Рішення адміністративного суду від 2022-11-09 00:00:00+02

15 червня 2022 року [PERSON] звернувся до адміністративного суду з позовом до Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області, в якому просив стягнути на свою користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати за період з 12 грудня 2019 року по 6 травня 2021 року в сумі 6339,77 грн. та індексацію несвоєчасно виплаченої заробітної плати за вказаний період у розмірі 5352,52 грн. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, [PERSON] подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позов повністю. В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є заробітною платою, то він підлягає компенсації та є об`єктом індексації. Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження. Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом Західно-Чорноморської рибоохорони №23-0 від 10.12.2019 року [PERSON] був звільнений з посади головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції, відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу". Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 6 травня 2021 року у справі №420/367/20 визнано протиправним та скасовано наказ Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водні біоресурсів та регулювання рибальства №23-О від 10.12.2019 року про звільнення [PERSON] , поновлено на посаді; зобов`язано Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 12 грудня 2019 року по день ухвалення рішення суду; з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь [PERSON] компенсацію моральної шкоди. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2021 року по справі №420/367/20 про поновлення [PERSON] на посаді, замінено відповідача у справі з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на його правонаступника - Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 1 грудня 2021 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 6 травня 2021 року по справі №420/367/20 змінено, та викладено абзац четвертий його резолютивної у наступній редакції: "Стягнути з Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 67910,50 гривень". В інший частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 6 травня 2021 року залишено без змін. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року у справі №420/15249/21 з Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області, як правонаступника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства стягнуто на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 7 травня 2021 року по 16 червня 2021 року у розмірі 5432,84 грн. з відрахуванням з нього податків та обов`язкових платежів. 27 квітня 2022 року [PERSON] звернувся до Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області із заявою щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати за період з 12 грудня 2019 року по 6 травня 2021 року та індексації несвоєчасно виплаченої заробітної плати за той самий період Листом №16-5/618-22 від 09.06.2022 року Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області повідомило заявника про те, що згідно виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 року №420/367/20 з Управління 18.01.2022 року примусово стягнуто кошти в сумі 67910,50 грн. (в т.ч. податок на доходи фізичних осіб 12223,89 грн., військовий збір 1018,66 грн. [PERSON] 54667,95 грн.). У рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 року по справі №420/367/20 не має жодного посилання щодо необхідності нарахування та сплати компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати та індексації несвоєчасно виплаченої заробітної плати. У зв`язку із тим, що позивач не працював в Управлінні, заробітна плата Управлінням позивачу не нараховувалась. Таким чином Управління ніколи не мало обов`язку щодо своєчасної виплати позивачу заробітної плати. Враховуючи викладене Управління, з метою запобігання незаконних витрат з державного бюджету України, листом від 16.05.2022 року №16-7-17/534-22 звернулося до Головного управління Держпраці в Одеській області з проханням надати роз`яснення щодо правомірності нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати та індексації несвоєчасно виплаченої заробітної плати. Згідно листа Головного управління Держпраці в Одеській області від 23.05.2022 року №ОД/2/2954-22 роз`яснюється, що у рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 року по справі №420/367/20 наведена сума є остаточною. У випадку, якщо особа або колишній працівник претендує на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати та індексації несвоєчасної виплати заробітної плати, ця особа повинна звернутися до суду для отримання відповідного рішення. У зв`язку із чим позивачу відмовлено у задоволенні вимог, викладених в заяві від 27.04.2022 року (аркуші справи 42-43). Вважаючи відмову Управління протиправною, [PERSON] звернувся до суду з даним адміністративним позовом про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати та індексацію несвоєчасно виплаченої заробітної плати за період з 12 грудня 2019 року по 6 травня 2021 року. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції визнав позов [PERSON] необґрунтованим, та виходив з того, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за час затримки до дня фактичного розрахунку на підставі судового рішення має разовий характер, а тому не підпадає під дію Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. Надаючи правову оцінку законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. Так, в силу вимог частини другої статті 19 Конституції України, пункту 1 частини другої статті 2 та частини першої статті 7 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого перевіряє чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ (далі Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 (далі Порядок №159). Згідно зі статями 1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення. Згідно з пунктом 2 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат). Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі середнього заробітку за час вимушеного прогулу). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 6 травня 2021 року у справі №420/367/20 визнано протиправним та скасовано наказ Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водні біоресурсів та регулювання рибальства №23-О від 10.12.2019 року "Про звільнення [PERSON] ", його поновлено на посаді, та на його користь стягнуто середній заробіток за вимушеного прогулу починаючи з 12 грудня 2019 року. Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Ураховуючи, що приписами статті 235 КЗпП України встановлено, що рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу приймається уповноваженим органом одночасно з рішення про поновлення на роботі, колегія суддів вважає, що право на отримання компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати виникло у [PERSON] - 6 травня 2021 року (день ухвалення судового рішення у справі №420/367/20 про поновлення [PERSON] на посаді), за умови порушення строків її виплати. Ураховуючи наведене, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у період до 6 травня 2021 року є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення індексації несвоєчасно виплаченої заробітної плати за період з 12 грудня 2019 року по 6 травня 2021 року, то і в цій частині вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке. Так, середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100). Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата, зокрема, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 5 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що заробітна плата за останні два місяці роботи перед звільненням визначається підприємством уже з урахуванням індексації за наявності умов, передбачених указаними законами. Зважаючи на це, відсутні підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення індексації несвоєчасно виплаченої заробітної плати за період з 12 грудня 2019 року по 6 травня 2021 року. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] , проте з мотивів, наведених у цій постанові. Проаналізувавши доводи апеляційної скарги позивача колегія суддів дійшла висновків, що вони не містять належних, переконливих доводів та аргументів, які б спростовували висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, чи давали підстави вважати інакше. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Відтак, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні.

Результат розгляду: partial