Рішення адміністративного суду від 2022-01-13 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - ГУ ДПС у Донецькій області) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.09.2018 № Ф-12078-17У в сумі 23 728 грн. 55 коп., від 17.05.2019 № Ф-12078-17У в сумі 36 311 грн. 45 коп., від 17.02.2020 № Ф-12078-17У в сумі 8262 грн. 54 коп., від 18.11.2020 № Ф-12078-1 в сумі 50 869 грн. 20 коп., від 26.02.2021 № Ф-12078-17У в сумі 53 069 грн. 29 коп., зобов`язання видалити з інтегрованої картки платника запис про наявність боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску. Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, як вважала позивач, приймаючи вимоги, які оскаржуються, відповідач діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством. Зазначила, що Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 введене в дію Рішення РНБО України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України». Вказує на те, що згідно пп.8 п.4 ст.11 Законом України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII) внесені зміни до Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ), за загальними правилами яких на час проведення АТО та ООС суб`єкти господарювання звільняються від обов`язків щодо сплати єдиного внеску до закінчення антитерористичної операції. Вважала, що, оскільки позивач здійснює свою підприємницьку діяльність на території, де здійснювалась антитерористична операція, він звільнений від сплати єдиного внеску на час проведення АТО та ООС в розумінні зазначеної норми Закону. В обґрунтування посилається на розповсюдження на нього пункту 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ), у тому числі в частині звільнення від обов`язків платника єдиного внеску. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року позов задоволено частково. Вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - ГУ ДФС у Донецькій області) від 10.09.2018 № Ф-12078-17У про сплату [PERSON] боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 23 728 грн. 55 коп. - визнано протиправною та скасовано. Вимогу ГУ ДФС у Донецькій області від 17.05.2019 № Ф-12078-17У про сплату [PERSON] боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 36 311 грн. 45 коп. - визнано протиправною та скасовано. Зобов`язано ГУ ДПС у Донецькій області привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів - видалити з інтегрованої картки платника [PERSON] запис про наявність боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 60 040 грн. У задоволенні іншої частини позову - відмовлено. Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позовну заяву. Апелянт наголошує, що суд першої інстанції формально дослідив матеріали справи: дослідив тільки дати винесення спірних вимог, тобто після 13.02.2020, але зовсім не врахував, що суми єдиного внеску в цих вимогах нараховані за той період, коли позивач була звільнена від такої сплати. У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Відповідач також подав апеляційну скаргу, проте ухвалою апеляційного суду від 02 листопада 2021 року вона була повернута заявнику, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, упродовж встановленого судом процесуального строку. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Позивач до апеляційного суду не прибув. Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне. [PERSON] зареєстрована в якості суб`єкта підприємницької діяльності, ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків та інших обов`язкових платежів 3146720927, місце проживання: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] (а.с.5-7). 10.09.2018 ГУ ДФС у Донецькій області винесла вимогу про сплату [PERSON] боргу (недоїмки) № Ф-12078-17У про визначення заборгованості зі сплати єдиного внеску станом на 24.10.2018 на суму 23 728 грн. 55 коп. (а.с.10). 17.05.2019 ГУ ДФС у Донецькій області винесла вимогу про сплату [PERSON] боргу (недоїмки) № Ф-12078-17У про визначення заборгованості зі сплати єдиного внеску станом на 30.07.2019 на суму 36 311 грн. 45 коп. (а.с.13). 17.02.2020 ГУ ДПС у Донецькій області винесла вимогу про сплату [PERSON] боргу (недоїмки) № Ф-12078-17У про визначення заборгованості зі сплати єдиного внеску станом на 15.06.2020 (тобто, пізніше, ніж дата вимоги?) на суму 8262 грн. 54 коп. (а.с.16). В той же час, корінець вимоги (а.с.59) містить загальну суму боргу платника станом на 31.01.2020 - 44573,99 грн. Саме цю суму колегія суддів вважає такою, що визначена податковим органом в якості заборгованості, що підтверджується обліковою карткою та розрахунком (а.с.62-70, 76). 18.11.2020 ГУ ДПС у Донецькій області винесла вимогу про сплату [PERSON] боргу (недоїмки) № Ф-12078-1 про визначення заборгованості зі сплати єдиного внеску станом на 31.10.2020 на суму 50 869 грн. 20 коп. (а.с.82). 26.02.2021 ГУ ДПС у Донецькій області винесла вимогу про сплату [PERSON] боргу (недоїмки) № Ф-12078-17У про визначення заборгованості зі сплати єдиного внеску станом на 31.01.2021 на суму 53 069 грн. 29 коп. (а.с.19). Як встановлено судами, борг [PERSON] з єдиного внеску виник ще до 31.12.2012, заборгованість на цю дату складала 6106,45 грн (а.с.62). В подальшому, починаючи з жовтня 2013 року податковим органом нараховувались суми єдиного внеску, недоїмка наростаючим підсумком станом на 31.01.2021 склала суму 53 069 грн. 29 коп. Надаючи правову оцінку обставинам справи, апеляційний суд зазначає наступне. Рішення місцевого суду оскаржено лише позивачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення відповідачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій в задоволенні частки позовних вимог відмовлено. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін. Отже, перші дві вимоги (від 10.09.2018 та від 17.05.2019), скасовані місцевим судом, перегляду апеляційним судом не підлягають. Стосовно вимог від 17.02.2020 на суму 44573,99 грн, від 18.11.2020 на суму 50 869,20 грн та від 26.02.2021 на суму 53 069,29 грн. Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI). Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI). Згідно з пунктами 1 і 12 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом. За приписами абзаців першого та другого частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 вказаного Закону недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом. Стаття 25 Закону № 2464-VI регламентує заходи впливу та стягнення, частина перша якої передбачає, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII унесено зміни до Закону № 2464-VІ, а саме: підпункт «б» розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 такого змісту: «Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону № 2464-VI, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII), де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 №405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI, на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються. Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична, операція визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу». Відповідно до Закону України від 02.03.2015 № 219-VIII пункт 9-3 вважається пунктом 9-4 розділу VIII Закону № 1669-VII. Пунктом 28 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016, виключено підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669-VІI, але його положення були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону №2464-VI, а зміни безпосередньо до Закону № 2464-VI щодо виключення (або викладення в новій редакції тощо) пункту 9-4 розділу VIII цього Закону внесені не були. Разом з тим, пункт 9-4 розділу VIII Закону №2464-VI виключено згідно із Законом N 440-IX, який набрав чинності з 13.02.2020. З огляду на вищевикладене, законодавець передбачив пільгові умови щодо застосування до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, в яких здійснюється антитерористична операція (АТО/ООС). Виходячи зі змісту пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, застосування відповідної пільги пов`язується з моментом закінчення антитерористичної операції, оскільки диспозиція відповідної норми передбачає, що підставою для її застосування є факт подачі заяви таких платників до контролюючого органу, але не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Водночас недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку у відповідних контролюючих органах визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу. Виходячи з комплексного аналізу норм пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, можна зробити висновок, що, хоча звернення із відповідною заявою передбачено як підстава для звільнення від виконання обов`язку щодо сплати єдиного внеску, останнє є додатковою умовою для реалізації права на списання недоїмки і в подальшому не нарахування штрафних санкцій та пені на суми несвоєчасної сплати зобов`язань по єдиному внеску. На користь цього свідчить те, що диспозиція норм зазначеного пункту адресована, в першу чергу, саме суб`єктам владних повноважень щодо не незастосування до визначених в цьому пункті осіб заходів відповідальності за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Відповідний висновок підтверджується і постановою Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 (Пз/9901/22/18). Таким чином, ураховуючи дію норми пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, що запроваджує відповідну пільгу починаючи з моменту набрання законної сили Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 до набрання законної сили Законом № 440-IX, механізм реалізації відповідного інституту поширювався на період з 14 квітня 2014 року до 13 лютого 2020 року. Отже, починаючи з 13 лютого 2020 року скасовано встановлений Законом № 2464-VI механізм пільгового оподаткування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платників податків, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція. Відповідно до статті 1 Закону № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Відповідно до абзацу 3 пункту 5 статті 11 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1669-VII перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначається Кабінетом Міністрів України. Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» (втратило чинність), від 02.12.2015 № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено, м. Торецьк Донецької області. Судами встановлено, що [PERSON] знаходиться на обліку в ГУ ДПС у Донецькій області, місцем її проживання є м. Торецьк Донецької області, так само, як і впродовж періоду часу, за який їх визначено до сплати борг (недоїмка) з єдиного внеску згідно з оскарженими вимогами. Таким чином, зазначеними вимогами позивача визначено обов`язок сплатити єдиний внесок, у тому числі за період з 14.04.2014 по 12.02.2020, впродовж якого він в силу пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI від виконання обов`язків платника єдиного внеску, визначених частиною другою статті 6 Закону №2464-VI, був звільнений. Отже, слід визнати протиправними і скасувати спірні вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині сум за період з 14.04.2014 по 12.02.2020. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 жовтня 2021 року у справі № 360/1594/20 та від 17 листопада 2021 року у справі № 200/2618/20. Апеляційний суд здійснює розрахунок суми, на яку слід скасувати вимоги, виходячи з наступного. Щодо вимоги від 17.02.2020 № Ф-12078-17У, в якій визначена заборгованість станом на 31.01.2020 в сумі 44 573,99 грн. За період з 14.04.2014 по 31.12.2019 було нараховано (а.с.76): За квітень 2014 року - 422,65 грн. Отже, за період з 14.04.2014 по 30.04.2014 вимога підлягає скасуванню на суму 239,50 грн: (422,65 грн : 30 днів * 17 днів = 239,50 грн), оскільки правомірно нараховано лише суму 183,15 грн за період з 01.04.2014 по 13.04.2014. Відтак, за 2 квартал 2014 року неправомірно нараховано єдиний внесок в сумі 1267,95 грн (422,65 * 3) - 183,15 грн = 1084,80 грн. За період з 01.05.2014 по 31.12.2019 вимога підлягає скасуванню на суму 33 519,94 грн. Таким чином, із загальної суми боргу, визначеної вказаною вимогою в сумі 44573,99 грн, вона підлягає скасуванню за період нарахувань з 14.04.2014 по 31.12.2019 на суму 34604,74 грн: (1084,80 грн + 33 519,94 грн). Щодо вимоги від 18.11.2020 № Ф-12078-1, в якій визначена заборгованість станом на 31.10.2020 на суму 50 869,20 грн. За період з 14.04.2014 по 31.09.2020 було нараховано (а.с.77): За квітень 2014 року - 422,65 грн. Отже, за період з 14.04.2014 по 30.04.2014 вимога підлягає скасуванню на суму 239,50 грн: (422,65 грн : 30 днів * 17 днів = 239,50 грн), оскільки правомірно нараховано лише суму 183,15 грн за період з 01.04.2014 по 13.04.2014. Відтак, за 2 квартал 2014 року неправомірно нараховано єдиний внесок в сумі 1267,95 грн (422,65 * 3) - 183,15 грн = 1084,80 грн. За період з 01.05.2014 по 31.12.2019 вимога підлягає скасуванню на суму 33 519,94 грн. За січень 2020 року неправомірно нараховано 1039,06 грн. За період з 01.02.2020 по 12.02.2020 неправомірно нараховано 429,96 грн: (1039,06 грн : 29 днів * 12 днів = 429,96 грн). Таким чином, із загальної суми боргу, визначеної вказаною вимогою в сумі 50 869,20 грн, вона підлягає скасуванню за період нарахувань з 14.04.2014 по 12.02.2020 на суму 36 073,76 грн: (1084,80 грн + 33 519,94 грн + 1039,06 грн + 429,96 грн). Щодо вимоги від 26.02.2021 № Ф-12078-17У, в якій визначена заборгованість станом на 31.01.2021 на суму 53 069,29 грн, розрахунок неправомірно нарахованої суми є аналогічним попередньому. Як встановлено судом апеляційної інстанції вище, неправомірно визначена [PERSON] податковим органом недоїмка з єдиного внеску станом на 31.01.2021 із загальної суми 53 069,29 грн складає 36 073,76 грн. Саме така сума і підлягає виключенню із інтегрованої картки платника податків. При цьому можливість та необхідність застосування такого заходу захисту прав позивача підтверджена також постановою Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі № 300/3157/20. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду - частковому скасуванню. Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. За приписами ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем оскаржені вимоги на загальну суму 148 512,48 грн, судом задоволені позовні вимоги на загальну суму 106 752,26 грн. Позивачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2583,62 грн (а.с.134). Відтак, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції присуджує позивачу часткове відшкодування судових витрат зі сплати судового збору в сумі 1857,13 грн., виходячи з наступного розрахунку: 106 752,26 * 2583,62 : 148 512,48.

Результат розгляду: partial