Рішення адміністративного суду від 2022-02-01 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА" (далі за текстом також - позивач, ТОВ "ТПК "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Слобожанської митниці Держмитслужби (далі за текстом також відповідач), в якому просило: - визнати протиправними дії Слобожанської митниці Держмитслужби по невивільненню зарезервованих коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА", у сумі 265 557,61 грн, які були зарезервовані за електронною попередньою митною декларацією типу ІМ40ЕА № UА807200/2019/005500 від 15.11.2019; - зобов`язати Слобожанську митницю Держмитслужби вивільнити зарезервовані кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА" у сумі 265 557,61 грн, які були зарезервовані за електронною попередньою митною декларацією типу ІМ40ЕА № UА807200/2019/005500 від 15.11.2019. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, неправильним установленням обставин у справі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач наводить висновки суду першої інстанції, викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, які, на його думку, не відповідають приписам Митного кодексу України. Звертає увагу, що за обставин справи обов`язок зі сплати митних платежів припиняється, оскільки товари до їх випуску у заявлений митний режим виявилися знищеними або безповоротно втраченими внаслідок дії обставин непереборної сили. За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що твердження позивача, наведені в апеляційній скарзі, є хибними та спростовуються положеннями чинного законодавства України. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2022 замінено Слобожанську митницю Держмитслужби на суб`єкта владних повноважень - Харківську митницю (код ЄДРПОУ 44017626), як правонаступника. Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА" через митного брокера ТОВ «ЄВРОСКЛАД-СЕРВІС» подало 15.11.2019 до митного оформлення електронну попередню митну декларацію типу ІМ40ЕА, яка прийнята Слобожанською митницею ДФС за реєстраційним номером № UA807200/2019/005500. 15.11.2019 митним постом «Пісочин» Харківської митниці ДФС у митному режимі «імпорт» оформлена попередня митна декларація (далі - МД) типу ІМ40ЕА № UA807200/2019/005500 на товар «шини пневматичні гумові» вагою 16607,93 кг, вартістю 2397897,0 руб. РФ, відправник - ТОВ «Оптшинторг», 220107, м. Мінськ, вул. Я.Райниса, 2а, кім.1, Білорусь, одержувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка», 62495, Харківська обл., смт. Васищеве, вул. Промислова, 1, Україна. Кошти у сумі 265 557,61 грн зарезервовані за вказаною МД на імпортовані товари, щодо яких законодавством України визначено необхідність надання митним органам забезпечення сплати митних платежів при транзитному перевезенні від митниці відправлення - Чернігівська митниця ДФС, до митниці призначення - Харківська митниця ДФС. 17.11.2019 за МД № UA807200/2019/005500 митницею відправлення Чернігівською митницею ДФС, здійснено пропуск вантажу, розміщеного на транспортному засобі RENAULT р/н [NUMBER] через митний кордон України відповідно до заявленого митного режиму. 20.11.2019 до Харківської митниці ДФС надійшов інформаційний лист від перевізника «АМАС авто» Андреева А. Н. про надзвичайну подію, яка виникла 17.11.2019 під час переміщення товарів за вказаною МД у зоні діяльності Київської митниці ДФС. У додатку до листа були надані підтверджуючі документи. За результатами розгляду зазначеного листа Харківською митницею ДФС надано інформацію стосовно прийнятого рішення про припинення (завершення) митного режиму «імпорт» та зазначено порядок дій із залишками та відходами товару. Також, 20.11.2019 до Харківської митниці ДФС надійшов лист Чернігівської митниці ДФС про звернення перевізника «АМАС авто» [PERSON] з приводу зазначеної вище події. 25.11.2019 до Харківської митниці ДФС надійшов лист Київської митниці ДФС стосовно виїзду співробітників митного поста «Східний» на місце пожежі за адресою: Київська обл., Переяслав-Хмельницький район, 88 км автомобільної траси «Київ-Харків», та проведення огляду території, на якій сталася пожежа вантажного автомобіля RENAULT р/н [NUMBER] . За результатами огляду місця пожежі, відповідно до вимог пункту 2.3. розділу II Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.10.2012 за № 1066, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 19.12.2012 за № 2120/22432 (далі - Порядок № 1066) та вимог розділу VIII Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 за № 657, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 02.10.2012 за № 1669/21981 (далі - Порядок № 657), складені Акт про невідповідність товарів відомостям, зазначеним у документах, необхідних для здійснення їх митного контролю, про пошкодження товарів, їх упаковки чи маркування або про їх втрату (форма якого затверджена Наказом МФУ від 15.03.2018 за № 364) та Акт про проведення огляду територій та приміщень складів тимчасового зберігання, митних складів, магазинів безмитної торгівлі, територій вільних митних зон та інших місць, де знаходяться товари, транспортні засоби комерційного призначення, що підлягають митному контролю, чи провадиться діяльність, контроль за якою покладено на митні органи (форма якого затверджена Наказом МФУ від 28.05.2012 за № 615). Співробітником Київської митниці ДФС внесено відповідні відмітки до ЄАІС згідно з вимогами пункту 2.3 розділу II Порядку № 1066. 25.11.2019 до Харківської митниці ДФС надійшло звернення від перевізника «АМАС авто» Андреева А. Н. щодо вирішення Харківською митницею ДФС питання про зняття з контролю переміщення товарів за МД типу ІМ40ЕА № 807200/2019/005500 від 15.11.2019. У додатку до листа надано експертний висновок Київської торгово-промислової палати за № И-1670 від 22.11.2019, що підтверджує факт настання обставин непереборної сили. Відповідно до експертного висновку Київської торгово-промислової палати від 22.11.2019 за № И-1670 залишки вантажу, знищеного пожежею, являють собою деформовані металокорди пневматичних шин з проволоки та безформні шматки гумових шин. З метою можливості вивільнення зарезервованих коштів за попередньою митною декларацією типу ІМ40ЕА № UA807200/2019/005500 від 15.11.2019 ТОВ «ТПК ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА» листом від 18.03.2021 за № 5268 звернулося до Слобожанської митниці Держмитслужби, в якому повідомило Слобожанську митницю Держмитслужби про те, що відповідно до договору між перевізником ТОВ «АМАС авто» та TOB «ЕКО ТЕРРА» № 09122019/АВ від 09.12.2019 та акту прийняття - передачі № 1060 від 17.12.2019 залишки небезпечних відходів передані на зберігання з метою подальшої утилізації тягача, напівпричепа та металокордів від пневматичних шин; 30.12.2019 залишки знищені в повному обсязі, що підтверджується актом утилізації. Листом від 19.04.2021 за № 7.14-08-2/7.14-28-08/13/5109 відповідач повідомив позивача про те, що підстави для повернення зарезервованих коштів за попередньою митною декларацією типу 1М40ЕА № UA807200/2019/005500 від 15.11.2019 відсутні. Не погоджуючись з такими діями митного органу, позивач звернувся до суду з позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що процес утилізації залишків товару, які ввезено на територію України за електронною попередньою митною декларацією типу ІМ40ЕА № UА807200/2019/005500 від 15.11.2019, відбувався без переміщення таких товарів (їх залишків) до митного режиму знищення або руйнування, відтак, у митного органу відсутні правові підстави для вивільнення зарезервованих коштів за цією декларацією відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 290 МК України. Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке. Порядок та умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення визначаються Митним кодексом України (далі МК України). Відповідно до статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію. Згідно з приписами ст. 259 МК України попередня митна декларація (інший документ, що може використовуватися замість митної декларації відповідно до статті 94 цього Кодексу) подається до ввезення в Україну товарів, транспортних засобів комерційного призначення (у тому числі з метою транзиту) або після їх ввезення, якщо ці товари, транспортні засоби перебувають на території пункту пропуску через державний кордон України. Попередня митна декларація подається декларантом або уповноваженою ним особою митному органу, в зоні діяльності якого товари, транспортні засоби комерційного призначення будуть пред`явлені для митного оформлення, з метою проведення аналізу ризиків та прискорення виконання митних формальностей. Попередня митна декларація повинна містити відомості, достатні для: 1) ввезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України та забезпечення доставки їх до митного органу призначення; або 2) випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму за попередньою митною декларацією, яка містить всю необхідну для цього інформацію, після пропуску цих товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України та без пред`явлення їх митному органу, яким оформлена така попередня митна декларація; або 3) випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму за попередньою митною декларацією, яка містить всю необхідну для цього інформацію, після пред`явлення їх митному органу, яким оформлена така попередня митна декларація. Відповідно до ч. 14 ст. 259 МК України попередня митна декларація, за якою митним органом здійснено випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму без пред`явлення їх цьому митному органу відповідно до частини п`ятої цієї статті, або попередня митна декларація разом з додатковою декларацією, поданою відповідно до частини тринадцятої цієї статті, становлять митну декларацію, заповнену в звичайному порядку. Статтею 289 МКУ передбачено, що обов`язок із сплати митних платежів виникає, у тому числі, у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України. Обов`язок із сплати митних платежів припиняється: 1) при виконанні обов`язку із сплати митних платежів; 2) якщо товари до їх випуску виявилися знищеними або безповоротно втраченими внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили за нормальних умов транспортування, зберігання або використання (експлуатації) та за відсутності порушень вимог та умов, установлених цим Кодексом, а також внаслідок природних втрат, які підтверджуються відповідними актами; 3) якщо товари знищуються або передаються у власність держави відповідно до цього Кодексу; 4) якщо товари конфіскуються відповідно до цього Кодексу (ст. 290 МК України). Згідно з ст. 292 МК України митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України: 1) товари не є об`єктом оподаткування митними платежами; 2) щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано; 3) при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму; 4) коли загальна фактурна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України громадянами, не перевищує обсягів, які не є об`єктом оподаткування митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу. Відповідно до приписів ст.293 МК України особою, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, є декларант. Якщо декларування товарів здійснюється особою, уповноваженою на це декларантом, на таку особу покладається обов`язок із сплати митних платежів солідарно з декларантом (частина 1). Частина третя статті 293 МК України визначає випадки, коли на певних осіб покладається обов`язок із сплати митних платежів, зокрема, 1) у разі незаконного ввезення товарів на митну територію України, незаконного вивезення товарів за межі митної території України - особа, яка незаконно ввезла (вивезла) товари, а також особи, які брали участь у незаконному ввезенні (вивезенні) товарів, якщо вони знали або повинні були знати про незаконність такого ввезення (вивезення), та особи, які придбали у власність або у володіння незаконно ввезені товари, якщо в момент придбання вони знали або повинні були знати про незаконність ввезення, що належним чином доведено в порядку, встановленому законодавством України; 2) у разі вилучення товарів, що тимчасово зберігаються під митним контролем, з порушенням вимог цього Кодексу та інших нормативно-правових актів - особа, яка незаконно вилучила такі товари, а також особи, які брали участь у незаконному вилученні таких товарів, зберігали та придбали такі товари, або особа, яка відповідає за забезпечення схоронності зазначених товарів; 3) у разі недотримання положень цього Кодексу щодо користування та розпорядження товарами або виконання інших вимог і умов, установлених цим Кодексом для застосування митних режимів, що передбачають умовне повне або часткове звільнення від сплати митних платежів, - особи, відповідальні за дотримання митного режиму; 4) у разі невиконання зобов`язань щодо використання чи споживання товарів, що випливають з умов цільового використання, за яких надається податкова пільга при випуску товарів для вільного обігу, - особа, на яку покладається обов`язок щодо виконання таких умов; 5) у разі заявлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення до митного режиму транзиту - особа, яка надала зобов`язання щодо доставки цих товарів, транспортних засобів до митного органу призначення; 6) у разі невиконання особою, відповідальною за сплату митних платежів, обов`язку із сплати митних платежів, якщо сплата митних платежів забезпечена гарантом відповідно до положень цього Кодексу, - гарант; 7) у разі застосування загальної фінансової гарантії для забезпечення сплати митних платежів - АЕО, який користується відповідним спеціальним спрощенням. Як убачається з матеріалів справи, у графі 9 МД № UA807200/2019/005500 від 15.11.2019 особою, відповідальною за фінансове врегулювання, визначено ТОВ «ТПК ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА». Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що за такого правового регулювання та з огляду на наявні у справі докази, особою, на яку покладається обов`язок зі сплати митних платежів, є декларант, тобто ТОВ "ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА". Сторонами не заперечується той факт, що товар, задекларований позивачем у попередній митній декларації, був втрачений внаслідок форс-мажорної обставини. При цьому, позивач уважає, що його обов`язок зі сплати митних платежів припинився у зв`язку з тим, що товари до їх випуску виявилися знищеними або безповоротно втраченими внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили за нормальних умов транспортування, зберігання або використання (експлуатації) та за відсутності порушень вимог та умов, установлених цим Кодексом. Митний орган тлумачить приписи п. 2 ч. 1 ст. 290 МК України у контексті приписів ст. ст. 175, 176 МК України, відповідно до яких знищення або руйнування - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари під митним контролем знищуються або приводяться у стан, який виключає можливість їх використання, з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами, установленими на імпорт цих товарів, та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Знищення або руйнування товарів допускається з письмового дозволу митного органу за заявою власника товарів чи уповноваженої ним особи. Позивач же у контексті норми п. 2 ч. 1 ст. 290 МК України посилається на приписи ч. 8 ст. 102 МК України, яка визначає, що митний режим транзиту також припиняється у разі конфіскації товарів, їх повної втрати внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. У разі припинення митного режиму транзиту згідно з частиною восьмою цієї статті вивезення товарів за межі митної території України не вимагається, а гарантії, надані відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 92 цього Кодексу, підлягають поверненню (вивільненню) (ч. 9 ст. 102 МК України). Колегія суддів зазначає, що з метою правильного вирішення цього спору доцільним є визначення підстав для застосування п. 2 ч. 1 ст. 290 МК України за умови перебування знищеного товару у певному митному режимі. Статті 70 та 71 Митного кодексу України визначають, що з метою застосування законодавства України з питань митної справи запроваджуються такі митні режими: 1) імпорт (випуск для вільного обігу); 2) реімпорт; 3) експорт (остаточне вивезення); 4) реекспорт; 5) транзит; 6) тимчасове ввезення; 7) тимчасове вивезення; 8) митний склад; 9) вільна митна зона; 10) безмитна торгівля; 11) переробка на митній території; 12) переробка за межами митної території; 13) знищення або руйнування; 14) відмова на користь держави. Митні режими встановлюються виключно цим Кодексом. При цьому, декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом. Митний режим, у який поміщено товари, може бути змінено на інший, обраний декларантом відповідно до частини першої цієї статті, за умови дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, встановлених відповідно до закону для товарів, що поміщуються у такий інший митний режим. Як встановлено ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (ч. 6 ст. 257 МК України). Відповідно до ч. 8 ст. 257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, встановлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів, зокрема, заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення. Наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 за № 1011 "Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій" (у редакції, чинній на момент подання позивачем попередньої митної декларації) затверджено, окрім іншого, класифікатор типів декларацій та класифікатор митних режимів. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених Митним кодексом. Для декларування у митний режим транзиту товарів, що переміщуються будь-яким видом транспорту, крім випадків, визначених ст. 94 Митного кодексу, використовується митна декларація (у тому числі попередня митна декларація). Як установлено судовим розглядом, позивачем зарезервовано кошти для сплати митних платежів за електронною попередньою митною декларацією типу ІМ40ЕА № UА807200/2019/005500 від 15.11.2019. Відповідно до класифікаторів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 за № 1011, декларація, подана позивачем, № UА807200/2019/005500 від 15.11.2019 - попередня митна декларація з обсягом даних, необхідним для випуску товарів у митний режим, з напрямком перевезення - ввезення (коди ІМ та ЕА), із самостійним визначенням декларантом митного режиму - імпорт (випуск для вільного обігу) (код 40). Доказів зміни митного режиму декларантом (позивачем) на митний режим транзиту з кодами 80, 81 або 82 (Транзит прохідний, Транзит внутрішній або Транзит внутрішній між митним органом, розташованим на території України, зайнятій сушею, та штучними островами, установками або спорудами, створеними у виключній (морській) економічній зоні України та у зворотному напрямку)) у порядку, визначеному законом, з дотриманням необхідних митних формальностей, до суду не надано, а тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що посилання позивача на застосування до спірних правовідносин положень Митного кодексу України щодо процедури вивільнення коштів наслідок втрати товару у митному режимі транзиту є такими, що не підтверджені належними доказами. Колегія суддів ураховує, що позивачем самостійно визначено митний режим для ввезення товару при поданні попередньої митної декларації, а тому посилання на умови поставки товару, визначені у договорі, та Інкотермс 2010, є неприйнятними. Разом з цим, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень надано правомірну оцінку зверненню позивача щодо вивільнення коштів, зарезервованих