Рішення адміністративного суду від 2023-06-15 00:00:00+03

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ Позивач звернувся із позовом до Нетішинського міського суду Хмельницької області \~в якому просив про визнання незаконною та скасування постанови ЕАС № 654650 від 15.02.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24.04.2023 у задоволенні позову відмовлено повністю. Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відеозаписом, який надано відповідачем, зафіксовано рух транспортного засобу Mazda 3, [NUMBER] , який здійснюючи поворот перетнув суцільну смугу смугу, яка поділяє транспортні потоки. При цьому, дорожнє полотно має незначне забруднення, яке не перекриває видимість горизонтальної дорожньої розмітки. Крім того судом вказано про те, що позивач, оскаржуючи постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, фактично не заперечує можливості перетину нею суцільної смуги під час керування нею автомобілем Mazda 3 у м. Шепетівка, при цьому посилаючись лише на забруднення дорожнього полотна, процесуальні порушення, допущенні працівниками поліції, недопустимість відеодоказів тощо. ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що наданий відповідачем відеозапис не є належним доказом у справі, оскільки не був вручений позивачці, що позбавило її можливості ознайомлюватися з доказами у справі. Крім того вказано, що нею надано в якості доказу фотографію із місця події на якій зафіксовано, що горизонтальну дорожню розмітку повністю не видно через забруднення дорожнього покриву. ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4\~ ст. 304 КАС України\~ не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ Ухвалою суду від 01.06.2023 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду на 13.06.2023 о 09:50 хв. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1\~ ст.311 КАС України. VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 15.02.2023 о 14:27:39 інспектором Шепетівського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Хмельницькій області старшим лейтенантом поліції Осецьким С.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 6549650, якою до [PERSON] застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до змісту постанови 15.02.2023 о 14:22:29 в м. Шепетівка, вул. Островського, 81, водій [PERSON] , під час керування транспортним засобом Mazda 3, [NUMBER] , не виконала вимоги горизонтальної дорожньої розмітки, а саме суцільну смугу смугу, яка поділяє транспортні потоки, дорожня розмітка 1.1, чим порушила п. 8.5.1 ПДР порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки.\~ Позивач не погоджуючись із вказаною постановою оскаржила її до суду. VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Згідно пункту 8.5.1 ПДР горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил. Положенням п. 8.5-1 ПДР \~передбачено, що дорожня розмітка застосовується відповідно до цих Правил і повинна відповідати вимогам Державного стандарту. Дорожня розмітка повинна бути видимою учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби на відстані, що забезпечує безпеку руху. На ділянках доріг, на яких є труднощі для видимості учасниками дорожнього руху дорожньої розмітки (сніг, бруд тощо) або дорожня розмітка не може бути відновленою, установлюються відповідні за змістом дорожні знаки. Розділом 34 ПДР визначено горизонтальної дорожньої розмітки. Горизонтальна розмітка 1.1. (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15. Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Лінію розмітки 1.11 перетинати заборонено з боку суцільної лінії розмітки (абз. 54 глави 1 розділу 34 ПДР). Частиною 1 статті 122 КУпАП регламентовано, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Згідно оскаржуваної постанови позивачем допущено адміністративне правопорушення, яке полягає в тому, що позивачка під час керування транспортним засобом Mazda 3, [NUMBER] , не виконала вимоги горизонтальної дорожньої розмітки, а саме суцільну смугу смугу, яка поділяє транспортні потоки, дорожня розмітка 1.1, чим порушила п. 8.5.1 ПДР порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки.\~ При цьому відповідачем надано до суду першої інстанції диск із відеозаписом. Вказаним відеозаписом зафіксовано рух автомобіля Mazda 3, [NUMBER] . Так, із наданого відеозапису вбачається, що автомобіль Mazda 3, [NUMBER] здійснив виїзд із повороту в ліву смугу руху автомобілів та в подальшому рухався у напрямку дороги із рухом по колу, після руху по колу здійснив з`їзд та був зупинений працівниками поліції. Разом з тим на відеозаписі не зафіксовано перетинання автомобілем Mazda 3, [NUMBER] суцільної смуги дорожньої розмітки, яка поділяє транспортні потоки. На відеозаписі такої розмітки не видно. В даному випадку слід зазначити, що Правилами дорожнього руху передбачено, що дорожня розмітка повинна бути видимою учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби на відстані, що забезпечує безпеку руху. На ділянках доріг, на яких є труднощі для видимості учасниками дорожнього руху дорожньої розмітки (сніг, бруд тощо) або дорожня розмітка не може бути відновленою, установлюються відповідні за змістом дорожні знаки. Проте відеозаписом не зафіксовано, що на дорозі встановлено відповідні за змістом дорожні знаки. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. За таких обставин, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Стосовно надано позивачем фотознімку слід зазначити, що дійсно на дорозі не видно суцільної смуги дорожньої розмітки, яка поділяє транспортні потоки. Проте вказаний фотознімок не може бути належним доказом у справі, оскільки відсутня інформація про місце та час здійснення такого фотознімку та приладу, яким його здійснено. Щодо висновків суду першої інстанції про те, що позивач, оскаржуючи постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, фактично не заперечує можливості перетину нею суцільної смуги під час керування нею автомобілем Mazda 3 у м. Шепетівка є безпідставними, оскільки сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 08.07.2020 у справі № 177/525/17. Разом з тим ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2023, крім іншого, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області до 10.06.2023 надати суду дислокацію технічних засобів регулювання дорожнім рухом в місці вчинення правопорушення. Станом на момент розгляду справи вимоги ухвали суду відповідачем не виконано, дислокацію технічних засобів регулювання дорожнім рухом в місці вчинення правопорушення до суду не надано. Відповідно до ч. 1ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 338/1/17. За змістом п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Таким чином колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом скасування постанови серії ЕАС № 654650 від 15.02.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття справи про адміністративне правопорушення. VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови. У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Частиною першою, сьомою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Оскільки, за результатом судового розгляду даної справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позову, позивачу підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір в сумі 1 342 грн.

Результат розгляду: granted