Рішення адміністративного суду від 2022-10-14 00:00:00+03

в грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив: 1. Визнати дії відповідача щодо відмови в зарахуванні періоду моєї роботи до страхового стажу та відмови у проведенні перерахунку призначеної пенсії по інвалідності неправомірною. 2. Зобов`язати відповідача зарахувати період роботи з 1989 по 1998 роки в СТОВ «Лан» до страхового стажу роботи та провести перерахунок призначеної мені пенсії по інвалідності з 17.09.2021 року. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.02.2022 позов задоволено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити. Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, на підставі ст.311 КАС України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції, згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №456994 від 25.06.2021, позивачу встановлено другу групу інвалідності (загальне захворювання). Відповідно до записів трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] , позивач: - 02.04.1989 прийнятий в члени колгоспу ім. Б. Хмельницького; - 02.03.2000 вибув з членів КСП агрофірми «Авангард». При цьому, у трудовій книжці позивача містяться відомості про трудову участь у господарстві, зокрема: - 1989 рік відпрацьовано 313 людино-днів (встановлений мінімум 280); - 1990 рік відпрацьовано 319 людино-днів (встановлений мінімум 280); - 1991 рік відпрацьовано 323 людино-днів (встановлений мінімум 280); - 1992 рік відпрацьовано 326 людино-днів (встановлений мінімум 280); - 1993 рік відпрацьовано 309 людино-днів (встановлений мінімум 260); - 1994 рік відпрацьовано 315 людино-день (встановлений мінімум 280); - 1995 рік відпрацьовано 334 людино-днів (встановлений мінімум 280); - 1996 рік відпрацьовано 337 людино-днів (встановлений мінімум 280); - 1997 рік відпрацьовано 360 людино-днів (встановлений мінімум 280); - 1998 рік відпрацьовано 340 людино-днів (встановлений мінімум 240). Згідно довідки Красилівського районного трудового архіву від 26.02.2020 №03-01/191 [PERSON] (по батькові не зазначено, у книзі по заробітній платі за 2003 рік по батькові « [PERSON] » дописано іншою пастою) працював в СТОВ «Лан» с. Чернелівка у 1989-2004 роках. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 06.10.2021 №9542-8510/Д-02/8-2200/21, у відповідь на заяву позивача щодо обчислення страхового стажу при призначенні пенсії по інвалідності, повідомлено, що до страхового стажу не враховано період роботи в СТОВ «Лан» з 1989 року по 1998 рік згідно довідки від 26.02.2020 року №03-01/191, виданої Красилівським районним трудовим архівом, оскільки у вищезазначеній довідці значиться [PERSON] (без зазначення по-батькові), а в первинних документах про нарахування заробітної плати за 1989-1998 роки по-батькові « [PERSON] » дописано іншим чорнилом. Вважаючи протиправними дій відповідача щодо відмови в зарахуванні періоду роботи до страхового стажу та відмови у проведенні перерахунку призначеної пенсії по інвалідності, позивач звернувся до суду з цим позовом. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що норми пенсійного законодавства передбачають необхідність врахування при обчисленні страхового стажу особи, що була членом колгоспу, виконання мінімуму трудової участі в громадському господарстві. Суд зазначив, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. Судом встановив, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період а, отже, є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача період з роботи з 02.04.1989 по 31.12.1998 в СТОВ «Лан» є протиправними. Як наслідок, зобов`язав відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 02.04.1989 по 31.12.1998 в СТОВ «Лан» та провести перерахунок і виплату пенсії по інвалідності з 17.09.2021. Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Згідно частини першої статті закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Відповідно до частини першої статті 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсіє, зокрема, від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років. Відповідно до ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. За приписами ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 затверджено Основні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі Постанова №310), згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу. Згідно пункту 5 Постанови №310 в трудову книжку колгоспника вносяться, в тому числі, відомості про трудову участь, а саме, прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві, та стан його виконання. Таким чином, норми пенсійного законодавства передбачають необхідність врахування при обчисленні страхового стажу особи, що була членом колгоспу, виконання мінімуму трудової участі в громадському господарстві. Як свідчать встановлені обставини справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 1989 по 1998 роки, оскільки згідно довідки від 26.02.2020 року №03-01/191, виданої Красилівським районним трудовим архівом, оскільки у вищезазначеній довідці значиться [PERSON] (без зазначення по-батькові), а в первинних документах про нарахування заробітної плати за 1989-1998 роки по-батькові « [PERSON] » дописано іншим чорнилом. Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. У тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. З огляду на зазначене, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист. Вказані правові висновки також відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним в постановах від 09.08.2019 року по справі № 654/890/17 та від 21.02.2018 у справі №687/975/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України. Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період а, отже, є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення. Отже, наявні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи з 02.04.1989 по 31.12.1998 в СТОВ «Лан». На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Результат розгляду: denied