Рішення адміністративного суду від 2022-05-10 00:00:00+03

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРВТОРУТИЛІЗАЦІЯ» звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати неправомірним та скасувати розпорядження Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України про усунення порушень Ліцензійних умов № 20/21 від 26.02.2021.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року позов задоволено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що посадовими особами \~Міністерства екології та природних ресурсів України у період з 16.02.2021 по 22.02.2021 здійснено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог ліцензійних умов провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами, за результатом якого складено акт від 22.02.2021 № 10/21. В ході перевірки відповідачем встановлено порушення: пункту 8 Ліцензійних умов, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 № 446, а саме, ліцензіатом не надані копії дипломів, сертифікатів тощо, що підтверджують наявність екологічних знань у посадових осіб Товариства; пункту 11 Ліцензійних умов, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 № 446, а саме, ліцензіат має провадити господарську діяльність з поводження з небезпечними відходами виключно з використанням засобів їх провадження, що зазначені у відомостях про них, які подані органу ліцензування згідно з вимогами Ліцензійних умов, натомість Товариство провадить господарську діяльність за допомогою поворотної тари; пункту 16 Ліцензійних умов, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 № 446, а саме, промислові майданчики для тимчасового зберігання відходів покриті неруйнівним та непроникним для небезпечних відходів матеріалом, однак відсутній автономний зливовідвід. Місце зберігання відходів має нерівності підлоги, які у випадку розливу рідких відходів перешкоджають безпосередньому зливу до приямку зливовідводу (відсутні жолоби зливу). На місці провадження діяльності наявні проливи нафтопродуктів, які були локалізовані піском. В наслідок виявлених порушень Міністерством екології та природних ресурсів України прийнято розпорядження від 26.02.2021 № 20/21, згідно з яким зобов`язано ТОВ «УКРВТОРУТИЛІЗАЦІЯ» у термін до 26.03.2021 усунути порушення Ліцензійних умов та подати в письмовій формі до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України інформацію про їх усунення. Вказане розпорядження є предметом оскарження в даній адміністративній справі. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 8 Ліцензійних умов під час здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами згідно з отриманою ліцензією екологічні знання є обов`язковою кваліфікаційною вимогою для посадових осіб. Позивачем на підтвердження наявності екологічних знань у директора Полонського Т.А. надано сертифікат про професійну підготовку від 14.02.2020 № 08-05. Апелянт, посилаючись на норми Закону України «Про вищу освіту», постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 № 266 \~вважає, що ТОВ «УКРВТОРУТИЛІЗАЦІЯ» не дотримано відповідну вимогу Ліцензійних умов, оскільки наданий сертифікат не є документом, який підтверджує наявність у посадової особи ліцензіата у галузі знать \~«Природничі науки». Разом з тим суд апеляційної інстанції вважає такий висновок необґрунтованим, адже як вірно зазначив сам апелянт, Закон України «Про вищу освіту» не містить зазначення професійної підготовки. Також суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 № 266 затверджено Перелік галузей знань і спеціальностей, за якими здійснюється підготовка здобувачів вищої освіти, тоді як пункт 8 Ліцензійних умов вимагає наявність у посадових осіб ліцензіата екологічних знань, а не вищої освіти у галузі екології. Як вірно встановив суд першої інстанції, позивач разом з іншими документами на вимогу представників Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України надав Сертифікат про професійну підготовку директора Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРВТОРУТИЛІЗАЦІЯ» по темі поводження з небезпечними відходами, який виданий Державною екологічною академією післядипломної освіти та управління. Таким чином позивачем виконані вимоги пункту 8 Ліцензійних умов, що свідчить про протиправність розпорядження Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України у вказаній частині. Щодо наявності порушення з боку позивача пункту 11 Ліцензійних умов, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з названою нормою ліцензіат здійснює операції у сфері поводження з небезпечними відходами за умови провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами виключно з використанням засобів їх провадження, що зазначені у відомостях про них, які подані органу ліцензування згідно з вимогами цих Ліцензійних умов. Під час проведення контрольного заходу виявлено, самим позивачем не заперечується, що Товариство у своїй діяльності використовує поворотну тару, натомість технологічний