Рішення адміністративного суду від 2022-01-18 00:00:00+02

Короткий зміст позовних вимог. У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся з вищевказаним адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень: № 0199811305 від 19.04.2018, № 0199851305 від 19.04.2018, № 0199821305 від 19.04.2018. В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки складено акт № 3643/15-32-13-05/ [NUMBER] , відповідно до якого контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем не було сплачено до бюджету податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування по строку 01 серпня 2017 року у сумі 994 625, 90 грн. в наслідок чого встановлено не сплату до бюджету податкового зобов`язання з військового збору по строку 01 серпня 2017 року у сумі 78 718, 82 грн. На підставі вищезазначеного акту перевірки Головним управлінням ДФС в Одеській області було прийнято податкові повідомлення-рішення № 0199811305, 0199851305, 0199821305 від 19.04.2018 . Позивач зазначив, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є отримання додаткового блага, яке виникло у зв`язку із прощенням (анулюванням) кредитором кредиту, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Проте позивач ніколи не отримував грошові кошти у сумі 5 247 921, 66 грн (кредитні кошти), не був стороною будь-якого кредитного договору, а тому позивач не міг отримати відповідне додаткове благо у формі прощення боргу, у зв`язку із чим у останнього не може виникнути податкових зобов`язань перед державою у вигляді сплати відповідних податків. Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що платники податків фізичні особи, які отримували доходи у вигляді додаткового блага, за результатами звітного податкового року вiдповiдно пп.1.2 п. 16 підрозділу 10, ст..163. пп. 164.1.3 п.164.1 ст. 164, п.171.2 (б) ст.171, п. 16 підрозділу 10 розд. ХХ Податкового Кодексу України самостійно розраховують військовий збір в розмірі 1,5 відсотки чистого оподатковуваного доходу, відображають в рiчнiй податковій декларації та сплачують в терміни передбачені для сплати податку на доходи фізичних осіб за вiдповiдний період. ППФО [PERSON] за 2016 рік отримав дохід у вигляді додаткового блага (анулювання прощення) заборгованості за кредитом у сумі 5 247 921,66 грн. В порушення п.п. 162.1 статті 162 1.5 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, п.171.2 (б) ст. 171, п.179.7 ст.179, п. 16 підрозділу 10 розд. ХХ Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року N 2755-VI, із змінами і доповненнями ППФО [PERSON] станом на дату складання акту податкове зобов`язання з військового збору у сумі 78 718,82 грн. до бюджету не сплачено. Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 15 вересня 2021 року адміністративний позов фізичної особи - платника податків [PERSON] задовольнив. Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області: № 0199811305, № 0199851305 № 0199821305 від 19.04.2018. Стягнув на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (вул..Семінарська,5, м.Одеса, 65044, код ЄДРПОУ 43142370) сплачений судовий збір в розмірі 10 510, 30 грн. Короткий зміст вимог апеляційної скарги. Не погоджуючись з даним рішенням суду, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити. Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення: - суд першої інстанції не врахував, що сума прощеної позивачу основної заборгованості за кредитом, є доходом платника податку в повному обсязі та підлягає оподаткуванню як податком на доходи фізичних осіб так і військовим збором (вказане узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 29.01.2019 по справі № 821/77/17). - інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст відзиву до позову. Обставини справи. Суд першої інстанції встановив, що на підставі наказу від 09.02.2018 № 796 Головним управлінням ДФС в Одеській області (правонаступник Головне управління ДПС в Одеській області) головним державним ревізором інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Одеській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання платником податків фізичною особою [PERSON] вимог податкового законодавства в частині декларування доходу, отриманого у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитним договором за період з 01.01.2016 по 31.12.2016. За результатами документальна позапланова невиїзна перевірки складено акт № 3643/15-32-13 05/ [NUMBER] . В акті перевірки зазначено, що відповідно до відомостей, отриманих з ЦБ ДРФО Фізична особа [PERSON] : у ІІ-му кварталі 2016 році отримав дохід у вигляді додаткового блага "ознака 126" у розмiрi 5 247 921,66 грн. ДПІ у Приморському районі ГУ ДФС в Одеській області, для підтвердження отриманих відомостей, надало запити Філії Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" вих. №8824/10/15-32-13-10 від 08.09.2017, на що отримано вiдповiдь вх..№7460/10/15-32/7984 від 09.10.2017 підтвердження інформації наданої у податковому розрахунку за формою 1-ДФ про дохід, отриманий платником податку додаткове благо у виглядi основної суми як боргу (кредиту), прощений (анульований) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Отримано відповідь № 113.21-05H/53 від 03.10.2017 у (вх.№7460/10/15-32/7984 від 09.10.2017), згідно якої АТ "Ощадбанк"/Філія - Одеське обласне управління АТ "Ощадбанк" надав наступну інформацію: згідно з пп. д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України сума боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним рішенням, з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності розглядається як додаткове благо такого платника податку та включається до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Згідно Постанови Правління АТ "Ощадбанк" № 1145 вiд 30.12.2014 у квітні 2016 року було відшкодовано за рахунок резерву, який сформовано філією - Одеське обласне управління АТ "Ощадбанк" було відшкодовано за рахунок резерву, який сформовано в повному обсязі в сумі 5 247 921, 66 безнадійну заборгованість та відображено за ознакою 126 у звіті 1-ДФ. Рекомендованим листом боржника повідомлено про відшкодування боргу за рахунок резерву. Перевіркою дотримання вимог чинного законодавства в частині оподаткування доходу, отриманого у вигляді прощеного (анульованого) боргу за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 [PERSON] встановлено порушення: 1. п.п.162.1.1 п.162.1 ст.162, п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.179.1 ст.179, п.49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями, в наслідок чого встановлено неподання декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік по строку 01 травня 2017 року; 2. п.п.162.1.1 п.162.1 ст.162, п.п.164.2.17 п.164.2 ст. 164, п.171.2 (6) ст..171, п.179.1 ст.179, п.179.7 ст.179 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями, в наслідок чого встановлено несплату до бюджету податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування по строку 01 серпня 2017 року у сумі 994 625,90 грн.; 3. п.п. 162.1 статті 162 1.5 ст.164.1.3 пункту 164.1 статті 164, п.171.2 (б) ст..171, п.179.7 ст.179, п. 16 підрозділу 10 розд. ХХ Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року N 2755-VI, iз змінами і доповненнями, в наслідок чого встановлено несплату до бюджету податкового зобов`язання з військового збору по строку 01 серпня 2017 року у сумі 78718,82 грн. Відповідно до зазначеного акту перевірки податковим органом прийнято оскаржувані повідомлення рішення: № 0199811305 від 19.04.2018, яким збільшено суму за податковим зобов`язанням з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 994 625,90грн. та застосовані штрафні санкції у розмірі 248656,48грн.; № 0199851305 від 19.04.2018 яким збільшено суму за податковим зобов`язанням з військового збору у розмірі 78 718,82грн. та застосовані штрафні санкції у розмірі 19 679,71грн.; № 0199821305 від 19.04.2018р. яким застосовано штрафні санкції у розмірі 170 грн. Позивач вважає висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки необґрунтованими та таким що не підтверджуються фактичними обставинами вправи, а тому і прийняті на його основі податкові повідомлення-рішення такими, що підлягають скасуванню. Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими. Висновок суду першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у позивача був відсутній кредитний договір з АТ "Державний ощадний банк України" отримання додаткового блага, яке виникло у зв`язку із прощенням (анулюванням) кредитного кредитором, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності є неможливим, а тому висновки контролюючого органу викладені в акті № 3643/15-32-13-05/3201013177 є необґрунтованими, та спірні податкові повідомлення-рішення № 0199811305 від 19.04.2018, № 0199851305 від 19.04.2018, № 0199821305 від 19.04.2018 підлягають скасуванню. Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Податкового кодексу України. Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду. За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1. статті 14 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу). Відповідно пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. З аналізу наведених положень ПК України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі. Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом. Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, що листом від 04.09.2020 № 113.20-14/1283/4246/3924 філією - Одеське обласне управління АТ "Ощадбанк" була надані відповідь, що між АТ "Ощадбанк" в особі філії - Одеське обласне управління AT "Ощадбанк" та [PERSON] кредитний договір на суму 5 247 921, 66 грн. не укладався (а.с.8). Також в інтересах позивача до АТ "Державний ощадний банк України" було подано адвокатський запит з метою отримання інформації про те чи дійсно позивач був клієнтом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" у період починаючи з 2006 року по 2019 рiк включно та чи було між ним та банківською установою чи її структурними підрозділами укладено кредитний договір на вищезазначену грошову суму. 21.10.2020 листом №46-09/3642-69801/2020-00/ вих АТ "Державний ощадний банк України" було повідомлено, що ПЗ банку за період з 2006 року по 2019 рік включно відсутній контрагент за вказаними параметрами запиту (фізична особа [PERSON] рнокпп [NUMBER] ) (а.с.9). Натомість у листі № 113.21-50Н/53 від 03.10.2017, який надано філією - Одеське обласне управління АТ "Ощадбанк" ДФС України та ГУ ДФС в Одеській області зазначено, що згідно Постанови Правління АТ «Ощадбанк» М 1145 від 30.12.2014 у квітні 2016 року філією - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» було відшкодовано за рахунок резерву, який сформовано в повному обсязі в сумі 5 247 921,66 грн. безнадійну заборгованість фізичної особи [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), та відображено за ознакою 126 у звіті 1-ДФ. Рекомендованим листом боржника повідомлено про відшкодування боргу за рахунок резерву (а.с. 55). Тобто безнадійну заборгованість відшкодовано зовсім іншій особі - [PERSON] , а не [PERSON] . За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки у позивача був відсутній кредитний договір з АТ "Державний ощадний банк України" отримання додаткового блага, яке виникло у зв`язку із прощенням (анулюванням) кредитного боргу кредитором, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності є неможливим, відповідно висновки контролюючого органу викладені в акті № 3643/15-32-13-05/ [NUMBER] є необґрунтованими, та спірні податкові повідомлення-рішення № 0199811305 ,№ 0199851305 ,№ 0199821305 від 19.04.2018 правомірно скасовані судом першої інстанції. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Згідно з пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі "ZWIERZYСSKI v. POLAND", Арр. 34049/96, 19 June 2001 позбавлення майна, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності. Під час втручання необхідно дотримуватися "справедливої рівноваги" між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (рішення у справі CASE OF PRESSOS COMPANIA NAVIERA S.A. AND OTHERS v. BELGIUM, App. № 17849/91, 20 November 1995). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар. При цьому, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (рішення у справі "BEYELER v. ITALY", App. № 33202/96, 5 January 2000). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок Крім цього, згідно п. 17 рішення у справі «POLIMERKONTEYNER, TOV v. UKRAINE», Арр. 23620/05, 24 November 2016, будь-яке втручання, включаючи те, яке виникло в результаті заходів для забезпечення сплати податків, не повинно порушувати «справедливого балансу» між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення такого балансу в цілому відображається в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на зацікавлену особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову. Доводи апеляційної скарги. Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу. Щодо доводів апелянта про необхідність врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 29.01.2019 по справі № 821/77/17, колегія суддів зазначає, що такі не можуть бути враховані, оскільки вказана постанова винесена за інших фактичних обставин справи. Так, у справі що розглядається матеріалами справи підтверджено, що між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] в період з 2006 року по 2019 рік включно не було укладено жодного кредитного договору, отже у останнього не могло виникнути будь-яких податкових зобов`язань, оскільки в даному випадку, позивач не є платником податку в даних правовідносинах, а відповідачем під час проведення перевірки не правильно, всупереч нормам податкового законодавства визначений суб`єкт кредитних правовідносин, котрий отримав додаткове благо та який зобов`язаний сплачувати відповідний податок (а.с.8,9). Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції. Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає. З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Результат розгляду: denied