Рішення адміністративного суду від 2022-11-21 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови в перерахунку розміру пенсії [PERSON] ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області з 30.12.2009 року здійснити перерахунок та виплату пенсії на підставі постанови Комсомольського районного суду м. Херсона від 26.12.2006 року та наказу УМВС України в Херсонській області №735 о/с від 30.12.2009 року, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 86% сум грошового забезпечення. В обґрунтування позову зазначено, що на момент призначення пенсії позивач мав право на її призначення в розмірі 74% (за 20 років служби - 50%, за кожен наступний 8х3%). Проте після набрання законної сили рішення у справі №2-а-504а/06 та відповідно до встановленої наказом УМВС України в Херсонській області №735 о/с від 30.12.2009 року вислуги років для призначення пенсії в пільговому обчисленні, позивач набув право на призначення пенсії в розмірі 86% (за 20 років служби - 50 %, за кожен наступний 12х3%). Таким чином, враховуючи, що розмір пенсії залежить від вислуги років, позивач має право на перерахунок та виплату пенсії у новому (збільшеному) відсотковому розмірі. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року адміністративний позов задоволено. Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови в перерахунку розміру пенсії [PERSON] . Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області з 30.12.2009 року здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] на підставі постанови Комсомольського районного суду м. Херсона від 26.12.2006 року та наказу УМВС України в Херсонській області №735 о/с від 30.12.2009 року, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 86 % від грошового забезпечення. Стягнув на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області судові витрати у сумі 768,40 грн. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону №2262-XII, в редакції чинній на момент винесення наказу УМВС України в Херсонській області № 735 о/с від 30.12.2009 року, - особам офіцерського складу, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення, а тому позивач набув право на призначення пенсії в розмірі 86% (за 20 років служби - 50 %, за кожен наступний 12х3%). Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року задоволено апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області. Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року скасовано, ухвалено нову постанову, якою у позові [PERSON] відмовлено повністю. Вирішуючи справу, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що нормативний документ, який визначає Пенсійний Фонд України та його органи правонаступником Міноборони, МВС, СБУ, МНС, Державного департаменту з питань виконання покарання та інших органів відсутній, а тому здійснення перерахунку пенсії з нової вислуги років відповідно до рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 26.12.2006 № 2-а 504а/206 не належить до компетенції органів Пенсійного фонду. Разом з цим, Порядком №45 передбачено алгоритм дій пенсійного органу щодо проведення перерахунку пенсії на підставі рішення Кабінету Міністрів України про зміну розміру грошового забезпечення, який полягає у наступній послідовності: уповноважений орган повідомляє Пенсійний фонд України про наявність рішення Кабінету Міністрів України про зміну розміру грошового забезпечення; Пенсійний фонд України повідомляє відповідні структурні підрозділи Пенсійного фонду про підстави проведення перерахунку пенсій та необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку Головним управлінням Пенсійного фонду України; Головні управління Пенсійного фонду України складають відповідні списки та передають їх органам, які уповноважені видавати довідки (у спірному випадку військкомату) про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсій, які готують відповідні довідки. Проте порядок здійснення перерахунку пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 дотримано не було. Органи ПФУ не наділені повноваженнями самостійно визначати розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії, а здійснюють її нарахування на підставі наданих їм іншими органами довідок про розмір грошового забезпечення, і розмір пенсійних виплат - залежить від розміру складових грошового забезпечення, зазначених у таких довідках, а тому вимоги про здійснення перерахунку є передчасними, адже не сформовано нової довідки, відповідно до якої Пенсійний фонд має можливість перерахувати та обчислити позивачу пенсію. Постановою Верховного Суду від 03 серпня 2022 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 у справі №540/1356/19 скасовано. Справу №540/1356/19 направлено на новий розгляд до П`ятого апеляційного адміністративного суду. Скасовуючи постанову апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд виходив з того, що відповідно до положень ст.ст. 124, 126, 313 КАС України розгляд справи судом апеляційної інстанції, якщо справа відповідно до КАС України розглядається з повідомленням учасників, здійснюється за обов`язкового повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи. Суд апеляційної інстанції має переконатися у належному повідомленні учасників справи, та у випадку відсутності відомостей про вручення їм судової повістки відкласти розгляд справи. Проте у спірному випадку у матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача про дату, час і місце апеляційного розгляду, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення адресату з відміткою про отримання рекомендованої кореспонденції, або ж неотримання такої із зазначенням відповідних причин. За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, постановив рішення без повідомлення осіб, чим порушив право скаржника на справедливий апеляційний перегляд справи, а також принципи змагальності сторін, офіційного з`ясування всіх обставин у справі. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року, з огляду на достатність доказів та викладених учасниками письмових доводів у заявах по суті справи, призначено справу до розгляду у новому складі суду в порядку письмового провадження. Під час нового розгляду справи, апеляційний суд враховує, що, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки приписам Положення про Пенсійний фонд України від 06.04.2011 року №384/2011, ст. 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення та виплати пенсій деяким категоріям громадян» від 02.11.2006 року №1522 та обставинам справи і помилково не враховано, що органи Пенсійного фонду здійснюють функції з призначення та виплати пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», починаючи з 01.01.2007 року. Зазначає, що жодним нормативним актом не визначено правонаступництва Пенсійного фонду та його територіальних органів щодо функцій органів, у тому числі Міноборони, МВС, СБУ, МНС, Державного департаменту з питань виконання покарань та інших органів, що здійснювали функції з призначення пенсій відповідній категорії осіб. Отже, здійснення позивачу перерахунку раніше призначеної пенсії не належить до компетенції Пенсійного фонду. Крім того, відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 періоди проходження служби на посадах, виконання обов`язків на яких пов`язано з виховною та соціально-психологічною роботою з особовим складом УМВС, не зараховуються до вислуги років на пільгових умовах. Без належного обґрунтування залишено судом першої інстанції і положення ст.ст. 122, 123 КАС України і помилково не враховано ту обставину, що позивач знав про не здійснення йому спірного перерахунку з 2009 року, проте із цим позовом звернувся лише у 2019 році, тобто із пропуском установленого строку. При цьому, позивачем не наведено будь-яких доводів щодо існування об`єктивно непереборних обставин і які не залежали від його волевиявлення та унеможливили вчасно звернутись за захистом до суду. Окремо апелянт зазначає, що відповідно до положень ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» неотримані суми пенсії з вини пенсіонера може бути виплачено за минулий час, але не більше як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Необґрунтованість висновків суду полягає у застосуванні до спірних правовідносин правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі №646/6250/17, щодо підстав не обмеження будь-яким строком виплати пенсії, оскільки в даному випадку відповідач не вчинив порушень прав позивача на належне пенсійне забезпечення. У відзиві на апеляційну скаргу [PERSON] посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення. Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, наказом УМВС України в Херсонській області від 05.01.2005 року №2 о/с позивача звільнено із органів внутрішніх справ. Згідно із цим наказом, вислуга років для призначення пенсії становить 28 р. 06 міс. 13 днів. З 2005 року позивач перебуває на обліку в УПФУ та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи із 79% від відповідного грошового забезпечення. Відсотковий розмір пенсії позивача на момент її призначення визначений у затвердженому 03.02.2005 року начальником ВФРЕ УМВС України в Херсонській області Висновку про призначення [PERSON] пенсії за вислугу років. Постановою Комсомольського районного суду м. Херсона від 26.12.2006 у справі №2-а-504а/06 позов [PERSON] до УМВС України в Херсонській області задоволено. Суд визнав протиправними дії УМВС України в Херсонській області по розрахунку [PERSON] вислуги років для призначення пенсії періодів служби в ОВС з 16.09.1991 по 05.10.1992, з 04.07.1995 по 14.07.1998, з 14.07.1998 по 14.12.1999, з 20.03.2002 по 05.01.2005 із розрахунку 1 місць служби за 1 місяць. Зобов`язав УМВС України в Херсонській області здійснити позивачу розрахунок вислуги років для призначення пенсії періодів служби в ОВС з 16.09.1991 по 05.10.1992, з 04.07.1995 по 14.07.1998, з 14.07.1998 по 14.12.1999, з 20.03.2002 по 05.01.2005 в пільговому обчисленні із розрахунку 1 місць служби за 1,5 місяця. Зобов`язав УМВС внести зміни до наказу УМВС України в Херсонській області від 05.01.2005 №2 о/с в частині визначення вислуги років [PERSON] з розрахуванням періодів служби в ОВС з 16.09.1991 по 05.10.1992, з 04.07.1995 по 14.07.1998, з 14.07.1998 по 14.12.1999 в пільговому обчисленні з розрахунку 1 місяць служби за 1,5 місяця. На виконання судового рішення у справі №2-а-504а/06, наказом УМВС України в Херсонській області №735 о/с від 30.12.2009 року внесено зміни в пункт наказу УМВС від 05.01.2005 № 2 о/с шляхом визначення вислуги років у календарному обчисленні 28 р. 06 міс. 13 днів, у пільговому 32 р. 08 міс. 04 дні. Також, витяг з наказу від 30.12.2009 року №735 о/с разом із розрахунком вислуги років позивача в календарному обчисленні 26 років 00 місяців 17 днів; за час навчання у цивільних навчальних закладах 02 роки 06 місяців 00 дні; загальної вислуги років для призначення пенсії 32 роки 08 місяців 08 днів, направлено Відділом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку 12.02.2010 року листом за №10/144 Головному управлінню Пенсійного фонду України в Херсонській області для перерахунку раніше призначеної пенсії [PERSON] по пенсійній справі №103/7814. Як свідчать обставини справи, у тому числі наявний в матеріалах справи протокол про розрахунок пенсії з квітня 2018 року, територіальним управлінням пенсійного фонду перерахунок раніше призначеної пенсії на підставі оновлених відомостей щодо вислуги років позивачу не проведений. Крім того, апеляційний суд встановив, що згідно наявних відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області оскаржено в апеляційному порядку постанову Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 грудня 2006 року по справі №2-а-504а/06/2114. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2011 року по справі №2-а-504а/06/2114 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на постанову Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 грудня 2006 року. Разом цим, 14.12.2018 року позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням нової вислуги років, встановленої постановою Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 грудня 2006 року у справі №2-а-504а/06 та наказів УМВС України в Херсонській області №735 о/с від 30.12.2009 року, №2 о/с від 05.01.2005 року. Розглянувши заяву, у задоволенні вимог позивача було відмовлено, про що Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повідомило у листі від 28.12.2018 року №190/к-99-1. Як на підставу для залишення вимог заявника без задоволення, Управління послалось на те, що відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» періоди проходження служби на посадах, виконання обов`язків на яких пов`язано з виховною та соціально-психологічною роботою з особливим складом УМВС, не зараховуються до вислуги років на пільгових умовах. Разом з цим, оскільки нормативними актами не передбачено, що Пенсійний Фонд України та його органи є правозаступником МВС, Управління зазначило, що здійснення перерахунку пенсії з нової вислуги років відповідно до рішення суду від 26.12.2006 року №2-а-504а/206 не належить до компетенції органів Пенсійного фонду. Не погоджуючись із відмовою Управління у проведенні перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (в редакції, яка діяла на момент призначення позивачу пенсії за вислугу років) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, кримінально-виконавчої системи України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Так, за правилами п. «а» ч. 1, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (в редакції, яка діяла на момент призначення позивачу пенсії) пенсії за вислугу років особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12), призначаються в таких розмірах: 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення. Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів. Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (в редакції, яка діяла на момент призначення позивачу пенсії) заяви про призначення пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей подаються до районного (міського) органу Пенсійного фонду України за місцем проживання, а особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей - до органів пенсійного забезпечення Міністерства оборони України, спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону України, Управління державної охорони, інших військових формувань, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного департаменту України з питань виконання покарань, Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи. Згідно із ч. 1 ст. 49 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (в редакції, яка діяла на момент призначення позивачу пенсії) пенсії військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей призначають районні (міські) органи Пенсійного фонду України, а особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей - органи пенсійного забезпечення Міністерства оборони України, спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону України, Управління державної охорони, інших військових формувань, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного департаменту України з питань виконання покарань, Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи. За правилами ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (в редакції, яка діяла на момент призначення позивачу пенсії) пенсіонерам з числа військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей пенсії виплачуються органи Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від прописки. Пенсіонерам з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей пенсії виплачуються установами Ощадного банку України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від прописки, на підставі відповідних документів, які оформляються органами пенсійного забезпечення Міністерства оборони України, спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону України, Управління державної охорони, інших військових формувань, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного департаменту України з питань виконання покарань, Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської \~катастрофи. На момент направлення витягу з наказу від 30.12.2009 року №735 о/с разом із розрахунком вислуги років для перерахунку раніше призначеної пенсії позивача та його звернення до відповідача за перерахунком пенсії статтями 48, 49, 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII функції по призначенню пенсії відповідної категорії осіб покладено на органи Пенсійного фонду України. Окрім законодавчо встановлених змін у порядку пенсійного забезпечення вказаної категорії осіб, передача функцій органам Пенсійного фонду України з призначення та виплати пенсій цим громадянам врегульована постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 року №1522. У тому числі, відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (в редакції, яка діла на момент одержання відповідачем нових відомостей про вислугу років позивача та на момент виникнення спірних правовідносин) перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону. Окрім того, в рішенні Конституційного Суду України від 05.04.2001 року по справі №1-16/2001 визначено, що Конституцією України закріплено принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Отже, при перерахунку пенсії відсотковий розмір, з якого призначається пенсія, визначається з урахуванням вислуги років. При цьому застосуванню підлягає норма закону у редакції, яка була чинною на час призначення пенсії. Слід також зазначити, що положення «а» ч. 1, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (в редакції, яка діяла на момент призначення позивачу пенсії) не передбачають будь-якої вказівки щодо обчислення вислуги лише в календарних роках, а передбачає виплату пенсії за наявності вислуги 20 років і більше. Виходячи з обставин цієї справи, загальний строк вислуги позивача становить 32 роки 08 місяців 08 днів, що відповідно до положень «а» ч. 1, ч. 2 ст. 13 Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII дає позивачу право на виплату пенсії в розмірі 86% відсотків від відповідного грошового забезпечення. Посилання апелянта на не встановлення постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 відповідного переліку посад, за якими розраховується пільговий стаж позивача, фактично зводяться до незгоди із судовим рішенням, яке набрало законної сили в адміністративній справі №2-а-504а/06. При цьому, в силу положень ст.ст. 14, 78 КАС України висновки суду є обов`язковими для виконання усіма органами державної влади і, виходячи з законодавчої передачі функцій по призначенню та перерахунку пенсі вказаній категорій осіб до органів пенсійного фонду, обставини щодо вислуги років позивача, встановлені вказаним рішенням суду, доказуванню не підлягають. Таким чином, є правильними висновки суду першої інстанції про наявність у позивача права на обчислення пенсії за вислугу років, виходячи з 86% від відповідного грошового забезпечення. Не дотримання вищеприведених норм законодавства та не врахування відомостей про вислугу років, оформлених компетентним органом, підтверджує неправомірність дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії та наявність правових обставин для зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити ці дії в судовому порядку. Під час вирішення справи, одночасному врахуванню підлягають й положення ст. 2 КАС України, згідно яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. За правилами наведеної норми адміністративного процесуального законодавства, захисту підлягають саме порушені права та інтереси особи з боку суб`єкта владних повноважень. На переконання апеляційного суду, видання УМВС України в Херсонській області наказу від 30.12.2009 року №735 о/с про внесення змін до наказу УМВС від 05.01.2005 №2 о/с в частині визначення вислуги років у календарному обчисленні 28 р. 06 міс. 13 днів, у пільговому 32 р. 08 міс. 04 дні, а також відсутність заперечень позивача в правильності обчислення вислуги років для призначення пенсії, виключає наявність обґрунтованих обставин вважати не виконаним рішення суду в адміністративній справі та порушеними права та інтереси позивача в частині не виконання суб`єктом владних повноважень покладеного на нього обов`язку. Крім того, апеляційний суд зазначає, що вимоги у позові в частині зобов`язання суб`єкта владних повноважень про здійснення перерахунку та виплату пенсії позивача на підставі судового рішення, яке набрало законної сили в іншій адміністративній справи, фактично направлені на забезпечення судом судового контролю у відповідній справі, який реалізується в порядку ст.ст. 382, 383 КАС України і не потребує звернення із окремою позовною заявою. Таким чином, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту прав та інтересів позивача є саме судовий висновок про неправомірність відмови територіального управління органу пенсійного фонду у проведенні позивачу перерахунку та виплати пенсії, виходячи з належних даних про вислугу років, а саме виходячи з 86% від відповідного грошового забезпечення. Судом першої інстанції не надано належної правової оцінки як доводам учасників щодо функціональних повноважень органу пенсійного фонду з призначення та перерахунку пенсії відповідній категорії громадян так і не було обрано належний та ефективний спосіб захисту прав у спірних правовідносинах. Щодо питання дотримання позивачем строку звернення із адміністративним позовом, апеляційний вважає за необхідне звернути на наступні положення адміністративного процесуального законодавства в контексті обставин у цій справі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені ст. 123 КАС України. Частинами 1, 2 вказаної статті КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Аналіз наведених норм показав, що звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів особа може реалізувати в межах терміну, визначеного адміністративним процесуальним законодавством або іншими законами. Строк звернення до адміністративного суду вважається проміжком часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Обов`язок доведення обставин, з якими пов`язується поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась із адміністративним позовом. У постанові від 31 березня 2021 року по справі № 240/12017/19 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду визначив, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись». Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. У спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 року по справі №510/1286/16-а). Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19). Також, Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав наголошено на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву. Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав звернула увагу на те, що таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує. З урахуванням наведеного, Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав зазначено, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою. З урахуванням наведеного, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №822/1928/18) та дійшла наступного висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії: 1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів; 2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо. Апеляційний суд враховує, що вказані висновки Верховного Суду викладені з питання застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, а відтак відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України підлягають застосуванню у цій справі. Так, спірні правовідносини виникли з приводу відмови органом пенсійного фонду у проведені позивачу перерахунку пенсії з урахуванням належного відсоткового розміру з 30.12.2009 року. Право на такий перерахунок пенсії виник у позивача у зв`язку із виданням на виконання судового рішення у справі №2-а-504а/06 наказу УМВС України в Херсонській області №735 о/с від 30.12.2009 року щодо визначення йому вислуги років у календарному та пільговому обчисленні. Як свідчать обставини справи, відповідний перерахунок пенсії позивачу з настанням таких обставин проведений не був. Разом з цим, обставини справи показали, що про порядок обчислення пенсії позивачу було відомо з моменту призначення соціальних виплат. У зв`язку із чим, позивач у 2006 році оскаржив до суду неправомірні дії УМВС стосовно обчислення вислуги років його служби. Порушені права та інтереси позивача в частині обчислення вислуги років фактично відновлені з 30.12.2009 року шляхом видання наказу УМВС України в Херсонській області наказу за №735о/с. З лютого 2010 року належні відомості про вислугу років позивача перебували у розпорядженні територіального органу пенсійного фонду. Одночасному врахуванню підлягає й те, що у заяві від 13.12.2018 року (вх. від 14.12.2018 року) позивач просив УПФУ здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії у новому (належному) відсотковому розмірі. Зміст заявлених вимог свідчить про обізнаність позивача із розміром пенсії, фактичною бездіяльністю компетентного органу щодо перерахунку соціальних виплат. Водночас, маючи реальну та об`єктивну можливість вчинити активні дії з метою отримання належного розміру пенсії, без зайвих зволікань та в розумний строк після отримання пенсії, з розміром якої не погоджується, позивач не звертався в УПФУ із вимогами щодо приведення соціальних виплат у відповідність до чинного законодавства. В даному випадку, колегія суддів вважає, що про порушення своїх прав та інтересів (щодо не здійснення перерахунку пенсії) позивач знав щонайменше з 2010 року після коригування в установленому порядку його вислуги років. Проте, із цим адміністративним позовом позивач звернувся 05.07.2019 року, тобто із пропуском строку, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України. Відповідно, не знаходять свого обґрунтованого і правового підтвердження доводи позивача у відповідному клопотанні щодо його перебування на амбулаторному лікуванні з 20.06.2019 року по 08.07.2019 року як підстава для поновлення пропущеного строку. Висновки суду першої інстанції щодо дотримання позивачем процесуального строку та зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії за повний спірний період не відповідають як нормам адміністративного процесуального законодавства так і встановленим обставинам справи. У зв`язку із чим, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для залишення без розгляду адміністративного позову в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату пенсії, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 86% від сум грошового забезпечення, з 30.12.2009 року по 04.01.2019 року включно. Враховуючи викладене, оскільки судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, але не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини, та процесуальному закону, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню у відповідній частині з винесенням нового судового рішення. Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Результат розгляду: partial