Рішення адміністративного суду від 2022-08-01 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач), звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив: - визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не виплати [PERSON] середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, щодо доплати за несення служби в нічній час, а саме: за період з 04.03.2021 (включно) по 31.01.2021 (включно); - зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні щодо доплати за несення служби в нічний час у сумі 181 331 грн. 94 коп. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 позов задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області здійснити нарахування та виплату на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 10 000,0 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Головне управління Національної поліції в Харківській області (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням в частині задоволення позову, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просило скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що \~остаточний розрахунок з позивачем не було проведено, оскільки на час розгляду даної справи в провадженні суду перебувала інша справа № 520/17661/21 за позовом [PERSON] , в якому останній просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 рр. та зобов`язати ГУ НП в Харківській області нарахувати та виплатити зазначені вище складові грошового забезпечення. Таким чином, вважає, що остаточний розрахунок з [PERSON] не проведено, а отже і відсутні підстави для стягнення середнього заробітку. Крім того, вказує, що судом першої інстанції не враховано, що заявлена позивачем до стягнення сума середнього заробітку вочевидь непропорційна наслідкам правопорушення, характеру заборгованості та діям позивача та відповідача. Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга \~підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що [PERSON] у період 15.08.2009 до 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 до 03.03.2020 у органах Національної поліції України. 03.03.2020 позивач звільнений зі служби за власним бажанням на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" з посади старшого слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області у спеціальному званні капітана поліції, що підтверджується витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03.03.2020 №53 о/с(а.с.10) Під час служби в ГУ НП в Харківській області [PERSON] , зокрема, не проводилась оплата служби у нічний час. Вважаючи такі \~дії відповідача протиправними позивач оскаржив їх в суді, за наслідками чого \~рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 у справі № 520/8054/2020 визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не сплати часу служби у нічний час за період 07.11.2015 - 03.03.2020 \~із розрахунку 368 годин. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та здійснити виплату доплати за несення служби в нічний час позивачу за період 07.11.2015 - 03.03.2020 із розрахунку 368 годин. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2021 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 року по справі №520/8054/2020 змінено в частині визначення 368 годин несення [PERSON] служби у нічний час за період 07.11.2015 - 03.03.2020, замість 276 годин. Прийнято постанову, якою визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо неоплати часу служби позивачу у нічний час за період 07.11.2015 - 03.03.2020 із розрахунку 276 годин. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та здійснити виплату доплати за несення служби в нічний час позивачу за період 07.11.2015 - 03.03.2020 із розрахунку 276 годин. 01.02.2021 ГУНП в Харківській області на виконання судових рішень перераховано на картковий рахунок позивача кошти в сумі 1492 грн. 50 коп, що визнається сторонами по справі. Вважаючи, що відповідачем своєчасно не здійснено повного розрахунку при звільненні зі служби, позивач звернувся до суду з цим позовом. Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки при звільненні позивача з ним не проведено повного розрахунку, зокрема не виплачено доплату за несення служби в нічний час, на його користь підлягає стягненню середній заробіток з дня звільнення по день остаточного розрахунку, а саме за період з 03.03.2020 по 01.02.2021 у сумі 10 000,00 грн, з урахуванням принципу співмірності. Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Спірні правовідносини, що склались між учасниками справи, регулюються \~Конституцією України \~та \~Кодексом законів про працю України \~(надалі - \~КЗпП України). Статтею 43 Конституції України \~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до \~статті 47 КЗпП України \~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у \~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Положеннями ч. 2 ст. 116 КЗпП України визначено, що у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Відповідно до правової позиції, сформованої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Указані висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, згідно з якою під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). В даному позивач просить притягнути відповідача до відповідальності за не своєчасно \~донараховану та \~виплачену на момент звільнення \~доплату за несення служби в нічний час в розмірі 1492 грн. 50 коп. Вказана виплата здійснена відповідачем лише 01.02.21 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2021 у справі № 520/8054/2020. Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що позивач набув право на отримання середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, визначеного ст. 117 КЗпП України. Порядок обчислення середньої заробітної плати, зокрема у випадках вимушеного прогулу, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100). Відповідно до п. 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п. 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Аналіз вищенаведених правових норм Порядку № 100 дає підстави для висновку, що при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень цього Порядку. Згідно довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення від 30.04.2020, виданої ГУ НП в Харківській області, заробітна плата позивача за 2 останні місяці перед звільненням складала 32 574,64 грн, а відтак \~середньоденна заробітна плата, з урахуванням кількості робочих днів становить 542 грн 91 коп. Оскільки позивач звільнився 03.03.2020, а розрахунок фактично проведено з ним лише 01.02.2021, кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні за період з 03.03.2020 по 31.01.2021 включно (день, що передує даті остаточного розрахунку) становить 334 дні. Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 03.03.2020 по 31.01.2021 \~згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України складає 181 331,94 грн (334 дні х 537,10 грн.). Як вірно зазначив суд першої інстанції, розрахований за правилами Порядку №100 середній заробіток значно перевищує суму доплати за несення служби в нічний час в розмірі (1 492,50 грн.), невиплатою якої у визначений законодавством строк позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, вказала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, суд першої інстанції зменшив розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача до 10 000 грн та вважав, що саме така сума буде відповідати принципам розумності, справедливості та пропорційності суми відшкодування. Проте, судом першої інстанції не враховано те, що вказана сума відшкодування майже в десять раз перевищує суму доплати за несення служби в нічний час, між сторонами по справі існував спір щодо належності виплати вказаної надбавки позивачу та 14.01.2021 прийнято судове рішення про стягнення цієї надбавки на користь позивача та 01.02.21 відповідачем вказана виплата здійснена. Колегія суддів зазначає, що з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах Верховного Суду від 04.04.2018 по справі № 524/1714/16-а, \~30.10.2019 по справі № 806/2473/18, при вирішенні питання про визначення розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку, слід взяти до уваги такі фактори, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Застосовуючи означені підходи до обставин цієї справи, колегія суддів враховує таке. Судом встановлено, що позивачу при звільненні виплачено кошти в розмірі 37 479,24 грн (грошове забезпечення, одноразова грошова допомога при звільненні, компенсація за невикористану відпустку), проте не виплачено доплату за несення служби в нічний час в розмірі 1492 грн. 50 коп, що складає 3,98% \~від \~суми, яка сплачена позивачу при звільненні. Обрахована судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за невикористане речове майно становить 181 331,94 грн. Таким чином, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 3,98 %, становить 7 217,01 грн. Також судом апеляційної інстанції при визначені розміру середнього заробітку \~враховуються дії позивача, зокрема, що [PERSON] будучи обізнаним про не виплату йому всіх видів грошового забезпечення (індексації, доплати за несення служби в нічний час та компенсації за невикористані відпустки) звертається до суду із окремими позовами про їх виплату із значним проміжком часу відносно дати звільнення, \~а в подальшому з окремими позовами про затримку розрахунку при звільненні і наразі два таких позови розглядається судом. Так, на час розгляду цієї справи в суді першої інстанції, в провадженні суду перебувала справа 520/17661/21 за позовом [PERSON] , в якому останній просив, зокрема, визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення. Тобто, звертаючись до суду за стягненням середнього заробітку позивач був обізнаний про те, що йому окрім доплати за несення служби у нічний час, ще не виплачена й індексація грошового забезпечення, отже остаточний розрахунок здійснено без врахування вказаних сум. Крім того, в провадженні Другого апеляційного адміністративного суду перебуває справа за апеляційною скаргою ГУНП в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 у справі № \~520/16570/21 за позовом [PERSON] до ГУНП в Харківській області про нарахування та виплату йому середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за невикористані відпустки. Разом з тим, у вказаних відносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Отже, враховуючи розмір простроченої заборгованості ( 1 492,50 грн.), \~період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, тривалість такого періоду \~з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, колегія суддів зазначає на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку ( 181 331,94 грн.) зі встановленим розміром заборгованості ( 1 492,50 грн.), а тому вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним Великою Палатою Верховного Суду критеріям визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 2 000,00 грн. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, однак не обґрунтував розмір суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні стягнутої на користь позивача, а тому рішення суду в частині визначення розміру суми підлягає зміні, шляхом \~викладення \~абзацу другого резолютивної частини рішення в іншій редакції. Рішення суду першої інстанції в частині відмови від позову не оскаржується сторонами, а тому не переглядається судом апеляційної інстанції. За змістом ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Згідно з частиною 4 вказаної статті зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Результат розгляду: partial