Рішення адміністративного суду від 2022-07-14 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив суд: - визнати протиправною відмову відповідача щодо проведення виплати компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати належної позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; - стягнути з відповідача компенсацію, право на яку виникло у зв`язку із несвоєчасною виплатою у повному обсязі належної позивачу пенсії у 2016-2017 роках відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» у сумі 20318,79 грн у примусовому порядку. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2021 року позов залишено без задоволення. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права. Свої вимоги апелянт обґрунтовує, зокрема, тим, що в порушення вимог статті 46 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» відповідач при виплаті донарахованої за судовим рішенням суми пенсії не нарахував і не виплатив компенсацію втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсійної в період 01.01.2016 по 31.12.2017 рік. У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У відповідності до приписів частини другої статті 309 КАС України судом постановлено ухвалу про продовження апеляційного розгляду даної справи. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке. Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Черкаській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2017 у справі №712/11883/17, яка набрала законної сили 06.02.2018, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити [PERSON] перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900 від 23 грудня 2015 року, ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» і №947 від 18листопада 2015 року «Про внесення змін до постанови КМУ від 9 березня 2006 року №268», починаючи з 1 січня 2016 року. На виконання вказаного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2017 у справі №712/11883/17 провів перерахунок пенсії позивача, виплачував різницю між фактично виплаченими та належними до сплати сумами пенсії здійснено у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України №103, щомісяця до повної виплати розрахованої суми. Позивач 10.06.202 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з заявою про виплату компенсації частини втраченого доходу у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року. Листом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 23.06.2021 позивачу відмовлено у виплаті компенсації з підстав виплати пенсії у встановлені законом строки. Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем з 01.01.2016 не були порушені строки виплати пенсії позивача за 2016-2017 роки, передбачені Постановою № 103. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року (далі - Порядок № 159). Згідно ст. 1 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). За приписами ст. 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно прписів ст.ст. 3, 4 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Згідно п.1 Порядку № 159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року (п.2 Порядку № 159). За змістом п.3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсія (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат). Згідно п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку. Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). При цьому право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Компенсація за порушення строків виплати доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у даному випадку - органом прокуратури) добровільно чи на виконання судового рішення. Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у т. ч. пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в т. ч. пенсія (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат), у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності і господарювання застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії). Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 19.12.2011 у справі №6-58цс11, від 11.07.2017 у справі №21-2003а16, та Верховний Суд у постановах від 20.02.2018 у справі №336/4675/17, від 21.06.2018 у справі №523/1124/17від 03.07.2018 у справі №521/940/17, від 31.08.2021 у справі №264/6796/16, від 08.06.2022 у справі №200/5213/20-а. Судом першої інстанції встановлено, що пенсію за період 01.01.2016 року по 31.12.2017, право на яку за позивачем визнано судовим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2017 у справі №712/11883/17 позивачу перераховано та виплачено з урахуванням Постанови Кабінетом Міністрів України прийнято №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб". З огляду на викладене, судом першої інстанції зроблено висновки щодо відсутності у позивача права на отримання компенсації втрати частини доходу. Поряд із цим, та враховуючи сформовану практику Верховного Суду, компенсації позивачу підлягали доходи починаючи з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року підтверджується рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2017 у справі №712/11883/17. Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що компенсація чистини втраченого доходу виплачується не з моменту постановлення судового рішення, на підставі яких такі доходи фактично виплачені, а саме з часу коли у особи виникло право на отримання такого доходу. Аналогічного змісту правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України викладені у постанові від 11.07.2017 (справа №2а-1102/09/2670) та Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 (справа №826/8319/16). Зокрема, у постанові від 26.02.2020 (справа №826/8319/16) Верховний Суд, серед іншого, дійшов висновку, що компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат. За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апелянта в частині необґрунтованості та безпідставності рішення суду першої інстанції, а тому, таке підлягає скасуванню, а позовні вимоги в частині визнання протиправною відмову відповідача щодо проведення виплати компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати належної позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підлягають задоволенню. Що ж стосовно вимог позивача в частині стягнення з відповідача компенсації у сумі 20318,79 грн у примусовому порядку, колегія суддів зазначає, що нарахування компенсації та визначення її розміру є дискреційними повноваженнями відповідача. Відтак, позовні вимоги в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області суми компенсації в розмірі 20318,79 грн підлягають задоволенню шляхом зобов`язання нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії, за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. у зв`язку з порушенням термінів виплати сум, присуджених постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2017 у справі №712/11883/17. Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Розглянувши доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Результат розгляду: partial