Рішення адміністративного суду від 2022-07-29 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації з наступними позовними вимогами: - визнати протиправною бездіяльність Управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації, яка виявилася у відмові виплатити йому суми житлової субсидії, які належали спадкодавцеві [PERSON] , але не були нею одержані за життя та не були передані членам її сім`ї у зв`язку з їх відсутністю, в 1/2 частці; - зобов`язати Управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації виплатити йому суми житлової субсидії, які належали спадкодавцеві [PERSON] , але не були нею одержані за життя та не були передані членам її сім`ї у зв`язку з їх відсутністю, в 1/2 частці. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно рішення Коростенського міськрайонного суду від 22.09.2021року набув право на 1\\2 частину житлової субсидії, неодержаної за життя [PERSON] . На свої неодноразові звернення до Управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації щодо перерахування таких коштів отримав відмову. Таку бездіяльність Відповідача Позивач вважає протиправною та просить зобов`язати виплатити йому суми житлової субсидії, які належали спадкодавцеві [PERSON] , але не були нею одержані за життя та не були передані членам її сім`ї у зв`язку з їх відсутністю, в 1/2 частці. \~ Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у скарзі. Від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. З матеріалів справи встановлено, що у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України "Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива" від 21.10.1995 року за №848, [PERSON] була призначена, однак не виплачена субсидія на оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.02.2019 року по 31.05.2019 року у розмірі 2166,69 грн. Проте, [INFO] [PERSON] \~померла. Підставою звернення позивача до суду з даним позовом слугувало те, що згідно рішення Коростенського міськрайонного суду від 22.09.2021 року, [PERSON] набув право на 1\\2 частину житлової субсидії, неодержаної за життя [PERSON] . Проте, на свої неодноразові звернення до Управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації щодо перерахування таких коштів, \~ [PERSON] отримав відмову, тому звернувся до суду за захистом своїх прав. Приймаючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що подання даного позову [PERSON] стало наслідком помилкового висновку позивача про характер спірних відносин з відповідачем і як наслідок про спосіб їх судового захисту. Суд вважає, що відповідачем у спірних відносинах не допущено порушень вимог Постанови №848, так як правові норми вказаної Постанови №848 не регулюють відносини щодо спадкування того чи іншого майна, в тому числі коштів у вигляді житлової субсидії. Водночас суд роз"яснив позивачу, що відмова передати йому у власність майно отримане в порядку спадкування, в тому числі у вигляді 1\\2 частини вказаної житлової субсидії, може бути оскаржена на загальних підставах в порядку цивільного судочинства. Колегія суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне. Як вірно зауважив суд першої інстанції, спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов перерахування суми призначеної, але не виплаченої у зв`язку із смертю одержувача житлової субсидії, регулюються правовими нормами постанови Кабінету Міністрів України "Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива" від 21.10.1995року за №848 (далі - Постанова №848), в редакції що були чинні на день виникнення спору. В розумінні положень вказаної Постанови №848, житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою вразливим споживачам житлово-комунальних послуг - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком, витрати на комунальні послуги, витрати на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива в такому будинку. Згідно приписів абзацу першого пункту 3 вказаної Постанови №848 суми призначеної, але не виплаченої у зв`язку із смертю одержувача житлової субсидії виплачуються одному із членів домогосподарства, з урахуванням яких призначалася субсидія, за письмовим зверненням такої особи, поданим протягом трьох місяців після смерті одержувача. Проте, позивачем, всупереч вказаним вимогам не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що вказана сума житлової субсидії, яка належала [PERSON] , призначалася із врахуванням [PERSON] , як особи, що була членом домогосподарства [PERSON] . Окрім того, позивачем не надано доказів звернення до відповідача протягом трьох місяців після смерті [PERSON] щодо отримання вказаної суми житлової субсидії, як це передбачено абзацом першим пункту 3 Постанови №848. Суд першої інстанції вірно встановив, що зазначені в позові та долучені до нього звернення позивача до відповідача від 25.09.2021року та від 01.12.2021року є заявами про певні роз`яснення та досудове врегулювання спору і мали місце в термін, що значно перевищує три місяці після смерті [PERSON] . Таким чином, враховуючи, що судовим розглядом встановлено відсутність звернення [PERSON] до Управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації в порядку, передбаченому Постановою №848 та з дотриманням строків, зазначених в даній постанові для отримання суми житлової субсидії, які належали [PERSON] та призначалася із врахуванням позивача, але не були нею одержані за життя, колегія суддів не вбачає протиправності у діях чи бездіяльності відповідача \~щодо їх розгляду та їх оцінки на предмет їх відповідності вимогам Постанови №848. Що стосується рішення Коростенського міськрайонного суду від 22.09.2021року (справа №286/2149/21), відповідно до якого позивач набув право на спадкування 1\\2 частину вказаної житлової субсидії, яка належала та неодержана за життя [PERSON] , суд першої інстанції зазначив наступне. Вказаним судовим рішенням, яке сторонами не оскаржувалося та набуло чинності, визнано \~право [PERSON] на спадкування певного майна, а саме 1\\2 частини вказаної житлової субсидії, яка належала та неодержана за життя [PERSON] . Відповідно до вимог ст.129 Конституції України та ст.18 ЦПК України судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Таким чином, право позивача на спадкування певного майна, а саме 1\\2 частини вказаної житлової субсидії, яка належала та неодержана за життя [PERSON] , є визнано судовим рішенням і не потребує додаткового підтвердження в судовому порядку. Суд першої інстанції вірно відмітив, що реалізація позивачем вказаних майнових прав, зумовлених спадкуванням певного майна, та їх судовий захист здійснюється виключно в порядку цивільного, а не адміністративного законодавства. В порядку адміністративного судочинства не можна здійснювати контроль за виконанням судового рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства. Водночас, роз`яснення порядку безпосереднього отримання успадкованого позивачем за судовим рішенням майна та порядку виконання самого судового рішення також здійснюється виключно в порядку цивільного, а не адміністративного законодавства, і судом, яким ухвалювалося таке рішення. При цьому, відмова передати позивачу у власність майно отримане в порядку спадкування, в тому числі у вигляді 1\\2 частини вказаної житлової субсидії, може бути оскаржена на загальних підставах в порядку цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем у спірних відносинах не допущено порушень вимог Постанови №848, так як правові норми вказаної Постанови №848 не регулюють відносини щодо спадкування того чи іншого майна, в тому числі коштів у вигляді житлової субсидії. Відповідач у межах спірних правовідносин діяв у відповідності до положень діючого законодавства, а отже не порушив право позивача. За таких обставин заявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають. В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Результат розгляду: denied