Рішення адміністративного суду від 2023-02-07 00:00:00+02

[PERSON] (далі за текстом також - позивачка, [PERSON] ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом також відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), у якому просила: - визнати протиправним та скасувати рішення № 1200 від 23.03.2020 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ); - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ), пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. д ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 за № 1788-ХІІ з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, зарахувавши до спеціального стажу періоди роботи свинаркою в підсобному сільському господарстві Україна відділення виробничо-соціального забезпечення і торгівлі бурового управління Укрбургаз з 01.01.2005 по 30.04.2005 та з 01.06.2010 по 31.10.2017 та виплатити заборгованість, що виникла, починаючи з 19.03.2020; - допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ), у межах суми стягнення за один місяць. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року адміністративний позов залишено без задоволення. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачка оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка зазначила, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 360/3611/20, наводить обставини справи, викладені нею у позовній заяві, які на її думку, залишені поза увагою судом першої інстанції. За результатами апеляційного розгляду позивачка просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. ГУ ПФУ в Харківській області правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги не скористалося. Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що [PERSON] звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 24.03.2020 рішенням № 1200 відповідачем відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". В обґрунтування прийнятого рішення зазначено, що відповідно до п.п. 5 п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» жінки, які працюють доярками (операторами машинного доїння) та свинарками-операторами в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства після досягнення 55 років і за наявності стажу на зазначених роботах не менше 20 років за умови виконання встановлених норм обслуговування (за встановленою формою довідки). Норми обслуговування для цих цілей встановлюються в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: з 01 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року право на пенсію в 54 роки та 6 місяців. Період роботи згідно з довідками № 01-08-303 від 06.08.2019, з 01.01.2005 по 30.04.2005 та № 01-08-304 від 06.08.2019 з 01.06.2010 по 31.10.2017 не зараховано до пільгового стажу (а.с.18). Позивачка, не погоджуючись із рішенням від 24.03.2020 за № 1200, звернулася до суду із позовом у цій справі. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що пенсійний орган обґрунтовано відмовив позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки на момент звернення позивачки до відповідача із заявою про призначення пенсії їй виповнилось лише 50 повних років, за необхідності 54 років 6 місяців. Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Пунктом 2 розділу XY Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». 03 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 5 частини другої статті 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається жінкам, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності стажу на зазначених роботах не менше 20 років, за умови виконання встановлених норм обслуговування». Натомість згідно з пунктом «д» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: жінки, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами \~в \~колгоспах, \~радгоспах, \~інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 50 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років за умови виконання встановлених норм обслуговування. Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «д» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років. Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення). Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, жінки, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 50 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років за умови виконання встановлених норм обслуговування. Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII. У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення № 1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ). Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий у 55 років. Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 360/3611/20 дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV. Відповідно до записів у трудовій книжці [NUMBER] від 09.08.1987 (а.с. 19-23) у межах спірних правовідносин, судом установлено, що вона містить такі записи про роботу позивачки: з 01.05.2005 по 31.05.2010 свинар 4 розряду та з 01.06.2010 по 14.08.2017 свинар 4 розряду у підсобному сільському господарстві «Україна» відділення виробничо-соціального забезпечення і торгівлі бурового управління «Укрбургаз». Проте, відповідачем не зараховано до пільгового стажу позивачки вказані періоди. У рішенні про відмову у призначенні пенсії позивачці відповідач зазначив, що період роботи згідно з довідками № 01-08-303 від 06.08.2019, з 01.01.2005 по 30.04.2005 та № 01-08-304 від 06.08.2019 з 01.06.2010 по 31.10.2017 не зараховано до пільгового стажу; зарахувати ці періоди до пільгового стажу можливо при посиланні на підпункт 5 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та за умови виконання встановлених норм обслуговування тварин. Однак, відповідно до довідки відділення виробничо-соціального забезпечення і торгівлі філії бурового управління «Укрбургаз» Акціонерного товариства «Укргазвидобування» встановлено, що [PERSON] дійсно працювала на зазначеному підприємстві з 01.05.2005 по 31.05.2010 свинаркою 4 розряду та з 01.06.2010 по 14.08.2017 свинаркою 4 розряду та на цій роботі виконувала встановлені норми обслуговування тварин (а.с. 27). Як убачається з матеріалів справи, позивачка народилася [INFO] , тобто станом на дату звернення за призначенням пенсії на пільгових умовах (19.03.2020), останній виповнилось 50 повних років. З огляду на викладене, зважаючи на встановлені обставини, а також те, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV, відмова Головного управління ПФУ в Харківській області у призначенні [PERSON] , яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею пенсійного віку (54 роки 6 місяців), визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною. Суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що на момент досягнення позивачкою 50 років та на момент звернення із заявою про призначення пенсії до відповідача, пенсія за віком на пільгових умовах призначалася на умовах Закону № 1058-IV, яким передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки, зокрема, які народилися з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року після досягнення ними 54 років 6 місяців. Враховуючи зазначене, рішення № 1200 від 24.03.2020 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області є протиправними та підлягає скасуванню. В той же час, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу позивачки періоди з 01.01.2005 по 30.04.2005 та з 01.06.2010 по 31.10.2017. У контексті наведеного, колегією суддів ураховується, що відповідно до пунктів 2, 4, 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. За правилами частин третьої і четвертої статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. Водночас, колегією суддів ураховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції встановлено неправомірність рішення відповідача, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ), пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. д ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 за № 1788-ХІІ з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, зарахувавши до спеціального стажу періоди роботи свинаркою в підсобному сільському господарстві Україна відділення виробничо-соціального забезпечення і торгівлі бурового управління Укрбургаз з 01.01.2005 по 30.04.2005 та з 01.06.2010 по 31.10.2017 та виплатити заборгованість, що виникла, що є належним способом захисту та поновлення порушеного права позивачки. З огляду на те, що права та інтереси позивачки порушені за наслідками розгляду заяви, поданої нею до пенсійного органу 19.03.2020, колегія суддів зазначає, що саме з цієї дати позовні вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах та виплатити [PERSON] заборгованість, що виникла, підлягають задоволенню. Відповідно до пункту 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; З урахуванням наведеного, виплата заборгованості з виплати пенсії [PERSON] , у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню. Доводи апеляційної скарги приймаються колегією суддів у якості належних. Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат із урахуванням положень статті 139 КАС України, колегія суддів виходить з того, що судові витрати, які були понесені позивачем під час розгляду справи, складаються із витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 2 102,00 грн (840,80 грн - за подання позовної заяви та 1261,20 грн - за подання апеляційної скарги). Оскільки Другим апеляційним адміністративним судом ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено, рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат зі сплати судового збору, стягнувши з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень 2 102,00 грн на користь позивача.

Результат розгляду: granted