Рішення адміністративного суду від 2023-07-19 00:00:00+03

[PERSON] звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: - скасувати постанову серії АС № 0000092570 від 12.01.2021, винесену головним інспектором з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Рябоконем В.В., про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 122 КУпАП. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2023 позов задоволено. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2023 апеляційну скаргу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2023 - без змін. В подальшому, представник [PERSON] - адвокат Шаламова Олена Валеріївна звернулась до Шостого апеляційного адміністративного суду із заявою про розподіл судових витрат, в якій, з урахуванням заяви про уточнення розрахунку таких витрат, просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу адвоката у зв`язку з переглядом судом апеляційної інстанції рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2023 у розмірі 8 000,00 грн. Між тим, 26.06.2023 від представника відповідача, засобами поштового зв`язку, надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому представник просив зменшити розмір витрат з посиланням на неспівмірність вартості правової допомоги зі складністю справи, а також враховуючи обставини справи, не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат та не надано детального опису робіт та послуг, пов`язаних із наданням правничої допомоги. В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви, колегія суддів вважає, що вказана заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У відповідності до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. При цьому, даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат. Зокрема, згідно ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на положення ч. 6 та ч. 7 ст. 134 КАС України, відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Аналіз положень ст. 134 КАС України дає підстави для висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Згідно до положень ч.ч. 1-6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. У разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч. 11 ст. 139 КАС України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх повноважень на представництво інтересів позивача та надання правової допомоги, представником позивача - адвокатом Шаламовою О.В. надано наступні копії документів: договір № 10/10 про надання правої допомоги від 10.10.2019, укладений між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Ест Лекс» (далі - договір), додаткова угода від 01.05.2023 № 2 до договору від 10.10.2019, акт наданих послуг № 2 від 08.06.2023 та акт наданих послуг № 3 від 30.06.2023. Відповідно до укладеного 10.10.2019 між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Ест Лекс» (далі - АО) договору, строк дії якого до 31.12.2024 клієнт доручив, а АО прийняло на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах договору, а також, додатковими угодами до нього, а клієнт зобов`язується оплатити послуги АО у розмірі та порядку, передбаченому договором, а також, додатковими угодами до нього. Пунктом 5.1. договору передбачено, що клієнт за надання правової допомоги виплачує АО гонорар, розмір, строк та порядок виплати якого сторони погоджують у додаткових угодах до договору. У додатковій угоді до договору від 10.10.2019 сторони погодили, що гонорар АО обчислюється як добуток кількості годин надання правової допомоги клієнту та погодинної ставки АО за договором. Вартість однієї години надання правової допомоги (погодинна ставка) становить 1 000,00 грн. Так, згідно акту наданих послуг № 2 від 08.06.2023 АО надало, а клієнт прийняв наступну правову допомогу на загальну суму 7 000,00 грн: аналіз апеляційної скарги, підготовка відзиву на апеляційну скаргу, направлення відзиву сторонам, подання відзиву до суду (4 години) - 4 000,00 грн; участь у судовому засіданні (1 година) - 3 000,00 грн. За п. 2 цього акту загальна сума, що має бути сплачена клієнтом на користь АО становить 7 000,00 грн., а клієнт немає претензій до АО стосовно обсягу та якості наданих послуг (п. 3 акту). Також, згідно акту наданих послуг № 3 від 30.06.2023 АО надало, а клієнт прийняв наступну правову допомогу на загальну суму 1 000,00 грн: підготовка заперечення на клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу (1 година) - 1 000,00 грн. За п. 2 цього акту загальна сума, що має бути сплачена клієнтом на користь АО становить 1 000,00 грн., а клієнт немає претензій до АО стосовно обсягу та якості наданих послуг (п. 3 акту). При цьому, відповідно до п. 3.1.3., 3.1.4. договору клієнт зобов`язаний оплачувати витрати, необхідні для виконання обов`язків АО та здійснити оплату правової допомоги, наданої АО згідно з договором. Таким чином, витрати [PERSON] на правничу допомогу за оскарження в суді апеляційної інстанції Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2023 складають 8 000, 00 грн. При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Вказана позиція підтверджена у постанові Верховного Суду від 01.11.2022 у справі № 757/24445/21-ц, згідно з якою відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу. Таким чином, неподання доказів фактичного понесення судових витрат не є підставою для відмови у їх відшкодуванні, якщо підтверджено наявність обов`язку їх сплатити (постанова Верховного суду від 03.10.2019 № 922/445/19). До такого ж висновку дійшов і Європейський суд з прав людини у справі «Бєлоусов проти України», у якому зазначив, що: «Хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно з договірними зобов`язаннями, а тому, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними». Колегія суддів бере до уваги висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, згідно яких: «…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Результат розгляду: granted