регламент ТОВ «УКРВТОРУТИЛІЗАЦІЯ» від 17.04.2013, який було подано позивачем в якості додатку для отримання \~ліцензії, не містить можливості використання такої тари. Зворотне не доведено позивачем належними та допустимими доказами. Отже суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, що в порушення вимог Ліцензійних умов позивач здійснював визначену ліцензією діяльність із застосуванням тари, що не встановлена в матеріально-технічній базі та не передбачена Технологічним регламентом. При цьому колегія суддів вважає невірним висновок суду першої інстанції, що можливість прийняття відходів у тарі замовника передбачена господарським договором та не порушує жодного нормативного документу, адже під час перевірки зафіксований саме факт зберігання відходів у поворотній тарі, а не факт (момент) їх прийняття на зберігання, що є прямим порушенням п. 11 Ліцензійних умов. Щодо обґрунтованості розпорядження в частині порушення пункту 16 Ліцензійних умов, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до названого пункту промислові майданчики для тимчасового зберігання відходів повинні бути покриті неруйнівним та непроникним для небезпечних відходів матеріалом з автономним зливовідводом. При цьому попадання поверхневого стоку з майданчиків у загальний зливовідвід не допускається. Необхідно передбачити ефективний захист відходів від дії атмосферних опадів та вітру. Згідно з п. 2.1.4 Державних санітарних правил та норм, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України 01.07.1999 № 29, промисловий майданчик для тимчасового зберігання відходів повинен розташовуватися на території підприємства з підвітряного боку, бути покритий неруйнівним та непроникним для токсичних речовин матеріалом (керамзитбетоном, полімербетоном та ін.) з автономним зливовідводом і нахилом у бік очисних споруд. При цьому попадання поверхневого стоку з майданчиків у загальний зливовідвід повинен бути виключений за рахунок обвалування і інших заходів. Для зазначеного поверхневого стоку необхідні спеціальні очисні споруди, що забезпечуватимуть уловлювання токсичних речовин, очистку і їх знешкодження. За приписами пунктом 7.2.7 ДСТУ 4462.3.01:2006 «Поводження з відходами. Порядок здійснення операцій» зберігання помірно- та малонебезпечних відходів (IIIIV класів) на території промислових майданчиків у відкритому вигляді (навалом, насипом, у відкритій тарі тощо) дозволено у разі дотримання таких вимог: територія промислової площадки повинна бути розміщена з підвітряного боку, мати покрив з непроникливого для токсичних речовин матеріалу та бути обладнана автономним водовідводом. Потрапляння поверхневого стоку з площадки в загальний водовідвід повинно бути вилучене за рахунок обваловування й інших заходів. Для зазначеного стоку необхідні спеціальні очисні споруди, що забезпечують уловлювання і знешкоджування токсичних речовин. Пунктом 8.10.1 ДБН В.2.5-75:2013 передбачено, що відведення поверхневих стічних вод рекомендується забезпечувати шляхом комплексного вирішення питань організації рельєфу і влаштування відкритої або закритої систем водовідведення: водостічних труб (водостоків), лотків разом із водоприймальними решітками, дощоприймачів, кюветів, зливоприймальних колодязів, локальних очисних споруд. Під час обстеження місця зберігання відходів відповідачем було встановлено, фото- та відеоматеріалами зафіксовано, що підлога приміщення, де зберігаються відходи, має нерівності, що у випадку розливу рідких відходів перешкоджатиме безпосередньому зливу до зливовідводу. При цьому сам зливовідвід знаходиться в кінці приміщення, в якому здійснюється діяльність, а тара з відходами розташована по всій площі, що унеможливлює потрапляння відходів у випадку розливу до зливовідводу. Тобто місце зберігання відходів не відповідає вимогам чинного законодавства, що й було обґрунтовано відображено в Акті перевірки. При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з того, що працівники Міністерства у ході перевірки не досліджували кути нахилу підлоги, щоб мати підстави стверджувати про порушення законодавства, акт від 22.02.2021 № 10/21 як доказ виявлених порушень під час проведення перевірки не містить жодної інформації стосовно проведених вимірювань. Натомість суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідач не веде мову про недостатній кут нахилу підлоги, а звертає увагу на невідповідність покриття вимогам пункту 16 Ліцензійних умов, зокрема наявність нерівностей підлоги, які самі по собі створюють перешкоду для безпосереднього зливу до зливовідводу. Вказані доводи апелянта можливо перевірити за допомогою відеоматеріалів, які містяться в матеріалах справи, що не було здійснено судом першої інстанції. Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом невірно застосовано в окремій частині \~норми матеріального права, а тому оскаржене судове рішення підлягає скасуванню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Результат розгляду: partial