Рішення адміністративного суду від 2023-07-24 00:00:00+03

Позивач [PERSON] звернувся до Сумського окружного адміністративного суду в інтересах малолітньої [PERSON] з адміністративним позовом до Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області, в якому просив суд: - визнати рішення 15 сесії 8 скликання Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області №15/117 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] " від 28.10.2021 протиправним; - зобов`язати Вільшанську сільську раду Роменського району Сумської області надати гр. [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 гектарів, за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, яка розташована на території Вільшанської сільської ради, за межами населених пунктів; - зобов`язати Вільшанську сільську раду Роменського району Сумської області в п`ятнадцятиденний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили подати звіт про виконання рішення суду. Мотивуючи вимоги позову позивач посилався на те, що рішення 15 сесії 8 скликання Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області №15/117 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] " від 28.10.2021 є протиправним, оскільки не містить посилань на норми закону, які надають право суб`єкту владних повноважень обмежувати право позивача на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га. А тому, на думку позивача, відповідач допускає безпідставне звуження обсягу її права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки в межах встановленого законом розміру. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29.11.2022 в задоволенні адміністративного позову [PERSON] в інтересах [PERSON] до Вільшанської сільської ради Недригйлівського району Сумської області про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії відмовлено. Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.11.2022 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення 15 сесії 8 скликання Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області №15/117 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] " від 28.10.2021, є за своїм змістом ідентичним рішенню 8 сесії 8 скликання Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області №8/108, суперечить правовій оцінці, наданій Сумським окружним адміністративним судом в рішенні від 24.09.2021 у справі №480/6010/21 та вимогам ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Апелянт посилається на те, що положеннями Земельного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України. Крім того, посилався на численну практику Верховного Суду. Відповідач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 116, ст. 121 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара. \~З огляду на положення ст. 121 Земельного кодексу України щодо норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам площа конкретної земельної ділянки не може перевищувати передбачену у цій нормі, проте може бути меншою. Площа конкретної ділянки, що приватизується, може залежати від наявності вільних земель, призначених для передачі у власність громадянам України, встановлених обмежень, планувальної документації конкретного масиву земель тощо. Тобто Вільшанська сільська рада Роменського району Сумської області, приймаючи оскаржуване рішення, як орган місцевого самоврядування, який представляє відповідну територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, має право розпоряджатися землями комунальної власності з урахуванням будь-яких правомірних цілей. Отримання земельної ділянки в межах законодавчо визначеного розміру не є порушенням принципу рівності громадян у конституційних правах і свободах, рівності перед законом, встановленого статтею 24 Конституції України, оскільки в даному разі принцип рівності забезпечується правом усіх громадян України на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Матеріалами справи підтверджено, що 17.05.2021 [PERSON] в особі законного представнка батька [PERSON] , звернулася до Вільшанської сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, яка розташована на території Вільшанської сільської ради за межами населених пунктів. Рішенням восьмої сесії восьмого скликання від 26.05.2021 № 8/108 відповідач надав [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,30 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованих за межами населених пунктів на території Вільшанської сільської ради Роменського (Недригайлівського) району Сумської області. Вказане рішення оскаржене позивачем у судовому порядку. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 у справі №480/6010/21, яке набрало законної сили, позовні вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] до Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Зобов`язано Вільшанську сільську раду Роменського району Сумської області повторно розглянути клопотання [PERSON] , підписане та подане законним представником - Кобзарем Володимиром Вікторовичем, від 17.05.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, яка розташована за межами населених пунктів на території Вільшанської сільської ради та прийняти рішення, оформлене окремим документом, за наслідками розгляду вказаного клопотання із зазначенням у ньому обґрунтування та з обов`язковим посиланням на норми Земельного кодексу України. На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 у справі № 480/6010/21, відповідач повторно розглянув заяву [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та рішенням п`ятнадцятої сесії восьмого скликання від 28.10.2021 № 15/117 надав їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, площею 0,30 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованих за межами населених пунктів на території Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області. Позивач не погоджуючись зі спірним рішенням відповідача, звернулась до суду. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з підстав їх необгрунтованості. Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За змістом статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно із частиною 2 статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Положеннями частини 3 статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури. Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Положеннями частин 1 - 5 статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Водночас, ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує. Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 ЗК України. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений статтею 118 ЗК України. Згідно із частиною 1 статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Частиною 6 наведеної норми передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. За змістом частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Отже, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. Як вже зазначалось, на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 у справі № 480/6010/21, відповідач повторно розглянув заяву [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та рішенням п`ятнадцятої сесії восьмого скликання від 28.10.2021 № 15/117 надав їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, площею 0,30 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованих за межами населених пунктів на території Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області. Під час прийняття оскаржуваного рішення відповідач керувався великою кількістю заяв, що надходять на адресу Вільшанської сільської ради щодо отримання громадянами безоплатно в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та обмеженою кількістю земельних ділянок, що придатні для ведення особистого селянського господарства, а тому з метою забезпечення отримання земельної ділянки в межах законодавчо визначеного розміру і не допущення порушення принципу рівності громадян у конституційних правах і свободах, та посилаючись на висновок Верховного Суду по справі №379/656/16-а від 11.09.2019, статті 12, 79-1, 116, 1 18, 121, 122, 134, п.21 розділу 10 перехідних положень Земельного кодексу України, статті 19, 22, 25, 50 Закону України "Про землеустрій", пропозицію постійної комісії з питань АПК, промисловості, підприємництва, транспорту, зв`язку, сфери послуг, житлово-комунального господарства, містобудування, будівництва, комунальної власності, земельних відносин та охорони природи. Відповідно частини 4 статті 116 Земельного кодексу України\~ передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до статті 121 ЗК України\~ громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Колегія суддів зазначає, що стаття 121 ЗК України встановлює максимальний розмір земельних ділянок, що можуть бути відведені саме для цієї мети, а не їх обов`язковий розмір. Органи місцевого самоврядування, діючи в інтересах територіальної громади, мають право розпоряджатися землями комунальної власності з урахуванням будь-яких правомірних цілей. З огляду на це, сільська рада має право надавати земельні ділянки для особистого селянського господарства будь-якого розміру, у межах до 2,0 га, а також встановлювати різні їх розміри для членів територіальної громади і громадян, які до неї не належать. З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що самостійне зменшення відповідачем розміру земельної ділянки не суперечить вимогам викладених норм. Отримання земельної ділянки в межах законодавчо визначеного розміру не є порушенням принципу рівності громадян у конституційних правах і свободах, рівності перед законом, встановленого\~ статтею 24 Конституції України, оскільки в даному разі принцип рівності забезпечується правом усіх громадян України на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності. Розмір же земельної ділянки, що надається може визначатись власником. Однак, колегія суддів зазначає, що рішення органу виконавчої влади за наслідками розгляду поданої заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою має бути чітко обґрунтоване та вмотивоване, в не залежності від виду рішення або про надання дозволу або про відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови, що узгоджується з абзацом 3 частини 7 статті 118 ЗК України. У разі надання органом місцевого самоврядування особі відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою обовязковим є зазначення конкретної підставм для такої відмови, що визначені ч. 7 ст. 118 ЗК України. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Аналогічні висновки містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 по справі №371/957/16-а. Зміст ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України містить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Водночас, чинним законодавством не передбачено право субєкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України. Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян того чи іншого "земельного" питання. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої процедури є обовязковим. Матеріалами справи встановлено, що позивач у клопотанні від 17.05.2021 просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтвним розміром 2,00 га відповідно до ст.ст. 116, 118 ЗК України. Водночас, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення відповідача містить лише дозвіл на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,3 га, проте висновку щодо неможливості надання іншої частини земельної ділянки (1,7 га) в межах 2 га, які бажав отримати позивач в порядку безоплатної приватизації, рішення не містить. Колегія суддів зазначає, що орган місцевого самоврідування не може діяти свавільно та повинен чітко пояснити причини (підстави) прийняття рішення та обгрунтувати, із урахуванням якизх обставин ним у рішенні визначено площу земельної ділянки меншу від тієї, про яку просив заявник. Окремого рішення про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] площею 1, 7 га в межах 2 га відповідачем не приймалося. Тобто, Вільшанська сільська рада не прийняла вмотивованого рішення ні щодо відмови у наданні дозволу, ні щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства щодо площі у розмірі 1,7 га. Відсутність належним чином оформленого рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, свідчить про те, що відповідач не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. \~ Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі №823/1166/17, від 25 червня 2020 року у справі №818/1010/17. Натомість, суд першої інстанції не врахував заначеного, неправильно застосував норми матеріального права у звязку з чим помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах відповідач не реалізував своїх повноважень, оскільки не встановив наявності або відсутності обставин, які у розумінні частини 7\~ статті 118 ЗК України є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у відповідній частині, а саме 1,7 га. З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність визнання рішення 15 сесії 8 скликання Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області №15/117 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] " від 28.10.2021 протиправним. Також слід зазначити, що зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки. Прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розробку проекту землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх названих підстав для відмови у видачі дозволу, в даному випадку, є необґрунтованим та може призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону. Частиною 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки відповідачем прийнято рішення без наведення (встановлення) вичерпних підстав, передбачених ст. 118 Земельного кодексу України, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Вільшанську сільську раду Роменського району Сумської області повторно розглянути заяву позивача від 17.05.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Вільшанської сільської сільської ради та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. Не врахування судом першої інстанції зазначених обставин, призвело до неправильного вирішення справи, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до положень ст. 317 КАС України з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: partial