство кримінально-виконавчої служби України (№ 55)» провести нарахування грошового забезпечення за роботу в вихідні дні за період з 01.04.2011 \~по 01.04.2013 з урахуванням підвищення посадового окладу за роботу ВТК. Згідно з вимогами ст. 34 Закону України «Про оплату праці» нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у відповідності з індексом зростання цін на товари та тарифів на послуги за період з квітня 2013 року по червень 2021 року у порядку встановленому законодавством України; - зобов`язати ДП «Підприємство кримінально-виконавчої служби України (№ 55)» провести перерахунок та виплату грошової допомоги при звільнені та компенсації за невикористані відпустки з урахування зміни грошового забезпечення; - зобов`язати ДП «Підприємство кримінально-виконавчої служби України (№ 55)» провести корегування довідки наданої до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області для розрахунку пенсійного забезпечення на момент звільнення позивача з урахуванням змін грошового забезпечення. В обґрунтування адміністративного позову, зокрема, зазначено про те що Відповідачем, виконуючи рішення суду від 01.04.2021, перераховано на особовий рахунок Позивача грошові кошти за роботу в вихідні та святкові дні, однак без врахування підвищення посадового окладу за роботу в виправній трудовій колонії (ВТК). Крім того, позивач зазначив, що в разі порушення строків виплати заробітної плати встановлених законодавством України згідно з вимогами ст. 34 Закону України «Про оплату праці» нараховується компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у відповідності з індексом зростання цін на товари та тарифів на послуги у порядку встановленому законодавством України. Також \~позивач зауважив, що відповідач, відмовляючи у проведенні перерахунку йому грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні відпустки, ігноруючи висновки рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.04.2021, \~зазначив, що оплата за роботу в дні щотижневого відпочинку та в святкові дні не відноситься до додаткових видів грошового забезпечення. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року по справі №280/6295/21 у задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№55)» про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено (а.с. 118-121). Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про нарахування та виплату компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі Позивач, із посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та прийняте в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з квітня 2013 року по червень 2021 року задовольнити. Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що суд першої інстанції не надав оцінку тому, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.55 Закону №2262-ХІІ, ст.2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу Позивач також зазначив про те, що його право на отримання саме 25.04.2013 року грошових коштів за роботу в вихідні та святкові дні підтверджено рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.04.2021 року. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування відзиву Відповідач вказав, зокрема про те, що заборгованість компенсації за роботу у вихідні та святкові дні перед Позивачем виникла станом на 01.04.2021, після ухвалення рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі № 808/8558/13-а, яка була перерахована на особистий рахунок останнього 30.06.2021, тому, на думку Відповідача, в даному випадку відсутні підстави для компенсації Позивачу втрати частини доходів за період з квітня 2013 року по червень 2021 року. Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України. Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області № 55», управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області, в якому, з урахуванням уточнень, просив: - зобов`язати ДП «Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області № 55» провести перерахунок грошового забезпечення з урахуванням наказів начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області про преміювання: - № 78 від 05 липня 2011 року про преміювання за травень 2011 року - 50%; - № 89 від 29 липня 2011 року про преміювання за червень 2011 року - 20%; - №119 від 05 жовтня 2011 року преміювання за серпень 2011 року - 50%; - №131 від 14 листопада 2011 року преміювання за вересень 2011 року - 30%; - №146 від 02 грудня 2011 року преміювання за жовтень 2011 року - 40%; - №170 від 27 грудня 2011 року преміювання за листопад 2011 року - 60%; - №9 від 31 січня 2012 року преміювання за грудень 2011 року - 80%; - № 52 від 13 квітня 2012 року преміювання за березень 2012 року - 1500 грн.; - № 76 від 18 червня 2012 року преміювання за травень 2012 року - 50%; - №90 від 19 липня 2012 року преміювання за червень 2012 року - 80%; - № 100 від 17 серпня 2012 року преміювання за липень 2012 року - 100%; - № 112 від 18 вересня 2012 року преміювання за серпень 2012 року - 100%; - №122 від 17 жовтня 2012 року преміювання за вересень 2012 року - 50%; а також з урахуванням оплати за роботу у вихідні та святкові дні, доплати за роботу в нічний час та доплати згідно з пунктом 8 постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07 листопада 2007 року; - зобов`язати ДП «Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області № 55» здійснити перерахунок розміру грошової допомоги при звільненні і компенсації за невикористані відпустки з урахуванням зміни розміру грошового забезпечення за період з 01 квітня 2011 року по 01 квітня 2013 року; - зобов`язати ДП «Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області № 55» провести коригування довідки по додаткових видах грошового забезпечення за період з 01 квітня 2011 року по 01 квітня 2013 року і подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області всі необхідні документи для перепризначення пенсійного забезпечення та розрахунку недоплаченої суми пенсійного забезпечення за період з 25 квітня 2013 року до теперішнього часу; - стягнути з ДП «Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області № 55» на користь позивача грошові кошти на загальну суму 197284,10 грн., із яких: - 66597,75 грн сума грошової допомоги при звільненні; - 80094,90 грн сума компенсації за невикористанні 451 доби відпустки; - 42446,78 грн сума донарахування грошового забезпечення; - 8166,79 грн. - сума заборгованості по авансовим звітам підприємства. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2015 року позивачу відмовлено в задоволенні позову. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12\~ \~\~\~листопада 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції і прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області № 55» на користь позивача грошові кошти на загальну суму 71385,19 грн, у т.