Рішення адміністративного суду від 2023-03-23 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд: - визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344. 61022. м. Харків, майдан Свободи. Держпром. 3-й під`їзд. 2-й поверх), щодо обмеження граничного (максимального) розмір) пенсії [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ); - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01.04.2019 року виплату [PERSON] ( [INFO] ІПН [NUMBER] ) пенсії без обмеження граничного (максимального) розміру з розрахунку 83 % грошового забезпечення. В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що владний суб`єкт протиправно не вчинив дій по перерахунку пенсії за оновленою довідкою про складові грошового забезпечення. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2022 року позов залишено без задоволення. Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції. Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що обмеження максимального розміру пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ, 10-ма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність, було запроваджено Законом України від 08.07.2011 № 3668-VІ Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, який набув чинності з 01.10.2011, і яким було викладено ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ в наступній редакції: Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність'. Зазначені зміни були внесені згідно із підпунктом 8 пункту 6 розділу II Перехідні та прикінцеві положення Закону № 3 668-VI. Саме в цій редакції ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ було визнано неконституційною рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016. Позивач зазначає, що норма законодавства щодо обмеження максимального розміру пенсії, яким пенсія призначена відповідно до Закону № 2262-ХІІ, з 20 грудня 2016 визнана неконституційною. На переконання позивача, подальші законодавчі зміни до частини 7 статті 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (слова і цифри у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року замінено словами і цифрами по 31 грудня 2017 року), що набрали чинності з 1 січня 2017 року, з урахуванням рішення Конституційного Суду України є нереалізованими та не створюють підстав для обмеження пенсії максимальним розміром, оскільки у вказаному Законі фактично відсутня норма частини 7 статті 43. Відповідач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача. На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що заявник народився 08.07.1958 року, отримує пенсію за вислугу років у порядку Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яку виплачує ГУ ПФУ в Харківській області, розмір первинно призначеної пенсії становив 83% грошового забезпечення, що відповідачем не заперечено. На виконання вимог п.п.1 і 2 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 пенсійним органом за документом про розмір та структуру грошового забезпечення діючого військовослужбовця станом на 01.03.2018р. у розрізі компонентів: оклад за посадою, оклад за званням, надбавка за вислугу років, з 01.01.2018р. було проведено перерахунок пенсії заявника та встановлено розмір пенсії виходячи з 70% грошового забезпечення. З відомостей автоматизованої системи документообігу суду судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суд від 27.11.2019 по справі №520/11108/19 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, щодо не перерахунку та невиплати [PERSON] (реєстраційний номер платника податку № 2137318354) 100 процентів визначеного пенсійного забезпечення відповідно до тарифної сітки, розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб"; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області перерахувати та виплатити [PERSON] (реєстраційний номер платника податку № 2137318354) 100 процентів визначеного пенсійного забезпечення відповідно до тарифної сітки, розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та відповідно до вимог Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", тобто пенсію у розмірі 83 процентів грошового забезпечення з 01 січня 2018 року. Отже, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 по справі №520/11108/19, яке набрало законної сили 28.12.2019р., визначено за позивачем право отримання пенсії у розмірі 83% грошового забезпечення з 01.01.2018. У подальшому [INFO] склав із посиланням на постанову КМУ від 30.08.2017р. №704 довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії заявника станом на 05.03.2019 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовило заявнику у здійснення перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2021 р. по справі №520/18491/2020 було визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, щодо нездійснення [PERSON] перерахунку пенсії з 01 квітня 2019 року по довідці [INFO] № ФХ - 116521 від 07.10.2020 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити [PERSON] пенсію з 01 квітня 2019 року згідно оновленої довідки [INFO] № ФХ - 116521 від 07.10.2020 року про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 у відповідності до вимог статей 43,63 Закону № 2262-ХІІ, статті 9 Закону України № 2011-ХІІ та з врахуванням положень постанови № 704, із обов`язковим врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії. На виконання вказаного рішення суду розмір пенсії [PERSON] було перераховано з 01.04.2019 р. із застосуванням показника у 70% грошового забезпечення. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2022 р. по справі №520/27544/21 було визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код - 14099344; місцезнаходження - 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов.) з приводу зменшення з 01.04.2019р. розміру пенсії [PERSON] (ідентифікаційний код - [NUMBER] ; місцезнаходження - [ADDRESS] ) з показника 83% грошового забезпечення до показника 70% грошового забезпечення, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код - 14099344; місцезнаходження - 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов.) здійснити з 01.04.2019р. перерахунок розміру пенсії [PERSON] (ідентифікаційний код - [NUMBER] ; місцезнаходження - [ADDRESS] ) із збереженням показника 83% грошового забезпечення та провести виплату різниці з урахуванням раніше проведених платежів. На виконання вказаного рішення було здійснено перерахунок пенсії [PERSON] з 01.04.2019 р. із застосуванням обмеження максимального розміру у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, - 20.270,00 грн., замість бажаних заявником 24.989,64 грн. Не погодившись із відповідністю закону управлінського волевиявлення пенсійного органу з приводу обмеження максимального розміру пенсії, заявник ініціював даний спір. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] . Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. За змістом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення. Як убачається з матеріалів справи, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу правомірності дій відповідача щодо обмеження максимальним розміром (10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність) пенсії позивача. Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (надалі також Закон № 2262-XII) визначено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які, зокрема, перебували на військовій службі. Стаття 10 Закону № 2262-XII передбачає, що призначення і виплата пенсій, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом здійснюються органами Пенсійного фонду України. Відповідно до частини третьої статті 43 Закону № 2262-XII пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 (далі - Закон № 848-VIII) статтю 43 Закону № 2262-XII доповнено частиною 7 про те, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Проте, зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016. Згідно із пунктом другим резолютивної частини Рішення № 7-рп/2016, зокрема, частина сьома статті 43 Закону № 2262-XII втратила чинність з дня ухвалення КСУ цього Рішення. Таким чином, з 20.12.2016 частина сьома статті 43 Закону № 2262-XII є нечинною. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 (далі - Закон № 1774-VIII), який відповідно до «Прикінцевих положень» цього Закону, набрав чинності з 01.01.2017, у частині сьомій статті 43 Закону № 2262-XII слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року». Таким чином, буквальне розуміння змін, внесених Законом № 1774-VIII, з урахуванням Рішення № 7-рп/2016, дозволяє стверджувати, що у Законі № 2262-XII відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими. Наведене означає, що протягом 2017 року стаття 43 Закону № 2262-XII не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів. Тобто, внесені Законом № 1774-VIII до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження. Таким чином, з 20.12.2016 обмеження максимальним розміром пенсії є протиправним та відповідно є протиправними дії відповідача щодо обмеження призначеної позивачу пенсії. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 1-1 Закону № 2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Закон № 2262-XII є спеціальним до спірних правовідносин та саме його норми слід першочергово застосовувати для їх врегулювання. Суттєвою є обставина, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром вже регулювалося частиною сьомою статті 43 Закону № 2262-XII, яка визнана неконституційною з 20.12.2016, а тому неможливо стверджувати, що з указаної дати виникла ситуація, за якої дане питання підпадає під регулювання положень статті 2 Закону № 3668-VI в частині, що не вирішується нормами Закону № 2262-XII. Застосування положень Закону № 3668-VI по відношенню до військовослужбовців фактично суперечить висновкам Конституційного Суду України, викладеним у Рішенні № 7-рп/2016 від 20.12.2016, яким установлено, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає статті 17 Конституції України та заначено, що висновки у цій справі не спростовують можливість застосування норм Закону № 3668-VI по відношенню до осіб, щодо яких положення про обмеження виплати пенсії в максимальному розмірі встановлено іншими спеціальними Законами, які у встановленому порядку неконституційними не визнано. Вказана вище правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 9 листопада 2020 року у справі № 813/678/18 та 9 лютого 2021 року у справі № 640/2500/18. На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що вчинення відповідачем дій щодо перерахунку і виплаті пенсії позивачу з обмеженням граничного розміру пенсії є такими, що не ґрунтуються на законі. Зокрема, в даному випадку такі дії за своєю суттю є звуженням обсягу прав позивача та позбавленням його права на соціальний захист у повному обсязі як це передбачено законодавством, яке регулює спірні правовідносини. Відтак, зважаючи на те, що до пенсії позивача не підлягає застосування обмеження максимальним розміром пенсії, що не може перевищувати десять прожиткових мінімумів, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем протиправно при здійсненні перерахунку застосовано вказані обмеження. Разом з тим, зважаючи на те, що права та інтереси позивача порушенні за наслідками проведеного перерахунку з 01.04.2019, колегія суддів зазначає, що саме з цієї дати позовні вимоги [PERSON] про здійснення перерахунку та виплати пенсії без обмеження максимальним розміром підлягають задоволенню. З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є помилковим. Доводи та аргументи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та приймаються колегією суддів у якості належних. Посилання суду першої інстанції на правові висновки Верховного Суду, сформовані у постановах від 24.06.2020 у справі № 580/234/19, від 05.11.2020 у справі № 440/2423/19, від 25 березня 2021 року у справі № 260/3192/20 є необґрунтованим, оскільки такі стосуються іншого суб`єктного складу та правовідносин, які регулюються відмінними від цієї справи нормативно-правовими актами. Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зробив передчасні висновки. Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2022 року по справі № 520/7579/22, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Вирішуючи питання розподілу судових витрат із урахуванням положень статті 139 КАС України, колегія суддів виходить з того, що судові витрати, які були понесені позивачем під час розгляду справи, складаються із витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви 992 грн. 40 коп. відповідно до квитанції № 7083-3719-8734-5298 від 15.09.2022 року та за подання апеляційної скарги у загальному розмірі 1488грн. 60 коп. відповідно до квитанції № 0.0.2720085541.1 від 25.10.2022 року, у загальному розмірі \~(у загальному розмірі 2481,00 грн.). Оскільки Другим апеляційним адміністративним судом ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено, рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат зі сплати судового збору, стягнувши з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань 2481,00 грн. на користь позивача.

Результат розгляду: granted