Рішення адміністративного суду від 2024-04-03 00:00:00+03

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивачка, [PERSON] , звернулася 16.10.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів \~Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Державної судової адміністрації України (відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України, з урахуванням уточненого позову просила (а.с. 1-14, 39-51): \~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] , за період з 1 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року включно, виходячи із встановленого на 01 січня 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень, на 01 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривня та на 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 гривні; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди [PERSON] , за період з 1 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року включно, нарахованої виходячи з встановленого на 01 січня 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень, на 01 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривня та на 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 гривні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати [PERSON] суддівської винагороди за період з 1 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року включно, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 гривні; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити [PERSON] суддівської винагороди за період з 1 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року включно, обчисливши її розмір виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01 січня 2021 року у розмірі 2270 гривень, на 01 січня 2022 року у розмірі 2481 гривня та на 01 січня 2023 року у розмірі 2684 гривні, врахувавши при цьому виплачені суми та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Також просила допустити до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання нарахувати та виплатити суддівську винагороду за один місяць. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позов обґрунтовано тим, що за період з січня 2021 по вересень 2023 року відповідач нараховував судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] суддівську винагороду, для визначення суми якої використовувалася величина під назвою розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року, у розмірі 2102гривні. Однак, відповідно до приписів спеціального законодавства, відповідач повинен був нарахувати суддівську винагороду виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року. Внаслідок цього розмір винагороди не відповідає розміру, установленому спеціальним Законом, у зв`язку із чим позивачка не погоджується із сумою виплаченої суддівської винагороди та вважає, що відповідачем порушено право позивачки на належне матеріальне забезпечення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 року позов задоволено. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] , за період з 1 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року включно, виходячи із встановленого на 01 січня 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень, на 01 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривня та на 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 гривні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Зобов`язано Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди [PERSON] , за період з 1 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року включно, нарахованої виходячи з встановленого на 01 січня 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень, на 01 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривня та на 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 гривні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати [PERSON] суддівської винагороди за період з 1 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року включно, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 гривні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити [PERSON] суддівської винагороди за період з 1 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року включно, обчисливши її розмір виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01 січня 2021 року у розмірі 2270 гривень, на 01 січня 2022 року у розмірі 2481 гривня та на 01 січня 2023 року у розмірі 2684 гривні, врахувавши при цьому виплачені суми та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що позивачка відповідно до статті 135 Закону №1402-VIII має право на отримання суддівської винагороди в період з 01.01.2021 виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого абз. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік», розмір якого станом на 01 січня 2021 року складає 2 270грн, на 01 січня 2022 року - 2481грн, на 01 січня 2023 року - 2684грн, а, відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Дійшов висновку визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] , за період з 1 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року включно, виходячи із встановленого на 01 січня 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень, на 01 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривня та на 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 гривні. Як наслідок, похідна від неї вимога про зобов`язання відповідача вчинити дії, необхідні для відновлення порушених прав позивача підлягають задоволенню у спосіб - зобов`язання Державної судової адміністрації України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди [PERSON] , за період з 1 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року включно, нарахованої виходячи з встановленого на 01 січня 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень, на 01 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривня та на 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 гривні. Крім того, суд дійшов також висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, заявлених до ТУ ДСА у Дніпропетровській області, шляхом визнання протиправними дій Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати [PERSON] суддівської винагороди за період з 1 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року включно, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 гривні та зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити [PERSON] суддівської винагороди за період з 1 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року включно, обчисливши її розмір виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01 січня 2021 року у розмірі 2270 гривень, на 01 січня 2022 року у розмірі 2481 гривня та на 01 січня 2023 року у розмірі 2684 гривні, врахувавши при цьому виплачені суми та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (відповідачем-1) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вказує, \~що відповідно до частини 5 статті 135 Закону №1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу. Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду (частина 7 статті 135 Закону №1402-VIII). Згідно із частиною 9 статті 135 Закону №1402-VІІІ обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків. Отже, Законом № 1402-УІІІ визначено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду, який становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. При цьому, норма частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII є бланкетною, оскільки встановлює лише кількість прожиткових мінімумів для обчислення базового розміру посадового окладу судді місцевого суду (30), але не встановлює розміру прожиткового мінімуму, який необхідний для цього. У зв`язку з цим, для встановлення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня календарного року необхідно звернутися до іншого закону, який встановлює такий розмір прожиткового мінімуму при визначенні базового розміру посадового окладу судді. Такі норми доповнять частину третю статті 135 Закону 1402-VIII і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді. Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 року №1082-ІХ, Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 року №1928-ІХ та Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року №2710-ІХ. На виконання статті 34 Бюджетного Кодексу України, Міністерством фінансів України у пункті 6 листа від 11.08.2020 №04110-08-2/24733 щодо підготовки бюджетних запитів на 2021-2023 роки вказано, що на 2021-2023 роки видатки на оплату праці працівників бюджетної сфери розраховано з урахуванням прогнозного розміру посадового окладу працівника І тарифного розряду ЄТС та прогнозного розміру мінімальної заробітної плати; працівників державних органів, суддів - на рівні 2020 року. Відповідно до статі 116 Бюджетного Кодексу України здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч Бюджетного Кодексу України чи закону про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства. З системного аналізу норм бюджетного законодавства вбачається, що розпорядник бюджетних коштів має право здійснювати відповідні видатки, у тому числі пов`язані з виплатою заробітної плати, виключно в межах бюджетних асигнувань. Отже, Територіальне управління здійснює всі нарахування і виплати лише у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Фінансування за КЕКВ 2113 «Суддівська винагорода» у 2021 році, у 2022 році та також у 2023 рік, здійснювалась згідно, затвердженого Державною судовою адміністрацією України кошторису (зі змінами) та плану асигнувань на 2021 рік, 2022 рік і 2023 рік. Кошторисом ТУ ДСА України в Дніпропетровській області на 2021 рік, на 2022 рік та на 2023 рік, затвердженим ДСА України, видатки на оплату праці. у т.ч. суддівської винагороди, передбачені, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 2102,00 грн, з урахуванням ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» , та з урахуванням ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік». Таким чином, Територіальне управління, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі (на 2021, 2022, 2023 рік). Отже, Територіальне управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області - як розпорядник бюджетних коштів не могло виплачувати позивачу суддівську винагороду (протягом спірного періоду) понад виділені йому для цього бюджетні асигнування, на власний розсуд вирішуючи, який нормативно-правовий акт потрібно виконувати, адже є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня. Застосовуючи норму в частині встановлення розміру прожиткового мінімуму, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у період з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровської області, як територіальний орган Державної судової адміністрації України, виконуючи функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів в межах бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України, діяло в межах чинного законодавства. Територіальне управління ДСА України в Дніпропетровській області, жодними своїми рішеннями, діяннями чи бездіяльністю не здійснювали дій, спрямованих на порушення прав та законних інтересів позивача. Дії ТУ ДСА України в Дніпропетровській області при нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 01.01.2021 по 30.09.2023, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з січня 2021 року, з січня 2022 року та з січня 2023 року, в розмірі 2102,00 грн, відповідають вимогам нормативно-правових актів, які є чинними та вчинені в межах повноважень, а отже є правомірними. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. Судом першої інстанції встановлено, що Указом Президента України «Про призначення суддів» № 1305/2005 від 21.09.2005 року позивачку, [PERSON] , призначено на посаду судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у межах п`ятирічного строку. Наказом голови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська № 134-К від 06.10.2005 року позивачку зараховано на посаду судді до штату Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Постановою Верховної Ради України від 07.10.2010 року №2594-VI [PERSON] , було обрано суддею безстроково. Наказом голови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська № 157-К від 15.09.2020 року позивачці встановлена надбавка за вислугу років у розмірі 50% до посадового окладу. Наказом голови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська №158-К від 16.09.2020 року позивачку призначено на адміністративну посаду - заступника голови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, терміном на три роки, тобто з 16.09.2020 року по 15.09.2023 року включно. За період з січня 2021 по вересень 2023 року відповідач-1 нараховував позивачці суддівську винагороду, для визначення суми якої використовувалася величина під назвою «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року», у розмірі 2 102гривні. Позивачка вважає, що відповідно до приписів спеціального законодавства, відповідач-1 повинен був нарахувати їй суддівську винагороду виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, інше нарахування суддівської винагороди позивачки не відповідає розміру, установленому спеціальним Законом. Позивачка вважає протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати її суддівської винагороди. Суд першої інстанції позов задовольнив. Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, \~Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV. Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України. \~Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII. Предметом спору є правомірність нарахування позивачці розміру суддівської винагороди за період з 01.01.2021 року по 30.09.2023, виходячи з \~розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року у розмірі 2 102гривні. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII, судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та Законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Частиною 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до частини 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» в Україні установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на: 01 січня 2021 року - 2270 гривень, 01 січня 2022 року - 2481 гривня, 01 січня 2023 року - 2684 гривні; працездатних осіб на 2021-2023 роки, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових та митних органів, становить 2102 грн. Таким чином, вказаною нормою Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», разом із встановленням на 01 січня відповідного року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірах 2 270грн., 2481грн. та 2684грн., був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як «для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових та митних органів», розмір якого становить 2102грн. При цьому позивачка вважає, що суддівську винагороду у 2021-2023 роках має бути обчислено відповідачем із урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, тобто 2270грн., 2481грн. та 2684грн., оскільки частиною 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII. Водночас, норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть. Зокрема, цей висновок узгоджується із змінами до Конституції України, внесеними Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII, що набрали чинності 30.09.2016. Так, Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 №1401-VIII, серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, а саме: «Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій». Таким чином, Конституція України, у редакції Закону №1401-VIII, вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій. З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій. \~ Крім того, такого виду прожиткового мінімуму, як «для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових та митних органів» не передбачено у Законі України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV. Слід зазначити, що вказаним Законом судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо. Закріплення статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових та митних органів, законодавцем не внесено змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, а також в Закон України «Про прожитковий мінімум» №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму. При цьому, Закони України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди. Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом, яким є Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII, гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема в рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 03.06.2013 № 3-рп/2013, а також від 04.12.2018 № 11-р/2018. Водночас, Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною 2 статті 130 Конституції України та частиною 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII. Оскільки Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, та вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися або змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, то враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачка відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII має право на отримання суддівської винагороди в період з 01.01.2021 виходячи з базового посадового окладу судді місцевого суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого абз. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік», розмір якого станом на 01 січня 2021 року складає 2 270грн, на 01 січня 2022 року - 2481грн, на 01 січня 2023 року - 2684грн, а, відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням вищезазначеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність бездіяльності Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] , за період з 1 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року включно, виходячи із встановленого на: 01 січня 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень, 01 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривня, 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 гривні. Як наслідок, вимога про зобов`язання відповідача вчинити дії, необхідні для відновлення порушених прав позивачки підлягають задоволенню у спосіб - зобов`язання Державної судової адміністрації України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди [PERSON] , за період з 1 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року включно, нарахованої виходячи з встановленого на 01 січня 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень, 01 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 гривня, 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 гривні. Правомірність обрання такого способу захисту відповідає правовим висновкам Верховного Суду, що викладені у постановах від 13.07.2023 у справі №280/1233/22, від 27.07.2023 у справі №240/3795/22 та від 15.08.2023 у справі №120/19262/21-а. Згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, заявлених до ТУ ДСА у Дніпропетровській області, шляхом визнання протиправними дій Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати [PERSON] суддівської винагороди за період з 1 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року включно, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 гривні та зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити [PERSON] суддівської винагороди за період з 1 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року включно, обчисливши її розмір виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01 січня 2021 року у розмірі 2270 гривень, 01 січня 2022 року у розмірі 2481 гривня, 01 січня 2023 року у розмірі 2684 гривні, врахувавши при цьому виплачені суми та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову. Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи, викладені \~в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування. З огляду на те, що ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.02.2024 року відстрочено Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області сплату судового збору в сумі 1610грн. 40 коп. за подання апеляційної скарги на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 року у справі №160/26868/23 до ухвалення судового рішення по суті апеляційної скарги і відкрито апеляційне провадження у справі, колегія суддів \~апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з скаржника судовий збір в сумі 1610,40 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 року у справі №160/26868/23.

Результат розгляду: granted