ч., 23171,58 грн - сума грошової допомоги при звільненні, 47387,02 грн - сума компенсації за невикористанні 451 доби відпустки, 8166,79 грн - сума заборгованості по авансовим звітам підприємства. Позовні вимоги щодо проведення перерахунку грошового забезпечення позивача з урахуванням наказів начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області про преміювання: № 78 від 05 липня 2011 року про преміювання за травень 2011 року - 50%; № 89 від 29 липня 2011 року про преміювання за червень 2011 року - 20%; №119 від 05 жовтня 2011 року преміювання за серпень 2011 року - 50%; №131 від 14 листопада 2011 року преміювання за вересень 2011 року - 30%; №146 від 02 грудня 2011 року преміювання за жовтень 2011 року - 40%; №170 від 27 грудня 2011 року преміювання за листопад 2011 року - 60%; №9 від 31 січня 2012 року преміювання за грудень 2011 року - 80%; № 52 від 13 квітня 2012 року преміювання за березень 2012 року - 1500 грн.; № 76 від 18 червня 2012 року преміювання за травень 2012 року - 50%; №90 від 19 липня 2012 року преміювання за червень 2012 року - 80%; № 100 від 17 серпня 2012 року преміювання за липень 2012 року - 100%; № 112 від 18 вересня 2012 року преміювання за серпень 2012 року - 100%; №122 від 17 жовтня 2012 року преміювання за вересень 2012 року - 50%, а також з урахуванням оплати за роботу в вихідні та святкові дні, доплати за роботу в нічний час та доплати згідно з пунктом 8 постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07 листопада 2007 року залишено без розгляду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду від 20 червня 2017 року касаційну скаргу позивача задоволено частково. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року в частині вирішення позовних вимог про зобов`язання Державного підприємства «Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області № 55» провести перерахунок грошового забезпечення з урахуванням оплати за роботу у вихідні і святкові дні, доплати за роботу в нічний час скасовано, та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В решті постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року залишено без змін. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року, суд апеляційної інстанції погодившись з висновками суду першої інстанції, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03 березня 2015 року в частині, яка підлягала перегляду, залишив без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.11.2020 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03.03.2015 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2017 скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.04.2021 у справі №808/8558/13-а СН/280/58/20 (набрало законної сили 13.05.2021) частково задоволено позовні вимоги позивача та зобов`язано Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№55)» провести перерахунок грошового забезпечення з урахуванням оплати за роботу у вихідні та святкові дні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. На виконання рішення суду відповідач 30.06.2021 перерахував на особовий рахунок позивача грошові кошти за роботу в вихідні та святкові дні у сумі 15655,56 грн. 11.06.2021 позивач звернувся до відповідача із зверненням, в якому були висунуті вимоги провести нарахування грошового забезпечення за роботу в вихідні дні з урахуванням підвищення посадового окладу за роботу в виправній трудовій колонії (ВТК), та провести нарахування та виплату компенсації за порушення термінів виплати грошового забезпечення. В зверненні від 11.06.2021 позивач подав також довідку Головного управління статистики в Запорізькій області про розмір індексу зростання цін на товари та тарифів на послуги за період з квітня 2013 року по квітень 2021 року та просив провести нарахування компенсації з урахуванням довідки наданої органами статистики. Листом № 7/8-3397 від 30.06.2021 \~позивачу повідомлено, що «… на виконання Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.04.2021 кошти в \~сумі 15655,56 грн. перераховані на вказаний \~\~Вами у листі рахунок у повному обсязі, згідно платіжного доручення від 30/06/2021 №170… Щодо нарахування компенсації несвоєчасної виплати грошового забезпечення Вам було відмовлено… \~ Нарахування та оплата за дні щотижневого відпочинку та святкові дні є \~компенсацією, яка не відноситься до додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та не включається до розрахунку грошової допомоги при \~звільненні та компенсації за невикористані відпустки...» Наявність підстав для нарахування та виплати Позивачу компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у відповідності з індексом зростання цін на товари та тарифів на послуги за період з квітня 2013 року по червень 2021 року у порядку встановленому законодавством України, з урахуванням положень ст. 308 КАС України, є предметом апеляційного розгляду у даній справі. Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог в оскаржуваній частині, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що нарахування та виплати компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у відповідності з індексом зростання ціни на товари та тарифів на послуги за період з квітня 2013 року по червень 2021 року у порядку встановленому законодавством України не може бути здійснена відповідачем у зв`язку із тим, що дані нарахування були обраховані на вимогу рішення суду від 01.04.2021 у справі №808/8558/13-а та, відповідно, на день звільнення позивача така \~заборгованість була відсутня. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі Порядок № 159). Згідно із статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Відповідно до п. 4 Порядку № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Використане у ст.3 Закону № 2050-ІІІ та п.4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.55 Закону №2262-ХІІ, ст.2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення. Таким чином, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення). Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем індексації грошового забезпечення, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Вказані правові висновки також відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним в постанові від 03.07.2018 року у справі № 521/940/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України. Із аналізу вищенаведеного слідує те, що після отримання від Відповідача 30 червня 2021 року грошових коштів за роботу в вихідні та святкові дні у сумі 15655,56 грн. у Позивача виникло право на отримання компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 25 квітня 2013 року (день, в який мали б бути сплачені грошові кошти за роботу в вихідні та святкові дні) по 30 червня 2021 року (день фактичної сплати заборгованості). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не \~повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки частково не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні адміністративного позову підлягає частковому скасуванню. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial