Рішення адміністративного суду від 2022-06-02 00:00:00+03

[PERSON] звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району, в якому просила: - визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні компенсації послуги «муніципальна няня» від 28.05.2021 [PERSON] ; - зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію послуги «муніципальна няня» за квітень 2021 року у розмірі 1921,00грн., за травень 2021 року у розмірі 1921,00грн., за червень 2021 року у розмірі 1921,00грн., за липень 2021 року у розмірі 1921,00грн. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08.11.2021 року адміністративний позов [PERSON] було задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про відмову в призначенні компенсації послуги «муніципальна няня» від 28.05.2021 [PERSON] . Зобов`язано Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району нарахувати та виплатити [PERSON] з послуги «муніципальна няня» за квітень 2021 року, за травень 2021 року, за червень 2021 року, за липень 2021 року у загальному розмірі 7684,00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що компенсація послуги «муніципальна няня» призначається отримувачу послуг за умови зайнятості кожного з батьків, опікунів дитини, відповідно до Закону України «Про зайнятість населення». Відзив від позивача на адресу суду не надходив. Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України. Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав. Як було встановлено судом першої інстанції, позивач є матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 02.10.2018 Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. 01.02.2021 між [PERSON] (Замовник) та ФОП [PERSON] (Виконавець) було укладено договір надання послуги з догляду за дитиною до трьох років «муніципальна няня» (надалі - Договір), що надається відповідно до Порядку відшкодування вартості послуги з догляду за дитиною до трьох років «муніципальна няня», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 № 68, за умовами якого Виконавець зобов`язується за завданням Замовника протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату послуги по догляду за дитиною Замовника, а Замовник зобов`язується оплачувати надані послуги. На виконання умов Договору, позивачем здійснено оплату послуги «муніципальна няня» за лютий 2021 року у сумі 2000,00грн.; що підтверджується квитанцією ББАЮ №641448 від 01.02.2021. 25.02.2021 позивачем подано до відповідача пакет документів для відшкодування послуги «муніципальна няня», а саме: заява на призначення компенсації послуги «муніципальна няня»; розрахункова квитанція про сплату послуги «муніципальна няня» у розмірі 2000,00 грн. за лютий 2021 року; договір надання послуги з догляду за дитиною до трьох років «муніципальна няня» від 01.02.2021; копія трудової книжки позивача; цивільно-правовий договір укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] від 01.02.2021; платіжне доручення № 7 від 12.02.2021 про сплату єдиного соціального внеску за цивільно-правовим договором укладеним між ФОП [PERSON] та [PERSON] від 01.02.2021; платіжне доручення № 8 від 12.02.2021 про сплату податку на доходи фізичних осіб за цивільно-правовим договором укладеним між ФОП [PERSON] та [PERSON] від 01.02.2021; платіжне доручення від 12.02.2021 про сплату військового збору за цивільно-правовим договором укладеним між ФОП [PERSON] та [PERSON] від 01.02.2021; форма ОК-7 [PERSON] ; квитанція № 0.0.2084696934.1 від 12.04.2021 про сплату єдиного соціального внеску [PERSON] за І квартал 2021 року; копію свідоцтва про народження. Зазначені документи були прийняті відповідачем без зауважень. В подальшому, кожного місяця, в якому надавалась послуга «муніципальна няня», позивач надсилала до відповідача квитанції про оплату послуг «муніципальна няня». Так, позивач направила відповідачу на підтвердження оплати послуги «муніципальна няня» наступні квитанції: - квитанція серія ББАЮ № 641577 від 20.03.2021, що підтверджує здійснення оплати послуги «муніципальна няня» за березень 2021 року у сумі 2000,00грн.; - квитанція серія ББАЩ № 641903 від 15.04.2021, що підтверджує здійснення оплати послуги «муніципальна няня» за квітень 2021 року у сумі 2000,00грн.; - квитанція серія ББАЮ № 641830 від 15.05.2021, що підтверджує здійснення оплати послуги «муніципальна няня» за травень 2021 року у сумі 2000,00грн.; - квитанція серія БВАА № 485753 від 20.06.2021, що підтверджує здійснення оплати послуги «муніципальна няня» за червень 2021 року у сумі 2000,00грн.; - квитанція серія ББАЮ № 641702 від 20.07.2021, що підтверджує здійснення оплати послуги «муніципальна няня» за липень 2021 року у сумі 2000,00грн. Так, судом встановлено, що відповідачем здійснено нарахування та виплату позивачу відшкодування послуги «муніципальна няня» за лютий, березень 2021 року. В подальшому, відповідачем винесено рішення про відмову в призначенні компенсації послуги «муніципальна няня» від 28.05.2021 року яким позивачу відмовлено у призначенні компенсації послуги «муніципальна няня» з 01.04.2021, з посиланням на те, що враховуючи п.5 Порядку відшкодування вартості послуги з догляду за дитиною до трьох років «муніципальна няня», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 №68 зі змінами та доповненнями від 30.09.2020 № 897, а саме: компенсація послуги «муніципальна няня» призначається отримувачам послуги «муніципальна няня» за умови зайнятості кожного з батьків, опікунів дитини, відповідно до Закону України «про зайнятість населення». Не погодившись з вказаними доводами відповідача, позивач звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів. Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] було подано усі передбачені Порядком № 68 документи та дотримано усі необхідні умови для призначення такої компенсації, визначені цим Порядком, в тому числі документально підтверджено здійснення оплати цієї послуги за спірний період, а отже рішення Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про відмову в призначенні компенсації послуги «муніципальна няня» від 28.05.2021, яким відмовлено позивачу з 01.04.2021 у призначенні компенсації послуги «муніципальна няня» є протиправним та підлягає скасуванню. Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Механізм відшкодування вартості послуги з догляду за дитиною до трьох років «муніципальна няня» визначено Порядком відшкодування вартості послуги з догляду за дитиною до трьох років «муніципальна няня», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 № 68 (далі - Порядок № 68). Відповідно до п. 2 Порядку № 68, у цьому Порядку терміни вживаються у такому значенні: послуга з догляду за дитиною до трьох років «муніципальна няня» (далі - послуга «муніципальна няня») - послуга, що надається для підтримки батьків, опікунів дитини для забезпечення догляду за дитиною до трьох років; отримувач послуги «муніципальна няня» - батьки, опікуни дитини; муніципальна няня - будь-яка фізична особа - підприємець (КВЕД 97.00 та / або КВЕД 88.91) / юридична особа (КВЕД 78.20 та/або КВЕД 85.10), яка надає послугу з догляду за дітьми та з якою укладено договір про здійснення догляду за дитиною до трьох років, крім державних і комунальних закладів дошкільної освіти, батьків та опікунів дитини. Згідно п. 3 Порядку № 68, відшкодування вартості послуги «муніципальна няня» є щомісячною адресною компенсаційною виплатою одному з батьків, опікуну дитини до трьох років (далі - компенсація послуги «муніципальна няня») за здійснення догляду за дитиною протягом місяця. Призначення та виплата грошової компенсації здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - місцевий структурний підрозділ з питань соціального захисту населення). Відповідно до п. 4 Порядку № 68, компенсація послуги «муніципальна няня» виплачується отримувачу послуги «муніципальна няня» в розмірі прожиткового мінімуму на дітей віком до шести років, установленого на 1 січня відповідного року, за кожну дитину, яку доглядає муніципальна няня, але не більше від вартості послуги «муніципальна няня», сплаченої отримувачем послуги «муніципальна няня». Згідно п. 5 Порядку № 68 визначено, що право на отримання компенсації послуги «муніципальна няня» мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які є батьками, опікунами дитини до трьох років і на законних підставах проживають на території України та уклали договір про здійснення догляду за дитиною до трьох років (далі - договір) з муніципальною нянею. Компенсація послуги «муніципальна няня» надається отримувачам послуги «муніципальна няня» за умови зайнятості кожного з батьків, опікунів дитини відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», за винятком отримувачів послуги «муніципальна няня», які здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет І типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також отримувачів послуги «муніципальна няня», у яких одночасно народилося троє і більше дітей. Компенсація послуги «муніципальна няня» надається у разі, коли один або обидва з батьків, опікунів не зайняті та є особами з інвалідністю І або II групи. Компенсація послуги «муніципальна няня» не призначається батькам, які є батьками - вихователями дитячих будинків сімейного типу, прийомними батьками, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства, отримувачам послуги «муніципальна няня», які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до п. 11 Порядку № 68 передбачено, що місцеві структурні підрозділи з питань соціального захисту населення: розглядають подані документи; перевіряють факт реєстрації фізичної особи - підприємця/юридичної особи, яка надає послугу з догляду за дітьми, з якою укладено договір на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; протягом десяти робочих днів з дати надходження документів приймають рішення про призначення/відмову в призначенні компенсації послуги «муніципальна няня»; протягом трьох робочих днів після прийняття рішення про призначення/відмову в призначенні компенсації послуги «муніципальна няня» письмово або в електронній формі інформують отримувача послуги муніципальна няня про прийняте рішення. Отримувачу послуги «муніципальна няня» може бути відмовлено у призначенні компенсації послуги «муніципальна няня» у разі подання неповного пакета документів, передбаченого пунктами 8 і 9 цього Порядку, відсутності інформації про муніципальну няню в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань та/або викладення недостовірної інформації в договорі. Підставою для відмови в призначенні або для припинення виплати компенсації послуги муніципальна няня є також установлення факту порушення: муніципальною нянею - вимог, передбачених абзацами третім і четвертим пункту 4 цього Порядку: отримувачем послуги муніципальна няня - вимог, передбачених абзацами другим і третім пункту 5 цього Порядку. Згідно п. 12 Порядку № 68, компенсація послуги «муніципальна няня» призначається на строк здійснення догляду за дитиною до трьох років, визначений у договорі, укладеному між отримувачем послуги «муніципальна няня» та муніципальною нянею. У разі продовження строку дії цього договору виплата компенсації послуги «муніципальна няня» продовжується за заявою отримувача послуги «муніципальна няня» з місяця подання заяви. Виплата компенсації послуги «муніципальна няня» здійснюється щомісяця на підставі поданих отримувачем послуги «муніципальна няня» документів, що підтверджують витрати на оплату муніципальній няні послуги «муніципальна няня». Зі змісту вказаних правових приписів вбачається, що компенсація послуги "муніципальна няня" надається за умови зайнятості кожного з батьків відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" та за умови якщо батьки не перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для відмови позивачу у виплаті компенсації «муніципальна няня» були доводи відповідача відносно недотримання в даному випадку умови щодо зайнятості кожного з батьків, опікунів дитини відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», оскільки заявниця є особою працездатного віку, яка не сплачує в повному обсязі єдиний соціальний внесок, а також при цивільно-правовому договорі не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство. Встановивши зміст спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду при розгляді апеляційної скарги, виходить з наступного. Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначено Законом України «Про зайнятість населення». Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» зайнятість - це не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Пунктами 11 та 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що неповна зайнятість це зайнятість працівника на умовах робочого часу, що менший від норми часу, передбаченої законодавством, і може встановлюватися за договором між працівником і роботодавцем з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку; повна зайнятість - зайнятість працівника за нормою робочого часу, передбаченою згідно із законодавством, колективним або трудовим договором. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» відносини у сфері зайнятості населення регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, Господарським та Цивільним кодексами України. Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», іншими актами законодавства. За приписами ч. 3 ст. 3 Закону України «Про зайнятість населення» зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної"), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою. До зайнятого населення також належать: непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, особою з інвалідністю І групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства; батьки -вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за нею відповідно до законодавства. Таким чином, за приписами Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення, зокрема належать як особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) відповідно до Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), так і особи, які працюють на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, в тому числі відповідно до норм Господарського та Цивільного кодексів України. Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до чинного законодавства виконання робіт, надання послуг фізичною особою може здійснюватися як на підставі трудового, так і цивільно-правового договору і основною їх відмінністю є те, що перші регламентуються КЗпП України, а інші - ЦК України. Трудовий договір - це угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Своєю чергою, цивільно-правовий договір - угода між підприємством або фізичною особою-підприємцем й особою на виконання певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство. Тобто, фактично, за цивільно-правовим договором фізична особа може виконувати разові завдання різного характеру (наприклад, підготовка окремих консультацій, або супровід судових справ), при цьому, оплата таких робіт має відбуватися після їх прийняття за результатом (після підписання відповідного акту прийому-передачі). Разом з тим, за вищенаведеними приписами Закону України «Про зайнятість населення» про зайнятість особи може свідчити як робота такої особи за трудовим договором, так і робота особи за цивільно-правовим договором. Як свідчать встановлені обставини справи, позивач, будучи отримувачем послуги «муніципальна няня» з 01.02.2021 уклала з ФОП [PERSON] , як замовником, цивільно-правовий договір, відповідно до умов якого позивач, як виконавець, зобов`язалась виконати такі роботи (надати послуги) замовнику у вигляді реклами в строк з 01.02.2021 до 30.04.2021. Замовник зобов`язався своєчасно прийняти й оплатити виконану виконавцем роботу (п. 1.1., 1.3. цивільно-правового договору від 01.02.2021). Позивачем виконано свої зобов`язання за вищевказаним цивільно-правовим договором від 01.02.2021, що підтверджується актами прийому наданих послуг до цивільно-правового договору від 28.02.2021, від 31.03.2021, від 30.04.2021. В подальшому, 01.05.2021 між позивачем та ФОП [PERSON] , як замовником, укладено цивільно-правовий договір, відповідно до умов якого позивач, як виконавець, зобов`язалась виконати такі роботи (надати послуги) замовнику у вигляді реклами в строк з 01.05.2021 до 31.07.2021. Вказаний цивільно-правовий договір від 01.05.2021 також надавався відповідачу. На підтвердження виконання умов за наведеним договором, позивачем до суду було подано акти прийому наданих послуг до цивільно-правового договору від 31.05.2021, від 30.06.2021, від 31.07.2021. Так, ФОП [PERSON] за вказаними цивільно-правовими договорами від 01.02.2021, від 01.05.2021 сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у порядку та розмірі передбаченому чинним законодавством. Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що укладення [PERSON] цивільно-правових договорів про надання послуг безпосередньо свідчить про те, що позивач є зайнятим населенням у розумінні приписів Закону України «Про зайнятість населення», як особа, яка працює на умовах, передбачених законодавством, в тому числі відповідно до норм ЦК України за цивільно-правовим договором. Крім того, положення Порядку № 68 не пов`язують виплату компенсації послуги «муніципальна няня» з нарахуванням та виплатою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Факт зайнятості батька дитини відповідачем не заперечується. Останній є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вищевказані обставини свідчать про дотримання [PERSON] при зверненні до відповідача із заявою про призначення компенсації послуги «муніципальна няня» умов п.5 Порядку № 68 щодо зайнятості кожного з батьків дитини відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та наявності у останньої права на таку компенсацію. Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи. Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied