Рішення адміністративного суду від 2022-09-29 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Першого заступника директора департамента соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації Бабенко Тетяни Борисівни про визнання бездіяльності протиправною. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення визначених в описовій частині даної ухвали недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року позовну заяву, у зв`язку з не усуненням недоліків, повернуто позивачу. Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю згідно\~ статті 315 КАС\~ України.\~ \~Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо наявності недоліків позовної заяви та підстав для її повернення позивачеві через їх не усунення. Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке. Так, як вбачається з ухвали від 21.04.2021 підставами для залишення позовної заяви без руху стали висновки суду першої інстанції про те, що: по-перше, позов поданий після закінчення установленого законом строку, а позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які свідчать про поважність причин пропуску такого строку; по-друге, до матеріалів позовної заяви не долучено документу на підтвердження адміністративної дієздатності позивача (копії паспорта); по-третє, позов не містить достатніх обгрунтувань позовних вимог; по-четверте, до позову не додано належних доказів, що підтверджують обставини, на яких грунтуються заявлені позовні вимоги; по-п`яте, позивачем не зазначено відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, а також відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; по-шосте, не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів по справі. З такими підставами для залишення позовної заяви без руху суд апеляційної інстанції не може погодитися, виходячі із наступного. Що стосується дотримання позивачем строку звернення до суду з позовом. Строки звернення до адміністративного суду із позовом визначені статтею ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Так, згідно ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України). \~Згідно частини 6\~ статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску. Як свідчать матеріали справи, одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом, в якій \~зазначав, що 19.10.2020 він вже звертався до суду з цим позовом, але 04.02.2021 одержав ухвалу від 28.12.2020 Харківського окружного адміністративного суду у справі №215/5778/20 про повернення позову. 11.02.2021, користуючись наданим правом на повторне звернення до суду, позивач повторно подав позов. В ухвалі про залишення позову без руху суд першої інстанції вказав, що не встановив переконливих фактичних обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку, при цьому фактично жодної оцінки наведеним позивачем аргументам не надав. Окрім того, вказуючи на недотримання позивачем строку звернення до суду з позовом, суд першої інстанції виходив із того, що позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на скаргу від 19.08.2020. В той же час, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позов у цій справі [PERSON] подано 11.02.2021, тобто в межах встановленого законом шестимісячного строку. Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом є необґрунтованими. Що стосується посилань суду першої інстанції щодо не долучення позивачем до позовної заяви копії паспорта громадянина України на підтвердження адміністративної процесуальної дієздатності. Слід зазначити, що\~ Кодексом адміністративного судочинства України\~ \~\~не передбачено обов`язку надання особою доказів на підтвердження її адміністративної процесуальної дієздатності. Тобто, неподання позивачем доказів на підтвердження його адміністративної процесуальної дієздатності в даному випадку, не може розглядатись як недолік позовної заяви і бути перешкодою для реалізації особою конституційного права доступу до правосуддя. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що статтями\~ 160,\~ 161 КАС України\~ \~\~не передбачено долучення до позовної заяви документів, що посвідчують особу підписанта. Судом встановлено, що адміністративний позов подано та підписано особисто позивачем\~ \~\~ [PERSON] , в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що позивач є неповнолітнім або недієздатним, тому на час постановлення оскаржуваної ухвали у суду першої інстанції не було обґрунтованих підстав для сумніву в тому\~ \~\~чи\~ \~\~здатний позивач особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права і обов`язки. Що стосується зауважень суду першої інстанції щодо обгрунтувань позовних вимог (їх недостатності), то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно п.5 ч.5 статі 160 КАС України, на яку посилається суд першої інстанції, в позовній заяві зазначаються: \~виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Отже, положеннями\~ статті 160 КАС України\~ визначена необхідність зазначення у позовній заяві викладення обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Водночас суд зазначає, що закон\~ не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право. Зі змісту позову вбачається, що порушення своїх прав позивач фактично пов`язує із бездіяльністю відповідача в частині не розгляду його скарги від 19.08.2020, а саме не прийняття за наслідками\~ розгляду скарги правового акта в розумінні п.19 ч.1\~ ст.4 КАС України. Отже, у своїй позовній заяві позивач описав, у чому, як він вважає, полягає порушення його прав, зазначив обставини виникнення спірних правовідносин, сформулював наслідки, які, з його погляду, настали внаслідок бездіяльності відповідача, зазначив яким чином може бути відновлено його порушене право. На переконання суду апеляційної інстанції під час з`ясування відповідності позовної заяви вимогам\~ статті 160 КАС України, зокрема, пункту 5 частини 5 даної статті, вищевказаного судом першої інстанції не було взято до уваги. Щодо посилань суду першої інстанції стосовно не надання позивачем належних доказів, що підтверджують обставини, на яких грунтуються заявлені позовні вимоги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. За вимогами частини 4\~ статті 161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази\~ позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Зазначаючи про необхідність надання позивачем доказів, що підтверджують обставини, на яких грунтуються заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху не конкретизував які саме в даному випадку докази мають бути подані позивачем до суду. При цьому, як слідує з наведеної норми права процесуальний закон зобов`язує позивача надати до позовної заяви лише наявні в нього докази. Як встановлено вище, підставою для звернення позивача з цим позовом до суду стала протиправна, на думку позивача, бездіяльність відповідача в частині належного розгляду його скарги від 19.08.2020. До позовної заяви позивачем долучено копію скарги від 19.08.2020, засвідчену ним особисто, яка адресована Харківській обласній державній адміністрації. Згідно ч.2\~ ст. 73 КАС України\~ предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених\~ статтею 78 цього Кодексу\~ (ч.1\~ ст.77 КАС України). Отже, обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються заявлені у позові вимоги, покладений саме на позивача. В даному випадку позивач, як то визначено вимогами вищенаведеної норми процесуального закону (ч.4\~ ст.161 КАС України), з метою доведення обставин, на яких ґрунтуються заявлені ним позовні вимоги долучив до позовної заяви копію особистої скарги від 19.08.2020. Отже, позивач надав суду ті докази, що були в нього в наявності. Що стосується інших доказів, то позивач заявив клопотання про їх витребування судом з відповідача. Суд апеляційної інстанції зауважує, що подані позивачем докази можуть бути перевірені та оцінені судом, зокрема, на предмет їх достатності, у відповідності до положень\~ статті 90 КАС України\~ вже на стадії розгляду справи. У разі ж необхідності, з метою з`ясування дійсних обставин справи, суд має право витребувати відповідні докази у відповідача в порядку\~ статті 80 КАС України. При цьому, слід звернути увагу на положення частин 5, 6\~ статті 77 КАС України, за змістом яких суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів. Що стосується висновків суду першої інстанції щодо не зазначення позивачем відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, а також відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися. За змістом пунктів 6,7 частини 5\~ статті 160 КАС України\~ в позовній заяві зазначаються відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися. Під час перевірки поданої позовної заяви на відповідність зазначеним вимогам статті 160 КАС України судом першої інстанції не звернуто увагу на те, що в заяві про звільнення від сплати судового збору, поданої одночасно із позовною заявою, позивачем в прохальній частині (п.6) зазначено, що заходи досудового врегулювання спору, забезпечення позову та доказів не вживалися. З приводу висновків суду першої інстанції стосовно не зазначення позивачем відомостей про наяність в нього або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додані до заяви. Відповідно до п.8 ч.5\~ ст.160 КАС України, в позовній заяві зазначаються відомості щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. За змістом частини п`ятої\~ статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України\~ учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. З метою підтвердження обставин, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, позивач подав до суду скаргу від 19.08.2020 в копії. Така скарга була \~долучена позивачем як додаток до заяви від 11.02.2021, в якій останній зазначив, що оригінали документів, що подаються, знаходяться у відповідача (п.6). Отже, як то передбачено наведеною нормою процесуального закону, позивач, подаючи письмовий доказ в копії, зазначив про наявність його оригіналу у відповідача. На вказані обставини суд першої інстанції не звернув увагу. За викладених вище мотивів, суд апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачеві передчасним. Враховуючи вищенаведене, зважаючи на приписи\~ статті 320 КАС України, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. В той же час, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що не можуть бути задоволенні вимоги [PERSON] , які викладені в апеляційній скарзі щодо направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції наділений повноваженнями щодо направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю лише у разі скасування рішення суду першої інстанції, яке прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності) (стаття 318 КАС України). На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial