Рішення адміністративного суду від 2022-08-30 00:00:00+03

19.10.2021р. [PERSON] звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини [NUMBER] , в якому просив суд: - визнати протиправними дії Військової частини [NUMBER] щодо застосування грудня 2015р. та січня 2016р. як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації його грошового забезпечення в період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. - зобов`язати Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити на його користь індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базовий місяць) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008р. у розмірі - 81424,63 грн., із одночасною компенсацією \~\~\~сум податку з доходів фізичних осіб у відповідності до «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004р. №44), з урахуванням раніше виплачених сум; - визнати протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо невиплати у повному розмірі індексації його грошового забезпечення у період з 01.03.2018р. по 30.11.2019р. включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації - 3930,50 грн. відповідно до абз.4,6 п.5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078); - зобов`язати Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити на його користь щомісячну фіксовану індексацію його грошового забезпечення - 3930,50 грн. за період з 01.03.2018р .по 30.11.2019р. включно у розмірі - 82540,50 грн. у відповідності до абз.4,6 п.5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078) із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004р. №44), з урахуванням раніше виплачених сум. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що у період проходження позивачем військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме у період з 01.12.2015р. по 30.11.2019р. йому не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, а її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. При цьому, на думку [PERSON] , базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. є січень 2008р., а за період з 01.03.2018р. по 30.11.2019р. виплата щомісячної індексації грошового забезпечення підлягала у фіксованому розмірі - 3930,50 грн. Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов [PERSON] - задоволено частково. Визнано \~\~протиправними дії відповідача щодо застосування січня 2016р. як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення позивачу в період з 01.02.2016р. по 28.02.2018р. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.02.2016р. по 28.02.2018р. включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базовий місяць) для розрахунку індексації його грошового забезпечення - листопад 2015р., з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині позову - відмовлено. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, [PERSON] 17.01.2022р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного судового рішення, порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2021р. в частині відмови йому у визначенні базового місяця - січня 2008р. для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р., а також виплаті щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення у розмірі 3930,50 грн. за період з 01.03.2018р. по 30.11.2019р. включно. Як наслідок, позивач просив прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині - задовольнити. 19.01.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження. Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України). Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. Позивач - старший лейтенант [PERSON] з 28.03.2015р. проходив військову службу у Військовій частині [NUMBER] . У листопаді 2019р. позивач звернувся до Військової частини [NUMBER] із проханням нарахувати та виплатити йому за період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. індексацію грошового забезпечення у розмірі - 85948,32 грн. Однак, листом від 28.12.2019р. №44/1792 відповідачем було відмовлено [PERSON] у нарахуванні та проведенні відповідних виплат. 03.06.2020р. рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/2564/20 Військову частину [NUMBER] було зобов`язано нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 30.11.2019р. включно. На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.06.2020р. у справі №420/2564/20, відповідачем нарахована та виплачена позивачу індексація грошового забезпечення за період з грудня 2015р. по лютий 2018р. у розмірі - 4435,67 грн. та за період з грудня 2018р. по листопад 2019р. Вважаючи виплату військовою частиною сум індексації не в повному обсязі протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом. Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності заявлених позовних вимог та, відповідно, наявності підстав для їх задоволення. Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не у повній мірі погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх частково необґрунтованими, з огляду на наступне. Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 43 Конституції України закріплює право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального і правового захисту, гарантії в економічній, соціальній та політичній сферах щодо сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни врегульовано положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII. У відповідності до ст.1 цього Закону, «соціальним захистом військовослужбовців» вважається діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Згідно зі ст.9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) та одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається в залежності від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня та вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991р. №1282-XII. У розумінні ст.1 вказаного Закону, індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Стаття 2 Закону №1282-XII визначає те, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Тобто, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до ст.4 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103%. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. При цьому, для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у ч.1 цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За приписами ст.6 Закону №1282-XII, у разі виникнення обставин, передбачених ст.4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних та демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення врегульовані «Порядком проведення індексації грошових доходів населення» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078). У відповідності до п.1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому було офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103% (застосовується з 01.01.2016р.). Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Як визначено п.2 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби. Згідно з положеннями п.4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних та демографічних груп населення. Згідно з п.5 Порядку №1078, в редакції, яка діяла до 15.12.2015р. (до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 09.12.2015р. №1013), у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1% або ж 100%. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. Пунктом 5 Порядку №1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. №1013) передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового \~утримання, стипендій, виплат, що здійснюються у відповідності до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1% або 100%. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Також, з 01.12.2015р. згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2012р. №526 в редакції Постанови №1013, Порядок №1078 доповнено п.10-2, за змістом якого для новоприйнятих працівників обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник. Зміст викладених норм свідчить про те, що з 01.12.2015р. обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або ж зростання доплат та надбавок, а з моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник. Натомість, до прийняття Постанови №1013, яка набрала чинності з 15.12.2015р. та підлягала застосуванню з 01.12.2015р., базовим місяцем вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати), а базовий місяць (місяць підвищення) визначався у разі коли зросла зарплата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати. Матеріалами справи підтверджується, що виникнення даних спірних правовідносин зумовлено застосуванням відповідачем під час проведення (на виконання судового рішення від 03.06.2020р. у справі №420/2564/20) індексації грошового забезпечення позивачу базового місяця - грудня 2015р. та січня 2016р. Питання ж визначення базового місяця для проведення індексації у судовому рішенні від 03.06.2020р. у справі №420/2564/20 не вирішувалось. Відповідно, спірним у даній справі є питання правильності визначення відповідачем базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів [PERSON] \~\~за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. (включно), а також питання правомірності нарахування та виплати індексації грошового забезпечення починаючи \~з 01.03.2018р. Так, у межах даної справи, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій Військової частини [NUMBER] відносно застосування базового місяця - січень 2016р. для розрахунку індексації грошового забезпечення [PERSON] в період з 01.02.2016р. по 28.02.2018р. та, як наслідок, наявності підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на його користь індексацію грошового забезпечення за спірний період із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - листопад 2015р., з урахуванням раніше виплачених сум. Однак, колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду попередньої інстанції, виходячи з наступного. З аналізу наведених вище положень Закону №2011-XII вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги закону проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.07.2019р. у справі №240/4911/18, від 07.08.2019р. у справі №825/694/17, а також від 20.11.2019р. у справі №620/1892/19, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення. Судова колегія звертає увагу на те, що у постанові від 19.05.2022р. у справі №200/3859/21 Верховний Суд, розтлумачивши п.п.5,10-2 Порядку №1078 (в редакціях, які діяли до і після 15.12.2015р.), зазначив, що у відповідності до п.5 Порядку №1078, в редакції, яка діяла до 15.12.2015р., базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення був, у тому числі, місяць зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів. Згідно з абз.3 п.10-1 Порядку №1078 (в редакції до 15.12.2015р.), обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснювалось з місяця прийняття працівника на роботу. Таким чином, порівняльний аналіз законодавства про індексацію грошових доходів громадян надає підстави для висновку, що новим базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення: - до 01.12.2015р. був місяць прийняття працівника на роботу та місяць збільшення заробітної плати; - після 01.12.2015р. є місяць збільшення тарифної ставки (окладу). Правовідносини у згаданій вище справі №200/3859/21 та справі №420/19455/21 є подібними, а відтак вказані висновки є релевантними до цієї справи. Тобто, у силу вимог п.5 Порядку №1078 (в редакції до 01.12.2015р.) місяць укладення позивачем контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та (або) місяць збільшення його заробітної плати був базовим місяцем. З 01.12.2015р. замість базового місяця введено поняття «місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів)». Що ж до базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення [PERSON] за період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р., то колегія суддів зазначає наступне. За змістом п.п.2,5 Порядку №1078 (в редакції Постанови №1013), для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових. Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Відповідно, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1% або 100%, \~\~\~\~а приріст індексу розраховується з наступного місяця. Разом із тим, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції. Як передбачено п.10-2 Порядку №1078, для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу. З огляду на викладене, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), і є базовим при проведенні індексації. Вказані вище правові висновки Верховний Суд виклав у постановах від 29.11.2021р. у справі №120/313/20-а, від 26.01.2022р. у справі №400/1118/21, від 20.04.2022р. у справі №420/3593/20 та від 31.05.2022р. у справі №400/4491/20. У цьому контексті колегія суддів зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового \~\~\~\~\~\~\~і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007р. №1294 було затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців. Відповідно до п.13 вказаної Постанови, вона набрала чинності з 01.01.2008р. З огляду на викладене, посадовий оклад (тарифна ставка) позивача, який йому виплачувався за період військової служби, був встановлений саме з січня 2008р. та не змінювався. Фактично. він змінився лише в березні 2018р. на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017р. №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців. Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суду і в постанові від 12.05.2022р. у справі №200/7006/21. Отже, аналізуючи наведені норми Порядку №1078 у вимірі встановлених обставин справи, а також через призму згаданих правових висновків Верховного Суду (у справі №200/3859/21 та у справі №200/7006/21), колегія суддів констатує, що саме січень 2008р. є базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2015р. до 28.02.2018р. Втім, дані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до прийняття помилкових висновків у цій частині. Відповідно, Військова частина [NUMBER] у спірний період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. повинна була нарахувати та виплачувати позивачу індексацію грошового забезпечення з урахуванням січня 2008р. як базового місця при проведенні індексації. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.05.2022р. у справі №380/11404/21. При цьому, позовні вимоги стосовно стягнення конкретної суми індексації за вказаний період задоволенню не підлягають, оскільки, в даному випадку, суд не уповноважений розраховувати та визначати суб`єкту владних повноважень конкретну суму індексації грошового забезпечення, яка повинна бути виплачена особі, однак наділений повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку, якщо він був здійснений. Що ж стосується обґрунтованості вимог позивача відносно нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з 01.03.2018р. у фіксованому розмірі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Як уже зазначалося колегією суддів, Постановою №704 змінено систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок. У відповідності до п.4 Постанови №704, розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13 і 14. Таким чином, цією Постановою визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу осіб рядового та начальницького складу. Пунктом 1.9 «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» (затв. наказом Міністра оборони України від 11.06.2008р. №260, чинної на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий. З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення посадового окладу позивача та, відповідно, інших складових грошового забезпечення, тобто з квітня 2018р. Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) в березні 2018р. становив - 101,1%, в квітні 2018р. - 100,8%, в травні 2018р. - 100,0%, в червні 2018р. - 100,0%, в липні 2018р. - 99,3%, в серпні 2018р. - 100,0%, в вересні 2018р. - 101,9%, в жовтні 2018р. - 101,7%. Отже, величина індексу споживчих цін у період з березня 2018р. по жовтень 2018р. фактично не перевищувала передбаченого п.1-1 Порядку №1078 порогу індексації у 103%. У той же час, за приписами абз.3-5 п.5 Порядку №1078, сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абз.1 цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. Таким чином, для правовідносин, пов`язаних з нарахуванням індексації, визначальним є також факт підвищення саме грошового доходу, а не лише тарифних ставок (окладів). Відтак, оскільки індекс інфляції за жовтень 2018р. опубліковано у листопаді цього ж року, то позивач набув право на виплату індексації з грудня 2018р., на що вірно та обґрунтовано вказав суд 1-ї інстанції. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 19.05.2022р. у справі №380/11404/21. При цьому, положення Закону №1282-XII та Порядку №1078 у спірний період з 01.03.2018р. не містили в собі такого поняття як «фіксована сума індексації». Зазначений термін використовувався лише у додатку 4 «Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів» до Порядку №1078 в редакції, яка діяла до 15.12.2015р. Водночас, Постановою №1013 внесено зміни до Порядку №1078, у тому числі викладено у новій редакції додаток 4 «Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів», який, у свою чергу, не передбачає визначення індексації у фіксованій величині. Таким чином, доводи апелянта в цій частині ґрунтуються на положеннях Порядку №1078 в редакції, яка не діяла на час виникнення спірних правовідносин. Позивачем також були заявлені позовні вимоги щодо встановлення відповідачу строку для подання звіту про виконання судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. У свою чергу, судова колегія звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 20.02.2019р. у справі №806/2143/15 наголошував, що підставами застосування норм ст.ст.382,383 КАС України є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, які свідчать про протиправність рішень, дій або ж бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із невиконанням судового рішення в цій справі. Втім, позивач не навів жодних обґрунтувань про ухилення суб`єктом владних повноважень від виконання рішення у даній справі, а відтак підстави для встановлення контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований приписами ст.382 КАС України, - відсутні. Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано відповідачем при розгляді справи в судах обох інстанцій. У силу вимог п.2 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення. Як передбачено ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або ж зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Згідно з ч.4 ст.317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або ж зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції правильно вирішив спірне питання та надав йому юридичну оцінку, проте обрав «неефективний» спосіб відновлення порушеного права, що є підставою для часткової зміни резолютивної рішення суду 1-ї інстанції.

Результат розгляду: partial