Рішення адміністративного суду від 2022-06-20 00:00:00+03

в грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення податкового боргу. Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2022 року позовну заяву Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишено без розгляду. До суду першої інстанції від представника відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі. Заявник просив суд винести додаткове судове рішення, яким стягнути судові витрати з Головного управління ДПС у Чернівецькій області на користь [PERSON] , а саме: витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1137 грн 50 коп Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2022 року в задоволенні заяви відмовлено. Не погодившись з прийнятою ухвалою, представник відповідача \~подав апеляційну скаргу. 06 червня 2022 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів. Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 25 травня 2022 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, \~виходячи з наступного. Так, відповідно до частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Отже, однією з підстав для ухвалення судом додаткового судового рішення є не вирішення судом при ухваленні судового рішення питання про судові витрати. Оскільки станом на час ухвалення судом судового рішення у формі ухвали від 21 березня 2022 року про залишення позову без розгляду у матеріалах справи були відсутні докази понесення відповідачем судових витрат у цій справі у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1137 грн 50 коп., то судом і не здійснювався розподіл судових витрат. Водночас, у заяві про ухвалення додаткового судового рішення заявник посилається на положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено розподіл судових витрат. Згідно частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Суд апеляційної інстанції критично відноситься до тверджень апелянта з посиланням на статтю 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки розгляд заяви про ухвалення додаткового судового рішення на підставі частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України буде помилковим та таким, що порушуватиме норми законодавства України, а саме застосування процесуальної норми, яка не підлягає застосування до цих правовідносин. Зазначене узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 10.09.2019 року у справі №850/1/18, яку суд враховує в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України. Крім цього, суд звертає увагу на те, що у поданій заяві заявник просить суд стягнути з Головного управління ДПС у Чернівецькій області на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу, при цьому посилається на положення абзацу першого частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, згідно абзацу першого частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, наведеною нормою не передбачено саме стягнення з суб`єкта владних повноважень, який є позивачем у справі, на користь відповідача, який не є суб`єктом владних повноважень, судових витрат у разі залишення позову без розгляду, про що фактично просить заявник у поданій заяві. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для ухвалення додаткового судового рішення у цій справі. Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви представника відповідача про ухвалення додаткового судового рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied