Рішення адміністративного суду від 2022-08-23 00:00:00+03

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся [PERSON] (надалі - позивач) з адміністративним позовом до Державної служби морського та річкового транспорту України (надалі - відповідач 1), Головного управління Національної поліції у місті Києві (надалі - відповідач 2), в якому просив суд: - визнати протиправною бездіяльність Державної служби морського та річкового транспорту України щодо не видачі у день звільнення 19 листопада 2020 року трудової книжки позивачу; - зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві повернути Державній службі морського та річкового транспорту України трудову книжку [PERSON] ; - зобов`язати Державну службу морського та річкового транспорту України видати [PERSON] трудову книжку в установленому порядку; - стягнути з Державної служби морського та річкового транспорту України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 211319,52 грн; - стягнути з Державної служби морського та річкового транспорту України на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 13902,60 грн; - стягнути з Державної служби морського та річкового транспорту України на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 40000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що він з липня 2018 року по 19 листопада 2020 року працював в Державній службі морського та річкового транспорту України. Наказом від 19 листопада 2020 року №584-К позивача звільнено з посади заступника директора департаменту - начальника відділу ведення Державного суднового реєстру України Департаменту надання адміністративних послуг у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців внаслідок зміни структури та штатного розпису відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу». Як вказує позивач, у день звільнення відповідач не видав йому трудову книжку та не провів повний розрахунок, чим заподіяно позивачу моральну шкоду та що стало підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року позов задоволено частково: - зобов`язано Головне управління Національної поліції у місті Києві (01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 15, код ЄДРПОУ 40108583) повернути Державній службі морського та річкового транспорту України (03110, місто Київ, вулиця Преображенська, будинок 25, код ЄДРПОУ 41886120) оригінал трудової книжки [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ); - зобов`язано Державну службу морського та річкового транспорту України (03110, місто Київ, вулиця Преображенська, будинок 25, код ЄДРПОУ 41886120) видати [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) оригінал його трудової книжки, у зв`язку із звільненням з посади у Державній службі морського та річкового транспорту України на підставі наказу від 19 листопада 2020 року №584-к, у встановленому законодавством порядку; - стягнуто з Державної служби морського та річкового транспорту України (03110, місто Київ, вулиця Преображенська, будинок 25, код ЄДРПОУ 41886120) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 листопада 2020 року по 03 листопада 2021 року в сумі 330881,88 грн (триста тридцять тисяч вісімсот вісімдесят одна гривня 88 копійок); - у задоволенні інших позовних вимог відмовлено; - виконання негайно рішення суду в частині стягнення з Державної служби морського та річкового транспорту України (03110, місто Київ, вулиця Преображенська, будинок 25, код ЄДРПОУ 41886120) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць; - стягнуто на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, код ЄДРПОУ 43005393) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1816,00 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 00 копійок); - стягнути на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у місті Києві (01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 15, код ЄДРПОУ 40108583) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок). Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідачем 1 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що дозвіл на обшуку з метою відшукання, зокрема, трудової книжки на ім`я позивача надано ухвалою слідчого судді від 17 грудня 2020 року, а отже трудова книжка позивача визнана речовим доказом на підставі постанови від 24 листопада 2020 року, підстав для повернення даного доказу повинно вирішуватися в рамках Кримінального судочинства. Відповідача 2 наголошує, що посадові особи поліції під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, не здійснюють публічно-владних управлінських функцій, а тому оскарження таких діянь має відбуватись виключно за правилами, встановленими КПК України. В судове засідання представник апелянта не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи. Представник позивача заперечує проти задоволення апеляційної скаргу в повному обсязі з підстав зазначених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу. В відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що апелянтом 11 січня 2022 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.11.2021 по справі № 640/3173/21 повернуто оригінал трудової книжки [PERSON] до Державної служби морського та річкового транспорту У країни. Вказаний факт взагалі суперечить діям Головного управління Національної поліції міста Києва з приводу подання та обґрунтованості апеляційної скарги. Отже, вимоги апелянта є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Представник відповідача 1 один в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги в повному обсязі, письмового відзиву на апеляційну скаргу не подано. Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що наказом Державної служби морського та річкового транспорту України від 19 листопада 2020 року №584-к [PERSON] звільнено з посади заступника директора департаменту - начальника відділу ведення Державного суднового реєстру України Департаменту надання адміністративних послуг 19 листопада 2020 року, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців внаслідок зміни структури та штатного розпису, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу». З копії акту №30 від 19 листопада 2020 року, станом на 17 годину 00 хвилин 19 листопада 2020 року до Департаменту управління персоналом (кімната [NUMBER] в приміщенні Морської адміністрації за адресою: місто Київ, вулиця Преображенська, 25) [PERSON] не з`явився для отримання трудової книжки при звільненні. Крім того, згідно наявної в матеріалах справи копії протоколу обшуку від 24 листопада 2020 року, слідчим Солом`янського УП ГУНП у м. Києві Тхоренко М.М. проведено обшук нежитлового приміщення 596,7 кв.м, розміщеного за адресою: місто Київ, вулиця Преображенська, 25 (на 3-му поверсі та на 2-ому поверсі (архів), в ході проведення якого було виявлено та вилучено, зокрема, особову справу та трудову книжку [PERSON] . Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 17 грудня 2020 року поновлено строк на звернення із клопотанням про проведення обшуку по кримінальному провадженню за №42020101090000062, надано дозвіл слідчому Солом`янського УП ГУНП у м. Києві Тхоренко М.М. на проведення обшуку нежитлового приміщення загальною площею 596,7 кв.м, розміщеного за адресою: місто Київ, вулиця Преображенська, 25 3 поверх (літера А) , що відповідно до договору оренди нерухомого майна №8191 від 06 липня 2018 року, перебуває у користуванні Державної служби морського та річкового транспорту України (ЄДРПОУ 41886120), а також приміщення, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Преображенська, 25 (2 поверх) , в якому знаходиться архів Державної служби морського та річкового транспорту України, в якому знаходиться у тому числі особова справа та трудова книжка на ім`я [PERSON] . Відповідно до копії постанови про визнання речовими доказами слідчого слідчого відділу Солом`янського УП ГУНП у м. Києві Тхоренко М.М. від 24 листопада 2020 року особова справа та трудова книжка на ім`я [PERSON] були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні за №12020100090005692. Згідно копії квитанції №000006 про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження №42020101090000062 від 03 лютого 2021 року, слідчим передано на зберігання документи, моб. тел., посвідчення судноводія, особові справи, протоколи КК. Судом першої інстанції зазначено, що з цієї квитанції не вбачається, чи було передано на зберігання трудову книжку позивача. Крім того, судом першої інстанції зазначено, що як вбачається з відповіді Подільського районного суду міста Києва від 10 червня 2021 року №1/552/2021, в провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27, частиною 1 статті 368, частиною 2 статті 369-2 КК України та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 368 КК України, реєстраційний номер №42020101090000062 від 07 липня 2020 року, єдиний унікальний номер справи №758/1049/21, головуючий суддя Казмиренко Л.В. інформації з приводу того, чи було визнано речовими доказами особову справу та трудову книжку [PERSON] матеріали кримінального провадження не містять. Також особова справа та трудова книжка [PERSON] до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ на стадії судового слідства стороною обвинувачення не долучалась. Також, з матеріалів справи вбачається, що розрахунок при звільненні з позивачем було здійснено відповідно до платіжної відомості від 03 грудня 2020 року. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо невидачі трудової книжки та непроведення остаточного розрахунку в день звільнення, позивач звернувся до адміністративного суду з цією позовною заявою. Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем 2 оскаржується рішення суду першої інстанції в частині щодо зобов`язати Головне управління Національної поліції у місті Києві (01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 15, код ЄДРПОУ 40108583) повернути Державній службі морського та річкового транспорту України (03110, місто Київ, вулиця Преображенська, будинок 25, код ЄДРПОУ 41886120) оригінал трудової книжки [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), отже, з урахуванням статті 308 КАС України підлягає розгляду рішення суду першої інстації в даній частині. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи не підтверджено, а судом не встановлено, що трудова книжка на ім`я [PERSON] була долучена до матеріалів кримінального провадження у якості речових доказів та передана до суду, відповідно, у суду відсутні правові підстави стверджувати, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства України. Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке. Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах встановлює Кодекс адміністративного судочинства України (надалі - КАС України). Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. За змістом пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. У пункті 7 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Водночас помилковим є застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і кримінальних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір. До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17. Водночас юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства. Згідно із частиною першою статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Відповідно до визначення, закріпленого в пункті десятому частини першої статті 3 КПК України, кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. За своєю правовою природою кримінальне провадження становить єдиний комплекс вчинюваних в установленому КПК порядку дій, у межах якого органи досудового розслідування і суд здійснюють функцію притягнення особи до кримінальної відповідальності. Зокрема, таке провадження включає встановлені законом процедури одержання доказів, гарантії законності цих процедур, а також право особи в установлений КПК спосіб оспорювати правомірність відповідних процесуальних дій та/або рішень у контексті реалізації свого права на захист. Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, що належить до загальних засад кримінального провадження, згідно з частиною першою статті 24 КПК України гарантується кожному в порядку, передбаченому цим Кодексом. Водночас гарантіями законності процесуальних дій та/або рішень органів досудового розслідування й суду є не лише можливість їх окремого оскарження, а й низка інших визначених кримінальним процесуальним законом механізмів - право підозрюваного, обвинуваченого й інших визначених у КПК України осіб брати участь у проведенні слідчих дій, висловлювати зауваження, заперечення щодо порядку їх здійснення (пункти дев`ятий, десятий частини третьої статті 42 КПК України), а під час судового розгляду кримінального провадження по суті - заявляти клопотання про визнання недопустимими доказів, одержаних з порушенням установленого законом порядку (частина третя статті 89 КПК України). Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що дозвіл на обшук з метою відшукання, зокрема трудової книжки на ім`я [PERSON] , надано ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 17.12.2020 року. Так, трудова книжка на ім`я [PERSON] визнана речовим доказом постановою Слідчого слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві від 24.11.2020 року (стор. 145-160). Крім того, в матеріалах справи міститься Лист за Слідчого Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві від 23.03.2021 року №1107/125/55-2021 в якому повідомляється, що особові справи та трудова книжка на ім`я [PERSON] вилучені на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 17.12.2020 року, дані документи визнано речовими доказами (стор. 88). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Документ повинен зберігатися протягом усього часу кримінального провадження. За клопотанням володільця документа слідчий, прокурор, суд можуть видати копії цього документа, за необхідності - його оригінал, долучивши замість них до кримінального провадження завірені копії. Колегія суддів звертає увагу, що на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції доказів скасування ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 17.12.2020 року та постановою Слідчого слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві від 24.11.2020 року в частині вилучення трудова книжка на імя [PERSON] та визнання його, як речовим доказом - відсутні. Щодо посилання суду першої інстанції на відповідь Подільського районного суду міста Києва від 10 червня 2021 року №1/552/2021, в провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27, частиною 1 статті 368, частиною 2 статті 369-2 КК України та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 368 КК України, реєстраційний номер №42020101090000062 від 07 липня 2020 року, єдиний унікальний номер справи №758/1049/21, головуючий суддя Казмиренко Л.В. інформації з приводу того, чи було визнано речовими доказами особову справу та трудову книжку [PERSON] матеріали кримінального провадження не містять. Також особова справа та трудова книжка [PERSON] до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ на стадії судового слідства стороною обвинувачення не долучалась. Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи міститься Лист від 28.03.2021 року № 8322/125/55-21 за підписом т.в.о. начальника Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві В.Зварича, в якому повідомлено, що 28.01.2021 року, обвинувачений акт, реєстр досудового розслідування та матеріали кримінального провадження за №42020101090000062 скеровано на адресу місцевої прокуратури № 9 (стор. 124). В матеріалах справи відсутні докази того, що судом першої інстанції було надіслано запит до місцевої прокуратури № 9 щодо наявності чи відсутності трудової книжки позивача під час передання матеріалів справи в рамках кримінального провадження з Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві. Перевірка законності способів отримання доказів, тобто відповідності їх вимогам КПК України, згідно із частиною 1 статті 86 цього Кодексу є критерієм оцінки доказів на предмет їх допустимості. З огляду на положення частини другої статті 91 КПК України оцінка доказів є невід`ємним елементом доказування як сукупності встановлених кримінальним процесуальним законом дій слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, спрямованих на встановлення обставин, що мають значення для кримінальної справи. З`ясування законності проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, яке не припинено, судом адміністративної юрисдикції може призвести до передчасного вирішення питань, які підлягають розв`язанню судом під час розгляду кримінальної справи по суті. Така ситуація може негативно позначитись на перебігу і результатах кримінального провадження з точки зору виконання його основних завдань. Встановлення правомірності/протиправності процесуальної дії в порядку адміністративного судочинства означатиме констатацію юридичного факту, який безпосередньо впливає на оцінку доказів, за межами встановленої кримінальним процесуальним законом процедури з порушенням закріпленої у статті 22 КПК України засади змагальності. Адже наведена засада вимагає надання іншим учасникам процесу можливості під час судового розгляду кримінального провадження взяти участь у дослідженні доказів, висловити свої позиції й аргументи щодо їх оцінки, які були б сприйняті судом і одержали відповідь при прийнятті рішення з цих питань. Лише у випадках, коли на момент звернення особи зі скаргою на проведені у кримінальному провадженні процесуальні дії, які за правилами КПК України не підлягають окремому оскарженню і можуть перевірятися при розгляді судом кримінальної справи по суті, кримінальне провадження припинено на підставі визначеного законом процесуального рішення, розгляд таких скарг за правилами кримінального судочинства стає неможливим. Виключно в цьому разі, у зв`язку з відсутністю в особи альтернативного способу юридичного захисту, з метою реалізації її права за статтею 13 Конвенції, а також з урахуванням того, що в такій ситуації перевірка правомірності слідчих дій за іншою процедурою не може зашкодити реалізації завдань кримінального провадження, позов має розглядатися судом адміністративної юрисдикції. Натомість правомірність обшуку й інших процесуальних дій, проведених у межах кримінального провадження, яке не припинено, підлягає перевірці судом у порядку кримінального судочинства. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 19 КАС України на справи за скаргами на такі процесуальні дії юрисдикція адміністративних судів не поширюється. Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 802/1335/17-а (провадження № 11-853апп18), від 13 листопада 2019 року у справі № 420/516/19 (провадження № 11-835апп19) та у постанові Верхового Суду 27 січня 2020 року по справі №200/8729/19-а. В матеріалах справи відсутні докази, що кримінальне провадження у справі припинено, що свідчить про відсутність правових підстав розглядати даний позов в порядку адміністративного судочинства. Щодо посилання представника позивача на те, що апелянтом виконано рішення суду, що свідчить про безпідставність апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги дані твердження, оскільки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва на час розгляду апеляційної скаргу не набрало законної сили. Резюмуючи викладене, слід зазначити, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність у даному спорі ознак публічно-правового, що є наслідком, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, для закриття провадження у справі. У відповідності до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. За приписами пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Крім того, колегія суддів враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 29 квітня 2020 року по справі № 826/2106/17 (провадження № 11-1055апп19), що положення процесуальних законів про передачу справу до суду відповідної юрисдикції не можуть бути застосовані, позаяк до провадження, яке здійснюється за правилами кримінального процесуального законодавства, не можуть направлятися для розгляду звернення у формі позовної заяви. КПК України не передбачає оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування шляхом подання позовної заяви, які притаманні для інших видів судочинства. Відсутність у КПК України позовної форми оскарження рішень, дій та бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора унеможливлює й передачу цієї справи до суду кримінальної юрисдикції за наслідками касаційного перегляду. До сказаного слід додати, що доповнення про передачу справи до суду відповідної юрисдикції після рішення про закриття провадження справи в тій юрисдикцій, у якій вона була розглянута, Законом № 460-IX були внесені до КАС України, Цивільного процесуального та Господарського процесуального кодексів України, але не в КПК України, що своєю чергою дає підстави вважати, що передача справи з підстав, передбачених статтею 354 КАС України, має відбуватися в межах юрисдикцій, які регулюються цими Кодексами. Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від цієї правової позиції. З урахуванням зазначених обставин та норм права, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права розглянув справу в порядку адміністративного судочинства, тому ухвалене судове рішення в частині задоволення позовних вимог до Головного управління Національної поліції у місті Києві підлягає скасуванню, а провадження в даній частині закриттю з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України. Також, колегія суддів зазначає, що рішення суду в частині стягнення витрат з Головного управління Національної поліції у місті Києві підлягає скасуванню, оскільки рішення суду в частині вимог до відповідача 2 скасовано.

Результат розгляду: partial