Рішення адміністративного суду від 2022-08-30 00:00:00+03

У березні 2022 року [PERSON] ( [PERSON] ) звернувся в суд з позовом до [INFO] \~ (Військова частина [NUMBER] ), старшого прикордонних нарядів у пункті пропуску - начальника відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « [INFO] » (тип Б) капітана [PERSON] , в якому просив скасувати постанову №023942 від 20.02.2022, якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП. Також позивач просив закрити провадження в адміністративній справі у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Рішенням від 06 квітня 2022 року Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в задоволенні адміністративного позову відмовив повністю. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, [PERSON] ( [PERSON] ) подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не дослідив єдиного, на думку апелянта, доказу паспорта для виїзду на кордон [NUMBER] з проставленими в ньому відмітками про перетин кордону, з аналізу та підрахунку яких слідує, що протягом останніх 180 днів позивач перебував на території України 74 дні, а не 99 днів, як вказує відповідач. Також зазначає про порушення його прав на правничу допомогу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи позивача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права. Позивач у судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить задовольнити її в повному обсязі. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 20 лютого 2022 року начальником відділення інспекторів прикордонної служби « [INFO] » (тип Б) капітаном [PERSON] було винесено постанову про накладання адміністративного стягнення на позивача у виді штрафу (1700,00 грн) за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 4). У постанові зазначено, що 20 лютого 2022 року о 19 год. 30 хв. у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Лужанка» (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) був виявлений гр. Угорщини (позивач), який перевищив встановлений термін перебування на території України на 9 днів, чим порушив підпункт 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Позивач, заперечуючи факт вчинення вказаного правопорушення, з посиланням на відмітки про перетин державного кордону України в паспорті, оскаржив зазначену вище постанову про вчинення адміністративного правопорушення до суду. Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач довів належними та допустимим доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, а саме витягом з бази даних ПТК АПК ІТС «Гарт-1» (Ризик). Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну й виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (надалі - Закон №3773-VI). Відповідно до ч. 16 ст. 4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України. Частиною 1 ст. 9 Закону №3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України ( ч.3 ст.9 даного Закону). Отже, зазначеними нормами права визначено обов`язок іноземців неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, в контексті спірних відносин дотримуватися строків перебування на території України; визначено строки перебування на території України; визначено порядок та умови продовження строку перебування на території України. Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно з ч. 2 ст. 203 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за недодержання іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку реєстрації або проживання на території України за недійсними документами чи документами, строк дії яких закінчився, або порушення встановленого терміну перебування в Україні, виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, у вигляді попередження або накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно з п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється Міністерством внутрішніх справ України. Так, пунктом 5 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 липня 2015 року № 884, встановлено, що під час виїзду іноземця з території України посадова особа Держприкордонслужби перевіряє чи не перевищив він строк перебування на території України шляхом відрахування від дня фактичного виїзду 180 днів назад. Іноземець не порушив зазначений строк, якщо в межах цього 180-денного періоду він перебував на території України не більше 90 днів. Відповідно до положення п.3 Порядку №884, під час в`їзду іноземця на територію України обчислення дозволеного йому строку перебування здійснює посадова особа Держприкордонслужби в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України шляхом відрахування від дня фактичного в`їзду 180 днів назад. Іноземець не порушив зазначений строк, якщо в межах цього 180-денного періоду він перебував на території України не більше 90 днів. Відповідно до пп. 2.8.2 п. 2.8 Інструкції з організації і здійснення перевірки документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, під час здійснення стандартної перевірки документів іноземців та осіб без громадянства, потрібно додатково перевіряти під час виїзду з України: документи, передбачені частиною першою статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; виконання вимог щодо дотримання встановлених законодавством правил і строків перебування в Україні (підраховується автоматизовано відповідно до Положення про базу даних «Відомості про іноземців та осіб без громадянства, які перевищили термін реєстрації паспортних документів в Україні», затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 27.05.2008 № 444 (далі - Положення № 444). Так, згідно