Рішення адміністративного суду від 2022-05-30 00:00:00+03

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася [PERSON] з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просила суд: - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, викладене у листі від 27 серпня 2020 року за №2600-0303-8/120121 за результатами розгляду заяви від 20 серпня 2020 року, в частині застосування при проведенні перерахунку [PERSON] пенсії за вислугу років у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури 60 відсоткового розміру заробітної плати та обмеження максимального (граничного) розміру пенсії; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 квітня 2020 року перерахунок та виплату [PERSON] пенсії за вислугу років відповідно до частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати без обмеження максимального (граничного) розміру пенсії на підставі довідки Офісу Генерального прокурора від 06 серпня 2020 року №21-1552зп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є пенсіонером органів прокуратури з 2005р. та отримує пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ. Звернувшись до відповідача із заявою про перерахунок пенсії отримав відмову. Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки призначення пенсії та проведення її перерахунку є різними формами реалізації права громадянина на пенсійне забезпечення, а тому, при проведенні перерахунку пенсії, застосуванню підлягає редакція статті закону, яким визначався порядок та розмір відповідного пенсійного забезпечення такої особи на момент призначення пенсії. Також звертає увагу, що його право на отримання пенсії, виходячи із розміру 80 відсотків від суми місячної заробітної плати та без обмеження максимальним розміром уже встановлено в постанові Солом`янського районного суду м. Києва від 10.10.2016 у справі №760/10537/16-а, яка набрала законної сили у встановленому законом порядку. Позивач просить позов задовольнити. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року позов задоволено частково: - визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення [PERSON] відсоткового значення розміру пенсії з 90% до 60% місячної заробітної плати при здійсненні її перерахунку з 01 квітня 2020 року на підставі довідки Офісу Генерального прокурора № 21-1552 зп від 06 серпня 2020 року про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії. - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, код ЄДРПОУ 42098368) здійснити [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) з 01 квітня 2020 року перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII на підставі довідки Офісу Генерального прокурора № 21-1552 зп від 06 серпня 2020 року про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, виходячи з розміру 90% від суми місячної заробітної плати, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії. - у задоволенні інших позовних вимог відмовлено; - стягнуто на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, код ЄДРПОУ 42098368). Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження. Крім того, не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року зупинено апеляційне провадження у справі за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та [PERSON] на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного Фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду по справі №580/5962/20. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2022 року поновлено провадження у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного Фонду України в місті Києві про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії. З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ з 12 серпня 2005 року, розмір якої обчислено, виходячи з 90% від заробітної плати. Крім того, як вбачається з матеріалів пенсійної справи, починаючи з моменту призначення пенсії у разі підвищення заробітної плати, позивачу здійснювався перерахунок призначеної йому пенсії за вислугу років також виходячи з 90% від заробітної плати. Так, 06 серпня 2020 року Офісом Генерального прокурора позивачу видано довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій №21-1552 зп, про те, що відповідно до рішень Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7(ІІ)/2019 та від 26 березня 2020 року №6-р/2020 розмір заробітної плати (грошового забезпечення), з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за нормами чинними на 26 березня 2020 року за відповідною (прирівняною) посадою старшого прокурора відділу становить: - посадовий оклад 40989,00 грн; - надбавка за вислугу років 30% 12296,70 грн; - матеріальні допомоги (1/12): для оздоровлення 4440,48 грн, для вирішення соціально-побутових питань 4440,48 грн, а всього 62166,66 грн. У зв`язку з чим 20 серпня 2020 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про проведення перерахунку її пенсії на підставі вказаної довідки. Листом від 27 серпня 2020 року №2600-0303-8/120121 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про те, що вона перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру". З 01 квітня 2020 року позивачу проведено перерахунок пенсії згідно наданої довідки та з урахуванням вимог законодавства, розмір пенсії позивача з обмеженням становитиме 16380,00 грн. Листом від 06 листопада 2020 року №25514-26144/М-02/8-2600/20 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про те, що згідно заяви останньої від 20 серпня 2020 року їй проведено перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати згідно довідки від 06 серпня 2020 року №21-1552 зп та на підставі рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-2020, з 01 квітня 2020 року, виходячи з 60% від заробітної плати та з обмеженням максимальним розміром у 10 прожиткових мінімумів встановлених для осіб, які втратили працездатність, а саме 16380,00 грн. Незгода позивача з такими діями відповідача стала підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою. 1) щодо позовних вимог в частині зменшення відсоткового значення розміру пенсії позивача з 90% до 60% від місячної заробітної плати під час проведення її перерахунку з 01 квітня 2020 року. Не погодившись із вказаним перерахунком, позивач звернулася до суду з позовом. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог частково, суд першої інстанції виходив з того, що безпідставним є застосування до спірних правовідносин норм Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ, оскільки вказаний закон поширює свою дію на прокурорів та слідчих органів прокуратури, яким пенсія призначена та виплачується саме за нормами цього Закону з дати набрання ним чинності. Отже, зміни стосуються саме призначення пенсії, а не її перерахунку. Натомість, позивачу пенсія призначена відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, тобто до набрання чинності Законом № 1697-VІІ. Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке. Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спірними у цій справі є питання щодо розміру відсотку, який підлягає застосуванню при перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури відповідно до Закону №1789-XII, а також застосування при перерахунку такої пенсії обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції, чинній до 01.10.2011, передбачалося, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" у статтю 50-1 Закону № 1789-ХІІ внесено зміни, відповідно до яких пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. Законом України від 27.03.2014 № 1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" у статті 50-1 Закону №1789-ХІІ у частинах другій і п`ятій цифри " 80" замінено цифрами " 70". Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" у статті 50-1 Закону №1789-ХІІ у частинах другій та п`ятій цифри " 70" замінено цифрами " 60". За правилами частини вісімнадцятої цієї статті (у редакції, чинній до 01.01.2015) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи. З 01.01.2015 умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначалися Кабінетом Міністрів України. Водночас 15.07.2015 набрав чинності Закон №1697-VII, відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон №1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15.12.2015. З набранням чинності Законом №1697-VII пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється положеннями статті 86, за правилами частин першої, другої якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. Згідно з частиною двадцятою цієї статті призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За загальним правилом норма права діє щодо відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до правовідносин застосовується той закон, під час дії якого вони настали. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Ураховуючи наведене, до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набрання чинності Законом №1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, оскільки застережень щодо застосування норми, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, Закон №1697-VII не містить та не встановлює окремого порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку раніше призначеної пенсії з урахуванням норми Закону №1789-XII, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках та яка діяла на момент призначення пенсії, тобто одночасного застосування норм, які передбачені різними законами. Такий правовий висновок узгоджується з покладеним в основу Закону №1697-VII принципом єдності системи прокуратури України, що забезпечується, зокрема єдиним статусом прокурорів, який передбачає однакове матеріальне та соціально-побутове забезпечення, зокрема пенсійне забезпечення прокурорів. Ураховуючи наведене, розмір відсотків, який враховується під час перерахунку пенсії має бути співмірним із тим, який застосовується під час призначення пенсії працівникам прокуратури. Встановлення різних підходів до порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку пенсії після набуття чинності Законом №1697-VII порушує справедливий баланс між інтересами працівників прокуратури, яким пенсія призначається відповідно до цього Закону та тими, яким вона була призначена відповідно до Закону №1789-XII, ставить у нерівне становище працівників прокуратури, які отримали право на пенсію відповідно до Закону №1697-VII. У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 N 5-р/2018 зазначено, що положення частини першої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності. Щодо вимог викладених позивачем в апеляційній скарзі в частині зменшення відсоткового значення розміру пенсії позивача з 90% до 60% від місячної заробітної плати під час проведення її перерахунку з 01 квітня 2020 року, колегія суддів зазначає наступне. Колегія суддів звертає увагу, що в постанові Верховного Суду від 21.12.2021 року по справі №580/5962/20, суд касаційної інстанції відступила від висновку, викладеного, у постанові Верховного Суду від 10.09.2021 у справі №580/5238/20 у подібних правовідносинах, та сформувала правовий висновок, відповідно до якого до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набранням чинності Законом №1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, зокрема частини другої статті 86, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, а не норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. На час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії стаття 50-1 Закону №1789-ХІІ відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону №1697-VII у частині перерахунку пенсії втратила чинність. З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення частини другої статті 86 Закону №1697-VII, у силу вимог яких пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати. Отже, позовні вимоги позивача в частині здійснення перерахунку пенсії у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача без задоволення. В частині щодо обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, колегія суддів зазначає. Колегія суддів звертає увагу, що правовідносини у цій справі цілком тотожні справі №580/5962/20 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від зазначених правових висновків. На час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії стаття 50-1 Закону №1789-ХІІ відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону №1697-VII в частині перерахунку пенсії втратила чинність. З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення частини другої статті 86 Закону №1697-VII, в силу вимог яких пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, що і зроблено відповідачем у цій справі. Отже, позовні вимоги позивача в частині здійснення перерахунку пенсії у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Суд першої інстанції встановив, що внаслідок перерахунку пенсії позивача його розмір перевищив максимальний. З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону №1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Таким чином, позовні вимоги позивача в частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження його максимальним розміром також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26.12.2011 N20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. Окрім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке "поле" для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення. Наведене свідчить про те, що ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується. За аналогічних обставин ЄСПЛ не констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа Valkov and Others v. Bulgaria (заява № 2033/04); справа Khoniakina v. Georgia (заява № 17767/08)). Хоча виплати соціального страхування є "майном" у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак обмеження максимальним розміром пенсій працівникам прокуратури не може вважатися порушенням їх права володіння цим майном, оскільки такі здійснені державою шляхом введення нових законодавчих положень з метою регулювання політики соціального забезпечення. Встановлені обмеження не є непропорційними та не призводять до порушення сутності пенсійних прав. Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За таких обставин, а також враховуючи останню правову позицію Верховного Суду, яку враховує судова колегія відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга Пенсійного фонду підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанцій у цій справі - скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відповідача - задовольнити, а рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу позивача - залишити без задоволення.

Результат розгляду: denied