Рішення адміністративного суду від 2022-10-05 00:00:00+03

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, у якому просила: - визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФУ в Сумській області від 16.07.2021 №254150015853 щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1; - зобов`язати ГУПФУ в Чернігівській області призначити, провести нарахування та виплату їй пенсії за віком на пільгових умовах (Список №1) відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, починаючи з 09.07.2021, зарахувавши до стажу роботи за Списком №1 періоди роботи: з 01.01.2010 по 17.04.2012 відповідно до довідки №17/12-21 від 23.02.2021; з 18.04.2012 по 05.08.2016 відповідно до довідки №01-14-43 від 05.08.2021; з 03.08.2016 по 05.11.2019 відповідно до довідки №01-14-45 від 05.08.2021; з 05.04.2021 по 05.10.2021 відповідно до довідки №202 від 26.10.2021. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року позовні вимоги задоволено частково: -визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 16.07.2021 №254150015853 про відмову в призначенні [PERSON] пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; -зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву [PERSON] та прийняти рішення про призначення їй з 09 липня 2021 року пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи: з 01.01.2010 по 17.04.2012, з 18.04.2012 по 02.08.2016 та з 03.08.2016 по 05.11.2019. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Не погоджуючись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені адміністративного позову відмовити у повному обсязі. Зокрема, апелянт вказує, що позивач не має права на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 через відсутність необхідного віку, встановленого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Стверджував,що до пільгового стажу по Списку №1 правомірно не зараховані періоди роботи з 01.01.2010 по 28.02.2011 та з 01.03.2011 по 17.04.2012 - у зв`язку із відсутністю документів про результати проведення атестації робочих місць та відповідних додатків до них. За результатами атестації робочих місць за умовами праці від 25.04.2013 №223 робоче місце обліковця культурно-оздоровчої дільниці «Дозвілля» ДП «Чорнобильсервіс» та обліковця культурно-оздоровчої дільниці «Дозвілля» ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» відсутнє. Накази про результати проведення атестації робочих місць від 25.03.2014 №124, від 29.09.2015 №362, Перелік робочих місць, посад, професій працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку №1 за наказом від 29.09.2015 №362 не надавались. У довідці №17/12-21 від 23.02.2021 вказано, що атестація робочих місць проведена вперше, але яка саме не зазначено. Також до пільгового стажу позивача не враховано період роботи з 18.04.2012 по 02.08.2016 та з 03.08.2016 по 05.11.2019 згідно з довідками №01-14-13, №01-14-45 від 05.08.2020, оскільки в довідках вказано, що атестація робочого місця проведена вперше і за розпорядженням Чорнобильської ОПП від 09.09.2003 №22-о/с та від 21.03.2018 №05-о/д, хоча позивач працювала в одній і тій же установі та на одній і тій же посаді. Розпорядження Чорнобильської ОПП від 09.09.2003 №22-о/с, додаток до нього з Переліком атестованих місць та висновок Держпраці від 19.03.2014 №43, який вказано у довідці від 05.08.2020 №01-14-43, не надавались. Крім того, відповідач зазначив, що позивач просить зарахувати період з 18.04.2012 по 05.08.2016, в той час як у довідці від 05.08.2020 №01-14-43 визначено період по 02.08.2016 та не правильно підраховано пільговий стаж. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження. Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті. Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 09.07.2021, по досягненню повних 47 років, [PERSON] звернулась до ГУПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1. До заяви позивачем було додано пакет документів на підтвердження наявності права на пільгову пенсію (а.с. 22). Рішенням ГУПФУ в Сумській області від 16.07.2021 №254150015853 позивачу у призначенні пенсії відмовлено у зв`язку із недосягненням необхідного пенсійного віку (50 років). Крім того, зазначено, що страховий стаж [PERSON] становить 33 роки 11 місяців 3 дні, пільговий - 16 років 11 місяців 20 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди пільгового стажу відповідно до: довідки №17/12-21 (не підтверджено матеріалами атестації), довідок №01-14-43 та №01-14-45 від 05.08.2021 (вбачається невідповідність проведення атестації вперше) (а.с. 23). Про прийняте рішення позивача повідомлено листом ГУПФУ в Чернігівській області від 20.07.2021 (а.с. 24). Вважаючи вказану відмову ГУПФУ в Сумській області протиправною, [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. 3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах». За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки -після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. Проте згідно з пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам; Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років. Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 (далі також Рішення № 1-р/2020 ) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення). Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам; Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII. У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ). Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік для жінок у 45 років, тоді як другий - у 50 років. В свою чергу, Великої Палати Верховного Суду в постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 за подібних правовідносин сформовано правову позицію, відповідно до якої: « Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року по справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV». За такого правового регулювання та встановлених обставин, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20 відмова Пенсійного фонду в призначенні позивачу, яка на час звернення до відповідача досягла 45 років, за наявності необхідного стажу (про наявність стажу зазначено відповідачем у оскаржуваній відповіді), пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на недосягнення нею 50-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV, є протиправними. Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ. Відповідно до п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках. Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 20 Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконаної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника, підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним Фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном. Тобто, виключно у випадку не підтвердження записами трудової книжки пільгового стажу особи виникає необхідність подання додаткових документів, та/або, у випадку необхідності пошуку свідків чи звернення до даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Так, судом першої інстанції встановлено, що у трудовій книжці позивача [NUMBER] містяться записи про роботу: - у період з 05.03.1993 по 31.12.2003 - на посаді бібліотекара Профспілкового комітету НПО «Прип`ять», перейменованого у «Чорнобильський територіальний комітет профспілки» та «Чорнобильську територіальну організацію профспілки», і на посаді документознавця І категорії (з 22.04.2003); - з 01.01.2004 по 17.04.2012 - на посаді бібліотекара, обліковця КОРК (з 03.03.2008), обліковця (з 01.06.2008) культурно-оздоровчого центру «Дозвілля» ДП «Чорнобильсервіс», бібліотекара культурно-оздоровчого центру «Дозвілля» служби соціального розвитку ДСП «Чорнобильський спецкомбінат»; - з 18.04.2012 по 05.11.2019 - на посаді фахівця з організації діловодства Чорнобильської об`єднаної організації профспілки; - з 05.04.2021 - на посаді документознавця канцелярії в зоні відчуження ДСП «Північна Пуща». Крім того, на підтвердження пільгових періодів роботи позивачем надано відповідні довідки. (а.с. 25-32) Таким чином, записами у трудовій книжці позивача підтверджується її робота протягом спірних періодів. Отже, виконувана позивачем робота відноситься до робіт, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, відповідно до чинних на період її роботи постанов. Щодо доводів відповідача, що надані позивачем довідки містять неточності щодо проведеної атестації робочих місць, колегія суддів зазначає наступне. Зі змісту довідки від 23.02.2021 №17/12-21, виданої ДСП «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» про підтвердження трудового стажу позивача в ДП «Чорнобильсервіс» за період з 01.01.2010 по 28.02.2011 та в ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» з 01.03.2011 по 17.04.2012 вбачається, що вона видана на підставі висновку Державної експертизи умов праці від 16.05.2013 №60, від 27.03.2014 №50, від 02.10.2015 №95, наказів з О/С, О/Р, П-2. Крім того, у додаткових відомостях зазначено, що атестація робочого місця проведена вперше. Також, колегія суддів звертає увагу, що вказані у довідці документи, які були підставою її видачі, позивачем надавались, про що свідчать записи у розписці-повідомленні (а.с. 22). Щодо доводів відповідача, що в наданих документах, зокрема Переліку робочих місць, посад, професій працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку №1 за результатами атестації робочих місць за умовами праці від 25.04.2013 №233, відсутні робочі місця обліковця культурно-оздоровчої дільниці (центру) «Дозвілля» ДП «Чорнобильсервіс» (ДСП «Чорнобильський спецкомбінат»), суд першої інстанції правильно зазначив, що на вказаних посадах позивач працювала у період з 03.03.2008 по 01.06.2011, тоді як зазначений Перелік затверджений відповідним наказом пізніше - у 2013 році. Щодо того, що в довідці не зазначено, яка саме атестація проведена вперше, колегія суддів зазначає, що вказана довідка заповнюється та видається роботодавцем і на працівника не покладено обов`язок перевірки правильності їх заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у довідках. Щодо доводів апелянта, що у довідках від 05.08.2020 №01-14-43 та №01-14-15, виданих Чорнобильською об`єднаною організацією профспілки, про підтвердження пільгового стажу роботи з 18.04.2012 по 02.08.2016 та з 03.08.2016 по 05.11.2019 вказано про проведення атестації робочого місця вперше і за розпорядженням Чорнобильської ОПП від 09.09.2013 №22-о/с та від 21.03.2018 №05-о/д, хоча позивач працювала в одній і тій же установі і на тій самій посаді, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до розпорядження від 09.09.2013 №22-о/с в Чорнобильській об`єднаній організації профспілок було створено атестаційну комісію по проведенню атестації робочих місць за умовами праці. 30.01.2018 прийнято розпорядження №03-о/д «Про проведення атестації робочих місць», на підставі та на виконання якого прийнято розпорядження про проведення атестації робочих місць від 21.03.2018 №05-о/д. Тобто зазначена у довідці інформація про проведення атестації робочих місць за розпорядженням від 09.09.2013 №22-о/с фактично є опискою. Також, дана обставина підтверджується розпорядженням Чорнобильської ОПП від 21.03.2018 №05-о/д, висновком Державної експертизи умов праці від 19.03.2014 №43, Переліком робочих місць від 21.03.2018 та листом ГУ Держпраці у Київській області від 24.04.2018 №42/2/18/3906, які надавались позивачем до заяви про призначення пенсії (а.с. 31-35). Крім того, судом першої інстанції правильно зауважено, що атестація робочих місць проводиться один раз на п`ять років, відтак цілком логічно, що для періоду з 18.04.2012 по 02.08.2016 зазначено розпорядження про атестацію у 2013 році, а для періоду з 03.08.2016 по 05.11.2019 - у 2018 році. Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується пільговий період роботи позивача за Списиком №1 з 01.01.2010 по 28.02.2011, з 01.03.2011 по 17.04.2012, з 18.04.2012 по 02.08.2016 та з 03.08.2016 по 05.11.2019, тому має бути зарахований до пільгового стажу. Колегія суддів наголошує, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Тобто, в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі №175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі №242/65/17, від 27 лютого 2019 року у справі №423/3544/16-а та від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17 та від 31 березня 2020 року у справі №446/656/17. Оскільки дані трудової книжки позивача та вищевказаних довідок, які надавались до органу Пенсійного фонду України, підтверджують її роботу у вказаних вище підприємствах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на зарахування вищевказаного страхового стажу для призначення пенсії за віком. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач не довів законності відмови у зарахуванні вказаного вище стажу. У цілому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, та, насамперед, стосуються намагання апелянта вдатись до переоцінки обставин, яким вже було надано правову оцінку та обґрунтування відповідача по яким, були правомірно відхилені судом. Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Результат розгляду: denied