за попередньою митною декларацією, адже процедура вивільнення таких коштів у такому випадку має здійснюватися за правилами митного режиму знищення та руйнування. Відповідно до статті 175 МК України, знищення або руйнування - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари під митним контролем знищуються або приводяться у стан, який виключає можливість їх використання, з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами, установленими на імпорт цих товарів, та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 статті 176 МК України знищення або руйнування товарів допускається з письмового дозволу органу доходів і зборів за заявою власника товарів чи уповноваженої ним особи. Дозвіл на поміщення товарів у митний режим знищення або руйнування видається органом доходів і зборів, якщо власником чи уповноваженою ним особою: 1) укладено договір на знищення (руйнування) товарів з підприємством, уповноваженим відповідно до законодавства України на знищення (руйнування) відповідних категорій товарів; 2) отримано дозволи на знищення (руйнування) товарів від державних органів, до повноважень яких належить контроль за переміщенням таких товарів. Дозвіл на поміщення товарів у митний режим знищення або руйнування видається органом доходів і зборів безоплатно протягом трьох робочих днів з дати реєстрації відповідної заяви. У разі відмови у видачі дозволу орган доходів і зборів зобов`язаний у зазначений строк письмово або в електронній формі повідомити особу, яка звернулася за отриманням дозволу, про підстави відмови. Поміщення товарів у митний режим знищення або руйнування здійснюється органом доходів і зборів, у зоні діяльності якого проводяться операції зі знищення або руйнування. За приписами частин 2, 3 статті 180 МК України орган доходів і зборів має право здійснювати у будь-який час перевірку товарів, поміщених у митний режим «знищення або руйнування» (до моменту їх фактичного знищення), а також залишків і відходів, одержаних у результаті здійснення операцій із знищення або руйнування (до моменту їх декларування у відповідний митний режим чи видалення відповідно до законодавства України). Відповідні посадові особи органів доходів і зборів та інших державних органів, до повноважень яких належить контроль за переміщенням товарів, що знищуються, мають право бути присутніми під час здійснення операцій із знищення (руйнування) таких товарів. Відповідно до пункту 1 Розділу VI Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму № 657 (далі - Порядок № 657) дозвіл на поміщення товарів у митний режим «знищення або руйнування» надається за заявою декларанта керівником або вповноваженою ним посадовою особою митного органу, у зоні діяльності якого фактично будуть проводитися операції зі знищення або руйнування таких товарів. Разом із заявою митному органу подаються: договір на знищення (руйнування) товарів з підприємством, уповноваженим відповідно до законодавства України на знищення (руйнування) відповідних категорій товарів; дозволи на знищення (руйнування) товарів від державних органів, до повноважень яких належить контроль за переміщенням таких товарів; копія відповідного дозвільного документа, що засвідчує право суб`єкта господарювання провадити діяльність зі знищення (руйнування) відповідних категорій товарів; товаротранспортні та інші товаросупровідні документи; інші документи, що стосуються проведення операцій зі знищення або руйнування товарів (за бажанням заявника). До надання дозволу на поміщення товарів у митний режим знищення або руйнування митний орган відповідно до статті 180 Кодексу має право провести огляд місця проведення операцій зі знищення (руйнування) товарів з метою перевірки можливості проведення таких операцій відповідно до вимог законодавства. Рішення щодо проведення такого огляду приймається в установленому порядку посадовою особою митного органу, якою згідно з Кодексом та цим Порядком надається дозвіл на поміщення товарів у митний режим знищення або руйнування, з урахуванням номенклатури товарів, що піддаються операціям зі знищення (руйнування), характеристики таких операцій та інших обставин із визначенням завдань для такого огляду. За результатами огляду складається відповідний акт. Рішення про надання дозволу на поміщення товарів у митний режим знищення або руйнування або про відмову у наданні такого дозволу оформлюється митним органом шляхом заповнення відповідних розділів заяви. Про прийняте рішення митний орган зобов`язаний невідкладно письмово або в електронній формі повідомити особу, яка звернулася із заявою. У разі прийняття рішення про відмову в наданні дозволу на поміщення товарів у митний режим знищення або руйнування митний орган зобов`язаний повідомити про причини та підстави такої відмови. Як убачається з матеріалів справи, 20.11.2019 до Харківської митниці ДФС надійшов інформаційний лист від перевізника «АМАС авто» [PERSON] про надзвичайну подію, яка виникла 17.11.2019 під час переміщення товарів за МД № UА807200/2019/005500 від 15.11.2019 у зоні діяльності Київської митниці ДФС. За результатами розгляду зазначеного листа Харківською митницею ДФС надано інформацію стосовно прийнятого рішення про припинення (завершення) митного режиму «імпорт» та зазначено порядок дій із залишками та відходами товару. Разом з цим, відповідачем указано, що залишки та відходи товарів, які залишились після пожежі, не були задекларовані у відповідний митний режим або з дозволу митного органу видалені відповідно до законодавства України, звернень до митниці для залучення представників митних органів до знищення (утилізації) залишків товару не надходило, що позивачем не заперечується. Доказів протилежного до матеріалів справи не надано. За такого правового регулювання колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що процес утилізації залишків товару, які ввезено на територію України за електронною попередньою митною декларацією типу ІМ40ЕА № UА807200/2019/005500 від 15.11.2019, відбувався без переміщення таких товарів (їх залишків) до митного режиму знищення або руйнування, відтак, у митного органу відсутні правові підстави для вивільнення зарезервованих коштів за цією декларацією відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 290 МК України. Колегія суддів зважає на те, що однією з умов для висновків відповідача при прийнятті рішення про припинення обов`язку із сплати митних платежів за електронною попередньою митною декларацією типу ІМ40ЕА № UА807200/2019/005500 від 15.11.2019 є факт перебування залишків товару або в митному режимі транзиту, або в митному режимі знищення або руйнування, утім, як установлено судовим розглядом, товар за цією декларацією перебував у митному режимі імпорту, при цьому звернення до митного органу про переміщення залишків товару до іншого митного режиму не надходило ані від декларанта, ані від перевізника чи продавця за зовнішньо-економічним договором. Оцінюючи аргументи позивача щодо умов зовнішньо-економічного договору щодо переходу права власності на товар, колегія суддів зазначає таке. Так, відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту № 0811-16 від 08 листопада 2016 року задекларований у електронній попередній митній декларації типу 1М40ЕА № UA807200/2019/005500 від 15.11.2019 товар поставлявся на умовах DAP - склад Покупця: смт. Бабаї, вул. Вторчерметівська, 4, Харківський район, Харківська область, Україна, відповідно до Інкотермс 2010. Моментом поставки цього товару вважається дата, зазначена у міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) у графі 24. Право власності на цей товар від Продавця до Покупця переходить в момент поставки. Delivered at Place, скорочено DAP (постачання в місці призначення), на умовах (термінів) Інкотермс 2010 означає, що продавець виконав своє зобов`язання з постачання тоді, коли він надав покупцеві товар, випущений в митному режимі експорту та готовий до розвантаження з транспортного засобу, який прибув у вказане місце призначення. Умови постачання DAP покладають на продавця обов`язки нести всі витрати й ризики, пов`язані з транспортуванням товару в місце призначення, включаючи (де це буде потрібно) будь-які збори для експорту з країни відправлення. Термін DAP може застосовуватися під час перевезення товару будь-яким видом транспорту, включаючи змішані (мультимодальні) перевезення. Під словом «перевізник» розуміється будь-яка особа, яка на підставі договору перевезення бере на себе зобов`язання забезпечити самому або організувати перевезення товару по залізниці, автомобільним, повітряним, морським і внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту. Умови постачання DAP (Інкотермс 2010) покладають на продавця обов`язок з виконання експортних митних процедур для вивезення товару, однак, продавець не зобов`язаний виконувати митні формальності для ввезення товару, сплачувати імпортні мита або виконувати інші імпортні митні процедури при ввезенні. Колегія суддів зазначає, що хоч за умовами поставки, визначеними зовнішньоекономічним контрактом № 0811-16 від 08 листопада 2016 року, позивач не є власником товару до моменту його отримання, проте, вказана обставина не спростовує факту того, що у митного органу у межах цього спору, як у суб`єкта владних повноважень, відсутній обов`язок для вивільнення коштів позивача, які були зарезервовані за електронною попередньою митною декларацією. За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги позивача є необґрунтованими, спростовуються наведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, зміст апеляційної скарги, яка частково дублює позовну заяву, подану до суду першої інстанції, містить виключно суб`єктивне бачення позивачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, а відтак, підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Результат розгляду: denied