Рішення адміністративного суду від 2022-09-21 00:00:00+03

У січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, в якому просив: - визнати незаконним рішення від 22 листопада 2017 року № 2321-06/42694; - стягнути матеріальні збитки в розмірі витрат на прибуття до суду, а також моральних збитків в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22 листопада 2017 року № 2321-06/42694 має протиправний характер, оскільки прийняте з порушенням норм Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» та порушує права та інтереси позивача. Рішенням Окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2019 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погоджуючись з судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами не враховано, що строк подачі заявок на проведення кваліфікаційної експертизи винаходу пропущено через бойові дії в Донецькій області, де проживав позивач. Ухвалою Верховного Суду від 17.05.2019 відкрито касаційне провадження. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні, а судові рішення залишити без змін. У зв`язку з відсутністю клопотань про участь в судовому засіданні від всіх учасників, справа розглядається в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судами встановлено, що 18.10.2017 [PERSON] звернувся до відповідача із зверненням, в якому просив поновити строки розгляду і проведення кваліфікаційної експертизи заявок №№ а2011 11728, а 2011 12376, а 2011 12382, а 2011 12415, а 2011 12422, а 2011 12428 та №№ а 2011 13036, а 2011 14614, а 2011 14616, а 2011 14618, а 2011 14713, а 2012 03238. В обґрунтування причин пропуску звернення позивачем зазначено події військового характеру в Донецьку. Листом «Щодо поновлення строків розгляду і проведення кваліфікаційної експертизи заявок на винаходи» від 22.11.2017 №2321-06/42694-09 відповідачем повідомлено позивача, що за заявками №№ а2011 11728, а 2011 12376, а 2011 12382, а 2011 12415, а 2011 12422, а 2011 12428 та №№ а 2011 13036, а 2011 14614, а 2011 14616, а 2011 14618, а 2011 14713 строк може бути поновлено за умови подання до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» у строк два місяці від дати одержання повідомлення документу про сплату збору за кодом 11600 за проведення кваліфікаційної експертизи заявки а 2011 14713. Стосовно заявки а 2012 03238 повідомлено, що датою подання цієї заявки є 19.03.2012, строком подання заяви про проведення кваліфікаційної експертизи та документа про сплату за її проведення є 19.03.2015. Строком подання клопотання про поновлення пропущеного строку подання заяви про проведення кваліфікаційної експертизи та документа про сплату відповідного збору є 19.03.2016. Також зазначено, що 03.08.2015 до Укрпатенту надійшло звернення [PERSON] від 28.07.2015 стосовно проведення кваліфікаційної експертизи заявок на винаходи, із зазначенням поштової адреси для листування ( [ADDRESS] ), що підтверджує, наявність можливості у позивача подати клопотання про поновлення пропущеного строку, подання заяви про проведення кваліфікаційної експертизи заявки № а2012 03238 та документа про сплату відповідного збору з 03.08.2015 до 19.03.2016, що відповідає вимогам частини 17 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі». Не погодившись із отриманою відмовою, позивач звернувся до суду із цим позовом. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що ст. 16 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» встановлено присічний строк для проведення кваліфікаційної експертизи, який може бути поновлений. Водночас позивачем пропущено строк на деякі заявки, починаючи з 2012 року. Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Проте такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права. Відповідно до статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС). Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. У пункті 7 частини першої статті 4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Відповідно до частин першої та другої статті 418 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Згідно з частиною першою статті 420 ЦК до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать: літературні та художні твори; комп`ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення; наукові відкриття; винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування (топографії) інтегральних мікросхем; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення; комерційні таємниці. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що спір про скасування рішення про відмову в продовженні строку на проведення кваліфікаційної експертизи винаходу безпосередньо стосується охорони права інтелектуальної власності останнього. Положеннями частини другої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) визначено, що Вищий суд з питань інтелектуальної власності розглядає справи щодо прав інтелектуальної власності, зокрема: справи у спорах щодо прав на винахід, корисну модель, промисловий зразок, торговельну марку (знак для товарів і послуг), комерційне найменування та інших прав інтелектуальної власності, в тому числі щодо права попереднього користування. Згідно з частиною першою розділу Х "Прикінцеві положення" ГПК частина четверта статті 3, частини перша та друга статті 20 (в частині визначення юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності), частина третя статті 24, частина третя статті 25, частина дев`ята статті 31, частина друга статті 33, частина третя статті 253, частина перша статті 320 цього Кодексу (в частині права на подання заяви про перегляд судового рішення Вищого суду з питань інтелектуальної власності) вводяться в дію з дня, наступного за днем опублікування Головою Вищого суду з питань інтелектуальної власності у газеті "Голос України" повідомлення про початок роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності. Пунктом 16 частини першої розділу ХІ "Перехідних положень" ГПК установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: до початку роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності справи щодо прав інтелектуальної власності розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, судами відповідно до правил юрисдикції (підвідомчості, підсудності), які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки між позивачем та відповідачем виник спір, пов`язаний із захистом прав інтелектуальної власності, тому з огляду на склад учасників цього спору та предмет позову його вирішення віднесено до юрисдикції господарського суду. Таким чином, ураховуючи суть та суб`єктний склад спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатись за правилами господарського судочинства. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 жовтня 2018 року у справі № 910/18195/17(провадження № 12-159гс18) та від 29 травня 2019 року у справі № 826/15263/18. Відповідно до ч. 1 ст. 354 КАС України Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Результат розгляду: partial