Рішення адміністративного суду від 2022-07-21 00:00:00+03

Позивач, [PERSON] , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якому просив суд: - визнати протиправними дії пенсійного органу щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи [PERSON] на посаді судді для обчислення довічного грошового утримання календарного періоду проходження строкової військової служби тривалістю 01 рік 11 місяців 16 днів, половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі тривалістю 02 роки 04 місяці 15 днів та стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, тривалістю три роки, а всього - \~\~07 років 03 місяці, та щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] у розмірі 64% суддівської винагороди; - зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи [PERSON] на посаді судді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання календарний період проходження строкової військової служби тривалістю 01 рік 11 місяців 16 днів, половину строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі тривалістю 02 роки 04 місяці 15 днів та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, тривалістю три роки, а всього 07 років 03 місяці, та провести з 01.09.2021 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] з розрахунку 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, та здійснити виплату з урахуванням раніше сплачених сум. В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що він набув право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Рішенням Вищої ради правосуддя від 26.08.2021 №1862/0/15-21 задоволено заяву судді Антонова А.А. про звільнення у зв`язку з поданням заяви про відставку, а ГУПФ України в Полтавській області з 01.09.2021 призначено позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Однак, при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання пенсійним органом протиправно, як на думку позивача, не зараховані до стажу роботи, що дає право на відставку: календарний період строкової військової служби, половина строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, що призвело до зменшення визначеного законом розміру гарантованої державою виплати. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.11.2021 року позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи [PERSON] на посаді судді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання календарного періоду проходження строкової військової служби тривалістю 01 рік 11 місяців 16 днів, половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі тривалістю \~02 роки 04 місяці 15 днів та стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, тривалістю три роки, та щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] у розмірі 64% суддівської винагороди. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до стажу роботи [PERSON] на посаді судді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання календарний період проходження строкової військової служби тривалістю 01 рік 11 місяців 16 днів, половину строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі тривалістю 02 роки 04 місяці 15 днів та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, тривалістю три роки, та провести з 01.09.2021 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] \~з розрахунку 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а також здійснити виплату з урахуванням раніше сплачених сум. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції. Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що попередніми законами, що регулювали правовідносини у сфері судочинства, в тому числі статус суддів, чітко не регулювалось питания визначення стажу роботи на посаді судді, у зв`язку із цим у різні періоди часу законодавець додатково приймав лідзаконні нормативні акти для врегулювання цього питання. Такими підзаконними актами були Указ Президента України від 10.07.1995 №584/95 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів та постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів, якими, зокрема, передбачалось зарахування до стажу роботи період проходження строкової військової служби та половину строку навчання. Статтею 137 Закону № 1402-УШ визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Представник відповідача зазначає, що додатково до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Зазначена норма була внесена до Закону № 1402 Законом України Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів у зв`язку із прийняттям Закону України Про Вищий антикорупційний суд від 12.07.2018 за № 2509-VІІ. Абзацом 4 пункту 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402- VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи па посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Представник відповідача вважає, що останньою нормою констатовано, що стаж не може бути перераховано у сторону зменшення у зв`язку зі зміною законодавства. Однак, вочевидь, що зазначені вище норми не дають підстав для ще більшого зарахування інших видів професійного стажу до суддівського стажу. Особа не може претендувати на зарахування всіх наявних у неї професійних стажів, які в різні періоди дії законодавства щодо статусу суддів прирівнювалися до суддівського стажу. Закон № 1402-VIII є спеціальним законом, адресованим чітко окресленому колу суб`єктів, які мають особливий статус, у конкретному випадку статус суддів, а відтак вирішальним у питанні прийняття рішення про зарахування до стажу. Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню положення частини першої статті 137 Закону № 1402-VIІІ та частини другої, як стаж, який зараховується додатково. На думку відповідача, оскільки під час навчання, проходження строкової військової служби та роботи на посадах юрисконсульта і начальника юридичного відділу ВАТ Лубнифарм та заступника начальника управління начальника відділу державної виконавчої служби Лубенського міського управління юстиції позивач фактично не виконував обов`язків судді, то правові підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді половини терміну навчання, періоду проходження служби та роботи на посадах юрисконсульта начальника юридичного відділу ВАТ Лубнифарм та заступника начальника управління начальника відділу державної виконавчої служби Лубенського міського управління юстиції відсутні. З огляду на викладене вище, Управління вважає, що рішення 164250002044 від 08.09.2021 про призначення пенсії [PERSON] прийнято правомірно, а обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснено у відповідності з чинним законодавством. Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляціного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача. На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що \~ [PERSON] Указом Президента України від 04.07.2001 №484/2001 призначений на посаду судді Чутівського районного суду Полтавської області строком на п`ять років /а.с. 20/. Постановою Верховної Ради України від 30.11.2006 №405-V позивач обраний на посаду судді вказаного суду безстроково /а.с. 23/. Рішенням Вищої ради правосуддя від 26.08.2021 №1862/0/15-21 [PERSON] звільнено з посади судді Чутівського районного суду Полтавської області у зв`язку з поданням заяви про відставку /а.с. 25/. Наказом Чутівського районного суду Полтавської області від 31.08.2021 №5-ос відраховано [PERSON] зі штату суду у зв`язку зі звільненням у відставку /а.с. 26/. 02.09.2021 позивач звернувся до ГУПФ України в Полтавській області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці /а.с. 59-61/. До заяви позивач, окрім іншого, додав розрахунок стажу роботи судді у відставці [PERSON] , складений Чутівським районним судом Полтавської області, за змістом якого до стажу роботи позивача зараховані: календарний період строкової військової служби тривалістю 01 рік 11 місяців 16 днів, половина строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу тривалістю 02 роки 04 місяці 15 днів, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді тривалістю 3 роки, стаж роботи на посаді судді тривалістю 20 років 00 місяців 06 днів, а загалом - 27 років 04 місяці 06 днів /а.с. 89/. 08.09.2021 відповідачем призначено [PERSON] щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 01.09.2021, проте для обчислення його розміру враховано виключно стаж роботи позивача на посаді судді тривалістю 20 років 00 місяців 11 днів, внаслідок чого розмір щомісячного довічного грошового утримання склав 50% суддівської винагороди працюючого судді /а.с. 56-58/. 16.09.2021 позивач звернувся до ГУПФ України в Полтавській області із заявою, у якій просив провести обчислення розміру його щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням календарного періоду проходження строкової військової служби тривалістю 01 рік 11 місяців 16 днів, половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі тривалістю 02 роки 4 місяці 15 днів та стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, тривалістю 03 роки, а всього 07 років 03 місяці, та перерахувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці \~\~\~ [PERSON] з розрахунку 64% суддівської винагороди /а.с. 35-36/. Листом від 22.10.2021 вих.№11674-10395/А-02/8-1600/21 відповідач повідомив [PERSON] про відсутність підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання /а.с. 113/. Не погодившись з діями пенсійного органу щодо обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернувся до суду з цим позовом. Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на врахування при обчисленні його стажу, що дає право на відставку судді та обчислення щомісячного довічного грошового утримання, календарного періоду проходження строкової військової служби тривалістю 01 рік 11 місяців 16 днів та половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах тривалістю 02 роки 04 місяці 15 днів та що дії пенсійного органу щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи позивача вищезазначених періодів та призначення судді у відставці [PERSON] щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 50% суддівської винагороди є протиправними. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Статтею 130 Основного Закону України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. На момент виходу позивача у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII \~(далі - Закон №1402-VIII). Згідно з частиною першою статті 116 Закону №1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Статтею 137 Закону №1402-VIII визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. У силу частин першої - третьої статті 142 Закону України №1402-VIII, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. У абзаці четвертому пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (надалі - Закон №1402-VIII), що є чинним на цей час, визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Отже, на дату призначення позивача на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку, регулювалось статтею 43 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів" (зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 №4015-ХІІ "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів"), Указом Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів". Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону №2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і \~арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному \~арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. У силу абзацу третього пункту 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби. Так само, згідно з абзацом другим пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", доповненим згідно з \~постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби. Частиною третьою статті 127 Конституції України (у редакції, чинній на дату призначення позивача на посаду судді) визначалось, що на посаду судді може бути \~рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою. З матеріалів справи колегією суддів встанвлено, що позивач призначений на посаду судді вперше Указом Президента України від 04.07.2001, а звільнений у зв`язку з виходом у відставку - рішенням Вищої ради правосуддя від 26.08.2021 №1862/0/15-21. \~ Таким чином, призначення позивача на посаду судді відбувалось за нормами Закону №2862-ХІІ, а звільнення у відставку - за нормами Закону №1402-VIII. Верховний Суд у постанові від 15.11.2021 у справі №580/6051/20 сформулював правову позицію, відповідно до якої усі без винятку судді, незалежно від того, чи вийшли вони у відставку відповідно до Закону №2453-VI, або вийшли чи вийдуть у відставку відповідно до Закону №1402-VIII, мають однакові за змістом та обсягом, єдині конституційно-правовий статус і гарантії незалежності, рівні правові можливості, у тому числі, щодо реалізації ними права на відставку та отримання довічного грошового утримання у належному розмірі, зокрема, із збільшенням розміру щомісячного довічного грошового утримання на два відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад \~\~20 років, як це встановлено частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII. Вказана позиція узгоджується й з висновками Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII, викладеними у постанові від 08.11.2021 у справі №580/492/21, правовідносини у якій є аналогічними до тих, які виникли у справі, яка розглядається. За обставин цієї справи безпосередній стаж роботи [PERSON] на посаді судді складає 20 років 00 місяців 11 днів. При цьому у силу наведених вище положень абзацу четвертого пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Таким чином, для суддів, призначених чи обраних на посаду до набрання чинності Законом №1402-VIII, до стажу роботи на посаді судді зараховуються також періоди відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено, про що зазначив Верховний Суд у пункті 79 постанови від 15.11.2021 у справі №580/6051/20. Колегія суддів зазначає, що чинним на момент призначення [PERSON] на посаду судді законодавством, а саме: Указом Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку: календарного періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах. Матеріалами справи підтверджено, що позивач у період з 22.05.1987 по 07.05.1989 проходив строкову військову службу /а.с. 15-16/, а з 01.09.1990 по 31.05.1995 - навчався у Національній юридичній академії за спеціальністю правознавство (диплом серії [NUMBER] ) /а.с. 18-19/. У контексті зазначених позивачем підстав позову, зокрема, стосовно неврахування відповідачем до стажу роботи на посаді судді календарного періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, суд звертає увагу на висновки Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 19.06.2018 у справі №243/4458/17, від 13.11.2019 у справі №521/2593/17, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17, від 13.02.2020 у справі №592/5433/17, від 24.03.2020 у справі №559/512/17 та від 29.04.2020 у справі №426/12415/16-а. У вищевказаних постановах Верховного Суду зазначено, що положеннями Закону України від 21.12.2016 №1798-VIII "Про Вищу раду правосуддя" були внесені зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)". Зазначена норма пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею, на чому також акцентовано увагу у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №243/4458/17. Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що законодавством, яке діяло на момент призначення позивача на посаду судді, було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, календарного періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах. Невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді календарного періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним. Такий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 15.11.2021 у справі №580/6051/20. У контексті спірних відносин суд також зауважує, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру. Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі №308/6953/17, від 19.06.2018 у справі №243/4448/17, від 11.09.2018 у справі №428/4671/17, від 01.10.2018 у справі №541/503/17, від 17.10.2018 у справі №140/263/17, від 23.10.2018 у справі №686/10100/15-а, від 30.01.2020 у справі №592/3694/17. Таким чином, враховуючи положення абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII, \~колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на врахування при обчисленні його стажу, що дає право на відставку судді та обчислення щомісячного довічного грошового утримання, календарного періоду проходження строкової військової служби тривалістю 01 рік 11 місяців 16 днів та половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах тривалістю 02 роки 04 місяці 15 днів. Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для зарахування до стажу роботи судді у відставці [PERSON] стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, тривалістю 3 роки, колегія суддів зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі №9901/537/19 зазначила, що виражене й закріплене в частині другій статті 137 Закону №1402-VIII положення (припис) про те, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стражів роботи (абзац четвертий пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття "стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді" треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи). А у постанові від 17.08.2020 у справі №9901/302/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. Водночас при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частин першої та другої статті 137 Закону №1402-VIII як стаж, який зараховується додатково. У випадку зайняття посади судді без проведення конкурсних процедур стаж роботи (професійної діяльності), передбачений частиною другою статті 137 цього Закону, визначається на момент призначення на посаду судді вперше, а у випадку призначення на посаду судді за результатами конкурсу - зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом для участі у конкурсі та надає право для призначення на цю посаду за його результатами. В даній справі чинною на момент призначення позивача на посаду судді (04.07.2001) редакцією частини першої статті 7 Закону №2862-ХІІ було визначено, що право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років. Водночас згадана норма Закону №2862-ХІІ у наведеній редакції не відповідала приписам частини третьої статті 127 Конституції України, у силу якої на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою. Колегія суддів звертає увагу, що у спільному листі Голови Вищої ради правосуддя, в.о. Голови Верховного Суду, Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в.о. Голови Ради суддів України, Голови Державної судової адміністрації України, Ректора Національної школи суддів України від 05.11.2018 №41783/0/9-18, №2664/0/2-18, №01-6757/18, №9рс-1112/18, №1-22433/18, №02/3878 "Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді" надано роз`яснення щодо зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді, зокрема акцентовано увагу на необхідності вирішення колізії між положеннями частини першої статті 7 Закону №2862-ХІІ та частини третьої статті 127 Конституції України на користь останньої, оскільки положення Конституції України мають найвищу юридичну силу. З залученої до матеріалів справи копії трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що позивач після здобуття вищої юридичної освіти та до призначення на посаду судді працював: з 11.10.1995 по 14.05.1999 на посаді юридичного консультанта у відділі збуту та маркетингу, на посаді начальника юридичного відділу ВАТ "Лубнифарм", а з 15.05.1999 до \~21.08.2001 - на посаді начальника відділу ДВС Лубенського МУЮ, заступника начальника управління юстиції - начальника відділу ДВС Лубенського МУЮ /а.с. 12-14/. Отже, колегія суддів аналізуючи наведене, доходить висновку, що до стажу роботи на посаді судді [PERSON] належить зарахувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, тривалістю три роки. Отже, загалом стаж роботи позивача, який враховується для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, становитиме понад 27 років. Чинною редакцією частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Оскільки загальний стаж роботи [PERSON] на посаді судді становитиме повних 27 років, то розмір його довічного грошового утримання належить обчислити виходячи з 64% суддівської винагороди працюючого судді. Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що дії пенсійного органу щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи позивача вищезазначених періодів та призначення судді у відставці [PERSON] щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 50% суддівської винагороди є протиправними. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належного та ефективного захисту порушених прав позивача, необхідно визнати протиправними дії пенсійного органу щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи [PERSON] на посаді судді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання календарного періоду проходження строкової військової служби тривалістю 01 рік 11 місяців 16 днів, половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі тривалістю 02 роки 04 місяці 15 днів та стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, тривалістю три роки, та щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] у розмірі 64% суддівської винагороди та зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи [PERSON] на посаді судді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання календарний період проходження строкової військової служби тривалістю 01 рік 11 місяців 16 днів, половину строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі тривалістю 02 роки 04 місяці 15 днів та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, тривалістю три роки, та провести з 01.09.2021 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] з розрахунку 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а також здійснити виплату з урахуванням раніше сплачених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов. Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Колегія суддів вважає, що \~рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.11.2021 року по справі № 440/13672/21 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача. Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. \~ На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Результат розгляду: denied