Рішення адміністративного суду від 2022-08-17 00:00:00+03

У вересні 2019 року Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі - ТОВ "АрселорМіттал Кривий Ріг") звернулося до суду з позовом до Офісу великих платників податків ДПС (далі - Офіс ВПП ДПС), правонаступником якого є Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - Східне МУ ДПС по роботі з ВПП), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10 червня 2019 року №0005044615, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по декларації за лютий 2019 року на суму 1526702 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 763351 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення контролюючим органом прийнято безпідставно, оскільки висновки про порушення ТОВ "АрселорМіттал Кривий Ріг" вимог податкового законодавства є не обґрунтованими та базуються виключно на припущеннях, натомість у позивача наявні всі первинні документи, які підтверджують здійснення господарських операцій з контрагентами та свідчать про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року у задоволені позовної заяви відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 10 червня 2019 року №0005044615 в частині зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 1472651,30 грн та застосованих штрафних (фінансових) санкцій на суму 736325,65 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто на користь ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за рахунок бюджетних асигнувань Офісу ВПП ДПС судові витрати на суму 46320 грн. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції, Східне МУ ДПС по роботі з ВПП подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року. Зокрема, відповідач посилається на те, що судом апеляційної інстанції при ухваленні постанови не враховано висновки викладені Верховним Судом у постановах від 19 березня 2019 року (справа №825/2073/18), від 2 жовтня 2018 року (справа №816/2328/17). Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження за скаргою Східного МУ ДПС по роботі з ВПП на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року. Підставою для відкриття касаційного провадження у справі є посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; оскарження судового рішення з підстави, передбаченою частиною другою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», скориставшись своїм правом надало до суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваного судового рішення зазначило, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просило відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення першої та апеляційної інстанцій в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Офісом ВПП у період з 22 квітня 2019 року по 15 травня 2019 року на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.8 пункту 78.1.8 статті 78 ПК України, згідно наказу Офісу ВПП ДФС від 22 квітня 2019 року №882, направлень на перевірку від 22 квітня 2019 року №130/28-10-46-15, №131/28-10-46-15, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з питання дотримання вимог податкового законодавства при формуванні від`ємного значення податку на додану вартість (далі - ПДВ), яке становить більше 100000 грн по декларації з ПДВ за лютий 2019 року, за результатами якої 17 травня 2019 року складено Акт №73/28-10-46-15/24432974. Згідно висновків Акта перевірки встановлено порушення позивачем: пунктів 198.1, 198.3, 198.8 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого завищено податковий кредит за період з 1 лютого 2019 року по 28 лютого 2019 року на загальну суму ПДВ 1526702 грн; пунктів 200.1, 200.4 статті 200 ПК України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за період з 1 лютого 2019 року по 28 лютого 2019 року у розмірі 1526702 грн. На підставі Акта перевірки, Офісом ВПП 10 червня 2019 року прийнято податкове повідомлення-рішення №0005044615, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ по декларації за лютий 2019 року на суму 1526702 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 763351 грн. Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач подав скаргу до Державної фіскальної служби України, яка рішенням від 22 серпня 2019 року №40462/6/99-99-11-04-02-25 про результати розгляду скарги, податкове повідомлення-рішення залишила без змін, а скаргу - без задоволення. Позивач, вважаючи, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 10 червня 2019 року №0005044615 є безпідставним та прийнятим з порушенням норм податкового законодавства, звернувся до суду з цим позовом про визнання його протиправним та про його скасування. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України. Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Згідно із пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу. Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. За приписами пункту 198.6 статті 198 ПК України, до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). Згідно із пунктом 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Пунктом 200.4 статті 200 ПК України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ХIV), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за результатами перевірки та опрацювання відхилень, встановлених системою автоматизованого співставлення податкового кредиту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та зобов`язань контрагентів за період з 1 лютого 2019 року по 28 лютого 2019 року встановлено порушення пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту позивачем на суму ПДВ 54050,91 грн внаслідок непідтвердження податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, з яких (у розрізі контрагентів): АТ "Українська залізниця" - 2078,28 грн, ПП "Фастком-Україна" - 28 570,42 грн, ТОВ "СХІДЕНЕРГОМАШ» - 8114,40 грн, ПАТ "АЗОВКАБЕЛЬ" - 9070,69 грн, ТОВ "КРИВОРІЗЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ" - 2699,62 грн, ТОВ "ШНЕЙДЕР ЕЛЕКТРІК УКРАЇНА" - 2147,16 грн, ТОВ "СТОЖАРИ ЛТД" - 466,52 грн, ТОВ "ФАРЛЕП-ІНВЕСТ" - 656,77 грн, ТОВ "СУЧАСНА СЕРТИФІКАЦІЯ ТА ІНСПЕКЦІЯ "ССІ» - 188 грн, ТОВ "ІНТЕРГЕОКОМ" - 33,27 грн, ТОВ "МЕТ-АЛ" - 11,25 грн, Відділ освіти виконавчого комітету Інгулецької районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу - 10,21 грн, ПАТ "УКРТЕЛЕКОМ" - 4,32 грн. Також суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність формування податкового обліку позивача за господарськими операціями з ТОВ «ДОРВОДГАЗБУД», ТОВ «РИТМ», ТОВ «ТПК НОВАТЕК`ТОВ «ЕНЕРГОАТІС», ТОВ «ЕНЕРГОЕКСПОРТ», ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД», ПП «ВКФ «ЕЛТІК» та відсутності фактичного здійснення господарських операцій за участю позивача та зазначених контрагентів, як наслідок підстави для скасування податкового повідомлення-рішення від 10 червня 2019 року №0005044615 - відсутні. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про часткове задоволення позовних вимог про скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 10 червня 2019 року №0005044615 в частині зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 1472651,30 грн та застосованих штрафних (фінансових) санкцій на суму 736325,65 грн, дійшов протилежних висновків. Третій апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про те, що позивачем до суду надано всі первинні документи, які містяться в матеріалах справи з операцій з ТОВ «ДОРВОДГАЗБУД», ТОВ «РИТМ», ТОВ «ТПК НОВАТЕК`ТОВ «ЕНЕРГОАТІС», ТОВ «ЕНЕРГОЕКСПОРТ», ТОВ «Дніпропетровський машинобудівний завод», ПП «ВКФ «ЕЛТІК», які оформлені у відповідності до вимог Закону №996-ХIV та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій, й вказаними документами підтверджується реальність здійснення позивачем господарських операцій з вищезазначеними контрагентами в частині надання послуг (виконання робіт), що спричинили реальну зміну в його майновому стані. Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з таких підстав. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про те, що висновки суду апеляційної інстанції є передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи. Так, з метою дослідження фактичного придбання активів у межах господарської діяльності необхідно встановити зміст господарських операцій, договірні умови, фактичний порядок надання послуг, обсяги і зміст послуг, мету придбання послуг, належним чином дослідити первинні бухгалтерські документи, складені щодо господарських операцій, з`ясувати, чи розкривають первинні документи зміст операцій з придбання активів, та оцінювати такі докази кожний окремо та у їх сукупності, а також у сукупності з іншими доказами у справі. Згідно із частиною третьою статті 2 КАС України, одним із принципів адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі. Дотримання цього принципу вимагає від суду, який розглядає адміністративну справу, встановлення фактичних обставин справи, навіть якщо на них немає посилання сторін в їх доводах чи запереченнях, з витребуванням відповідних доказів в тому числі із власної ініціативи, що обумовлюється публічним характером спору в адміністративній справі. Вимоги частини четвертої статті 9 КАС України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається. Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 КАС України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов. Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом апеляційної інстанції зазначених вимог не виконано, у зв`язку з чим суд касаційної інстанції вважає передчасними його висновки щодо підтвердженості здійснення ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» господарських операцій з його контрагентом, а саме ТОВ «ДОРВОДГАЗБУД», ТОВ «РИТМ», ТОВ «ТПК НОВАТЕК`ТОВ «ЕНЕРГОАТІС», ТОВ «ЕНЕРГОЕКСПОРТ», ТОВ «Дніпропетровський машинобудівний завод», ПП «ВКФ «ЕЛТІК». Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення. Водночас, як суд апеляційної інстанції в обґрунтування постанови про задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень зазначив лише, що позивачем надано належні первинні документи, які підтверджують здійснення господарських операцій з його контрагентами, які знаходяться в матеріалах справи. При цьому, суд апеляційної інстанції, не перевірив та не дослідив реальність господарських операцій позивача згідно договорів з ТОВ «ДОРВОДГАЗБУД», ТОВ «РИТМ», ТОВ «ТПК НОВАТЕК`ТОВ «ЕНЕРГОАТІС», ТОВ «ЕНЕРГОЕКСПОРТ», ТОВ «Дніпропетровський машинобудівний завод», ПП «ВКФ «ЕЛТІК», не надав відповідної оцінки первинним документам наданим до суду ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на підтвердження здійснення господарських операцій із вказаними контрагентами. Суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарських операцій, чого судом апеляційної інстанції зроблено не було. Частинами першою - третьою статті 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. В силу вимог пункту 3 частини першої статті 322 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням: а) встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; б) доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; в) мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу; г) чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи та (або) інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; ґ) висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції. Таким чином, у мотивувальній частині постанови необхідно наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів у їх взаємній сукупності, з яких виходив суд при вирішенні спору. Проте, з судового рішення апеляційного суду не вбачається наведення обґрунтованих мотивів, виходячи з яких була надана інша правова оцінка, встановленим судом першої інстанції обставинам. Фактично суд апеляційної інстанції надав іншу юридичну оцінку обставинам справи ніж суд першої інстанції без належного мотивування причин цього, що не відповідає правилам оцінки доказів за статтею 90 КАС України. Наведене дає підстави стверджувати про невжиття належних заходів щодо офіційного з`ясування обставин справи. За змістом частин першої та другої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу. Колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про те, що судом апеляційної інстанції порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам щодо законності і обґрунтованості, а тому таке рішення підлягає скасуванню, а справа відповідно до правил статті 353 КАС України - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції. Згідно частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. Під час нового розгляду суду необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Результат розгляду: partial