Рішення адміністративного суду від 2022-09-20 00:00:00+03

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] у вересні 2021 року звернувся до суду з позовом, в якому просив: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області, що полягає у нездійсненні нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2009 рік та невидачі трудової книжки при звільненні на підставі наказу Голови Служби безпеки України № 556-ос від 20.04.2009; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~стягнути з Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області на користь [PERSON] грошову компенсацію за вісім невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2009 рік, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та за час вимушеного прогулу під час затримки видачі трудової книжки. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року у задоволенні адміністративного позову [PERSON] відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] 25.12.2002 був прийнятий на військову службу за контрактом до Служби безпеки України. Наказом начальника УСБУ в Кіровоградській області № 78-ос від 11.06.2008 був призначений на посаду начальника Олександрійського міського відділу УСБУ в Кіровоградській області. Наказом Голови Служби безпеки України № 555-ос від 17.04.2009 по особовому складу «Про накладення дисциплінарних стягнень на співробітників Управління СБ України в Кіровоградські області» до майора [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю. Наказом Голови Служби безпеки України № 556-ос від 20.04.2009 [PERSON] звільнено з військової служби за підпунктом «б» пункту 61 та підпунктом «е» пункту 62 (через службову невідповідність) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України у запас Збройних Сил України. Наказом т.в.о. начальника УСБУ в Кіровоградській області № 53-ос вiд 20.04.2009 «По особовому складу» [PERSON] виключено зі списків особового складу Служби безпеки України з урахуванням часу на здачу справ з 21.04.2009. Старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Кіровоградської області 21.04.2009 порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за ч. 3 ст. 364, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України. У період з 21.04.2009 по 29.12.2011 [PERSON] утримувався під вартою у Кіровоградському слідчому ізоляторі. Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.12.2019 у справі № 1-317/11, провадження № 1/404/1/18, залишеним без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23.06.2021, [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 2 ст.\~ 364, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст.\~ 28, ч. 4 ст.\~ 368, ч. 1 ст.\~ 255 КК України\~ у зв`язку з недоведеністю вчинення ним даних злочинів. У червні 2021 року [PERSON] звернувся до Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області з запитом на інформацію, в якому просив надати інформацію та копії документів, що стосуються його звільнення зі служби в органах СБУ. Зокрема, [PERSON] запитав інформацію щодо виплати йому при звільненні належних сум грошового забезпечення, в тому числі грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки (якщо вказані суми не виплачено, то просив надати відповідний розрахунок), а також інформацію про місцезнаходження трудової книжки та причини невидачі в день звільнення. Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області листом за № 61/17/7199/нт від 30.07.2021 повідомило [PERSON] , що при звільненні грошова компенсація за невикористані дні основної щорічної відпустки за 2009 рік не нараховувалась та не виплачувалась (невикористана частина відпустки становить 8 днів). У зв`язку з перебуванням під вартою на момент звільнення з військової служби в органах СБУ та неможливістю особистого отримання документів, трудова книжка не видавалася та знаходиться в особовій справі в архіві Управління. У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області з заявою про видачу трудової книжки та отримав її 02.09.2021. Також у серпні 2021 року [PERSON] звернувся до Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області з заявою, в якій просив нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні основної щорічної відпустки за 2009 рік. Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області листом № 61/Т-299/17 від 02.09.2021 повідомило [PERSON] , що грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2009 рік у розмірі 1127,64 грн. була виплачена у складі грошового забезпечення за квітень 2009 року у повному обсязі за статтею видатків на оплату праці. Вважаючи протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області щодо невидачі трудової книжки у день звільнення та щодо ненарахування та невиплати у день звільнення грошової компенсації за вісім невикористаних днів основної щорічної відпустки, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції в частині строку видачі позивачеві трудової книжки, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпПУ роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у\~ статті 116\~ цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової\~ книжки, що зберігається у працівника. Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, передбачено, що власник або \~\~уповноважений \~ним \~орган \~зобов`язаний \~видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або \~уповноважений \~ним \~орган \~в \~цей \~день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність \~\~отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до наказу УСБУ в Кіровоградській області № 53-ОС від 20.04.2009 днем звільнення [PERSON] є 21.04.2009. Отже саме 21 квітня 2009 у роботодавця виник обов`язок видати звільненому службовцю трудову книжку. Разом з тим невірним є висновок суду першої про недопущення з боку відповідача протиправної бездіяльності щодо видачі [PERSON] трудової книжки з огляду на те, що відповідач як регіональний орган Служби безпеки України не має обов`язку вести та зберігати трудові книжки військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та зараховані до списків особового складу Служби безпеки України, та видавати трудові книжки таким співробітникам-військовослужбовцям у день їх звільненні з військової служби з внесеним записом про звільнення. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що такий висновок суду першої інстанції не містить відповідного правового обґрунтування, а також посилання на встановлені під час розгляду справи обставини, які підтверджені належними доказами. Натомість матеріали справи містять супровідний лист УСБУ в Кіровоградській області від 28.08.2021 про направлення на адресу [PERSON] трудової книжки, що в повній мірі спростовує вищенаведений висновок суду першої інстанції щодо не зберігання трудової книжки позивача відповідачем. Надаючи оцінку доводам позивача щодо порушення строку видачі трудової книжки, суд апеляційної інстанції зазначає, що в день звільнення 21.04.2009, [PERSON] був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та утримувався під вартою до 29.12.2011. Вказані обставини дають підстави для висновку, що у відповідача була відсутня об`єктивна можливість видати [PERSON] трудову книжку 21.04.2009. При цьому доводи позивача, що він не був ознайомлений з наказом про звільнення 20.04.2009, що свідчить про відсутність такого акту у вказаний період часу, судом апеляційної інстанції оцінюються критично, адже доказів оскарження такого наказу в судовому порядку позивачем не надано. Також не доведено належними доказами доводи позивача, що 21.04.2009 він продовжував нести службу, а тому останні не приймаються судом апеляційної інстанції. Суд апеляційними не вважає обґрунтованим й посилання позивача на висновки судів у справі № 2а/0470/4173/21, які на його думку мають бути враховані в даній адміністративній справі, адже наведена справа була розглянута щодо іншого складу учасників справи та іншого предмету спору, тобто не пов`язана зі спірними правовідносинами. Крім того, позивачем не надано належних доказів надання станом на 21.04.2009 письмової згоди на пересилання трудової книжки поштою. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що видача трудової книжки [PERSON] не в день звільнення відбулася не з вини відповідача, а тому останній не має нести юридичну відповідальність за несвоєчасну видачу трудової книжки. Щодо не здійснення повного розрахунку при звільненні, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідачем надано належні докази нарахування та виплати [PERSON] компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2009 рік у розмірі 1127,64 грн. (за винятком податків 1098,32 грн.), про що також повідомлено позивача 02.09.2021 у відповіді на його запит. Доводи позивача, що відповідна інформація суперечить раніше отриманій, колегія суддів не вважає такими, що доводить невиплату відповідних сум, адже окрім відповідей УСБУ матеріали справи містять інші документи, які підтверджують нарахування та виплату компенсації. При цьому процесуальний закон покладає обов`язок щодо доведення своїх доводів та заперечень всіма учасниками судового процесу, натомість позивач не надав жодного доказу про не отримання суми компенсації за невикористані дні відпустки за 2009 рік (витяг з карткового рахунку тощо). Разом з тим колегія суддів погоджується з доводами позивача, що судом першої інстанції та відповідачем здійснено невірний обрахунок відповідної компенсації, виходячи з положень наказу Служби безпеки України від 14.10.2008 № 722, оскільки останній прийнято з метою організації виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, тоді як спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює питання, зокрема, надання \~працівникам \~усіх \~видів відпусток, передбачених законодавством (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), \~або виплати їм компенсації за невикористані відпустки, є постанова Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 і яка має вищу юридичну силу порівняно з відомчим наказом СБУ. Так, за приписами постанови КМУ № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З огляду на викладені приписи постанови, з урахуванням довідки про заробітну плату позивача, яка мститься в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції вирахував, що сума компенсації за невикористану відпустку за 2009 рік становить 1146,72 грн. (143,34 грн. середньоденний заробіток х 8 кількість днів невикористаної відпустки), тоді як позивачеві нараховано та виплачено 1127,64 грн. Тобто на сьогодні залишається невиплаченою сума компенсації за невикористану позивачем відпустку за 2009 рік у розмірі 19,08 грн., яка підлягає стягненню за результатом вирішення спору в даній справі. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд апеляційної інстанції зазначає про її передчасність, адже за змістом частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. Саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Вказані висновки узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 620/1982/19. Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Результат розгляду: partial