Рішення адміністративного суду від 2022-02-23 00:00:00+02

31.08.2021, через засоби поштового зв`язку, громадянин Молдови [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Шевченківського районного відділу у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, в якому просив суд: - визнати протиправними та скасувати рішення № 23 від 28.08.2021 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Молдови [PERSON] , [INFO] , в тому числі і в частині заборони громадянину [PERSON] в`їзду на територію України строком на три роки та постанову про накладання адміністративного стягнення. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про протиправність оскаржуваних рішень відповідача, оскільки при винесення постанови про накладення адміністративного стягнення не зазначено в чому полягає тяжкість покарання, відсутність його суспільної небезпеки та не забезпечено послуг перекладача. При прийняття рішенням про примусове видворення безпідставно заборонено в`їзд на територію України протягом трьох років, що не міститься у переліку ч. 1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". В судовому засіданні суду першої інстанції 03.11.2021 представник позивача позов підтримав частково, зазначав, що [PERSON] добровільно виконав оскаржуване рішення та виїхав за межі України, а також сплатив штраф відповідно до постанови про накладання адміністративного стягнення від 28.08.2021, однак матеріали справи не містять письмових заяв стосовно уточнення позовних вимог або відмови від позовних вимог в частині. \~ Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13.12.2021 в задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представником позивача подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Як свідчать матеріали справи, громадянин Республіки Молдова [PERSON] ( [PERSON] ) народився [INFO] , що підтверджується копією паспорта позивача, терміном дії з 18.01.2017 до 18.01.2024 (а.с.5). Згідно з відміткою у паспорті [PERSON] 14.10.2020 перетнув державний кордон України. 28.08.2021 за порушення правил перебування в Україні відносно позивача фахівцями Шевченківського районного відділу у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП. Зі змісту протоколу встановлено, що громадянин Молдови [PERSON] в`їхав на територію України 14.10.2020 та не виїхав після закінчення відповідного строку перебування, проживає без документів на право проживання в Україні та ухиляється від виїзду з України. Постановою начальника Шевченківського районного відділу у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області Носенко Т.Г. від 28.08.2021 ПН МПТ 001191 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2550,00 грн. Позивач із вказаною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності погодився, сплативши суми штрафу, що не заперечувалось сторонами по справі. Рішенням Шевченківського районного відділу у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області № 23 від 28.08.2021 громадянин Молдови [PERSON] про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни \~громадянина Республіки Молдови [PERSON] , [INFO] , та зобовязано його покинути територію України у термін до 06.09.2021 та заборонено громадянину Республіки Молдови [PERSON] подальший в`їзд в Україну строком на три роки. Не погодившись з рішенням Шевченківського районного відділу у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області № 23 від 28.08.2021 та постановою про накладення адміністративного стягнення, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості. Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду. Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150. Відповідно до п. 1.5 Інструкції № 353/271/150, іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну на підставі рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ про примусове повернення або примусово видворені на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду про примусове видворення. Згідно з п. 1.6 Інструкції № 353/271/150, підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні. Судовим розглядом встановлено, що на момент винесення рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни останній не мав законних підстав на проживання на території України. При цьому, позивачем не наведено доказів наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що виключають примусове повернення до країни походження. Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування рішення Шевченківського районного відділу у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області № 23 від 28.08.2021 про примусове повернення громадянина Молдови [PERSON] до країни походження або третьої країни та зобов`язання покинути територію України у термін до 06.09.2021. Доводів стосовно протиправності оскаржуваного рішення відповідача у наведеній вище частині апеляційна скарга не містить. Крім того, доводів стосовно протиправності прийняття постанови Шевченківського районного відділу у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 28.08.2021 ПН МПТ 001191 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладення адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2550,00 грн. апеляційна скарга не містить, натомість в апеляційній скарзі зазначено, що позивач відмовився від позовних вимог в цій частині та сплатив штраф. Стосовно доводів апелянта відносно відсутності правових підстав для заборони позивачу подальшого в`їзду в Україну строком на 3 роки, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України. Згідно з п. 3 розд. ІІ Інструкції № 353/271/150, рішення про примусове повернення може супроводжуватися забороною подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони подальшого в`їзду обчислюється з дня винесення такого рішення. Якщо рішення про примусове повернення супроводжується забороною в`їзду в Україну, у паспортному документі іноземця проставляється відмітка про заборону в`їзду. Тобто, уповноважені органи державної влади, приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов`язані одночасно приймати рішення й про заборону в`їзду цієї особи на територію України. Встановлена ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» можливість прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну свідчить про наявність в органу ДМС дискреційних повноважень. Суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень, а саме встановити заборону на в`їзд, або не встановлювати таку заборону. Враховуючи положення ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну не є обов`язковою санкцією, а являється факультативною, яка може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження, за наявності передбачених Законом підстав, встановлених частиною першою статей 13 та 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». При цьому, статтею 26 цього Закону не визначено перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки, у випадку прийняття рішення про примусове повернення. Отже, при прийнятті рішення про заборону в`їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб`єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені у ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18.06.2020 у справі № 758/13408/18, від 11.02.2020 у справі № 806/1200/18. Судовим розглядом встановлено, що оскаржуване рішення відповідача не містить обґрунтування необхідності застосування відносно позивача заборони подальшого в`їзду в Україну та зміст рішення не містить посилання на підстави, якими керувався відповідач при прийнятті рішення про встановлення заборони в`їзду в Україну позивачу на строк 3 роки. Отже, позиція органу державної міграційної служби про те, що прийняте рішення про примусове повернення особи в країну походження само по собі є достатньою підставою для одночасного прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну не ґрунтується на вимогах закону. Таким чином, колегія суддів зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції щодо наявності у відповідача правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення в частині заборони позивачу в`їзду в Україну строком на 3 роки. Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Шевченківського районного відділу у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області № 23 від 28.08.2021 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Молдови [PERSON] в частині заборони в`їзду на територію України на 3 роки неповно з`ясовав обставини, що мають значення для справи та рішення суду першої інстанції в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального права, відтак наявні підстави для скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 13.12.2021 в цій частині з прийняттям постанови про задоволення зазначеної частини позовних вимог.

Результат розгляду: partial