п. 8 Положення № 444 база даних формується шляхом автоматизованого підрахунку кількості днів тимчасового перебування на території\~ \~\~\~України іноземців та осіб без громадянства за інформацією про їх в`їзд в Україну та виїзд з України, що зберігається в базі\~ \~\~\~даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» (далі - База даних осіб), яка створена і функціонує відповідно до Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25 червня 2007 року № 472, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 липня 2007 року за № 765/14032. Пунктом 10 Положення № 444 зазначено, що перевірка інформації за Базою даних здійснюється автоматично з використанням автоматизованих робочих місць «Інспектор» (стаціонарних, портативних, кишенькових) (далі - АРМ «Інспектор») ПТК АПК ІТС «Гарт-1» під час уведення інформації до Бази даних осіб посадовими особами підрозділів органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України, які в установленому порядку призначені і несуть службу в прикордонному наряді «Перевірка документів», шляхом асоціативного пошуку за такими реквізитами (з визначеним відсотком збігу даних): -прізвище та ім`я особи (латинськими літерами) - 90%; -дата народження - 100%; -громадянство - 100%; -серія і номер паспортного документа - 100%. У разі збігу даних за цими реквізитами з даними, що зберігаються в Базі даних, на екрані АРМ «Інспектор» ПТК АПК ІТС «Гарт-1» з`являється відповідне інформаційне повідомлення з відображенням даних про особу із зазначенням коду ознаки інформації\~ \~\~\~«ПТР» (перевищення іноземцем або особою без громадянства терміну реєстрації паспортного документа). З оскаржуваного рішення суду першої інстанції та з матеріалів справи колегія суддів вбачає, що саме з аналізу даних витягу з бази даних ПТК АПК ІТС «Гарт-1» (Ризик) суд дійшов висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП. Поряд з цим, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказу, яким позивач обґрунтовував вимоги адміністративного позову, а саме паспорту позивача для виїзду за кордон [NUMBER] з відмітками про перетин кордону з Україною, з аналізу яких слідує, що термін перебування останнього в Україні протягом останніх 180 календарних днів був менше 90 днів. Так, відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про прикордонний контроль» передбачено, що відмітка про перетинання державного кордону проставляється у: 1) паспортних документах іноземців, осіб без громадянства; 2) імміграційних картках іноземців, осіб без громадянства, якщо в їх паспортних документах не передбачено сторінок для відміток про перетинання державного кордону; 3) інших документах у випадках, передбачених законодавством. Частиною 4 вказаної статті передбачено, що\~ відмітка про перетинання державного кордону не проставляється в паспортному документі на прохання іноземця, особи без громадянства. У такому разі відмітка про перетинання державного кордону проставляється в імміграційній картці. Оскільки суд першої інстанції не встановив наявності у позивача імміграційної картки, не підтвердив існування такої належними доказами й відповідач, висновки суду про те, що паспорт позивача не містить повної інформації про перетинання позивачем державного кордону з Україною, а отже, не може бути належним доказом є помилковими. Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів Закону України «Про прикордонний контроль» та Положення № 444 внесення відомостей до паспортних документів іноземних громадян про перетинання державного кордону та до бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» здійснюється посадовими особами підрозділів органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України, а, відтак, не повинні містити різних даних. Проте, саме з інформації, що міститься у паспорті, позивач об`єктивно міг та повинен був встановити термін свого перебування на території України та утриматися від останнього свого в`їзду на територію України або вчинити дії, необхідні для продовження строку перебування на території України. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в порушення вимог п. 3 вищевказаного Порядку №884 при перетині кордону у напрямку "вхід в Україну" відповідальною особою не було прийнято рішення про відмову \~ [PERSON] ( [PERSON] ) у перетині кордону України на в`їзд, у зв`язку з тим, що станом на 19 лютого 2022 року термін перебування позивача на території України, за даними відповідача, за попередній період вже становив 90 діб. Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що при винесенні начальником відділення інспекторів прикордонної служби « [INFO] » (тип Б) капітаном [PERSON] постанови про накладання адміністративного стягнення №023942 від 20 лютого 2022 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в неповній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що вказує на порушення вимог статті 280 КУпАП та є підставою для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень. Суд першої інстанції на вказані обставини не звернув належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) \~України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. \~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до \~ч.1 ст. 317 КАС України \~підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, допустився помилки в частині застосування норм матеріального права, а тому дійшов помилкового висновку \~про відсутність \~правових підстав для задоволення позову. \~ За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Результат розгляду: granted