Рішення адміністративного суду від 2022-11-10 00:00:00+02

\~І. ОПИСОВА ЧАСТИНА [PERSON] звернувся в суд з позовом до [INFO] (В/ч [NUMBER] ) про визнання протиправним та скасування подання на звільнення з військової служби. Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду \~\~від 23 червня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом [PERSON] до [NUMBER] прикордонного загону про визнання протиправним та скасування подання. Роз`яснено заявнику, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається. Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати обумовлену \~ухвалу, а справу направити для продовження розгляду. На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що саме відпрацювання та виготовлення відповідачем вказаного документу (рішення) в подальшому стало підставою для видання наказу про його звільнення з військової служби. Відтак, вважає, що вказаний позов підлягає розгляду в адміністративному суді. Відповідач подав відзив \~на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений за допомогою електронних засобів зв`язку, шляхом надіслання повістки та ухвал на електронну адресу відповідача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. Про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений засобами поштового зв`язку та на телефон позивача, про що матеріали справи містять відповідні докази. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] надав пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення та заперечила проти доводів апеляційної скарги. ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що подання про звільнення не є тим рішенням суб`єкта владних повноважень, яке породжує певні правові наслідки, а тому даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ З матеріалів справи вбачається, що 13 травня 2022 року [PERSON] на адресу Начальника [NUMBER] прикордонного загону подано рапорт на звільнення з військової служби за сімейними обставинами. На підставі вказаного рапорту відповідачем було відпрацьоване відповідне подання на звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами. Не погоджуючись із вказаним поданням на звільнення з військової служби, позивач звернувся з цим позовом до суду. ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке. Згідно із частиною першою\~ статті 2 КАС України\~ \~\~завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободі: або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Під час визначення предметної юрисдикції за основу беруться суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридична природа обставин у справі. Предметом оскарження в адміністративній справі можуть бути рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Також, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Згідно пункту 19 частини 1 статті 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк. Предметом оскарження у даній справі відповідно до заявлених позовних вимог є визнання протиправним та скасування подання на звільнення [PERSON] з військової служби. Згідно з пунктом 288 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року N 1115/2009, у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт, та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення. У разі звільнення військовослужбовця з військової служби за рішенням командування за розпорядженням начальника органу Держприкордонслужби, в якому проходить службу військовослужбовець, кадровий підрозділ органу забезпечує підготовку подання про його звільнення. Форма та порядок подання про звільнення військовослужбовців з військової служби та перелік документів, які додаються до нього у випадках, передбачених абзацами першим і другим цього пункту, визначаються наказом Міністерства внутрішніх справ України. Таким чином, подання про звільнення є документом, який готує кадрова служба органу Держприкордонслужби, за своїм змістом є службовою/міжвідомчою документацією, є носієм відповідної інформації, що стосується припинення військової служби, однак не є остаточним документом, що створює правові наслідки, а є лише передумовою для прийняття наказу щодо звільнення з військової служби. Розгляд питання правомірності подання про звільнення в окремому позовному провадженні без аналізу рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами його розгляду, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, що не відповідає завданням адміністративного судочинства та у подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів. Подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі N 712/7385/17 (провадження N 11-1434апп 18), постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі N 757/6550/17-а та від 04 березня 2019 року у справі N 199/7360/17, від 11 серпня 2020 року у справі N 120/4189/19-а. Поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" наведено у правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 22.03.2018 у справі N 800/559/17. від 03.04.2018 у справі N 9901/152/18 та від 30.05.2018 у справі N 9901/497/18. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" необхідно розуміти в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує Позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має стосуватися суб`єктивних прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. З аналізу вищезазначеного вбачається, що подання про звільнення є джерелом інформації для прийняття подальших рішень, які лише фіксують відповідну інформацію, що стосується припинення військової служби, зібраної з різних джерел і є виключно носієм даних. А тому, документ, що готується кадровим підрозділом, зокрема подання про звільнення, не є рішеннями суб`єкта владних повноважень, тоді як накази про звільнення та виключення з військової служби, породжують певні негативні наслідки для позивача та можуть стати наслідком виникнення прав, які потребують відновлення та захисту. Тобто, дії уповноважених осіб кадрового підрозділу зі складення подання про звільнення, не створюють жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення будь- яких прав позивача. З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір не є публічно-правовим та не підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства, відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої\~ статті 170 КАС України. Відповідно до пункту 1 частини першої\~ статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Відповідно до\~ ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~ \~\~\~суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до\~ ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України") суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1\~ \~\~\~\~\~\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ \~\~\~\~\~\~\~1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у даній справі, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду про відмову у відкритті провадження залишити без змін.

Результат розгляду: denied