Рішення адміністративного суду від 2022-07-19 00:00:00+03

\~\~\~\~\~\~\~\~І. ОПИСОВА ЧАСТИНА [PERSON] звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного \~управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо застосування до його пенсії обмеження максимальним розміром (десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність) з 01.12.2019; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати та виплатити, з урахуванням раніше виплачених сум, йому пенсію без обмеження максимальним розміром (що становить десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність) з 01.12.2019. Рішенням \~Львівського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2022 року \~позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо обмеження основного розміру пенсії [PERSON] з 01.12.2019 максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з 01.12.2019 без обмеження максимальним розміром. Стягнуто на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп. сплаченого судового збору. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач \~звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги \~вказує, що судове рішення прийнято з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. На підтвердження доводів апеляційної скарги \~вказує, що з 01.01.2018, відповідно до\~ \~\~статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII\~ \~\~(далі\~ \~\~Закон №2262), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Також апелянт зазначає,\~ \~\~що Верховний Суд у складі\~ \~\~палати з розгляду\~ \~\~справ\~ \~\~щодо захисту\~ \~\~соціальних\~ \~\~прав\~ \~\~Касаційного\~ \~\~адміністративного суду у постанові\~ \~\~від 24.06.2020 у справі № 580/234/19 дійшов\~ \~\~висновку про необхідність\~ \~\~відступити\~ \~\~від правової\~ \~\~позиції, викладеної\~ \~\~у постанові\~ \~\~Верховного Суду\~ \~\~у справі № 360/1428/17.\~ \~\~Верховним судом зазначено «наведені\~ \~\~в пункті 2\~ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI\~ \~\~(далі\~ \~\~Закон №3668) стосовно допустимості обмеження максимального розміру пенсії є спеціальними, оскільки їх дія розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями. Крім цього, Верховним Судом зазначено, що при перерахунку пенсії позивача слід застосовувати норми, чинні на момент такого перерахунку. Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 \~статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України \~(далі \~КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Про розгляд апеляційної \~скарги сторони повідомлені шляхом надіслання копій ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду \~на поштову адресу позивача та на електронну адресу відповідача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що\~ рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016\~ визнано такими, що не відповідають\~ Конституції України\~ положення ч.7\~ ст.43 Закону №2262-ХІІ, якою було встановлено обмеження пенсій максимальним розміром. Отже, дії відповідача щодо застосування обмежень при нарахуванні та виплаті пенсії позивача максимальним розміром є протиправними. ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач з 01.01.2011 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Львівській області та отримує пенсію відповідно до\~ Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Основний розмір пенсії позивача обраховано, виходячи з 90 % сум грошового забезпечення. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.07.2021 у справі № 380/9836/21 позов до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задоволено: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні перерахунку його пенсії у відповідності до вимог статей\~ 43\~ і\~ 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ\~ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, положень\~ постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988\~ Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, на підставі довідки від 14.05.2021 № 227 про розмір грошового забезпечення, в яку включено як основні так і додаткові щомісячні види грошового забезпечення (надбавки, премія), з 01.12.2019, виходячи з розміру 90% від відповідних сум грошового забезпечення; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок та виплату пенсії у відповідності до вимог статей\~ 43\~ і\~ 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ\~ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, положень\~ постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988\~ Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, на підставі довідки від 14.05.2021 № 227 про розмір грошового забезпечення, в яку включено як основні так і додаткові щомісячні види грошового забезпечення (надбавки, премія), з 01.12.2019, виходячи з розміру 90 % від відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум. Головним управлінням ПФУ у Львівській області на виконання рішення суду від 16.07.2021 у справі № 380/9836/21 здійснено з 01.12.2019 перерахунок пенсії позивача згідно з довідкою Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» № 227 від 14.05.2021, що підтверджується перерахунком пенсії за пенсійною справою № 1303006784. Із вказаного перерахунку позивачем встановлено, що при проведенні такого перерахунку Головним управлінням ПФУ у Львівській області обмежило розмір його пенсії максимальним розміром. Позивач звернувся до Головного управління ПФУ у Львівській області із запитом від 02.12.2021 щодо перерахунку його пенсії без обмеження максимальним розміром пенсії. Листом № 1300-5203-8/112204 від 08.12.2021 Головне управління ПФУ у Львівській області надало відповідь, відповідно до якої відмовило у задоволенні вимог позивача. Не погоджуючись з діями відповідача щодо обмеження розміру пенсії максимальним розміром, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав. ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке. Згідно\~ статті 19 Конституції України\~ органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений\~ Конституцією\~ та законами України. Відповідно до\~ статті 43 Закону № 2262-XII\~ (в редакції\~ Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI, який набрав чинності з 01.10.2011) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII\~ частину сьому\~ статті 43 Закону № 2262-XII\~ доповнено реченням такого змісту «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень». Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016\~ визнано такими, що не відповідають\~ Конституції України\~ (є неконституційними), положення\~ Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»\~ зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн. Відповідно до пункту 2 резолютивної частини\~ рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016\~ положення частини сьомої\~ статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня\~ ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Згідно з частиною другою\~ статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Правовим наслідком прийняття\~ Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016 у справі № 7-рп/2016, є втрата чинності із 20.12.2016 частиною сьомою\~ статті 43 Закону № 2262-XII. Приписами частини сьомої\~ статті 43 Закону № 2262-ХІІ\~ (у редакції\~ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017) знову ж таки передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень. Проте, частина сьома\~ статті 43 Закону № 2262-ХІІ, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення\~ рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016. Буквальне розуміння змін, внесених\~ Законом № 1774-VIII, з урахуванням\~ рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, дозволяє стверджувати, що у\~ Законі № 2262-ХІІ\~ є відсутньою частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими. Отже, починаючи із 2017 року,\~ стаття 43 Закону № 2262-ХІІ\~ не містила норм про обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Внесені\~ Законом № 1774-VIII\~ до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії) є нереалізованими та самі по собі не створюють підстав для такого обмеження. Такий висновок узгоджується з позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 522/16882/17, від 31.01.2019 у справі № 638/6363/17, від 12.03.2019 у справі № 522/3049/17 та від 31.03.2021 у справі № 815/3000/17. Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI\~ (далі - Закон № 3668-VI) частину п`яту\~ статті 43 Закону № 2262-ХІІ\~ викладено у такій редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність». Крім того, за змістом\~ статті 2 Закону № 3668-VI\~ максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема,\~ Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Конституційний Суд України у рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають\~ статті 17 Конституції України, положення частини сьомої\~ статті 43 Закону № 2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої\~ статті 17 Конституції України\~ щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене\~ Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою\~ статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі\~ Закону № 2262-ХІІ, десятьма\~ прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію\~ Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у\~ статтю 43 Закону № 2262-ХІІ, шляхом викладення її в редакції\~ Закону № 3668-VI. Тобто, положення частини сьомої\~ статті 43 Закону № 2262-ХІІ\~ та положення частини першої\~ статті 2 Закону № 3668-VI\~ (у частині поширення її дії на\~ Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до\~ Закону № 2262-ХІІ) та є однаковими за змістом. Конституційним Судом України у рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає\~ статті 17 Конституції України\~ положення частини сьомої\~ статті 43 Закону № 2262-ХІІ. При цьому, положення\~ статті 2 Закону № 3668-VI\~ (у частині поширення її дії на\~ Закон № 2262-ХІІ), які дублюють зміст частини сьомої\~ статті 43 Закону № 2262-ХІІ, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між\~ Законом № 2262-ХІІ\~ з урахуванням\~ рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016\~ та\~ Законом № 3668-VI\~ - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. Суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення\~ статті 2 Закону № 3668-VI. Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, тому необхідно дійти висновку, що вони суперечать одна одній. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Водночас положеннями\~ статті 6 КАС України\~ встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі\~ Конституції України\~ гарантується. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи. У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18, із посиланням на положення статей\~ 1,\~ 8,\~ 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми\~ Закону № 2262-ХІІ\~ з урахуванням\~ рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми\~ Закону № 3668-VI. Тому обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене\~ Законом № 2262-ХІІ, є протиправним. Вказані висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 400/2085/19, від 27.01.2022 у справі № 240/7087/20, та в силу приписів частини п`ятої\~ статті 242 КАС України\~ враховуються судом при вирішенні даної справи. Щодо посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.06.2020 у справі №580/234/19, то колегія суддів таку відхиляє, зважаючи на те, що правовідносини у вказаній справі та у справі, яка розглядається не є подібними, оскільки відрізняються за суб`єктним складом сторін та регулюються відмінними нормативно-правовими актами. Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо \~наявності правових підстав для задоволення названого адміністративного позову. Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, \~висновків суду першої інстанції не спростовують. Відповідно до\~ ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Результат розгляду: denied