Рішення адміністративного суду від 2022-01-17 00:00:00+02

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] ) на користь Харківського національного університету внутрішніх справ (одержувач: Харківський національний університет внутрішніх справ, код організації: 08571096, банк одержувача: Державне казначейство України м. Київ, р/р: 31258209105066, МФО: 820172, код банку одержувача: 25010100, юридична адреса: пр-т. Льва Ландау, 27 м. Харків, 61080) витрати, пов`язані з утриманням, а саме, грошові кошти в розмірі 37673 (тридцять сім тисяч шістсот сімдесят три) грн. 88 коп. В обґрунтування позовних вимог вказав, що за відповідачем рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Харківському національному університеті внутрішніх справ в сумі 37673,88 грн, яка утворилась у зв`язку із невиконанням умов контракту про здобуття освіти. Відповідачем у добровільному порядку такі витрати не відшкодовано, тому позивач просить вказану суму стягнути з відповідача в судовому порядку. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] ) на користь Харківського національного університету внутрішніх справ (одержувач: Харківський національний університет внутрішніх справ, код організації: 08571096, банк одержувача: Державне казначейство України м. Київ, р/р: 31258209105066, МФО: 820172, код банку одержувача: 25010100, юридична адреса: пр-т. Льва Ландау, 27 м. Харків, 61080) витрати, пов`язані з утриманням, а саме, грошові кошти в розмірі 37673 (тридцять сім тисяч шістсот сімдесят три) грн. 88 коп. Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги відовідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо поважності причин пропуск позивачем строку звернення до суду. Посилався на те, що судом першої інстанції безпідставно враховану посилання позивача на те, що строк пропущено у зв`язку зі зміною підсудності даної категорії справ та ознайомлення з повним текстом постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 по справі №804/285/16 лише 29.03.2021, оскільки текст даної постанови оприлюднено на сайті ЄДРСР 03.01.2019. Тобто, станом на дату звернення позивача до районного суду 08.04.2019, юрисдикція даних спорів вже визначена Великою Палатою Верховного Суду, а тому позивач міг та повинен був знати про зміну підсудності спорів з приводу відшкодування витрат на утримання відповідача. Крім того відповідач зазначив, що позивач безпідстанво посилається на положення частини 1 статті 122 КАС України та на право подавати позов у межах шестимісячного строку, оскільки даний спір є спором про проходження публічної служби, а тому позов повинен подаватись до адміністративного суду в межах положень частини 5 статті 122 КАС України. Враховуючи пропуск позивачем бз поважних причин строку звернення до суду просив позов залишити без розгляду. Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON] проходив службу в ОВС України з 16 серпня 2013 по 30 листопада 2018. 01 вересня 2013 року укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у ЗВО МВС України. Наказом позивача №179 о/с відповідача прийнято на службу в ОВС, зараховано курсантом з 16 серпня 2013 та присвоєно звання "рядовий міліції". Наказом від 18.06.2016 №165 о/с відповідача відраховано та відкомандировано до ГУНП України в Харківській області для проходження служби. Наказом ГУНП в Харківській області від 30.10.2018 №284 о/с відповідача звільнено згідно Закону України "Про Національну поліцію" за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням). Згідно з довідками-розрахунками витрат, пов`язаних з утриманням курсанта укладених відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 №419/831/240/605/537/219/534, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у ХНУВС на загальну суму 37 673,88 грн. Наведені розрахунки відповідачем не оскаржувались. Доказів протилежного не надано. Позивач, з огляду на обставини не сплати відповідачем зазначених сум у визначені строки, звернувся до суду. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обгрнутованості. Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п.17 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Статтею 1 Закону України від 10.01.2002 за №2925-ІІІ "Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України" визначено, що навчальні заклади, науково-дослідні установи, підприємства та установи забезпечення включенні до загальної структури МВС України. Згідно зі ст.18 Закону України "Про міліцію" (в редакції, чинній на момент укладення договору між позивачем, відповідачем та ГУМВС України в Сумській області) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. Підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Наказом Міністерства внутрішніх справ №150 від 14.05.2007 на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313 "Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ" та відповідно до вимог Закону України "Про вищу освіту", Закону України "Про міліцію", з метою вдосконалення порядку підготовки фахівців у вищих навчальних закладах МВС України за державним замовленням, затверджено Типовий договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, яким передбачено відшкодування вказаних витрат. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію". Відповідно до ч.1 статті 1 Закону України "Про Національну поліцію", Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Частиною 1 ст.59 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Відповідно до ст.72 Закону України "Про Національну поліцію" професійне навчання поліцейських складається з: 1) первинної професійної підготовки; 2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання; 3) післядипломної освіти; 4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності. Згідно із ч.2 ст.74 Закону України "Про Національну поліцію" підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається. Відповідно до ч.4 ст.74 Закону України "Про Національну поліцію" особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Частиною 5 ст.74 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно з ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.3 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України). Відповідно до ч. 5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , який перебував на публічній службі в Національній поліції України на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Немишлянського відділу поліції ГУНП в Харківській області, з 31.10.2018 звільнений зі служби в поліції відповідно до п.7 (за власним бажанням) ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (Наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 30.10.2018 №284 о/с). Колегія суддів зазначає, що спір у цій справі відноситься до справ щодо проходження публічної служби, а отже, відповідно до положень частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до суду з цим позовом законом встановлено місячний строк. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Згідно довідки - розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта [PERSON] в Харківському національному університеті внутрішніх справ від 09.06.2016 №4/49 за період з 16.08.2013 по 18.06.2016 сума фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта [PERSON] склала 37673,88 грн. З підстав відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі [PERSON] , позивач у квітні 2019 року звернувся до Краснокутського районного суду Харківської області. Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 29 березня 2021 року у справі №627/388/19 провадження у справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до [PERSON] про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням закрито, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Тобто, позивач з первісним позовом до Краснокутського районного суду Харківської області звернувся лише у квітні 2019 року, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду, встановленого частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно із частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску. З аналізу статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, вбачається, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки за наявності поважних причин його пропуску такий строк може бути поновлено судом за заявою особи, яка його подала. Суд може встановити наявність підстав для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала позовну заяву. При цьому, мотивуючи в суді першої інстанції заяву про поновлення строків, яку позивач додав до адміністративного позову, останній зазначив, що на момент звільнення [PERSON] склалась судова практика щодо направлення таких позовних заяв саме до судів загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства. Так, з постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №804/285/16 позивач дізнався, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Таким чином, університет зазначив, що ним пропущено строки позовної давності навіть враховуючи висновки Верховного Суду, оскільки [PERSON] звільнено 30 жовтня 2018 року, а рішення про розгляд в порядку адміністративного судочинства винесено від 12.12.2018, тобто більш ніж через місяць. Отже, позивач сам не заперечує, що ним пропущено строк звернення до Харківського окружного адміністративного суду. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що звертаючись з первісним позовом до Краснокутського районного суду Харківської області - у квітні 2019 року, позивачем вже пропущено такий строк звернення до суду. Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції, отримавши 20.04.2021 позов Харківського національного університету внутрішніх справ до відповідача про стягнення витрат на утримання, і визнаючи причини пропуску позивачем строку на звернення з позовом до суду поважними та поновлюючи останньому такий строк ухвалою від 02.06.2021, фактично не навів належних мотивів такого рішення та не врахував вже факт пропуску позивачем місячного строку звернення до суду станом на квітень 2019 року. Щодо висновків суду першої інстанції, що строки звернення з даною категорією справ визначені приписами ч. 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, є помилковими через наступне. Верховний Суд у постанові від 21.12.2021 по справі №420/9694/20 наголошував на тому, що спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України. Тобто у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду, про що дійшли обґрунтованого висновку суди попередніх інстанцій. Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Підстав для відступу від правової позиції Верховного Суду у суду апеляційної інстанції не має. За таких обставин, суд першої інстанції, не врахувавши наведене вище, дійшов неправильного висновку, щодо визнання причин пропуску Харківського національного університету внутрішніх справ строку на звернення з позовом до суду поважними та поновлення останньому такого строку. Враховуючи наведене вище, оскільки позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до суду зі вказаними позовними вимогами та належних обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом останнім не надано, колегія суддів вважає, що позов Харківського національного університету внурішніх справ підлягає залишенню без розгляду. З урахуванням наведених вище висновків суду, доводи сторін щодо суті спору жодним чином не впливають на вирішення даної справи. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково. Згідно із ч.1 ст.319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Пунктом 8 ч.1 ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу. Частинами 3 та 4 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Враховуючи викладене, з огляду на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, а позов Харківського національного університету внурішніх справ залишити без розгляду.

Результат розгляду: partial