Рішення адміністративного суду від 2022-03-29 00:00:00+03

[PERSON] у серпні 2021 року звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила: визнати протиправними дії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (далі - Національна академія) щодо нездійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачці за період з 01.01.2016 по 14.03.2018; зобов`язати Національну академію здійснити нарахування та виплату позивачці індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 відповідно до "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - КМУ, Порядок №1078 відповідно), з урахуванням базового місяця січень 2008 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 "Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу", затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 №44 (далі - Порядок №44);зобов`язати Національну академію здійснити нарахування та виплату позивачці індексацію грошового забезпечення за березень 2018 року відповідно до абзацу 6 статті 4 Порядку №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44; стягнути з Національної академії на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що станом на день виключення позивачки із списків особового складу Національної академії з нею не було проведено усіх розрахунків щодо нараховування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 14.03.2018, що була гарантована чинним законодавством. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Національної академії, що полягала у нездійсненні нарахування та невиплаті [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 28.02.2018. Зобов`язано Національну академію нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 28.02.2018, а також провести виплату нарахованої індексації з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Національної академії судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 908 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржили позивач і відповідач, які із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просять скасувати рішення. Позивач в обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновків, що підстав для нарахування індексації грошового забезпечення за березень 2018 року немає. Також вказує на необхідність в межах розгляду даної справи надати відповідь щодо базового місяця для нарахування спірної індексації. Зазначає, що порушене гарантоване їй статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) право на відшкодування судових витратна професійну правничу допомогу. Відповідач в обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що Національна академія позбавлена можливості проводити індексацію грошового забезпечення за відсутності відповідних асигнувань Міністерства оборони України - головного розпорядника фонду грошового забезпечення, оскільки являється бюджетною установою і утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України. Також вказує, що вимога позивача щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44 є передчасною, оскільки індексацію грошового забезпечення позивача ще не проведено. Також відповідач скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення. Враховуючи те, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.. Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що [PERSON] проходила військову службу в Збройних силах України. Впродовж січня 2016 року - лютого 2018 року [PERSON] не нараховувалася і не виплачувалася індексація грошового забезпечення з причини відсутності фінансування на цю виплату від Міністерства оборони України (а.с.19-21). Відповідно до наказу начальника Національної академії від 22.01.2018 №1-РС [PERSON] звільнена з військової служби в запас за станом здоров`я; наказом начальника Національної академії від 14.03.2018 №61 з 14.03.2018 виключена зі списків особового складу Національної академії та всіх видів забезпечення (а.с. 24). При виключенні зі списків Національної академії (14.03.2018) відповідач не нарахував [PERSON] індексацію грошового забезпечення. [PERSON] звернулася до Національної академії із заявою від 26.07.2021, серед іншого просила вирішити питання щодо виплати індексації грошового забезпечення за період проходження служби по день звільнення (а.с. 15). Листом від 28.07.2021 №4102 Національна академія надала заявниці відповідь на її звернення, зазначивши, що для виплати індексації в січні 2016-лютому 2018 роках, фінансового ресурсу в Міністерстві оборони не було, у зв`язку з цим фінансування виплат не здійснювалось (а.с.16). З 01.03.2018 набрала чинності Постанова №704, відповідно до якої підвищено розміри посадових окладів усіх категорій військовослужбовців, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення посадових окладів. В листі відповідач вказав на відсутність підстав для здійснення перерахунку індексації грошового забезпечення [PERSON] . Не погодившись із такими діями позивач звернувся із даним позовом до суду. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовця є однією з державних гарантій щодо оплати праці, тому така підлягає обов`язковому нарахуванні та виплаті і не повинна ставитись в залежність від бюджетних асигнувань відповідача. Водночас вважає вимогу про визначення конкретного базового місяця для нарахування передчасною. Вказує, що підстав для проведення нарахування індексації за березень 2018 року немає, оскільки березень 2018 року є базовим місяцем для обчислення індексації на підставі Постанови №1078, а обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення посадових окладів. Суд встановив, що при виплаті позивачці суми індексації та утриманні з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів відповідачу слід одночасно здійснити компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 № 44. Також суд вважав справедливим відшкодування позивачці судових витрат на правничу допомогу у сумі 908 грн., тобто в розмірі суми судового збору, що підлягає сплаті за розгляд адміністративним судом позовних вимог немайнового характеру. Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційних скарг колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного. Спірними в даній справи є питання ненарахування та невиплата позивачці індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 14.03.2018, визначення базового місяця для нарахування індексації, та компенсація сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог частини першої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Згідно із частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Абзацом другим частини третьої статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Згідно із частиною першою статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Тобто, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина перша статті 4 Закону № 1282-XII). В силу статті 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 9 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено право громадян на соціальні гарантії. Відповідно до вказаної статті, Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Відповідно до статті 19 цього Закону державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Порядком №1078. Згідно з пунктом 6 цього Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Враховуючи наведене, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи в тому числі військовослужбовців, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації треба вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру. Стосовно покликання відповідача в апеляційній скарзі, що у спірний період кошти на проведення індексації грошового забезпечення головним розпорядником не виділялися, і відповідно така індексація не проводилася. Апеляційний суд зауважує, що обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, відповідач не посилається на відсутність обставин, передбачених законодавством для проведення індексації, а зазначає лише про те, що у межах коштів Національної академії, передбачених на виплату грошового забезпечення, виплата індексації грошового забезпечення є неможливою. Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про те, що кошти на виплату індексації грошового забезпечення не виділялися, а тому відповідач діяв правомірно. Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем проходження служби військовослужбовців і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення з огляду на наступне. Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00). Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян. У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Отже, колегія суддів зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на виплату індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18, від 20 листопада 2019 року у справі №620/1892/19, які в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відтак, висновки суду першої інстанції про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 є правильними. Стосовно питання визначення базового місяця для проведення нарахування індексації грошового забезпечення. Повноваження державних органів щодо визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними, оскільки законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 103 відсотки. Відповідно до положень пунктів 2, 5 Порядку № 1078 для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових. Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції. Аналіз наведених норм законодавства України, дає підстави дійти висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації. Вказане узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 400/1118/21. Постановою КМУ від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців. Відповідно до пункту 13 указаної Постанови вона набрала чинності з 01.01.2008. З січня 2008 року по 28.02.2018 посадовий оклад позивачки не змінювався. Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови КМУ "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме: до 01.03.2018. Отже, відповідно до положень Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.06.2016 по 28.02.2018. Відтак, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що визначення базового місяця є передчасною вимогою. Стосовно нарахування індексації грошового забезпечення за березень 2018 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Згідно з вищезазначеним розмір посадового окладу змінився з 01.03.2018. 14.03.2018 позивачка виключена зі списків особового складу Національної академії. Норми абзаців 3,4 пункту 5 Порядку №1078 визначають, що якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу (так звана фіксована сума індексації). При цьому сума індексації у місяці підвищення грошових доходів не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Отже, умовою для нарахування фіксованої суми індексації є, коли розмір підвищення грошового доходу не перевищив суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Фіксована сума індексації у такому місяці підвищення доходу розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. При цьому в цьому місяці (місяці підвищення доходу особи) сума індексації не нараховується. Колегія суддів вказує, що в березні 2018 року набрала чинності Постанова КМУ №704, якою розмір посадового окладу позивачки з березня 2018 року збільшено більш ніж в чотири рази - з 760 грн. до 3260 грн. Отже, для визначення фіксованої суми індексації в місяці підвищення грошового забезпечення позивачки (березні 2018 року) суму підвищеного грошового забезпечення останнього слід порівняти із сумою індексації за лютий 2018 року. При цьому, сума індексації за лютий 2018 року відповідачем ще не нарахована. З огляду на те, що відповідач ще не провів позивачу нарахування індексації за лютий 2018 року, відсутня необхідна складова для порівняння з метою визначення того, чи є підстави виплачувати позивачці так звану фіксовану суму індексації. Отже, вимоги позивачки у цій частині є передчасними. Стосовно вимоги позивачки щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44. Відповідно до Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення. У пункті 4 Порядку №1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства. Згідно статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-ІІІ) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно зі статтею 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. У випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів. Вищевказане узгоджується з правовою позицією, яка наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року у справі № 21-2003а16, від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17. Відтак, апеляційний суд відхиляє покликання відповідача, що вимога щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб є передчасною, та вважає, що нарахування та виплату позивачці індексації грошового забезпечення слід проводити з врахуванням пункту 2 Порядку №44. Стосовно стягнення витрат на правничу допомогу, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції що, ця справа є незначної складності, така розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, підготовка та написання професійним/кваліфікованим адвокатом процесуальних документів по цій справі - позовної заяви, відповіді на відзив у такій справі не потребує заявленого часу. При цьому таку послугу як от подання позовної заяви до суду, скерування відповіді на відзив взагалі не можна вважати витратами на правничу допомогу. Тому суд дійшов висновку, що заявлений до відшкодування за рахунок відповідача розмір витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн. є завищеним та неспівмірними із складністю цієї справи. Відтак, колегія суддів погоджується, що покладені на відповідача судові витрати повинні бути співмірними з сумою коштів, що підлягають сплаті в якості судового збору за розгляд цього спору професійним суддею, вважає справедливим відшкодування позивачці її судових витрат на правничу допомогу у сумі 908 грн., тобто в розмірі суми судового збору, що підлягає сплаті за розгляд адміністративним судом позовних вимог немайнового характеру. За таких обставин, оцінивши зібрані докази у сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги позивача є в частині підставними і обґрунтованими та частково спростовують висновки суду першої інстанції. Доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції. За приписами статті 317 КАС України апеляційний суд скасовує судове рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. Суд першої інстанції, належним чином установивши фактичні обставини справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та дійшов помилкового висновку в частині визначення базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів позивачки. За наведеного правового регулювання та обставин справи апеляційну скаргу позивачки слід задовольнити частково, в порядку статті 317 КАС України змінити постанову суду першої інстанції в частині визначення базового місяця індексації грошового забезпечення [PERSON] .

Результат розгляду: partial