Рішення адміністративного суду від 2022-03-09 00:00:00+02

24.04.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до військової частини [NUMBER] про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та невиплати [PERSON] різниці між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксована сума індексації) за період з 01.03.2018 до 03.01.2021; зобов`язати військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити на користь [PERSON] різницю між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксовану суму індексації) за період з 01.03.2018 до 03.01.2021. Позов обґрунтовує тим, що наказом командира 16 окремої бригади армійської авіації (по особовому складу) №58-РС від 24.12.2020 звільнений з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої\~ статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] №276 від 31.12.2020 позивач з 03.01.2021 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вказує, що в період проходження військової служби нарахування військовою частиною грошового забезпечення здійснювалось не в повному обсязі, а саме в період з 01.01.2016 по 03.01.2021 не в повному розмірі нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення. Позивач звернувся до командування ВЧ [NUMBER] із заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 і по дату звільнення з військової служби. Листом №95/426 від 13.04.2021 ВЧ [NUMBER] надала заявнику відповідь та повідомила, що нарахування індексації за цей період відбувається в межах фінансових ресурсів бюджетів, оскільки фінансування ВЧ за цими статтями видатків за вказаний період не здійснювалось, тому індексація грошового забезпечення [PERSON] не нараховувалась та не виплачувалась. Вважає, що індексація грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по січень 2021 року позивачу виплачена не в повному обсязі, а саме не нарахована та не виплачена різниця між сумою індексації, належної до виплати у лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксована сума індексації). Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача що не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, у зв`язку з цим звернувся до суду з цим позовом. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що відповідачем не наведено жодних доводів, які б підтверджували правомірність ненарахування та невиплати ним різниці між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксовану суму індексації). Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У відповідності до частини першої\~ статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України\~ (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення \~з огляду на наступні підстави. Судом встановлені наступні обставини. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) проходив військову службу у лавах Збройних сил України. Відповідно до довідки про суми нарахованого грошового забезпечення [PERSON] за період з 01.01.2016 по 03.01.2021, позивачу: за період з січня 2016 року по лютий 2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалася з причини відсутності фінансових ресурсів; виплату індексації грошового забезпечення здійснено у грудні 2018 року в сумі 71,08 грн., з лютого 2019 року і до звільнення позивача зі служби/січень 2021 року відповідач здійснював нарахування індексації грошового забезпечення, базовим місяцем для нарахування індексації визначено березень 2018 року. Наказом командира 16 окремої бригади армійської авіації (по особовому складу) №58-РС від 24.12.2020 [PERSON] звільнений з військової служби у запас Збройних Сил України відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту; на підставі наказу командира ВЧ [NUMBER] №276 від 31.12.2020 [PERSON] з 03.01.2021 виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. При виключенні зі списків військової частини (03.01.2021) відповідач не нарахував [PERSON] індексацію грошового забезпечення. [PERSON] звернувся до ВЧ [NUMBER] із заявою, серед іншого просив вирішити питання щодо виплати\~ індексації грошового забезпечення за період проходження ним служби. Листом №95/421 від 13.04.2021 ВЧ [NUMBER] надала заявнику відповідь на його звернення, зазначивши, що для виплати індексації в січні 2016-лютому 2018 рр. фінансового ресурсу в Міністерстві оборони не було, у зв`язку з цим фінансування виплат не здійснювалось. 21.04.2021 Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення №380/7001/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/97970875), відповідно до якого частково задовольнив позов [PERSON] : визнав протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо нарахування та виплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018; зобов`язав військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, в задоволенні решти позовних вимог суд відмовив. Це рішення суду не набрало законної силу, у зв`язку із його оскарженням учасниками справи в апеляційному порядку. Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення. Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII. Згідно з частиною першою статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (Закон №2011-XII). Згідно з статтею 1 цього Закону соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено в статті 12\~ Закону №2011-XII. Так, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в\~ Конституції України\~ та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Згідно з статтею 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.\~ Абзацом 2 частини третьої статті 9 Закону №2011-XII визначено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених\~ Конституцією України\~ гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (Закон №1282-XII). За визначенням, наведеним в статті 1 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до частини першої статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення). Стаття 4 Закону №1282-XII визначає підстави для проведення індексації. Так, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Частиною другою статті 5 Закону №1282-XII визначено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (частина перша статті 9 Закону №1282-XII). Відповідно до норм статті 6 Закону №1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.\~ Порядок проведення індексації грошових доходів населення\~ визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (Порядок №1078), який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. Відповідно до пункту 1\~ Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Пунктом 2 Порядку №1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, серед іншого, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби. Відповідно до пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків (абзац перший). Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення (абзац другий). Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу\~ (абзац третій). Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу\~ (абзац четвертий). Нарахування сум індексації або проведення чергового підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, на підставі якого нарахована сума індексації перевищить розмір підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом. Згідно з пп.2 пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. Нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено здійснення індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Індексація грошового забезпечення за своєю суттю є державною гарантією щодо оплати праці, метою якої є підвищення грошових доходів громадян (в межах прожиткового мінімуму) для компенсації подорожчання/зростання споживчих товарів і послуг внаслідок інфляції. Проведення індексації заробітної плати (грошового забезпечення) є обов`язком підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, у разі, коли індекс споживчих цін перевищив поріг індексації. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Норми абзаців 3,4 пункту 5 Порядку №1078 визначають, що якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу (так звана фіксована сума індексації). При цьому сума індексації у місяці підвищення грошових доходів не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Отже, умовою для нарахування фіксованої суми індексації є, коли розмір підвищення грошового доходу не перевищив суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Фіксована сума індексації у такому місяці підвищення доходу розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. При цьому в цьому місяці (місяці підвищення доходу особи) сума індексації не нараховується. Колегія суддів вказує, що в березні 2018 року набрала чинності Постанова КМУ №704, якою розмір посадового окладу [PERSON] з березня 2018 року збільшено більш ніж в чотири рази - з 760 грн. до 3260 грн. Разом з тим, реальне зростання грошового доходу [PERSON] з урахування усіх складових грошового забезпечення в березні 2018 року становило 441,70 грн. (9275,78 грн. 8834,08 грн.). Отже, для визначення «фіксованої» суми індексації в місяці підвищення грошового забезпечення позивача (березні 2018 року) суму підвищеного грошового забезпечення останнього слід порівняти із сумою індексації за лютий 2018 року. При цьому, сума індексації за лютий 2018 року відповідачем ще не нарахована. Рішенням суду від 30.06.2021 у справі №380/7001/21 зобов`язано ВЧ [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018; це рішення суду ще не набрало законної сили через оскарження сторонами в апеляційному порядку. З огляду на те, що відповідач на виконання згаданого рішення суду, та не провів позивачу нарахування індексації за лютий 2018 року, відсутня необхідна складова для порівняння з метою визначення того, чи є підстави виплачувати [PERSON] так звану «фіксовану» суму індексації. Отже, вимоги позивача у цій справі є передчасними. Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити. Згідно з\~ ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених\~ статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied