Рішення адміністративного суду від 2022-05-24 00:00:00+03

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив: - постанову ЕАО №5073768 від 25.11.2021 року у справі про адміністративне правопорушення скасувати; - справу про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] , [INFO] закрити. В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 25.11.2021 року поліцейським 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Зінько О.В., відносно [PERSON] винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00грн. Вказану постанову позивач вважав незаконною та такою, що підлягає скасуванню з підстав того, що інспектором суттєво порушено права позивача. Поліцейським не надано позивачу можливості скористатись своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП та порушено порядок розгляду справи. Позивачу не було повідомлено, що розгляд справи фіксується на боді-камеру, крім того, сама відео фіксація постійно переривалась. Крім того, звертав увагу суду першої інстанції на те, що поліцейські не надали позивачу можливості скористатися правовою допомогою захисника. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволені позову повністю. В обґрунтування відзиву зазначив, що командир роти Зінько О.В. при розгляді справи про адміністративне правопорушення не перешкоджав реалізації права позивача на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі. Також вказував, що при складанні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, а постанова від 21.11.2021 року серії ЕАО №5073768 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП винесена з дотриманням правил чинного законодавства. Тому, на його думку, немає підстав для її скасування, оскільки доказів, які спростовують факт наявності адміністративного правопорушення позивачем не надано, а доводи висловлені в позовній заяві є безпідставними. Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Балтський районний суд Одеської області відмовив у повному обсязі у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови ЕАО №5073768 від 25.11.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Короткий зміст вимог апеляційної скарги. Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі вказує, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення: - під час розгляду справу на місці зупинки транспортного засобу, інспектор суттєво порушив право апелянта на захист, передбачене статтею 59 Конституції України та статтею 268КУпАП; - у зв`язку з задоволенням клопотання апелянта та відкладенням розгляду справи про адміністративне правопорушення на 10 хвилин, вважає, що інспектором фактично не вжито жодних дій, щодо надання апелянту можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги; - патрульний поліції постійно переривав відео фіксацію розгляду справи та постійно змінював камери; - в матеріалах справи відсутнє відео, яке охоплює проміжок часу між зупинкою транспортного засобу апелянта та початком розгляду справи про адміністративне правопорушення; - інспектором порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення. 23.05.2022 на адресу суду надійшло клопотання представника Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції. В клопотанні представник позивача зазначає, що на адресу Управління патрульної поліції в Одеській області апеляційна скарга з доданими до неї документами не надходила. У зв`язку з цим, просить суд відкласти розгляд справи на більш пізню дату, направити на адресу відповідача копію апеляційної скарги з доданими до неї документами. Колегія суддів відмовляє у задоволенні вказаного клопотання з огляду на наступне. Відповідно частини 13 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення поетапного впровадження Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи» від 27 квітня 2021 року № 1416-IX, положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положення, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), розробляються Державною судовою адміністрацією України та затверджуються Вищою радою правосуддя після консультацій з Радою суддів України. Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС). У газеті «Голос України» від 04.09.2021 № 168 (7668) Вищою радою правосуддя опубліковано оголошення про початок функціонування трьох підсистеми (модулів) ЄСІТС - "Електронний кабінет", "Електронний суд", підсистеми відеоконференцзв`язку. Абзацем 3 підпункту 15.17 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідних положень КАС України, окремі підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи починають функціонувати через 30 днів з дня опублікування Вищою радою правосуддя у газеті "Голос України" та на веб-порталі судової влади України оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Про початок функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у складі всіх необхідних для її повного функціонування підсистем (модулів) Вища рада правосуддя публікує оголошення у газеті "Голос України" та на веб-порталі судової влади України. Отже зазначені в оголошенні Вищої ради правосуддя підсистеми (модулі) ЄСІТС