Рішення адміністративного суду від 2022-02-16 00:00:00+02

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ: 10 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень \~в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень \~в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 12.10.2021р. про закінчення виконавчого провадження ВП \~№\~ \~64354544. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у задоволенні позову було відмовлено. II.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ \~ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ \~УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року позивач подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просив його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги апелянт, обґрунтовує тим, що рішення суду, на підставі якого здійснювалось виконавче провадження №64354544 в повному обсязі не було виконано, а тому постанова від 12.10.2021 року про закінчення виконавчого провадження є протиправною та передчасною. Апелянт вказує на те, що до позову надавалася копія виписки ТВБВ №10015/0611 філії Одеського обласного управління AT «Ощадбанк» від 08.11.2021 про безготівкове зарахування на рахунок пенсії / оплата пенсійних реєстрів на рахунок позивача з [NUMBER] , згідно якої нарахована та виплачена пенсія не досягала максимального розміру, тобто не виплачувалася позивачу в тих розмірах, що зазначені в «перерахунку пенсії з 01.04.2019», зробленого боржником 10.06.2021: «з 01.07.2019 - 15640,00; з 01.12.2019 - 16380,00; з 01.07.2020 - 17120,00; з 01.12.2020 -17690,00» та наданого до орану виконавчої служби. Грошові кошти в сумі 63903,59 гри. стягувану (позивачу) на виконання судового рішення по справі № 420/9424/20 не перераховані, боржником у виконавчому провадженні -ГУПФУ в Одеській області не здійснено будь-яких виплат сум перерахованої пенсії всупереч виконавчого листа від 16.01.2021 по справі № 420/9424/20, однак судом першої інстанції в рішенні від 23.11.2021 року не надана належна оцінка цим доводам та доказам позивача. Також апелянт зазначив, що згідно ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Проте, постанова про закінчення виконавчого провадження від 12.10.2021 року винесена відповідачем за спливом більш ніж трьох місяців після датування листа боржника (30.06.2021) без з`ясування того, що рішення суду по справі № 420/9424/20 в повному обсязі не виконано, а саме в частині перерахунку та фактичної виплати перерахованої пенсії. III.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2022 року призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України. Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона \~підлягає \~задоволенню з наступних підстав: IV.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ : Судом першої інстанції було встановлено, що \~\~постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень \~в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коваленка В.О. від 12.10.2021р. закінчено виконавче провадження (ВП \~№\~ \~64354544) щодо виконання виконавчого листа №\~ \~420/9424/20, виданого 16.01.2021р. Одеським окружним адміністративним судом, \~яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 01.04.2019р. перерахунок та виплату основного розміру пенсії [PERSON] на підставі довідки про розмір грошового забезпечення Управління служби безпеки України № 88 від 07.08.2020р., виходячи з розміру грошового забезпечення, зазначеного в ній, з урахуванням раніше виплачених сум (а.с. 30). Підставою для прийняття зазначено факт надходження листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за вх. №1500-0405-5/82262 від 30.06.2021р., яким повідомлено про фактичне виконання рішення. Так, листом \~Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за вх. №1500-0405-5/82262 від 30.06.2021р. повідомлено Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень \~в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2020 р. у справі №\~ \~420/9424/20 (а.с. 33-34). V. \~РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ТА ОЦІНКА СУДУ : Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ч.1 ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Частинами першою, другою статті 75 вказаного Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Частиною третьою ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Європейська Конвенція про захист \~прав людини та основоположних \~свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) \~, була ратифікована Законом України N 475/97-ВР \~від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України \~є частиною національного законодавства. Згідно ч.1 \~ст.6 Конвенції \~, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно ст.13 Конвенції \~, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд \~при вирішенні справи керується принципом верховенства права, \~відповідно до якого зокрема людина, \~її права \~та \~свободи визнаються \~\~\~найвищими \~\~цінностями \~\~та \~\~визначають \~\~зміст \~\~і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип \~з \~урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Право на виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною права на суд (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 40; Scordino v. Italy (Скордіно проти \~Італії) (no. 1) [ВП], § 196). У іншому випадку, положення статті 6 § 1 будуть позбавлені \~ефекту корисної дії (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 34 і 37). Ефективний \~захист \~сторони у справі, \~а \~отже \~і \~відновлення \~справедливості, \~передбачає зобов`язання \~адміністративних \~органів виконувати \~рішення \~(Hornsby v. \~Greece (Горнсбі проти Греції), § 41; Kyrtatos v. Greece (Кіртатос проти Греції), §§ 31-32). \~\~\~ Хоча, \~за \~деяких \~обставин \~виконання \~рішення \~може \~бути \~відкладено, \~відкладання \~рішення \~не \~повинно \~порушувати \~право \~сторони \~на \~виконання \~рішення (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 35-37). У цьому розумінні виконання рішення повинно бути повним та вичерпним, а не \~частковим \~(Matheus v. France (Матецс проти Франції), § 58; Sabin Popescu v. Romania (Sabin \~Popescu \~проти Франції), §§ 68-76), \~і рішення \~не \~може \~не \~виконуватись, \~бути \~позбавлено \~юридичної \~сили, \~або незаконно \~відкладено \~(Immobiliare Saffi v. Italy (Іммобільяре Саффі проти Італії) [ВП], § 74). Стаття 13 Конвенції ( 995_004 ) прямо виражає \~обов`язок \~держави, \~передбачений \~статтею \~1 \~Конвенції, захищати права людини передусім у \~межах \~своєї \~власної \~правової системи. \~Таким чином, ця стаття вимагає від держав національного засобу юридичного захисту, який би забезпечував вирішення по суті поданої \~\~за \~\~Конвенцією \~"небезпідставної \~скарги", \~та \~надання відповідного відшкодування \~(див. \~справу \~"Кудла \~проти \~\~Польщі" (Kudla v. Poland) [GC], N 30210/96, п. 152, ECHR 2000-XI). Зміст \~\~зобов`язань \~\~Договірних \~держав \~за \~статтею \~13 Конвенції ( 995_004 ) залежить \~від \~характеру \~поданої \~заявником скарги; "ефективність" "засобу юридичного захисту" у значенні цієї статті не залежить \~від \~визначеності \~сприятливого \~для \~заявника результату. \~Водночас \~засіб \~юридичного \~захисту, \~якого \~вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи \~його \~повторенню \~в \~подальшому, \~або \~\~забезпечує \~\~адекватне відшкодування за те чи інше порушення, \~яке вже відбулося. \~Навіть якщо якийсь окремий \~засіб \~юридичного \~захисту \~сам \~по \~собі \~не задовольняє \~\~вимоги \~\~статті \~\~13, \~\~задоволення \~її \~вимог \~може забезпечуватися \~\~за \~\~допомогою \~\~сукупності \~засобів \~юридичного захисту, \~передбачених \~національним \~законодавством (див. згадане вище \~рішення \~у \~справі \~Кудли, \~пп. 157-158; та рішення у справі "Вассерман \~проти \~Росії" \~(N \~2) \~(Wasserman \~v. Russia) (no. 2), N 21071/05, п. 45, від 10 квітня 2008 року). У \~справах \~про \~невиконання судових \~рішень будь-який засіб юридичного захисту, \~який дозволяє запобігти \~порушенню \~шляхом \~\~забезпечення \~\~вчасного \~\~виконання рішення, \~є \~в \~принципі найціннішим. \~Однак, \~якщо судове рішення винесене проти держави і на \~користь \~фізичної \~особи, \~від \~такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів: тягар \~виконання \~такого \~рішення \~покладається \~головним чином на органи влади, \~яким слід використати \~всі \~засоби, \~передбачені \~в національній \~правовій \~системі, \~щоб \~прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції ( 995_004 ) ( див.п.63-65 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України (заява № 40450/04), яке набуло статусу остаточного від 15 січня 2010 року). (1)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права(ч.1-2 ст.308 КАС України , в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії). Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у \~\~статті 2 КАС України \~\~(в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Апеляційний суд зазначає, що підстави для проведення службового розслідування у Наказі № 433 не відповідають зобов`язальній частині рішення суду у справі № 420/5023/19. Як вбачається з поданого листа ГУПФ України в Одеській області вх. №1500-0405-5/82262 від 30.06.2021р. боржником було повідомлено відповідача про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2020 р. у справі №\~ \~420/9424/20 (а.с. 33-34). Разом з тим, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2020р. у справі №\~ \~420/9424/20 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови, яка викладена листі № 8523-8347/Б-02/8-1500/20 від 21.09.2020 року, у здійсненні перерахунку та виплати пенсії [PERSON] \~з 01.04.2020 року на підставі довідки управління Служби безпеки України в Одеській області № 88 від 07.08.2020 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 01.04.2020 року перерахунок та виплату основного розміру пенсії [PERSON] \~на підставі нової довідки про розмір грошового забезпечення управління Служби безпеки України в Одеській області № 88 від 07.08.2020 року, виходячи з розміру грошового забезпечення, зазначеного в ній, з урахуванням раніше виплачених сум. В решті позовних вимог - відмовлено. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року у справі №\~ 420/9424/20 заяву [PERSON] задоволено частково: визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року по справі № 420/9424/20 щодо зменшення [PERSON] з 01.04.2019 основного розміру пенсії з 90% до 70 % сум грошового забезпечення та щодо застосування обмеження розміру пенсії [PERSON] \~максимальним розміром (10-ти кратним розміром прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність). В решті вимог заяви\~ \~відмовлено. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2021 р. у справі № 420/9424/20 ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року по справі №420/9424/20 скасовано в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року по справі № 420/9424/20 щодо застосування обмеження розміру пенсії [PERSON] максимальним розміром (10-ти кратним розміром прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність). Апеляційний суд зазначає, що оскільки розмір пенсії позивача досягає максимального розміру встановленого законодавством, то на виконання судового рішення у справі №\~ 420/9424/20 пенсійний орган мав нараховувати та виплачувати позивачу пенсію в максимальному розмірі, обмеженому 10 прожитковими мінімумами з 01.04.2019 року (з 01.07.2019 - 15640,00; з 01.12.2019 - 16380,00; з 01.07.2020 - 17120,00; з 01.12.2020 - 17690,00»). З матеріалів справи вбачається, що ГУПФ України в Одеській області на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2021 року по справі №420/9424/20 з 01.04.2019 року здійснено перерахунок пенсії позивача у відповідних розмірах: з 01.07.2019 - 15640,00; з 01.12.2019 - 16380,00; з 01.07.2020 -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 17120,00; з 01.12.2020 - 17690,00 (а/с 36). Разом з тим, з копії виписки ТВБВ №10015/0611 філії Одеського обласного управління AT «Ощадбанк» від 08.11.2021 про безготівкове зарахування на рахунок пенсії / оплата пенсійних реєстрів на рахунок позивача з 01.04.2019 року вбачається, що пенсія позивачу виплачувалась у менших розмірах ніж передбачено вищевказаним перерахунком (а/с 38-41). Системний аналіз норм законодавства з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 дає підстави для висновку, що з 20.12.2016 частина сьома статті 43 Закону №2262-ХІІ, яка передбачала обмеження пенсії максимальним розміром, а саме 10 прожитковими мінімумами для непрацездатної особи, є нечинною та не підлягає застосуванню у спірних відносинах. Внесені Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до частини сьомої 43 Закону №2262-ХІІ, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справах №522/16882/17, від 31.01.2019 ,№638/6363/17, від 09.11.2020, №813/678/18. З огляду на викладене, частина сьома статті 43 Закону №2262-ХІІ, якою було передбачено обмеження пенсій військовослужбовців максимальним розміром, втратила чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016. Обмеження максимального розміру пенсії порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. У зв`язку з вищенаведеним та відповідно до вимог ч.7 ст.78 КАС України, правова оцінка, надана судом у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2021 р. при розгляді іншої справи № 420/9424/20 факту обмеження пенсій військовослужбовців максимальним розміром - не є обов`язковою для суду у цій справі. Отже, боржником фактично не вчинено в повному обсязі вказаних у рішенні суду по справі №420/9424/20 дій, а державним виконавцем не доведено наявності підстав визначених п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" для закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом. Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на порушення державним виконавцем вимог ч.2 ст.39 Закону №1404-VIII. Так, постанова про закінчення виконавчого провадження від 12.10.2021 року винесена відповідачем за спливом більш ніж трьох місяців після датування листа боржника (30.06.2021) без з`ясування того, що рішення суду по справі № 420/9424/20 в повному обсязі не виконано. Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову та вважає помилковим протилежний висновок суду 1-ої інстанції. (2) Висновки апеляційного суду: Апеляційний суд, переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, дійшов висновку, що судом 1-ої інстанції вирішено справу із порушення норм процесуального та матеріального права, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, та наявні підстави для його скасування. Апеляційний суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги [PERSON] та для скасування рішення суду 1-ої інстанції, ухвалення по справі нового рішення про задоволення позову.

Результат розгляду: granted