Рішення адміністративного суду від 2022-01-25 00:00:00+02

Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило: - стягнути з Приватної фірми "ГАММА-55" на користь Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю, у сумі 430 654,68 грн. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у задоволенні позову відмовлено. Позивач, не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що приписами статті 19 Закону «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» встановлено, що виконання нормативу робочих місць вважається саме працевлаштування особи з інвалідністю, яке роботодавець здійснює самостійно, тобто підприємство повинно забезпечити у будь-який законний спосіб працевлаштування осіб з інвалідністю, а не тільки створити робочі місця. При цьому, законодавець не наводить вичерпний перелік заходів, які має здійснити роботодавець, щоб не обмежувати його у можливостях і законних способах реалізації обов`язку з працевлаштування осіб з інвалідністю. Вказав, що відповідач не надав жодного доказу, який би підтверджував що ним були вжиті будь-які заходи щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, зокрема, докази розміщення відповідачем інформації про наявні на підприємстві вакансії для осіб з інвалідністю у загальновідомих, регіональних або спеціалізованих газетах або загальновідомих сайтах пошуку роботи, сайтах рекламних оголошень, відтак, дії відповідача щодо працевлаштування осіб з інвалідністю містять виключно формальний характер. Вважав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій, у зв`язку з виконанням останнім вимог Закону України ««Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду - без змін. Зазначає, що про наявні вакантні місця для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідач повідомляв міський центр зайнятості. У 2020 році підприємство самостійно працевлаштувало 8 осіб з інвалідністю. Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ПФ «ГАММА-55» відноситься до суб`єктів господарювання, яким відповідно до статті 19 Закону № 875-XII встановлюється норматив робочих місць по працевлаштуванню інвалідів. Згідно звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів у 2020 році середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 702 особи; з них - середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 16 осіб. При цьому кількість осіб з інвалідністю-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" - 28 осіб (а.с.11). ПФ «ГАММА-55» надано до Харківського міського центру зайнятості копію звітності форми 3-ПН за періоди з січня по грудень 2020 року, в тому числі, з позначкою "вакансії для інвалідів", з відміткою про отримання центром (а.с.158-199). Позивач, вважаючи, що у 2020 році підприємством не виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів в кількості 12 осіб, що є підставою для накладення на нього адміністративно-господарських санкцій у розмірі 430 654,68 грн., звернувся до суду з даним позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів необґрунтованих відмов зі сторони відповідача у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, направлених центром зайнятості, отже, підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій відсутні. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав. Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантії для них щодо рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України від 21 березня 1991 року № 875-XII "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" (далі - Закон № 875-XII). Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 14 квітня 2011 року № 129 передбачено, що Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені. Частина 1 ст. 18 Закону № 875-XII вказує, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. При цьому, ч. 2 ст. 19 вказаного Закону визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Частиною 1 ст. 20 Закону № 875-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів. Так, відповідно до частин 1, 2 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у статті 20 Закону № 875-XII. Згідно із п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VI "Про зайнятість населення" роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення. На виконання вищевказаної норми, наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31 травня 2013 року затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)». В контексті положень Закону України «Про зайнятість населення» та Порядку на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником. Звітність за формою №3-ПН роботодавці подають до центрів зайнятості за наявності попиту на робочу силу (вакансії), тобто, лише у разі наявності на підприємстві чи в організації вільних робочих місць. Разом з тим, періодичності подачі звітності за формою №3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Отже, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення. Системний аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування інвалідів інформацію у порядку, передбаченому Законом № 5067 та Наказом № 316; звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Законом № 875-ХІІ та Порядком № 70; у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції. Проте, обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій статті 18 Закону № 875-XII. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 03 грудня 2020 року у справі № 812/1189/18, від 13 травня 2021 року у справі № 260/554/19, від 11 серпня 2021 року у справі № 260/557/19, від 11 серпня 2021 року у справі № 825/1790/18, яка в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, має враховуватись судом апеляційної інстанції. Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, їх відмова від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю. Судом встановлено, що відповідно до звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів у 2020 році середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 702 особи; з них - середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 16 осіб. При цьому кількість осіб з інвалідністю-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" - 28 осіб (а.с.11). На підтвердження виконання відповідачем нормативу, встановленого Законом № 875-XII, в частині створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідачем долучено 12 звітів форми 3-ПН за 2020 рік, які подавались з січня по грудень 2020 року щомісячно до Харківського міського центру зайнятості (а.с.158-199). Як вбачається з матеріалів справи, у 2020 році в ПФ «ГАММА-55» працювало 28 осіб з інвалідністю, а саме - [PERSON] з 01.01.2020 по 09.06.2020 р.; [PERSON] з 01.01.2020 по 05.08.2020 р.; [PERSON] з 01.01.2020 по 03.09.2020 р.; [PERSON] з 01.01.2020 по 11.09.2020 р.; [PERSON] з 01.01.2020 по 31.12.2020 р.; [PERSON] , з 01.01.2020 по 08.12.2020 р.; [PERSON] з 01.01.2020 по 31.12.2020 р.; [PERSON] з 01.01.2020 по 08.12.2020 р.; [PERSON] з 01.01.2020 по 15.06.2020 р.; [PERSON] з 01.01.2020 по 31.12.2020 р.; [PERSON] з 01.01.2020 по 03.06.2020 р. та з 17.09.2020 по 08.12.2020 р.; [PERSON] з 01.01.2020 по 31.12.2020 р.; [PERSON] з 01.01.2020 по 03.06.2020 р.; [PERSON] з 01.01.2020 по 21.09.2020 р.; [PERSON] з 01.01.2020 по 31.01.2020 р.; [PERSON] з 01.01.2020 по 03.03.2020 р. та з 01.09.2020 по 13.10.2020 р.; [PERSON] з 01.01.2020 по 05.03.2020 р.; [PERSON] з 01.01.2020 по 15.07.2020 р.; [PERSON] з 01.01.2020 по 30.11.2020 р.; [PERSON] з 01.01.2020 по 19.11.2020 р.; [PERSON] з 01.01.2020 по 16.03.2020 р.; [PERSON] з 01.01.2020 по 28.09.2020 р.; [PERSON] з 23.01.2020 року по 08.10.2020 р.; [PERSON] з 26.03.2020 по 08.10.2020 р.; [PERSON] з 15.01.2020 по 24.02.2020 р.; [PERSON] з 27.01.2020 по 27.05.2020 р.; [PERSON] з 12.02.2020 по 29.07.2020 р.; [PERSON] з 13.02.2020 по 08.10.2020 р. (а.с. 29-157). За такого правового регулювання та встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем здійснено всі заходи для працевлаштування інвалідів, зокрема, систематичне повідомлення центру зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування інвалідів, що підтверджує реальність намірів відповідача стосовно здійснення такого працевлаштування. З огляду на те, що відповідачем були виконані вимоги Закону № 875-XII щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та повідомлення служби зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування таких осіб, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення, за вчинення якого Законом № 875-XII передбачено застосування адміністративно-господарських санкцій. Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо формальності дій відповідача з працевлаштування осіб з інвалідністю за відсутності надання відповідачем доказів розміщення інформації про наявні на підприємстві вакансії для осіб з інвалідністю у загальновідомих, регіональних або спеціалізованих газетах або загальновідомих сайтах пошуку роботи, сайтах рекламних оголошень, оскільки такі дії не є обов`язком відповідача як юридичної особи, яка використовує найману працю і не є наслідком правопорушення, за вчинення якого передбачено накладення адміністративно-господарських санкцій. Натомість, у 2020 році підприємством було самостійно працевлаштовано 8 осіб з інвалідністю, а саме - [PERSON] , відповідно до наказу № 22.01-ЗК від 22.01.2020 року; [PERSON] , відповідно до наказу № 25.03-4К від 25.03.2020 року; [PERSON] , відповідно до наказу наказу № 13.01-ЗК від 13.01.2020 року; [PERSON] , відповідно до наказу № 24.01 -9К від 24.01.2020 року; [PERSON] , відповідно до наказу № 11.02-7К від 11.02.2020 року; [PERSON] , відповідно до наказу № 12.02-4К від 12.02.2020 року; [PERSON] , відповідно до наказу № 16.09-ЗК від 16.09.2020 року; [PERSON] , відповідно до наказу № 31.08-2К від 31.08.2020 року. Інші доводи апеляційної скарги вищезазначених висновків суду не спростовують. З огляду на викладене, колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що судом ухвалено судове рішення з додержанням норм процесуального права, законне і обґрунтоване, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а підстави для його скасування відсутні. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Результат розгляду: denied