починають офіційно функціонувати з 5 жовтня 2021 року. Частина 5 статті 18 КАС України вказує, що суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їх офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Відповідно частини 6 статті 18 КАС України, адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку. Аналогічні положення містяться у частині 10 розділу ІІІ Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС. Як вбачається з матеріалів справи, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції є користувачем підсистеми "Електронний суд" ЄСІТС. Апеляційна скарга з доданими до неї документами приєднана в електронному вигляді до матеріалів електронної справи, які відображаються в підсистемі "Електронний суд". Таким чином, відповідач не був позбавлений можливості ознайомитись зі змістом апеляційної скарги та доданими до неї документами, викласти свою позицію з приводу даного спору та надати докази. Обставини справи. Судом першої інстанції встановлено, що 25.11.2021 року о 21:10 годині поліцейським 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції командиром роти старшим лейтенантом поліції Зінько О.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5073768, згідно якої [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340,00 грн. Відповідно до вказаної постанови вбачається, що 25.11.2021 року о 20:33 годині в м. Одеса по вул. Люстдорфська дорога водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом FORD FOCUS д.н.з. [NUMBER] , не виконав вимоги дорожнього знаку 5.16 (напрямок руху по смугах) та зі смуги для руху, що дозволяє рух тільки прямо, здійснив рух ліворуч, чим порушив вимоги п. 8.4 ґ Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими. Висновок суду першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом з відеореєстратора, встановленому у службовому автомобілі поліцейських (№01925@202111.2521063810) з якого вбачається, як водій транспортного засобу FORD FOCUS д.н.з. [NUMBER] , рухаючись у смузі для руху, яка дозволяє рух тільки прямо, здійснив рух ліворуч. Відеозапис відображає обставини зазначені в оскаржуваній постанові. Відеозапис вівся безперервно від моменту вчинення правопорушення до зупинки транспортного засобу. Судом першої інстанції з`ясовано, що оскаржуване рішення містить усю необхідну інформацію, перелік якої наведено у статті 283 КУпАП. Водночас,позивачем чи представником позивача не подано суду жодних доказів на підтвердження обставин, наведених у позовній заяві. Стороною позивача суду не було надано доказів, які б спростовували дані, які містяться в оскаржуваній постанові. Позивачем не доведено, що поліцейським були вчинені дії, які б обмежили права позивача при розгляді справи. В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейський не перешкоджав реалізації права позивача на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі. Однак, зважаючи на зжаті терміни розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу, [PERSON] надавався час для залучення фахівця з надання правової допомоги, однак останній не намагався нею скористатися протягом часу до винесення оскаржуваної постанови. Враховуючи, що законодавчо не визначено обов`язкова участь адвоката у випадках розгляду справи про адміністративне правопорушення без посередньо на місці його вчинення, працівники поліції не були зобов`язані забезпечити правопорушника на отримання правової допомоги, проте сам правопорушник не спромігся отримати правову допомогу самостійно. Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду. За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів. Вирішальними у згаданому контексті можуть стати також положення Європейської конвенції з прав людини та практика Європейського Суду з прав людини, рішення якого визнані в Україні джерелом права та мають пріоритет над національним законодавством. Так, відповідно до пункту 2 статті 6 Європейської конвенції з прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. На відміну від Конституції України, Конвенція поширює сферу захисту осіб, які вчинили не лише злочини, а й інші кримінальні правопорушення. За змістом Конвенції поняття "кримінальне правопорушення" є значно ширшим за поняття "злочин". Воно охоплює і злочини, як найбільш серйозні правопорушення (mostseriousoffences (crimes), і менш небезпечні правопорушення (lesseroffences (delits), і дрібні правопорушення (pettyoffences (contraventions) (див. п. 53 рішення у справі Цztьrk v. Germany). Адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис повною мірою відповідають деліктам, які не можуть бути віднесені до кримінальних правопорушень в розумінні Європейської конвенції з прав людини. Діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів національне законодавство України відносить до джерела підвищеної небезпеки. Так, згідно з частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Ця небезпека полягає у самій суті використання транспортного засобу. Людина не може до кінця контролювати механізми під час їх експлуатації. Це пов`язано з рядом об`єктивних факторів, які потрібно