Рішення адміністративного суду від 2022-01-31 00:00:00+02

До Київського окружного адміністративного суду звернувся [PERSON] з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просила суд: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо здійснення перерахунку призначеного [PERSON] , як судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно заяви від 13.04.2021, виходячи з 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату [PERSON] , як судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області від 05.06.2020 № 397, починаючи з 19.02.2020, виходячи із 90 % суддівської винагороди судці, який працює на відповідній посаді, з урахуванням виплачених сум. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що постановою Ірпінського міського суду Київської області від 14.12.2017 у справі №369/10228/17 та розпорядженням Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 15.08.2018 позивачу встановлено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді Києво-Святошинського районного суду Київської області. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19.01.2021 у справі № 320/6230/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити позивачу, як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області від 05.06.2020 №397, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року. Позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, позивачу судді у відставці Києво-Святошинського районного суду Київської області, відповідно до рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.01.2021 у справі №320/6230/20. Однак, у супереч вищезазначеному Головне управління Пенсійного фонду України Київській області здійснило перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, у розмірі 60 відсотків суддівської винагороди, починаючи з травня 2021 року. Позивач вважає, що дії відповідача щодо зменшення відсотку щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці з 90 % до 60 % від винагороди працюючого на відповідній посаді судці при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області від 05.06.2020 № 397 та у відповідності до рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.01.2021 у справі № 320/6230/20 є протиправними та такими, що порушують права та законні інтереси позивача. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено: - визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо здійснення перерахунку призначеного [PERSON] , як судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно заяви від 13.04.2021, виходячи з 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату [PERSON] , як судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області від 05.06.2020 № 397, починаючи з 19.02.2020, виходячи із 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням виплачених сум; - стягнуто на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. Не погодившись із зазначеним судовим рішенням відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відсотковий розмір, який має виплачуватися, після проведеного перерахунку міститься в ч. 3 ст.142 Закону №1402, і це саме 60 %. Саме в такому розмірі, 60 відсотків, і проводиться виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, як це передбачено ч. 3 ст.142 Закону №1402. З даних та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що позивач 25 жовтня 2016 року звільнений з посади судді Києво-Святошинського районного суду Київської області відповідно до постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08.09.2016 р. №1515-VІІІ у зв`язку з поданням заяви про відставку. З 26 жовтня 2016 року позивач перебуває на обліку в Києво-Святошинському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, обчислене у розмірі 90% від заробітної плати судді Києво-Святошинського районного суду Київської області. Після припинення юридичної особи Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області. Оскільки з 01 січня 2020 року змінено розмір грошового утримання судді, 22 січня 2020 року позивач отримав довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 238, видану Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Київській області, відповідно до якої його суддівська винагорода, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, станом на 01.01.2020 складає 110355,00 грн. Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2020 року. У проведенні перерахунку позивачу було відмовлено. Протягом 2020 року позивач тричі звертався до Головного управління Пенсійного фонду України Київській області з заявами стосовно проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та отримував відмови. Оскільки дії відповідача вважав протиправними, у липні 2020 року позивач звернуся до адміністративного суду для захисту своїх прав. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19.01.2021 у справі №320/6230/20 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київської області щодо нездійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання [PERSON] , як судді у відставці, починаючи з 19.02.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити [PERSON] , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області від 05.06.2020 №397, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Так, 13 квітня 2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання [PERSON] , судді у відставці Києво-Святошинського районного суду Київської області, відповідно до рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.01.2021 у справі № 320/6230/20. В заяві позивач зазначив, що відповідно до постанови Ірпінського міського суду Київської області від 14.12.2017 у справі № 369/10228/17 та розпорядження Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 15.08.2018 позивачу встановлено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді Києво-Святошинського районного суду Київської області. Однак, у супереч вищезазначеному Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснило позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, у розмірі 60 відсотків суддівської винагороди, починаючи з травня 2021 року. Листом № 5353-6587/К-02/8-1000/21 від 12.05.2021 відповідач повідомив позивача про право на процент розрахунку пенсії від заробітку відповідно до ст. 142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 60 відсотків, що складає 66213,00 грн. Позивач, вважаючи відмову відповідача протиправною, звернулася з даним адміністративним позовом до суду. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а також з того, що з 19.02.2020 - наступного дня з дати прийняття Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402з урахуванням 90%. Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке. Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (надалі - Закон № 1402), «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 № 193-IX (надалі - Закон № 193). Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначено Законом № 1402. Відповідно до пункту 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402 визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу. Частиною першою статті 142 Закону № 1402 визначено, що суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених Законом № 1402, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Частиною третьою статті 142 Закону № 1402 передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно з частиною третьою статті 135 Закону № 1402 базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Розділом ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 встановлено особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Пунктом 22 зазначеного розділу передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності Законом № 1402 пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402). Законом України від 16.10.2019 № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», що набрав чинності 07.11.2019, виключено пункти 22, 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення», якими передбачалося, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 установлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності Законом № 1402-VIII розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402 зі змінами. У вказаному рішенні КС України зазначено, що судді, які вже перебувають у відставці, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Отже, Законом № 1402 було запроваджено різний правовий підхід та порядок грошового забезпечення суддів у відставці, а саме по-різному визначено порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, залежно від проходження ними кваліфікаційного оцінювання суддів, без урахування, при цьому, періоду виходу у відставку (до запровадження кваліфікаційного оцінювання, чи після цього). Проте, положення Закону № 1402 у цій частині 18.02.2020 визнані КС України неконституційними, а тому не підлягають до застосування з вказаної дати і, відповідно, з дня ухвалення КС України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402 не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Разом з тим, підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 року по зразковій справі № 620/1116/20, а також від 06.03.2019 року по справі №638/12586/16-а та від 11.02.2020 року по справі № 200/3958/19-а та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковим для застосування при розгляді апеляційним судом цієї справи. У Рішенні від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини). Отже, у разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності. У теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - «переживаючої» (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм. Правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. Відповідно до позиції Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року № 5-р/2018). Зазначена позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16 липня 2021 року по справі №200/9113/20-а, у якій предмет спору стосувався призначення та перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів. Вказаний підхід повинен застосовуватися і стосовно перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці у справі, яка розглядається. Тобто, особи, яким щомісячне довічне грошове утримання призначено на підставі Закону № 2453-VI, мають право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці у розмірі та у порядку, визначеному чинним на час здійснення такого перерахунку закону. У цій справі такими нормами є положення Закону №1402-VIII. Щодо висновків суду першої інстанції, що позивач має право на перерахунок його довічного грошового утримання у розмірі 90% від суддівської винагороди працюючого судді, то колегія суддів зазначає наступне. Розмір довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді (90%) визначений у порядку, передбаченому Законом №2453-VI, відрізняється від порядку визначення розміру довічного грошового утримання судді, встановленому чинним Законом №1402-VIII, на підставі якого позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Така, відмінність полягає в тому, що Законом №2453-VI розмір довічного грошового утримання судді у відставці визначався у відсотках (80% і більше), виходячи із суддівської винагороди працюючого судді, зокрема з окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року №11-р/2018), на відміну від положень Закону №1402-VIII, який передбачає сутнісно інші базові показники суддівської винагороди, виходячи з окладу працюючого судді; в даному випадку судді першої інстанції, - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, (стаття 135 Закону №1402-VIII), а також інший розмір довічного утримання судді у відставці 50% і більше від суддівської винагороди (частина третя статті 142 Закону №1402-VIII). Отже, оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, то відсутні правові підстави для обрахунку щомісячного грошового утримання судді одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розміру щомісячної суддівської винагороди) за Законом №1402-VIII, а розміру відсотку - за Законом №2453-VI. Колегія суддів зазначає, що зворотне зумовить неоднакове визначення розміру довічного грошового утримання суддів, що вийшли у відставку відповідно до Закону №2453-VI, та тих, які вийшли або вийдуть у відставку відповідно до Закону №1402-VIII. Вказане призведе до дискримінації останніх та суперечитиме положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 6 вересня 2012 року №5207-VI прямою дискримінацією є ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі. У контексті вказаного питання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 7 червня 2021 року по справі №420/4001/20, про те, що однаковий підхід до визначення порядку розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, який вийшов у відставку відповідно до Закону №1402-VIII, та судді, який вийшов у відставку раніше, відповідає принципу рівності та заборони дискримінації, передбаченого Конституцією України (частина друга статті 24 Конституції України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 14) та КАС України (пункт 7 частини другої статті 2). У цій справі було задоволено позов про перерахунок суддівської винагороди судді у відставці, виходячи із розміру посадового окладу із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,25 при обчисленні базового розміру посадового окладу і доплати за вислугу років. Як зазначено Конституційним Судом України в Рішенні від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012, рівність та недопустимість дискримінації особи є не тільки конституційними принципами національної правової системи України, а й фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (статтях 14, 26), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 14), Протоколі № 12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 1), ратифікованих Україною та у Загальній декларації прав людини 1948 року (статтях 1, 2, 7). Гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. Крім того, колегія суддів зазначає, що визначення розміру довічного грошового утримання позивача на підставі норм Закону № 1402-VIII (50% і більше) не призводить до порушення гарантованих статтею 22 Конституції України права позивача, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач, за нормами Закону № 1402-VIII, не є меншим, ніж той, який був забезпечений з урахуванням положень Закону № 2453-VI, а значно більшим. У зв`язку із цим, відповідач, ухвалюючи рішення про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60 відсотків від грошового забезпечення діючого судді, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить 25 років (25 років 2 місяці 17 днів, що встановлено рішенням суду по справі № 369/10228/17), то колегія суддів вважає правильними висновки відповідача, що щомісячне довічне грошове утримання повинно виплачуватись позивачу в розмірі 60 відсотків (50% + (2*5 років)) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а доводи позивача щодо неправильного застосування відповідачем частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII, з огляду на зазначені вище мотиви цієї постанови, є безпідставними. Враховуючи вищезазначене, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними дій Пенсійного фонду щодо призначення та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зменшеному розмірі з 90% до 60% та зобов`язання Пенсійного фонду України провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу на підставі довідки суду, виходячи з розміру 90% суддівської винагороди повноважного судді. Дана позиція неодноразово була висловлена в постановах, що на розгляді Верховного Суду перебували справи № 420/14201/20 від 29 грудня 2021 року, №260/4377/20 від 24 грудня 2021 року, №200/9113/20-а від 16 липня 2021 року та № 620/5437/20 від 24 вересня 2021 року, спір у якій також стосувався застосування призначення та перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на підставі норм Закону № 1402-VIII (50% і більше), тоді як позивачі наполягали на застосуванні положень Закону № 2453-VI, яким було передбачено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% від грошового забезпечення. У вказаних справах Верховний Суд дійшов висновку про застосування при перерахунку щорічного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі частини третьої статті № 1402-VIII. Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив порушення норм матеріального права, а отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову в задоволенні позовних вимог. Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied