Рішення адміністративного суду від 2023-05-18 00:00:00+03

[PERSON] звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним рішення та зобов`язати вчинити певні дії. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.04.2022 у справі №340/5379/21 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області у переведенні [PERSON] з одного виду пенсії на інший, викладену в листі від 03 серпня 2021 року № 5184-5567/Я-03/8-1100/21. \~\~\~Зобов`язано повторно розглянути заяву [PERSON] від 19 липня 2021 року та прийняти рішення про перехід з одного виду пенсії на інший з 01 серпня 2021 року.\~ \~У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.09.2022 у справі №340/5379/21 скасовано рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.04.2022 та прийнято нову постанову, якою позовну заяву [PERSON] задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області у переведенні [PERSON] з пенсії за віком на пенсію в зв`язку з втратою годувальника, оформлену листом №1476-1121/Я-02/8-1100/22 від 14.02.2022. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області перевести [PERSON] з 01.08.2021 з пенсії за віком на пенсію в зв`язку з втратою годувальника в розмірі 70 відсотків пенсії [PERSON] , обчисленої відповідно до частини 10 статті 37 Закону України від 16.12.1993 «Про державну службу». Не виконання відповідачем вказаної постанови стало наслідком подання позивачем до суду першої інстанції заяви в порядку статті 383 КАС України, в якій позивач просила постановити окрему ухвалу в порядку статті 249 КАС України, якою визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08.09.2022 у цій справі та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області усунути порушення вимог законодавства у \~найкоротший термін. В обґрунтування поданої заяви зазначалося, що відповідач станом на кінець лютого 2023 року не здійснив переведення з одного виду пенсії на інший на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08.09.2022, тобто рішення суду залишається невиконаним. На свої звернення до пенсійного органу щодо виконання зазначеної постанови суду вона не отримала жодної відповіді. При цьому, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області володіє усією інформацією, необхідною для переведення її з 01.08.2021 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 70 відсотків пенсії її чоловіка, обчисленої відповідно до ч.10 ст.37 Закону України «Про державну службу», так як розмір заробітної плати та розмір пенсії, які отримував її чоловік перед смертю, відомі ГУ ПФУ в Кіровоградській області, оскільки її чоловік також перебував на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. Тобто, володіючи усією інформацією, необхідною для зміни виду її пенсії на виконання \~судового рішення, що набрало законної сили, пенсійний орган свідомо ігнорує принцип обов`язковості судових рішень. У відзиві на заяву ГУ ПФУ в Кіровоградській області вказуючи про відсутність підстав для її задоволення, зазначає про відсутність протиправної бездіяльності пенсійного органу, про що стверджує позивач. Зазначено, що позивач не надавала відповідних документів, довідок про заробітну плату [PERSON] за нормами Закону України «Про державну службу». При цьому пенсійним органом двічі направлялися запити до Кропивницького апеляційного суду, проте відповіді не отримано. Також вказує, що пенсійний орган повідомляв позивачку про відсутність довідок про заробітну плату. Зазначено, що за життя [PERSON] не отримував пенсію. І відповідно в матеріалах справи за якою виплачувалось довічне грошове утримання судді у відставці відсутня довідка про заробітну плати для призначення пенсії за Законом України «Про державну службу». Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.03.2023 вказану заяву залишено без задоволення. Відмовляючи у задоволені вказаної заяви суд першої інстанції виходив з того, що відсутні беззаперечні обставини, які б свідчили про наявність саме протиправної бездіяльності пенсійного органу, а тому відсутні підстави для задоволені заяви. Також суд першої інстанції відхилив доводи позивача щодо відсутності підстав для витребування довідок про заробітну плату [PERSON] за відповідний період, яка посилалася на те, що розмір пенсії має обраховуватись станом на момент смерті її чоловіка із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади за останнім місцем роботи, зазначивши, що різний підхід сторін до визначення бази обрахунку пенсії згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» може свідчити про наявність іншого спору, який не може бути вирішений у порядку статті 383 КАС України, оскільки взагалі відсутнє будь яке рішення про переведення [PERSON] з пенсії за віком на пенсію в зв`язку з втратою годувальника. Також суд першої інстанції зазначив, що положеннями статті 383 КАС України взагалі не передбачена можливість зобов`язувати відповідача - суб`єкта владних повноважень вчиняти певні дії шляхом усунення порушення вимог законодавства, як зазначено у заяві позивача. Не погодившись з ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.03.2023, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення питання, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08.09.2022 у цій справі, постановити окрему ухвалу в порядку статті 249 КАС України, якою визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08.09.2022 у цій справі, \~зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області усунути порушення вимог законодавства у найкоротший термін. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо відсутності протиправної бездіяльності з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області при виконанні постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08.09.2022 у справі №340/5379/21. Так, відповідачем станом на 28 лютого 2023 року (на час звернення позивача із заявою) не виконано вказану постанову суду яка набрала законної сили, а саме не здійснено переведення позивача з одного виду пенсії на інший. При цьому, пенсійний орган володіє усією інформацією про розмір заробітної плати чоловіка позивача на момент його смерті, так як з відповідного розміру обраховувався розмір його довічного грошового утримання, яке виплачував відповідач. Між тим, суд першої інстанції встановив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області \~не виконує рішення суду, так як йому потрібно отримати додаткові довідки про розмір заробітної плати чоловіка позивача з його колишнього місця роботи, а сама Кропивницького апеляційного суду. При цьому судом встановлено, що Кропивницький апеляційний суд не отримував запити від пенсійного органу про надання необхідних довідок через те, що \~пів року пенсійний орган направляв запити на неіснуючу електронну адресу суду. Проте оскаржуваною ухвалою судом першої інстанції зроблено висновок про те, що суб`єкт владних повноважень не допусти спірної бездіяльності, так ним, зокрема, належним чином направлено третій запит до Кропивницького апеляційного суду від 17 березня 2023 року. Такі висновки суду, на переконання позивача, не можуть виправдовувати \~бездіяльність відповідача, так як період спірної бездіяльності, яку мав перевірити суд, скінчився 28 лютого 2023 року. Також вказано на безпідставність висновків суду про те, що саме позивач \~мала подати необхідну довідку пенсійному органу, а тому невиконання рішення суду у даній справі є наслідком саме бездіяльності позивача , а не відповідача. Натомість, згідно положень КАС України саме на відповідача, якого рішенням суду покладено обов`язок вчинити конкретні дії, покладається обов`язок їх вчинення. Водночас, скаржник зазначає, що пенсійний \~орган не роз`ясняв їй про наявність у неї обов`язку надавати йому будь-які додаткові документи, а також не звертався до неї за отриманням таких документів. Пенсійний орган нічого не робив щоб виконати рішення суду. Проте суд першої інстанції не дав правової оцінки бездіяльності відповідача в цій частині. Також, посилаючись на правову позицію Верховного Суду у постанові від 27.07.2022 у справі №540/606/20, стверджує про безпідставність висновків суду про те, що суд не може надавати \~правову оцінку правомірності дій пенсійного орану щодо бази обрахування пенсії, так як така оцінка може бути надана судом при розгляді нового позову до пенсійного органу. Зазначає, що такі висновки суду суперечать положенням статті 383 КАС України, відповідно до якої \~суд не лише може, а має обов`язок при зверненні позивача надавати правову оцінку рішенням суб`єкта владних повноважень, які сам же і зобов`язав їх прийняти. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України , який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є фактичне спонукання відповідача до виконання судового рішення. Подання нового позову призведе до закриття провадження у відповідній справі та взагалі побавить позивача права на судовий захист. При цьому даний спір вже є повністю вирішеним і пенсійному органу потрібно лише прийняти рішення про переведення позивача на новий вид пенсії. Також \~вказано про те, що судом першої інстанції взагалі не надано оцінку її доводам про протиправність дій пенсійного органу щодо витребовування довідок за формою визначеною постановою правління ПФУ № 19-11 від 30 жовтня 2008 року про розмір заробітної плати її чоловіка станом на 07 квітня 2008 року, з урахування проведених йому виплат за період з 01 квітня 2006 року по 31 березня 2008 року. В даному випадку, \~вказана постанова правління ПФУ «Про затвердження \~форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», на підставі якої пенсійний орган бажає отримати довідки, втратила чинність на підставі постанови ПФУ №15-1 від 04 вересня 2013 року. В свою чергу постанова ПФУ №15-1 від 04 вересня 2013 року втратила чинність на підставі постанови правління ПФУ «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям» № 1-3 від 17 січня 2017 року. Тобто на момент смерті чоловіка позивача та зараз діє постанова правління ПФУ «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям» № 1-3 від 17 січня 2017 року, якою затверджено форми довідок про складові заробітної плати для призначення \~пенсії державного службовця та форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад держаної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби. Також наголошує на тому, що \~постава правління ПФУ № 19-11 від 30 жовтня 2008 року не існувала станом на 07 квітня 2008 року, а тому вимога пенсійного органу про складання відповідний довідок є протиправною. Зазначає, що про вказані обставини позивач повідомляла суду у письмовому клопотання від 21 березня 2023 року, яке не прийнято судом першої інстанції. Також вказано про безпідставність висновків суду першої інстанції щодо невідповідності заяви позивача вимогам статті 383 КАС України, оскільки за твердженням позивача, в повній мірі відповідає положенням статей 383 та 249 КАС України. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволення апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, яка є законною та обґрунтованою. В обґрунтування відзиву зазначено, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.09.2022, зокрема, зобов`язано перевести позивача на пенсію [PERSON] відповідно до частини 10 статті 37 Закону України «Про державну службу». Разом з тим, в матеріалах пенсійної справи [PERSON] за якою виплачувалося щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відсутня довідка про заробітну плату для призначення пенсії за нормами Закону України «Про державну службу», та позивач не надала відповідних документів. Зазначено про відсутність доказів умисного невиконання рішення суду з вини головного управління. Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків. Як зазначено раніше, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.09.2022 у справі №340/5379/21, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області перевести [PERSON] з 01.08.2021 з пенсії за віком на пенсію в зв`язку з втратою годувальника в розмірі 70 відсотків пенсії [PERSON] , обчисленої відповідно до частини 10 статті 37 Закону України від 16.12.1993 «Про державну службу». Положеннями статті 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Приписами статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.\~ \~ Відповідно до частин 1 та 2 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Конституційний Суд України в рішенні від 26.06.2013 у справі № 1-7/2013 звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012). Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили незважаючи на те, чи погоджується учасник справи з висновками суду викладеними в цьому рішенні, яке набрало законної сили. Так, постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 08.09.2022 року у цій справі набрала законної сили, а отже є такою що підлягає обов`язковому виконанню. Положеннями частин 1 та 6 статті 383 КАС України визначено, що особа - позивач, на користь якого ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу. За змістом положень частин першої, другої статті 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними. У рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини). Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40). У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади. Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту. Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права. Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68). Підставою звернення позивача у цій справі із заявою в порядку статті 383 КАС України, стало невиконання судового рішення з вересня 2022 року по кінець лютого 2023 року. При цьому у поданій заяві позивач звертала увагу на те, що на її звернення до пенсійного органу щодо виконання постанови суду вона не отримала жодної відповіді. Як слідує з матеріалів справи, пенсійним органом у відповіді на звернення позивача, яке фактично було отримано позивачем після звернення із вказаною заявою до суду, зазначено про те, що пенсійним органом направлено до Кропивницького апеляційного суду запити про надання \~відповідних довідок та станом на час надання відповіді позивачу, \~такі довідки не надійшли. В подальшому у відзиві на заяву позивача пенсійний орган зазначає про те, що повідомляв позивача про відсутність довідок про заробітну плату. Також зазначено, що позивачем не надано відповідних документів, що перешкоджає виконанню рішення суду. Колегія суддів зауважує, що відповідно до положень пунктів 3.3, 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), орган, що призначає пенсію, зокрема, надає роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів Отже, виконуючи обов`язок держави щодо забезпечення реалізації права особи на соціальний захист, територіальний орган Пенсійного фонду в межах наданих йому повноважень та відповідно до пенсійного законодавства повинен сприяти такій особі у реалізації права на пенсійне забезпечення. Водночас пенсійним органом не надано жодного доказу повідомлення позивача у період з вересня 2022 року по кінець лютого 2023 року про необхідність надання відповідних документів та матеріали справи таких доказів не містять. З огляду на викладене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи пенсійного органу, з якими погодився суд першої інстанції, про те, що саме позивач не надала відповідних документів, яких, на думку пенсійного органу, не вистачає. При цьому, колегія суддів зазначає, що в даному випадку судовим рішенням, яке набрало законної сили, \~покладено обов`язок на пенсійний орган перевести позивача з пенсії за віком на пенсію в зв`язку з втратою годувальника. Перекладання суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків на позивача є неприпустимим та неправомірним. Надаючи оцінку доводам пенсійного органу про те, що з метою отримання відповідних довідок двічі направлялися запити до Кропивницького апеляційного суду, де працював [PERSON] , апеляційний суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи та як встановлено судом першої інстанції, електронні листи були направлені відповідачем на електронну адресу, яка не належить до офіційної електронної адреси Кропивницького апеляційного суду. Суд першої інстанції зробив висновок, що вказане може свідчити про помилку у виборі електронного адресату направлення. Вже під час розгляду спірного питання в суді першої інстанції, на вимогу суду \~Кропивницький апеляційний суд повідомив про те, що зазначені листи пенсійного органу від 28.09.2022 щодо надання відповідної довідки до суду не надходили. Також зазначено, що 17.03.2023 Кропивницьким апеляційним судом було отримано лист ГУ ПФУ в Кіровоградській області №1100-0305-7/12735 від 17.03.2023 про надання довідки про складові заробітної плати [PERSON] , відповідь на який буде надана у найкоротший строк. На думку колегії суддів, вказані обставини свідчать про бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо не виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08.09.2022, оскільки відповідач як суб`єкт владних повноважень повинен пересвідчуватися у правильності своїх дій, а в даному випадку повинен був перевірити електрону адресу на яку направлялися запити для отримання інформації та своєчасно вживати дії щодо виконання судового рішення. Натомість, як свідчать матеріали справи, пенсійним органом у період з 28.09.2022 (дати направлення вказаного запиту до суду щодо надання відповідної довідки) по 28.02.2023 (станом на час звернення позивача до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України) не вчинялися жодні дії щодо отримання документів, яких на думку пенсійного органу, не вистачає. При цьому позивач цілком обґрунтовано звертала увагу суду першої інстанції у заяві від 15 березня 2023 року на те, що з дня направлення останнього запиту до Кропивницького апеляційного суду минуло майже 4 місяці за які пенсійний орган не вчинив жодної дії для отримання відповідної відповіді. Проте суд першої інстанції залишив вказані обставини без належної оцінки, лише констатувавши у своєму рішенні допущену пенсійним органом помилку у виборі електронного адресату. Враховуючи наведене, апеляційний суд наголошує, що суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок виконати судове рішення, зобов`язаний здійснити своєчасні, \~належні та достатні дії для виконання судового рішення, запобігаючи затягуванню його виконання. Надаючи оцінку доводам позивача про протиправність дій пенсійного органу \~щодо витребування довідок за формою, яка не відповідає чинному законодавству, про розмір заробітної плати її чоловіка станом на 07 квітня 2008 року , з урахуванням проведених йому виплат за період з 01 квітня 2006 року по 31 березня 2008 року, колегія суддів зазначає \~наступне. Апеляційній суд звертає увагу, що при ухвалені постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08.09.2022 у справі №340/5379/21, апеляційним судом було враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21.12.2021 за результатами розгляду справи №440/7341/20. Так, Верховний Суд у зазначеній постанові вказав на те, що у статті 37-1 Закону України «Про державну службу» було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії. Підсумовуючи Верховний Суд вказав, що якщо особа обрала пенсію за віком, то мала би право отримувати її (а у разі підвищення заробітної плати суддів у збільшеному розмірі) до смерті. Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують су своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Отже, Пенсійний Фонд та його органи у практичній роботі повинні застосовувати законодавство з урахуванням висновків Верховного Суду . Враховуючи вказані правові позиції Верховного Суду у справі №440/7341/20 колегія суддів вважає безпідставним витребування відповідачем у Кропивницького апеляційного суду довідки про заробітну плату [PERSON] \~станом на 07.04.2008, з урахуванням виплат за період 01.04.2006 по 31.03.2008. При цьому, апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи позивача про те, що \~у Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області наявна пенсійна справа [PERSON] , а отже пенсійний орган володіє усією інформацією про розмір заробітної плати чоловіка позивача на момент його смерті, так як з відповідного розміру обраховувався розмір його довічного грошового утримання, яке виплачував відповідач, що надає змогу пенсійному органу здійснити розрахунок пенсії та перевести позивача на відповідний вид пенсії на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08.09.2022 року. В контексті спірного питання, апеляційний суд \~також визнає обґрунтованими доводи позивача про протиправність дій пенсійного органу щодо витребування довідок за формою, яка не відповідає чинному законодавству, оскільки постанова правління ПФУ № 19-11 від 30 жовтня 2008 року не існувала станом на 07 квітня 2008 року, на час смерті чоловіка позивача та на теперішній час є чинною постанова правління ПФУ «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям» № 1-3 від 17 січня 2017 року, якою затверджено форми довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця та форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад держаної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби. Аналогічні обставини зазначалися позивачем у клопотанні від 21.03.2023, проте суд першої інстанції не прийняв до уваги вказане клопотання, посилаючись на те, що воно надіслано через електрону адресу, яку не можливо ідентифікувати із позивачем. Проте вказане клопотання містить особистий підпис позивача, та норми КАС України не позбавляють права позивача надсилати будь-які документи через відповідну електрону адресу. На думу колегії суддів у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати, що клопотання від 21.03.2023 подане не позивачем, а не врахування такого клопотання є порушенням права позивача на подання до суду всіх доказів та доводів, які позивач вважає необхідними для розгляду справи та очікує на надання таким доказам оцінки суду. Також колегія суддів звертає увагу на те, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Так, положення статті 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Відповідно, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності пенсійного органу, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення у справі, в окремому судовому провадженні не повинні розглядатися. Колегія суддів зазначає, що у цій справі спірні правовідносини між сторонами знаходяться на стадії виконання судового рішення, що свідчить про те, що позивач належно звернулася до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України. Правова позиція, щодо застосування норм права в аналогічних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17, від 21.12.2020 у справі № 440/1810/19, від 30.03.2021 у справі № 580/3376/20, від 27.07.2022 у справі № 540/606/20 та інш. З огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про можливість наявності іншого спору, який не може бути вирішений у порядку статті 383 КАС України. Щодо висновків суду першої інстанції про те, що положеннями статті 383 КАС України взагалі не передбачена можливість зобов`язувати відповідача - суб`єкта владних повноважень вчиняти певні дії шляхом усунення порушення вимог законодавства, як зазначено у заяві позивача, колегія суддів зазначає наступне. Як зазначалося положеннями частин 1 та 6 статті 383 КАС України визначено, що особа - позивач, на користь якого ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Частина другої вказаної статі встановлює, що у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними, а частина п`ятої статті 249 КАС України зазначає, що з метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання. Отже, вимоги позивача у заяві, поданої в порядку статті 383 КАС України про постановлення окремої ухвали в порядку, передбаченому статтею 249 КАС України, якою визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в кіровоградській області щодо виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області усунути порушення вимог законодавства у найкоротший термін, в повній мірі відповідає положенням статей 383 та 249 КАС України, Враховуючи встановлені обставини та положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку що відповідачем допущено бездіяльність та порушення норм чинного законодавства при виконанні судового рішення, що набрало законної сили, відповідно заява позивача підлягає задоволенню та наявні підстави для постановлення окремої ухвали. На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для вирішення питання, допущено порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду відповідно до статті 317 КАС України. \~

Результат розгляду: granted