Рішення адміністративного суду від 2022-06-16 00:00:00+03

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд: - визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області яка полягає у неперерахунку, ненарахуванні та невиплаті пенсії [PERSON] в розмірі який обчислено з грошового забезпечення визначеного Харківським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки в довідці від 08.07.2021 № ФХ119424 з 01.04.2019 протиправною; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати, нараховувати та виплатити [PERSON] пенсію в розмірі який обчислено з грошового забезпечення визначеного Харківським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки в довідці від 08.07.2021 №ФХ119424, здійснити виплату суми перерахунку однією сумою починаючи з 01.04.2019 з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він вважає протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у неперерахунку та невиплаті позивачу пенсії у розмірі, який обчислено з грошового забезпечення визначеного уповноваженим органом в довідці про грошове забезпечення для перерахунку пенсії з 01.04.2019 року. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 адміністративний позов задоволено. Визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області яка полягає у неперерахунку, ненарахуванні та невиплаті пенсії [PERSON] в розмірі який обчислено з грошового забезпечення визначеного Харківським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки в довідці від 08.07.2021 № ФХ119424 з 01.04.2019 протиправною. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати, нараховувати та виплатити [PERSON] пенсію в розмірі який обчислено з грошового забезпечення визначеного Харківським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки в довідці від 08.07.2021 №ФХ119424, здійснити виплату суми перерахунку однією сумою починаючи з 01.04.2019 з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу. Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що з 01.01.2018 пенсію позивача перераховано відповідно до до ч. 4 ст. 63 Закону України №2262-XII та постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 №103, з урахуванням розміру окладу за посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби, що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" на підставі довідки, виданої уповноваженим органом. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 по справі №826/3858/18 (набрало законної сили 05.03.2019) визнано протиправними та скасовано п.п. 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103. Нормативно - правових актів щодо визначення умов, порядку та розмірів, за якими має проводитись перерахунок пенсій, призначених згідно із Законом №2262-XII, після дати набрання зазначеним рішенням суду законної сили Урядом України не приймалось. А тому, враховуючи, що нова довідка на яку посилається позивач в позові про розмір грошового забезпечення позивача видана після набрання законної сили зазначеним судовим рішенням, підстави для проведення перерахунку його пенсії відсутні. Щодо зобов`язання здійснити виплату пенсії однією сумою, відповідач зазначив, що вимога про здійснення виплати суми недоплаченої частини основного розміру пенсії єдиним платежем не підлягає задоволенню, оскільки кількість платежів у межах однієї суми коштів не порушує прав особи на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення, адже метою судового захисту є спонукання владного суб`єкта до належного виконання адміністративних функцій у повному обсязі, що (у даному конкретному випадку) полягає у проведенні розрахунку за усією належною до одержання сумою пенсії. Щодо нарахування компенсації за затримку виплати пенсії зазначив, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої положеннями зазначеного Закону компенсації є порушення встановлениї строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Таким чином, обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати. Також, посилався на пропущення позивачем строку звернення до суду, посилався на постанову Верховного Суду від 16.06.2021 у справі №639/8782/16-а, де суд зазначив, що встановлення строків звернення до суду відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Оскільки пенсія є періодичною виплатою, яка виплачується щомісяця, то про порушення свого права, про бездіяльність відповідача щодо не вчинення оскаржуваних дій, необхідних для перерахунку пенсії, позивач мав дізнатись раніше, не отримуючи пенсію у перерахованому розмірі. Положення частини 3 статті 51 Закону №2262-ХІІ не підлягають застосуванню до правовідносин, з приводу яких виник спір у даній справі, через те, що приписи цієї норми законодавства регулюють виплату за минулий час вже нарахованих пенсій, але не виплачених з вини ПФУ. Отже, на переконання Пенсійного фонду у спірних правовідносинах застосуванню підлягають строки звернення до суду, передбачені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Матеріалами справи підтверджено, що позивач є пенсіонером по лінії МО України, пенсія якому призначена на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". На звернення позивача Харківським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки складена оновлена довідка від 08.07.2021 № ФХ119424 з 01.04.2019 про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019 для проведення перерахунку пенсії з 01.04.2019. Вказана довідка Харківським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки надіслана відповідачу супровідним листом №4380/ВСЗ. Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області свого обов`язку щодо нарахування та виплати пенсії [PERSON] в розмірі який обчислено з грошового забезпечення визначеного Харківським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки в довідці від 08.07.2021 №ФХ119424 не виконало. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся до суду. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх обгрунтованості. Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне. Право громадян на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, а п.6 ч.1 ст.92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі по тексту - Закон України №2262-ХІІ). Положеннями статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено порядок обчислення розміру вже призначеної пенсії шляхом її перерахунку у залежності від тих виплат (як винагорода за працю), котрі одержані третьою сторонньою особою - іншим працівником, який обіймає цю ж саму чи прирівняну посаду (тобто юридичне значення у даному випадку мають складові елементи грошового забезпечення іншого працівника - діючого службовця за аналогічною (прирівняною) посадою - винагорода третьої сторонньої особи за працю). Згідно з ч.4 ст.63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. Питання визначення механізму перерахунку пенсій, умов, порядку та розмірів визначено положеннями Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45. Згідно з п.1 Порядку №45 перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсій проводиться у разі прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством. Отже, приводом для проведення перерахунку розміру раніше призначеної пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення загального характеру, виданого суб`єктом владних повноважень, наділеним правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців. У зв`язку із набранням чинності рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 у справі №826/3858/18 про визнання протиправними та нечинними пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45, з 05.03.2019 пункти 1, 2 постанови КМУ №103 втратили чинність, тому з цього моменту відсутні підстави для обмеження виплати позивачу пенсії, що були передбачені цією нормою тільки трьома складовими - посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років. Отже, чинним законодавством, яким регламентовано порядок перерахунку пенсії, не передбачено включення чи виключення зі складу грошового забезпечення його складових. Колегія суддів зазначає, що до відповідача із відповідною заявою та довідкою для перерахунку пенсії позивач звернувся після набрання чинності судовими рішеннями у справі №826/3858/18 щодо визнання протиправними та нечинними пунктів 1, 2 та 5 і додатку 2 Порядку №103, які зменшували складові грошового забезпечення, що підлягають врахуванню при обрахунку пенсії. З огляду на визнання нечинними положень Постанови №103, враховуючи норми Порядку №45 та Постанови №704, перерахунок призначеної позивачу пенсії згідно із Закону №2262-ХІІ має здійснюватися за правилами, що були передбачені до внесення змін Постановою №103, а саме з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, зокрема: щомісячні надбавки, доплати та підвищення, інші щомісячні надбавки, доплати (крім доплати, розмір якої визначається як різниця між розміром грошового забезпечення до і після запровадження нових умов його виплати), підвищення та щомісячна премія - у середніх розмірах, що фактично виплачені за місяць, у якому виникло право на перерахунок пенсії за відповідною посадою (посадами) на момент звільнення на пенсію. Таким чином, у відповідача відсутні підстави для відмови здійснити перерахунок призначеної позивачу пенсії за усіма видами та розмірами складових грошового забезпечення, зазначених у довідці. Згідно частини першої статті 63 Закону №2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, провадиться за документами що є у пенсійній справі, а також за додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Отже, Закон №2262-ХІІ надає можливість пенсіонеру самостійно надати довідку про розмір грошового забезпечення, у разі її отримання, до органу Пенсійного фонду для перерахунку пенсії. У разі відмови уповноваженого органу у видачі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, пенсіонер має право оскаржити в судовому порядку відповідні дії (бездіяльність) уповноваженого органу до суду. Згідно статті 10 Закону України №2262-ХІІ обов`язок нарахування та виплати пенсій покладено на органи Пенсійного фонду, які здійснюють нарахування пенсій на підставі наданих документів, відповідними органами/особою-пенсіонером довідок про розмір грошового забезпечення, і розмір пенсійних виплат залежить від розміру складових грошового забезпечення, зазначених у довідках. Таким чином, органи Пенсійного фонду здійснюють перерахунок пенсій на підставі довідок про складові оновленого грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, які видані відповідними міністерствами та відомствами. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області яка полягає у неперерахунку, ненарахуванні та невиплаті пенсії [PERSON] в розмірі який обчислено з грошового забезпечення визначеного Харківським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки в довідці від 08.07.2021 № ФХ119424 з 01.04.2019 протиправною та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати, нараховувати та виплатити пенсії [PERSON] пенсію в розмірі який обчислено з грошового забезпечення визначеного Харківським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки в довідці від 08.07.2021 №ФХ119424. Проте колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин норми права, що регулюють правовідносини щодо обмеження пенсії максимальним розміром. У зв`язку із чим, колегія суддів вважає, що позов в цій частині підлягає зміні з підстав та мотивів його задоволення. Щодо задоволення позовних вимог у спосіб зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити [PERSON] перераховану пенсію з 01.04.2019 однією сумою, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. З аналізу викладеного колегія суддів зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб факт порушення був обґрунтованим. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту, є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття постанови вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (стаття 244 Кодексу адміністративного судочинства України). Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому. Разом з тим, зважаючи на ті обставини, що пенсійні виплати, щодо яких заявлено позовні вимоги, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області на час звернення позивача до суду нараховані та виплачені не були, у зв`язку з чим право позивача на виплату перерахованої пенсії однією сумою відповідачем не порушено, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині. Стосовно вимог позивача зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходу, колегія суддів зазначає наступне. Згідно ст.1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" 19 жовтня 2000 року N 2050-III (далі по тексту - Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст.2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно зі ст.3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок), №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Згідно з п.3 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: - пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); - соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення). Відповідно до п.4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Тобто, компенсації підлягають нараховані грошові доходи, зазначені у п.3 Порядку, разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у разі затримки їх виплати на один і більше календарних місяців. Таким чином, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію особа набуває в момент отримання доходу. З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити пенсію з урахуванням компенсації, передбаченої Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за період з 01.04.2019 року по дату фактичної виплати є передчасними та необґрунтованими, за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що право на отримання компенсації буде порушене відповідачем. Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постановах від 23.12.2020 року по справі №807/1525/16, від 04.03.2021 року по справі №520/34/17, від 01.04.2021 року по справі №120/4555/18-а. Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що частина позовних вимог знаходиться за межами, передбаченого ч. 2 ст.122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду, посилаючись у зв`язку з цим на практику Верховного Суду, зокрема постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а та постанову Верховного Суду від 16.06.2021 у справі №639/8782/16-а, колегія суддів зазначає наступне. Так, приписами ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Загальні правила, закріплені у нормах адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів. Поняття "повинна була дізнатись", використане у ст. 122 КАС України, слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про прийняття оскаржуваного рішення та знала про обставини його прийняття. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Верховний Суд у постанові від 02 березня 2021 року по справі №758/7700/17 зазначив, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, з моменту отримання грошових виплат, при отриманні від органу Пенсійного фонду України повідомлення про призначення пенсії, відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок. У свою чергу, ч. 3 ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено, що перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком. В даному випадку, за наслідками апеляційного перегляду даної справи підтверджено протиправні дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нездійснення \~ [PERSON] перерахунку пенсії з 01 квітня 2019 на підставі довідки, виданої Харківським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки від 08.07.2021 №ФХ119424, тобто встановлено факт неправильного здійснення перерахунку пенсії позивача з 01.04.2019 пенсійним органом, оскільки перерахунок пенсії, на яку позивач має право, не проведено з вини органу Пенсійного фонду України, а тому колегія суддів вважає, що такий перерахунок та виплата пенсії мають бути проведені в даному випадку з 01.04.2019, без обмеження строком, передбаченим ст.122 КАС України. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі №520/18009/21 в частині задоволення позовних вимог про нарахування і виплату компенсації втрати частини доходу та здійснення позивачу виплати перерахованої пенсії однією сумою підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині постанови про відмову в задоволенні позову. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Результат розгляду: partial