Рішення адміністративного суду від 2024-06-27 00:00:00+03

У квітні 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області звернулося до суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови. В обґрунтування позовних вимог вказує, що на виконання рішення суду у справі №560/12462/22 особі зараховані до стажу державної служби певні періоди та призначена з 10.08.2022 пенсія державного службовця, проведене нарахування пенсії, з урахуванням виплачених сум. Пенсійний орган вважає надані довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця такими, що видані з порушенням вимог чинного законодавства, а також рішенням суду у справі № 560/12462/22 не визначені конкретні довідки (складові заробітної плати), які мають застосовуватись для обрахунку пенсії. Відтак в результаті проведеного перерахунку розмір пенсії за віком згідно із Законом України "Про державну службу" з 10.08.2022 є меншим (2027,00 грн) від розміру пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (станом на 01.08.2022 4251,05 грн, станом на 01.09.2023 4536,42 грн), тому проводити перерахунок пенсії недоцільно. Пенсія [PERSON] встановлена в розмірі 4251,05 грн. Посилається на безпідставність постанови державного виконавця від 08.03.2024 ВП № 72066303 про накладення штрафу, оскільки листом від 15.09.2023 Пенсійного фонду на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 20.06.2023 повідомив відповідача щодо виконання рішення суду від 23.01.2023 у справі №560/12462/22 та надав підтверджуючі документи. Просить позов задовольнити. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.01.2023 у справі №560/12462/22 виконано боржником в межах наданих йому повноважень, тому підстави для накладення штрафу за невиконання рішення суду відсутні. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що рішенням від 23.01.2023 у справі №560/12462/22 Хмельницький окружний адміністративний суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати [PERSON] до стажу державної служби періоди його роботи на посадах у Кривачинецькій сільській раді з 04.07.2001 по 15.03.2016 та призначити з 10.08.2022 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII, провести нарахування та виплату пенсії, із урахуванням раніше проведених виплат. 05.06.2023 за заявою позивача виданий виконавчий лист у справі №560/9340/22. У зв`язку з невиконанням зазначеного рішення суду державний виконавець 20.09.2023 прийняв постанову ВП№72066303 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. Рішенням від 13.11.2023 у справі №560/18274/23 Хмельницький окружний адміністративний суд позов Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.10.2023 залишив без задоволення. 15.02.2024 [PERSON] подав до відповідача заяву, у якій стверджував, що рішення суду від 23.01.2023 у справі №560/12462/22 \~не \~виконане та просив вжити заходів щодо виконання. 08.03.2024 головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Секрета О.М. склав акт про повторне невиконання рішення та 08.03.2024 виніс постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 10200,00 грн. Вважаючи постанову про накладення штрафу від 08.03.2024 \~ВП № 72066303 протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом. Оцінюючи спірні правовідносини, які виникли між сторонами, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій є Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII). Згідно зі статтею 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Відповідно до положень пункту першого частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Частиною шостою статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону №1404-VIII). Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії визначена положеннями ст.75 Закону №1404-VIII. Відповідно до ст. 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Отже, вказаною нормою встановлено визначальну ознаку для накладення на боржника штрафу, а саме невиконання рішення суду без поважних причин. При цьому, поважними, в розумінні Закону України "Про виконавче провадження", можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення. Так, відповідно до 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Відповідно до ч.1 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Зі змісту постанови державного виконавця ВП №72066303 від 08.03.2024 вбачається, що вона прийнята у зв`язку з надходженням заяв стягувача від 19.09.2023 та від 15.02.2024, без перевірки відображеної у ній інформації. Оскаржувана постанова не містить мотивів та обґрунтувань її прийняття, які були б належним чином встановлені та перевірені державним виконавцем в ході вчинення виконавчих дій. Так, до матеріалів справи не додано доказів вчинення державним виконавцем дій з метою встановлення обставин виконання рішення суду у справі № 560/12462/22, доказів звернення до відповідача з метою отримання розрахунків, довідок чи пояснень щодо перерахунку пенсії стягувача на виконання рішення суду. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи [PERSON] до заяви про перерахунок пенсії від 10.08.2022 надав довідки видані Війтовецькою селищною радою: - від 28.07.2022 №362 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) станом на 27.07.2022; - від 28.07.2022 №361 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) за період з липня 2017 року по червень 2022 року. За даними трудової книжки від 03.08.1984 [NUMBER] та Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового \~державного соціального страхування 15.03.2016 року [PERSON] звільнений з посади старости на території села Криваченці. З 01.06.2017 по серпень 2020 року [PERSON] працював ветеринарним лікарем у приватного підприємця [PERSON] , з 02.09.2021 по теперішній час працює сторожем в КНП «Хмельницький обласний фтизіопульмонологічний медичний центр», зазначені посади не відносяться до посад державної служби. Відповідно до позиції органу Пенсійного фонду, який здійснює перерахунок пенсії складові заробітної плати, зазначені в довідках Війтовецької селищної ради від 28.07.2022 №361 і №362 за період з липня 2017 року по червень 2022 року належать іншій особі. В порушення вищезазначених приписів державний виконавець не перевірив наведену інформацію, чи підлягала вона врахуванню згідно приписів рішення від 23.01.2023 у справі №560/12462/22, в оскаржуваній постанові не навів відповідних мотивів. 18 травня 2023 року на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.01.2023, Головним управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зараховано [PERSON] до стажу державної служби період роботи з 04.07.2001 по 15.03.2016. Суб`єкт владних повноважень виходив з того, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.01.2023 у справі №560/12462/22 не покладено жодних зобов`язань щодо врахування при обчисленні пенсії згідно з Законом України «Про державну службу» довідок про заробітну плату від 28.07.2023 №361, №362 та те, що довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця видані з порушенням вимог чинного законодавства, підстави для їх врахування при розрахунку розміру пенсії відсутні. З урахуванням цих обставин, позивач листом від 15.09.2023 (а.с.7) повідомляв відповідача про те, що в результаті проведеного перерахунку на підставі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.01.2023 розмір пенсії [PERSON] за віком згідно з Законом України «Про державну службу» з 10.08.2022 є меншим (2027,00 грн) від розміру пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (станом на 01.08.2022 4251,05 грн, станом на 01.09.2023 4536,42 грн) проводити перерахунок пенсії недоцільно. Пенсія [PERSON] встановлена в розмірі 4251,05 грн, заборгованість на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/12462/22 від 23.01.2023 відсутня. Водночас, державним виконавцем на виконання покладених на нього обов`язків не перевірено обставин, зазначених боржником в листі від 15.09.2023, не встановлено, чи проведено пенсійним органом перерахунок пенсії [PERSON] на виконання рішення суду у справі № 560/12462/22, чи нараховано та виплачено відповідну доплату. З урахуванням вищезазначеного, на момент прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього. Поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм Закону України «Про виконавче провадження» можуть вважатися обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій. За таких обставин постанову ДВС про накладення стягнення за невиконання судового рішення не можна визнати законною та обґрунтованою. Системний аналіз зазначеного дає підстави колегії суддів дійти висновку, що оскаржувана постанова ДВС є незаконною, прийнятою передчасно, без встановлення дійсних прав та обов`язків сторін, а тому підлягає скасуванню. Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду першої інстанції \~та \~дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення. У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317 КАС України\~підставами для скасування судового рішення суду першої \~інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти \~нову постанову про задоволення позову.

Результат розгляду: granted