Рішення адміністративного суду від 2022-01-12 00:00:00+02

У січні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕНТА. ЛТД» (далі - ТОВ «ВЕНТА. ЛТД») звернулося до суду з позовом до Офісу великих платників податків ДПС (далі - Офіс ВПП ДПС), в якому просило визнати протиправною та скасувати податкову вимогу форми «Ю» від 18 грудня 2019 року № 838-50 про нарахування пені у сумі 54971,29 грн. В обґрунтування позовних вимог посилалось на безпідставність формування відповідачем податкової вимоги про нарахування пені, оскільки суму грошового зобов`язання у розмірі 126627,64 грн, зазначену у податковому повідомленні-рішенні від 6 листопада 2017 року №0010284617, ТОВ «Вента. ЛТД» сплатило згідно платіжного доручення № 16214 від 27 листопада 2019 року, тобто наступного дня після набрання законної сили постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року у справі №804/486/18. На думку позивача, оскільки податковий борг ТОВ «Вента. ЛТД» було сплачено у повному обсязі, то підстави для нарахування пені у розмірі 54971,29 грн відсутні. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у задоволенні позовної заяви відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 5 травня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу форми «Ю» від 18 грудня 2019 року № 838-50, винесену Офісом ВПП ДПС. Стягнуто з Офісу ВПП ДПС за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ТОВ «ВЕНТА. ЛТД» сплачений судовий збір у розмірі 5255 грн. Не погодившись з ухваленим у справі судовим рішенням апеляційної інстанції, Офіс ВПП ДПС звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року залишити в силі. ТОВ «ВЕНТА. ЛТД», скориставшись своїм правом надало до суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваного судового рішення зазначило, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просило відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін. У судове засідання сторони не з`явилися хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Позивач 11 січня 2022 року надіслав до Верховного Суду клопотання, в якому просив здійснювати розгляд справи у судовому засіданні без участі представника ТОВ «ВЕНТА. ЛТД». За таких обставин, у зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до пункту 2 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на підставі Акту перевірки від 18 жовтня 2017 року №130/28-10-46-17/21947206 Офісом ВПП ДФС 6 листопада 2017 року прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» №0010284617, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «надходження від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах» на 126627,64 грн (у тому числі за податковими зобов`язаннями - 101302,11 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 25325,53 грн,). Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 червня 2018 року у справі №804/486/18, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року, у задоволенні адміністративного позову ТОВ «ВЕНТА. ЛТД» в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 6 листопада 2017 року №0010284617 відмовлено. Згідно із платіжним дорученням від 27 листопада 2019 року №16214 ТОВ «ВЕНТА. ЛТД» сплачено 126627,64 грн, призначення платежу - «сплата грошових зобов`язань за Актом перевірки від 18 жовтня 2017 року №130/28-10-46-17/21947206-101302». 18 грудня 2019 року в автоматичному режимі ІТС «Податковий блок» контролюючим органом сформовано ТОВ "ВЕНТА. ЛТД" податкову вимогу № 838-50, якою ТОВ "ВЕНТА. ЛТД" нараховано пеню у сумі 54971,29 грн у зв`язку з наявністю у останнього станом на 17 грудня 2019 року податкового боргу. Вказану вимогу вручено головному бухгалтеру 18 грудня 2019 року, що підтверджується відміткою на корінці податкової вимоги. Відповідачем прийнято рішення №2/21947206 про опис майна у податкову заставу. Згідно з платіжним дорученням від 19 грудня 2019 року №12172231 ТОВ «ВЕНТА. ЛТД» сплачено 54971,29 грн у реквізиті призначення платежу зазначено «пеня по рішенню суду». Водночас, не погоджуючись із правомірністю прийняття відповідачем податкової вимоги форми «Ю» від 18 грудня 2019 року № 838-50 про нарахування пені у сумі 54971,29 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом про визнання її протиправною та про її скасування. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана податкова вимога прийнята відповідачем на підставі, у межах та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України та відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 червня 2018 року у справі №804/486/18, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року, у задоволенні адміністративного позову ТОВ «ВЕНТА. ЛТД» в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 6 листопада 2017 року №0010284617 відмовлено, у результаті чого останнє набуло статусу узгодженого і відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), сума грошового зобов`язання визначена ним є податковим боргом разом із пенею, нарахування якої розпочалось у порядку підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України. Згідно із пунктом 2 розділу ІІ Порядку №610 податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов`язання; непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом. За вказаних обставин, Дніпропетровський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що оскаржувана податкова вимога є правомірною та не підлягає скасуванню. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскаржувана податкова вимога про нарахування пені підлягає скасуванню, оскільки днем узгодження податкових зобов`язань за податковим повідомленням-рішенням від 6 листопада 2017 року №0010284617 є 26 листопада 2019 року (дата ухвалення постанови Третього апеляційного адміністративного суду у справі №804/486/18), а граничним днем сплати податкових зобов`язань є 6 грудня 2019 року. Сплата зобов`язань за вказаним податковим повідомленням-рішенням ТОВ «ВЕНТА. ЛТД» здійснена 27 листопада 2019 року, відповідно до платіжного доручення №16214 на загальну суму 126627,64 грн. Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, позивач сплатив суму узгоджених грошових зобов`язань до спливу 10 денного строку після якого повинна бути нарахована пеня, а тому у контролюючого органу були відсутні правові підстави для її нарахування. Крім того, Третій апеляційний адміністративний суд зазначив, що відповідачем, всупереч нормам ПК України, здійснено нарахування пені за весь час заниження податкового зобов`язання, в тому числі за період судового оскарження, що суперечить нормам податкового законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними, враховуючи наступне. Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Вказані вимоги законодавства зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин, з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту. При цьому, суди повинні перевірити відповідність рішення контролюючого органу вимогам, зокрема, принципу обґрунтованості, справедливості та співрозмірності заподіяної платником шкоди державним інтересам та настання відповідальності останнього за такі дії. Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. За приписами підпункту 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України, пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки. Згідно із пунктом 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження. Пунктом 129.1 статті 129 ПК України визначено, що нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання. Відповідно до підпункту 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 ПК України, нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань. З аналізу зазначених норм ПК України вбачається, що пеня нараховується на суму коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір, але не сплатив у встановлені законодавством строки, та/або на суму штрафної (фінансової) санкції чи санкцій за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, не сплачених платником у встановлені законодавством строки. Суд повинен надати належну правову оцінку доводам позивача та відповідача, якими вони мотивують свою правову позицію у справі, оцінити представлені учасниками провадження докази у сукупності й взаємозв`язку та надати належне обґрунтування щодо причин відхилення певних доказів, надання переваги тим чи іншим доводам або доказам. У матеріалах справи наявна роздруківка принтскрина з електронного кабінету ТОВ «ВЕНТА. ЛТД», з якої не можливо встановити а ні дати початку, а ні дати закінчення нарахування пені, а також період за який нараховується пеня. При цьому, розрахунок суми пені, який визначений оскаржуваною податковою вимогою в матеріалах справи відсутній. Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що представником ТОВ «ВЕНТА. ЛТД» до контролюючого органу було направлено адвокатський запит, в якому останній просив надати, зокрема, інформацію стосовно розміру пені, вказаної у тексті оскаржуваної податкової вимоги від 18 грудня 2019 року № 838-50, а саме: яка база та ставка для нарахування пені; який період нарахування вказаної пені у тому числі які дата початку нарахування пені та дата закінчення нарахування пені, а також, які періоди зупинення нарахування пені/зупинення строків нарахування пені; які облікові ставки НБУ використовувались для розрахунку і нарахування пені за період нарахування пені; яка формула для нарахування пені використовувалася. Листом від 10 січня 2020 року Офіс ВПП ДПС на вказаний запит позивача повідомив, що нарахування пені в інтегрованій карті платника ТОВ «ВЕНТА. ЛТД» з надходжень від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах (код кдб 19010300) ІТС «Податковий блок» здійснено відповідно до Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який затверджений Наказом Міністерства фінансів України 7 квітня 2016 року №422, в автоматичному режимі нарахування пені здійснюється у порядку та строки, визначенні статті 129 Податкового кодексу України. Самого ж розрахунку розміру пені, визначеного оскаржуваною податковою вимогою позивачу не надано. Не надано такого розрахунку контролюючим органом і до суду. Враховуючи зазначене, колегія суддів касаційної інстанції вважає передчасними висновки судів як першої так і апеляційної інстанцій наведені в їхніх рішеннях про правомірність чи протиправність дій податкового органу щодо винесення оскаржуваної податкової вимоги у частині правильності розрахунку пені. Положення статей 9, 73, 74, 76, 90 КАС України зобов`язують суд вжити заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об`єктивно оцінити наявні у справі докази тощо. Отже, вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Верховним Судом правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору. В світлі висновку, викладеному у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень. В свою чергу, вимоги частини четвертої статті 9 КАС України, зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається. Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 КАС України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов. Доказами в адміністративному судочинстві, відповідно до частини першої статті 72 КАС України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно із частиною другою статті 72 КАС України, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частини третьої статті 77 КАС України, докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Частинами першою - третьою статті 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Отже, під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, повно та об`єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення. Виходячи з положень частини другої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Згідно із частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу. Колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про те, що судами попередніх інстанцій порушені норми процесуального права, які унеможливлюють встановлення фактичних обставин у справі, що мають значення для правильного вирішення справи, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд.

Результат розгляду: partial