відрізняти від внутрішнього ставлення людини до безпеки чи до ризику, оскільки ці категорії є оціночними, а у цьому випадку мова йде саме про об`єктивно обумовлену можливість настання негативних наслідків від здійснення цього виду діяльності. Тому навіть лише факт володіння транспортним засобом породжує певні права та обов`язки осіб, за якими зареєстрований транспортний засіб. Наявність зазначених додаткових ознак, характерних для фізичної або юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб вимагає віднесення їх до спеціальних суб`єктів адміністративного правопорушення. Порушення правил дорожнього руху, зафіксовані за допомогою технічних засобів, як й інші правопорушення, характеризуються певним ступенем суспільної небезпеки, яка є категорією об`єктивною й існує незалежно від її оцінки кимось. Саме рівень суспільної небезпеки служить тією головною ознакою, за якою класифікуються певні протиправні діяння та визначається їх належність до кримінальних, адміністративних, дисциплінарних чи інших правопорушень, а також встановлюється міра відповідальності за їх вчинення. Крім того, під час розгляду справи O'Halloran and Francis v. the United Kingdom, Applications № 15809/02 and 25624/02, 29 June 2007, яка стосувалась оскарженню передбаченої британським законом необхідності надання властям зареєстрованими власниками транспортного засобу про особу, яка реально керувала автомобілем в момент, коли поліцейська камера спостереження зафіксувала перевищення автомобілем встановленої швидкості. Цей обов`язок на думку позивачів є порушенням права не давати самозвинувачувальних показань і так званої привілеї проти самозвинувачення, а тим самим і принципів справедливого судового розгляду, закріплених в статті 6 Європейської конвенції з прав людини. Однак Велика палата Європейського Суду з прав людини визнала, що у справі не було допущено жодного порушення вимог статті 6 Конвенції та вказала про те, що усі, хто володіють або керують автомобілем, знають, що тим самим вони визнають певний режим регулювання. Цей режим діє не тому, що володіння чи управління автомобілем - це привілей чи пільга, що дарується державою, але тому, що володіння автомобілями та їх використання загальновизнано можуть призводити до тяжких тілесних ушкоджень. Можна сказати, що ті, хто приймають рішення володіти або управляти автомобілем, беруть на себе певні обов`язки і зобов`язання, які є частиною регулятивного режиму щодо автотранспортних засобів ( див, зокрема, п.57 згаданого рішення). Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі-ПДР України). Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до п.п. 5.16 п. 33.5 "інформаційно-вказівні знаки" розділу 33 ПДР України-"Напрямки руху по смугам", дорожній знак 5.16 показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них. Згідно з ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно з ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача,якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Справи, які віднесено до компетенції Національної поліції відповідають вимогам ч. 4 ст.258 КУпАП- постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення. Працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанову у справах про адміністративні правопорушення з порушенням ПДР на місці вчинення правопорушення. Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб та забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Факт вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом з відео реєстратора, встановленому у службовому автомобілі поліцейських (№ 01925@202111.2521063810) з якого вбачається, як водій транспортного засобу FORD FOCUS д.н.з. [NUMBER] , рухаючись у смузі для руху, яка дозволяє рух тільки прямо, здійснив рух ліворуч. Вказаний відеозапис зазначений у оскарженій постанові в якості доказу у справі про адміністративне правопорушення (а.с.5). Таким чином, суд приходить до висновку про законність зупинки поліцейськими транспортного засобу. Крім того, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта про те, що переривання відеозапису процедури оформлення постанови про накладення адміністративного стягнення являються підставою для її скасування, з огляду на те, що Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року та нормами КУпАП, не передбачено процедури фіксування технічними засобами складання постанови. Обов`язковому доказуванню під час розгляду справ про адміністративні правопорушення підлягають лише факти вчинення або невчинення певною особою адміністративного правопорушення, які в свою чергу, підтверджуються відеозйомкою фіксації події адміністративного правопорушення. Аналогічна права позиція висловлена у постанова Верховного суду від 19.02.2020, справа №496/4315/16-а. З приводу доводів апелянта про те, що на жодному відео доданому до відзиву не зафіксовано початок розгляду справи, а також про те, що поліцейський постійно змінював камери, підтвердженням чого є посилання на те, що до постанови додано відео з портативних відеореєстраторів: 001921,1925,1921,001367, тоді як до суду надано лише відео з портативних відеореєстраторів: 01925,01367 суд вважає за необхідне зазначити наступне. Колегія суддів не бере до уваги вказані доводи, оскільки окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення. Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Близькі за змістом висновки міститься в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі № 826/11623/16 (провадження № К/9901/50453/18, № судового рішення в ЄДРСРУ 76518273) та в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року по справі № 826/15341/15 (провадження № К/9901/19896/18, № судового рішення в ЄДРСРУ 76008631). Окрім того, стаття 283 КУпАП вимагає від посадової особи, яка складає постанову про адміністративне правопорушення вчинити лише опис обставин, установлених під час розгляду справи та зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення. Як встановлено з відеозапису, поліцейським було надано апелянту постанову про адміністративне правопорушення для ознайомлення, а також доведено до відома зміст вказаної постанови. З цієї підстави не сприймаються і доводи [PERSON] про те, що поліцейським не було оголошено постанову про адміністративне правопорушення, що є підставою для її скасування. Окремі процедурні порушення при притягненні його до адміністративної відповідальності не можуть спростовувати правомірності спірної постанови відповідача, оскільки не доводять відсутності факту порушення. Близьких за змістом висновків дійшов Верховний суд в постанові від 14 лютого 2018 року, справа №735/1246/15-а, № судового рішення в ЄДРСРУ 72290118. Наведені аргументи були б доречними у разі кваліфікації цього адміністративного провадження як «кримінальне обвинувачення». Доводи апеляційної скарги. Суд критично ставиться до доводів апелянта про неповідомлення останнього про право на захист передбачене статтею 59 Конституції України та статтею 268 КУпАП під час розгляду справи. Як встановлено з відеозаписів з портативних відеореєстраторів працівників поліції, які містяться на компакт-диску, інспектор патрульної поліції неодноразово роз`яснював [PERSON] зміст права на захист та порядок його застосування в рамках розгляду справи про адміністративне правопорушення. Уповноваженою особою Управління патрульної поліції задоволено клопотання [PERSON] та надано час для звернення за правничою допомогою, з урахуванням особливостей порядку та обмеженого терміну розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, зокрема, засобами телефонного зв`язку. Однак, останній не намагався скористатися бажаною правовою допомогою протягом часу до винесення оскаржуваної постанови. Наполягав на перенесення розгляду справи на іншу дату. Конституційний Суд України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 26 травня 2015 року, № 5-рп/2015 сформулював правову позицію щодо наявності у справах про адміністративні правопорушення переліку адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні. Отже, враховуючи, що вказане провадження про адміністративне правопорушення є скороченим, мету утвердження ефективної безпеки дорожнього руху та з огляду на те, що в розумінні Європейської Конвенції з прав людини позивач не залишається при цьому без засобів захисту, бо може висувати доводи під час судового розгляду, вищенаведені доводи апелянта щодо позбавлення права на захист, а також можливості користуватися юридичною допомогою адвоката при розгляді справи про адміністративне правопорушення відхиляються апеляційним судом, оскільки окремі недоліки процесу розгляду справи про адміністративне правопорушення можуть бути урівноважені під час розгляду відповідного позову у суді за допомогою його змагального характеру. З огляду на вищевикладене, суд не вбачає в діях інспектора патрульної поліції порушення права апелянта на захист, передбачених ст. 59 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Також, колегія суддів звертає увагу на те, що, як вбачається з відеозапису портативного відеореєстратора, протягом розгляду справи [PERSON] не надано заперечень щодо факту вчинення ним інкримінованого правопорушення. Окрім того, поведінка апелянта на місці зупинення транспортного засобу була спрямована на затягування розгляду справи та можливості уникнення від адміністративної відповідальності. Відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського зафіксовано факт порушення вимог дорожнього знаку 5.16 (напрямок руху по смугах) та порушення вимоги п. 8.4 ґ Правил дорожнього руху України, а також відображено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі при винесенні постанови. Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутнє відео, яке охоплює проміжок часу між зупинкою транспортного засобу апелянта та початком розгляду справи про адміністративне правопорушення, з підстав, вказаних в мотивувальній частині постанови. Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції. Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, не підтверджуються належними доказами та не підлягають задоволенню. Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Результат розгляду: denied