Рішення адміністративного суду від 2023-05-29 00:00:00+03

[PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини [NUMBER] , третя особа Військова частина [NUMBER] , в якій, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив суд першої інстанції: - визнати протиправним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини [NUMBER] від 02.07.2021 р. №62-ОД "Про притягнення до повної матеріальної відповідальності старшого помічника начальника штабу-начальника стройової частини військової частини [NUMBER] старшого лейтенанта [PERSON] "; - стягнути з Військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] 26695,22 грн. безпідставно стягнутих коштів. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини [NUMBER] від 02.07.2021 р. №62-ОД "Про притягнення до повної матеріальної відповідальності старшого помічника начальника штабу-начальника стройової частини військової частини [NUMBER] старшого лейтенанта [PERSON] " є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Крім того, зазначає, що при скасуванні оскаржуваного наказу, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню спричинена шкода у \~розмірі безпідставно проведених нарахувань, а саме 26695,22 \~грн. Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 01.06.2022 року заяву [PERSON] про уточнення позовних вимог прийнято до розгляду. Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 26.05.2022 року заяву представника [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову - задоволено. Зупинено дію наказу Тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини [NUMBER] [PERSON] від 02.07.2021р. №62-ОД «Про притягнення до повної матеріальної відповідальності старшого помічника начальника штабу - начальника стройової частини військової частини [NUMBER] старшого лейтенанта [PERSON] » до набрання законної сили рішення суду у даній справі. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.08.2022 року в задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Військової частини [NUMBER] , третя особа: Військова частина [NUMBER] про визнання протиправним та скасування \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~наказу - \~відмовлено. Представник позивача адвокат Турченко Сергій Петрович не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення \~Сумського окружного адміністративного суду від 22.08.2022 року у справі №480/6519/21 і прийняти нове рішення про задоволення позову, а саме: Визнати протиправним та скасувати наказ від 02.07.2021р. №62-ОД "Про притягнення до повної матеріальної відповідальності \~старшого лейтенанта [PERSON] ", прийнятий командиром військової частини [NUMBER] . \~Прохав судові витрати у даній справі стягнути з відповідача. В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.08.2022р. у справі №480/6519/21 прийнято з порушенням норм Конституції України, порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права. Щодо порушення норм процесуального права (ст.90, 242, 246 КАС України), зазначає наступне. Суд не надав жодної оцінки доводам позивача щодо неправомірності прийняття наказу Військової частини [NUMBER] від 24.12.2019р. №293 про притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, а також тим обставинам, що звернення виконання вказаного наказу військової частини [NUMBER] здійснюватиметься саме в судовому порядку, відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб, за шкоду, завдану державі», проте, остання без поважних причин пропустила строк звернення до суду, що стало наслідком для повернення позову без розгляду. \~Вважає, що суд не надав оцінки доводам позивача про те, \~що його вже було притягнуто до матеріальної відповідальності на підставі наказу Військової частини [NUMBER] від 24.12.2019р. №293, а повторне видання аналогічного наказу іншої військовою частиною Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб, за шкоду, завдану державі" не передбачено. В рішенні суду фактично відсутня зрозуміла мотивувальна частина. Щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи зазначає наступне. Судом взагалі не з`ясовувались обставини правомірності прийняття наказу Військової частини [NUMBER] від 24.12.2019р. №293 про притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, а як наслідок правомірності видання оскаржуваного у цій справі наказу, в тому числі, щодо підстав покладення на позивача повної матеріальної відповідальності. Зазначає, що неправомірність наказу Військової частини [NUMBER] від 24.12.2019р. №293, а як наслідок, неправомірність наказу Військової частини [NUMBER] від 02.07.2021р. № 62-ОД, що \~вбачається навіть з його змісту щодо встановленої форми вини позивача - необережна, що відповідно до вимог ч.1 ст.5 Закону виключає повну матеріальну відповідальність і визначає її на рівні десяти мінімальних заробітних плат (32000,00 грн.). Проте, сума, яка стягується з позивача за оскаржуваним наказом, майже в три рази перевищує визначений максимальний розмір відповідальності при необережній формі вини. Тобто, суд формально підійшов до розгляду справи. Щодо невідповідності висновків суду обставинам справи зазначає наступне. Вважає, що висновки суду про можливість видання наказу про притягнення позивача до матеріальної відповідальності після звільнення позивача з військової служби та наступному прийнятті на військову службу не відповідають вимогам ст.ст.10-12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб, за шкоду, завдану державі». Вказує, що суд не врахував, що здійснення стягнення за наказом Військової частини [NUMBER] від 24.12.2019р. №293 відбувалось відповідно до ст.12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб, за шкоду, завдану державі», тобто, в судовому порядку. Права на видання повторного наказу про притягнення особи до матеріальної відповідальності, у разі фактичної відмови у стягненні коштів в судовому порядку Законом не передбачено, конкретну норму права, яка визначає саме такий порядок, суд не вказав. Зазначає, що суд вдається до аналізу ст.ст.10, 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб, за шкоду, завдану державі», в той час, як у публічних відносинах, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, відповідний спосіб дії відповідача мав бути чітко визначений. За відсутності відповідної норми, вважає, що висновки суду про можливість видання повторного наказу про притягнення позивача до матеріальної відповідальності суперечить фактичним обставинам справи та нормам матеріального права. Щодо порушення норм матеріального права зазначає наступне. Судом порушено ст.ст.5-6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб, за шкоду, завдану державі», а саме: В наказі Військової частини [NUMBER] від 19.12.2019р. №285, який був підставою для видання першого наказу про притягнення позивача до матеріальної відповідальності, вказано на необережну форму його вини, що виключає повну матеріальну відповідальність позивача, в той же час в наказі Військової частини [NUMBER] від 24.12.2019р. №293 зазначено про необхідність стягнення шкоди в повному розмірі. Підстави для покладення на позивача повної матеріальної відповідальності відсутні та суперечать висновкам перевірки та наказу Військової частини [NUMBER] від 19.12.2019р. №285 щодо необережної форми вини позивача. Вказує, що судом порушено вимоги ч.2 ст.19 Конституції України. В рішенні суду відсутнє посилання на норму Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб, за шкоду, завдану державі» чи іншого нормативно-правового акту, яка визначає, що у випадку звільнення позивача з військової служби та наступного укладення нового контракту і прийняття на службу у іншій військовій частині, відповідач (нова військова частина) має право прийняти повторний наказ про притягнення позивача до матеріальної відповідальності та здійснювати стягнення шкоди в позасудовому порядку. Також, зазначає, що судом порушено ст.ст.10-12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб, за шкоду, завдану державі». Зазначає, що позивача вже було притягнуто до матеріальної відповідальності на підставі відповідного наказу, він не був переведений на інше місце служби та не був зарахований в розпорядження відповідного командира, а звільнився зі служби, що, як наголошено вище, мало наслідком подання Військової частини [NUMBER] відповідного позову до суду. При цьому, ч.2 та ч.3 ст.11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб, за шкоду, завдану державі» надає командиру за новим місцем служби право прийняти наказ про притягнення особи до матеріальної відповідальності, якщо особу, яку переведено до нового місця служби до матеріальної відповідальності ще не притягнуто. Позасудового порядку виконання наказу військової частини, шляхом прийняття нового наказу іншою військовою частиною Законом не передбачено. Зазначені вище доводи вказують, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.08.2022р. у справі № 480/6519/21, є незаконним та необґрунтованим, і підлягає скасуванню. Учасники справи не скористалися правом, передбаченим ст.304 КАС України, \~на подання відзиву на апеляційну скаргу. Суд звертає увагу, що представником позивача адвокатом Турченко Сергієм Петровичем в апеляційній скарзі було заявлено клопотання про проведення апеляційного розгляду справи за участі позивача та його представника. Оскільки дана справа відноситься до справ незначної складності, не підпадає під перелік справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження, суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, характер спірних відносин і предмет доказування не є складними і не вимагають проведення судового засідання, заявником не наведено достатніх мотивів для необхідності призначення справи до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін, \~у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не вбачає необхідності надання пояснень сторонами у зазначеній справі безпосередньо у суді апеляційної інстанції, а тому вказане вище клопотання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). З урахуванням наведеної вище норми КАС України, а також того, що рішення суду першої інстанції прийнято за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу в порядку письмового провадження. Учасники справи повідомлені про розгляд даної справи судом апеляційної інстанції у порядку письмового провадження, що підтверджується матеріалами даної справи. Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. \~Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції враховує, що судом першої інстанції було прийнято уточнення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини [NUMBER] від 02.07.2021 р. №62-ОД "Про притягнення до повної матеріальної відповідальності старшого помічника начальника штабу-начальника стройової частини військової частини [NUMBER] старшого лейтенанта [PERSON] ", а також стягнення з Військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] 26695,22 грн. безпідставно стягнутих коштів. Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції було відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі. В апеляційній скарзі представник позивач адвокат \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Турченко Сергій Петрович прохає суд апеляційної інстанції повністю скасувати \~рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.08.2022 року. Від позовних вимог щодо стягнення з Військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] 26695,22 грн. безпідставно стягнутих коштів скаржник не відмовлявся. Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги оскаржуване рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 08.09.2017 командиром військової частини [NUMBER] прийнято наказ №196, яким молодшого лейтенанта начальника інженерної служби - командира інженерного взводу [PERSON] зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] . 26.12.2018 [PERSON] уклав контракт із Міністром оборони в особі Командувача військ оперативного командування « [INFO] » про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу. 19.12.2019 командиром Військової частини [NUMBER] прийнято наказ №280, яким начальнику інженерної служби - командира інженерного взводу Військової частини [NUMBER] старшого лейтенанта [PERSON] оголошено дисциплінарне стягнення «Догана». 24.12.2019 командиром Військової частини [NUMBER] прийнято наказ, яким начальника інженерної служби - командира інженерного взводу Військової частини [NUMBER] старшого лейтенанта [PERSON] притягнуто до повної матеріальної відповідальності та зобов`язано вжити заходів щодо відшкодування збитків у розмірі 83420,30 грн. 26.12.2019 командиром Військової частини [NUMBER] прийнято наказ №280, яким [PERSON] виключено із списків особового складу військової частини [NUMBER] . 30.07.2020 [PERSON] уклав контракт із Міністром оборони в особі Командувача військ оперативного командування « [INFO] » Сухопутних військ Збройних Сил України про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу. 10.08.2020р. командиром Військової частини [NUMBER] прийнято наказ № 229, яким [PERSON] зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] на посаду Офіцера штабу. Наказом Тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини [NUMBER] від 02.07.2021р. № 62-ОД "Про притягнення до повної матеріальної відповідальності старшого помічника начальника штабу - начальника стройової частини військової частини [NUMBER] старшого лейтенанта [PERSON] " визначено наступне: 1. Тимчасово виконуючому обов`язки помічника командира військової частини з фінансово - економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби військової частини [NUMBER] старшому солдату [PERSON] занести до книги обліку грошових стягнень та нарахувань військової частини суму 81736,52 грн. 2.Тимчасово виконуючому обов`язки помічника командира військової частини з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби військової частини [NUMBER] старшому солдату [PERSON] в порядку ст.ст.10,11,13 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі стягувати щомісячно з грошового забезпечення військовослужбовця старшого помічника начальника штабу - начальника стройової частини військової частини [NUMBER] старшого лейтенанта [PERSON] суму завданої державі матеріальної шкоди в сумі 20% його місячного грошового забезпечення до фактичної виплати суми 81736, 52 грн. Позивач, вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини [NUMBER] від 02.07.2021 р. №62-ОД "Про притягнення до повної матеріальної відповідальності старшого помічника начальника штабу-начальника стройової частини військової частини [NUMBER] старшого лейтенанта [PERSON] ", звернувся до суду із позовною заявою у даній справі (з урахуванням поданого уточнення до позовної заяви). Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] , суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовної заяви. Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 3 жовтня 2019 року №160-IX (далі по тексту - Закон України №160-IX) визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків. Відповідно до ст.2 Закону України №160-IX дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони. Приписами ст.10 Закону України №160-IX визначено, що відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті. Як вбачається з матеріалів даної справи, наказом від 08.09.2017 командиром Військової частини [NUMBER] прийнято наказ №196, яким молодшого лейтенанта начальника інженерної служби командира інженерного взводу [PERSON] зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] (а.с.36). Наказом командира Військової частини [NUMBER] від 24.12.2019 року №293 "Про відшкодування збитків державі, спричинених нестачею майна старшим лейтенантом [PERSON] " позивача притягнуто до повної матеріальної відповідальності на суму завданої матеріальної шкоди, а саме 83420, 30 грн. (вісімдесят три тисячі чотириста двадцять гривень 30 копійок) (а.с.41-42). 26.12.2019 командиром Військової частини [NUMBER] прийнято наказ №280, яким \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] у зв`язку із закінченням строку контракту з 26 грудня 2019 року виключено із списків особового складу військової частини [NUMBER] (а.с.43). 30.07.2020 [PERSON] уклав контракт із Міністром оборони в особі Командувача військ оперативного командування « [INFO] » Сухопутних військ Збройних Сил України \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу (а.с.60-61). 10.08.2020 командиром Військової частини [NUMBER] прийнято наказ №229, яким \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] на посаду Офіцера штабу (а. с. 59). Наказом Тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини [NUMBER] від 02.07.2021р. №62-ОД "Про притягнення до повної матеріальної відповідальності старшого помічника начальника штабу - начальника стройової частини військової частини [NUMBER] старшого лейтенанта [PERSON] " (а.с. 63) наказано: 1. Тимчасово виконуючому обов`язки помічника командира військової частини з фінансово - економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби військової частини [NUMBER] старшому солдату [PERSON] занести до книги обліку грошових стягнень та нарахувань військової частини суму 81736,52 грн. 2.Тимчасово виконуючому обов`язки помічника командира військової частини з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби військової частини [NUMBER] старшому солдату [PERSON] в порядку ст.ст. 10, 11, 13 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі стягувати щомісячно з грошового забезпечення військовослужбовця старшого помічника начальника штабу - начальника стройової частини військової частини [NUMBER] старшого лейтенанта [PERSON] суму завданої державі матеріальної шкоди в сумі 20 % його місячного грошового забезпечення до фактичної виплати суми 81736,52 грн. Надаючи оцінку правомірності видання вказаного наказу, колегія суддів звертає увагу на наступне. Відповідно до ч.1 ст.12 \~Закону України №160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку. Отже, \~відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності. З матеріалів даної справи вбачається, що після виключення позивача із списків особового складу Військової частини [NUMBER] , вказана військова частина звернулася до суду з адміністративним позовом до [PERSON] , в якому просила суд: стягнути з старшого лейтенанта [PERSON] на користь Військової частини [NUMBER] 81 736,52 грн., у якості відшкодування майнової шкоди. Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 по справі №480/1627/20 в задоволенні заяви Військової частини [NUMBER] про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою - відмовлено. Позовну заяву Військової частини [NUMBER] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди - залишено без розгляду. Наведена вище ухвала суду першої інстанції була залишена без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 року по справі №480/1627/20. Крім того, ухвалою Верховного Суду від 11.05.2021 року справа № 480/1627/20 касаційну скаргу Військової частини [NUMBER] на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі №480/1627/20 - повернуто скаржнику. Отже, з урахуванням наведеного вище, а також приписів ч.1 ст.12 Закону України №160-IX, колегія \~суддів зазначає, що \~наказом командира Військової частини [NUMBER] від 24.12.2019 року №293 "Про відшкодування збитків державі, спричинених нестачею майна старшим лейтенантом [PERSON] " позивача у даній справі вже було притягнуто до матеріальної відповідальності на підставі цього наказу, та у зв`язку з \~відмовою останнього від добровільного відшкодування завданих (спричинених) збитків, після звільнення останнього та виключення зі списків Військової частини [NUMBER] , \~третьою особою у даній справі вже було використано, передбачений зазначеною нормою Закону України №160-IX, \~судовий порядок відшкодування завданої шкоди. При цьому, іншого встановленого законом примусового порядку відшкодування завданої шкоди для осіб звільнених з військової служби не передбачено чинним законодавством України. Відповідно, неможливим є відшкодування завданої шкоди військовослужбовцем окрім, як у судовому порядку, який вже було застосовано, а не шляхом прийняття нового наказу про притягнення до повної матеріальної відповідальності, який фактично буде ревізією (переглядом) судового рішення. Приписами ч.1 ст.11 Закону України №160-IX передбачено, що у разі переведення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні. В даному випадку, на позивача не поширюються приписи наведеної вище норми, оскільки позивача у зв`язку із закінченням строку контракту з 26 грудня 2019 року було звільнено та виключено із списків особового складу військової частини [NUMBER] , а 10.08.2020 його, як прибувшого із запасу, зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] . Тобто, позивач був звільнений з військової служби у запас, а вже потім знову повернувся на військову службу із запасу. Відповідно, доводи суду першої інстанції про те, що чинне законодавство не передбачає звільнення від матеріальної відповідальності військовослужбовця у разі звільнення із військової служби та надає право керівництву військової частини у разі зарахування до штату видати наказ про стягнення коштів за заподіяну шкоду, є необґрунтованими, та такими, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм Закону України №160-IX. \~ З урахуванням звільнення позивача та виключення його зі списків особового складу військової частини [NUMBER] , єдиним способом примусового стягнення завданої шкоди - є стягнення за рішенням суду. Крім того, щодо доводів військової частини [NUMBER] , висловлених у поясненнях до суду першої інстанції про те, що приписи ст.11 Закону України №160-IX не містять вимоги чи заперечення щодо відшкодування у разі укладання нового контракту та зарахування у розпорядження іншого командира (А4532-відповідача), зважаючи, що збитки нанесені державі встановлені, а наказ командира А3321 №293 від 24.12.2019 року не оскаржено \~у відповідному порядку, то колегія суддів відхиляє наведені доводи, як такі, що суперечать наведеним вище висновкам суду апеляційної інстанції. Отже, колегія суддів вважає, що наказ Тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини [NUMBER] від 02.07.2021р. № 62-ОД Про притягнення до повної матеріальної відповідальності старшого помічника начальника штабу - начальника стройової частини військової частини [NUMBER] старшого лейтенанта [PERSON] за новим місцем служби позивача (військова частина [NUMBER] ) є протиправним, оскільки у відповідача були відсутні правові підстави для його видання та притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності. Доводи суду першої інстанції, відповідача та третьої особи щодо правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного наказу, \~є помилковими. Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини [NUMBER] від 02.07.2021 р. №62-ОД "Про притягнення до повної матеріальної відповідальності старшого помічника начальника штабу-начальника стройової частини військової частини [NUMBER] старшого лейтенанта [PERSON] ", а тому вимоги позову у цій частині вимог підлягають задоволенню. Крім того, що стосується вимог позивача у даній справі щодо стягнення з Військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] 26 695,22 грн. безпідставно стягнутих коштів, то колегія суддів зазначає наступне. Як вбачається з наявної в матеріалах даної справи завіреної копії довідки про здійснення відрахування та виплати Військової частини [NUMBER] ( [NUMBER] ) від 18 травня 2022 №67, \~відносно [PERSON] за наказом №62-ОД від 02.07.2021 за період з 01 серпня 2021 по 30 квітня 2022 року утримана сума склала всього - 26 695,22 грн. (а.с.193). Будь - яких заперечень щодо здійснення відрахувань з позивача на вказану суму, \~відповідачем не надано. Враховуючи викладене вище, а також з огляду на викладені висновки суду апеляційної інстанції щодо \~протиправності оскаржуваного наказу відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині вимог щодо стягнення з Військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] 26 695,22 грн. безпідставно стягнутих коштів, а тому вимоги позову у цій частині також підлягають задоволенню. \~ Інші доводи по справі \~не впливають на висновки суду апеляційної інстанції у даній справі. Згідно зі ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до приписів ч.ч.1,2 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову. Згідно зі ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Частиною 6 ст.139 КАС України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Як вбачається з матеріалів даної справи позивачем при зверненні з адміністративним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 20.07.2021 ПН215600426655. Також, за подання апеляційної скарги на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 року про повернення позовної заяви позивачем було сплачено 2270, 00 грн., що підтверджується квитанцією №СВ 05412673/1 від 25.08.2021 року. При цьому, оскільки постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2021 року скаргу позивача задоволено лише частково, колегія суддів вважає, що в даному випадку можливим до стягнення є \~лише половина від сплаченої суми судового збору, а саме 1135,00 грн. Окрім того, за подання заяви про забезпечення доказів до суду першої інстанції, яка була задоволена ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 26.05.2022 року, позивачем було сплачено 744,30 грн., що підтверджується квитанцією ID 0675-3120-6231-0390 від 23.05.2022 року. При зверненні до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою за оскарження рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.08.2022 року позивачем було сплачено судовий збір у 1362,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією ID 4520-5378-4791-0359 від 20.09.2022 року. Таким чином, враховуючи наведене вище, а також те, що за наслідками апеляційного перегляду даної справи вимоги позивача підлягають задоволенню, колегія суддів вважає, що \~стягненню за рахунок бюджетних асигнувань за зобов`язання Військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] підлягають витрати по сплаті судового збору у розмірі \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~4 149 грн. 30 коп. Оскільки дана справа є справою незначної складності, і була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. \~

Результат розгляду: granted