Рішення адміністративного суду від 2022-06-23 00:00:00+03

[PERSON] звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач, апелянт), у якому просила: - визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо відмови у зарахуванні позивачу до стажу роботи на посаді судді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання у Харківському юридичному інституті, роботи на посаді стажиста Конотопського райнарсуду Сумської області та щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням даного стажу. - зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, з якого обчислюється довічне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання у Харківському юридичному інституті ім Ф.Є.Дзержинського на денному відділенні з 01.09.1977 по 27.06.1980, що становить 1 рік 5 місяців, роботу на посаді стажиста народного судді Конотопського райнарсуду Сумської області з 04.08.1980 по 21.06.1982, що становить 1 рік 10 місяців 17 днів, та здійснити перерахунок і виплату призначеного щомісячного грошового утримання судді у відставці, виходячи зі стажу 37 повних років 6 місяців 9 днів, в тому числі з урахуванням половини строку навчання у Харківському юридичному інституті ім.Ф.Є.Дзержинського - 1 рік 5 місяців, та з урахуванням стажу роботи на посаді стажиста народного судді Конотопського райнарсуду Сумської області, що становить 1 рік 10 місяців 17 днів; перерахунок та виплату здійснити з 19.02.2020 у розмірі 85% від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, з урахуванням раніше сплачених сум. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо зарахування [PERSON] до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: половину строку її навчання на денному факультеті в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1977 по 01.07.1980, що становить 1 рік 5 місяців, та період її роботи на посаді стажиста народного судді Конотопського районного суду Сумської області з 04.08.1980 по 21.06.1982, що становить 1 рік 10 місяців 17 днів; зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області зарахувати [PERSON] до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: половину строку її навчання на денному факультеті в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1977 по 01.07.1980, що становить 1 рік 5 місяців, та період її роботи на посаді стажиста народного судді Конотопського районного суду Сумської області з 04.08.1980 по 21.06.1982, що становить 1 рік 10 місяців 17 днів; визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо здійснення перерахунку та виплати [PERSON] з 19.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 78 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату [PERSON] щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що ті обставини, що позивач має стаж роботи на посаді судді тривалістю не менше 37 років, підлягають врахуванню відповідачем в порядку виконання абзацу 4 пункту 34 розділу XII Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII, відповідно до якої судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішенням, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Апелянт мотивує свою незгоду із рішенням суду першої інстанції тим, що положеннями статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується за роки роботи тільки на посаді судді. Врахування в період роботи на посаді судді будь-яких інших періодів, у тому числі тих, про які просить позивач, чинним законодавством не передбачено. З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2022 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження. Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав. Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] працювала на посаді судді і з 15.09.2016 та була звільнена із вказаної посади у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 19). Із змісту копії диплому серії [NUMBER] вбачається те, що [PERSON] в 1976 році вступила до Харківського юридичного інституту ім. Ф.Е. Дзержинського і в 1980 році його закінчила його. Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 24.06.1980 року їй присвоєно кваліфікацію юриста. Диплом датовано 27.06.1980 (а.с. 20). Записами № 7 та № 8 Трудової книжки від 03.09.1973 підтверджується те, що позивача 01.07.1977 було зараховано студенткою 2 курсу денного факультету до Харківського юридичного інституту. 01.07.1980 вона була відрахована із інституту у зв`язку із закінченням навчання (а.с. 18). Відповідно до Довідки-розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 21) стаж роботи позивача станом становить 34 роки 02 місяці 22 дні, що включає період роботи на посаді: - народного судді Буринського районного народного суду Сумської області з 21.06.1982 - 21.06.1987 - 05 років 01 день; - народного судді Конотопського районного народного суду Сумської області з 22.06.1987 - 29.01.1996 - 08 років 07 місяців 07 днів; - судді Чернігівського обласного суду, Апеляційного суду Чернігівської області з 01.02.1996 - 15.09.2016 - 20 років 07 місяців 14 днів. У довідці-розрахунку стажу, який дає право на виплату надбавки за вислугу років судді до вказаного стажу, окрім вказаних вище періодів роботи, зараховано період її роботи на посаді стажиста народного судді Конотопського районного суду Сумської області з 04.08.1980 - 21.06.1982, а саме 01 рік 10 місяців 17 днів. Усього стаж роботи станом на 15.09.2016 становить 36 років 01 місяць 09 днів (а.с. 22). Зазначені вище періоди роботи позивача підтверджуються записами, наявними у Трудових книжках від 03.09.1973 та від 01.02.1996 (а.с. 18-19). Відповідно до листа від 18.02.2013 № 10-320/13 Державна судова адміністрація України поінформувала голову апеляційного суду Чернігівської області про те, що період роботи на посаді стажиста народного судді може бути зарахованим до стажу державної служби з дня подачі суддею апеляційного суду Чернігівської області [PERSON] відповідної заяви до апеляційного суду Чернігівської області (а.с. 25). Відповідно до наказу апеляційного суду Чернігівської області «Про зарахування до стажу державної служби часу роботи на посаді стажиста судді» від 23.01.2013 № 5-ос/а наказано судді судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області [PERSON] зарахувати до стажу державної служби період роботи на посаді стажиста народного судді Конотопського районного суду Сумської області з 04.08.1980 по 21.06.1982. Встановити, що станом на 18 грудня 2012 року стаж державної служби судді [PERSON] становить - 32 роки 4 місяці 14 днів (а.с. 26). Відповідно до рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 у справі № 620/2468/20, яке 24.09.2020 набрало законної сили, суд вирішив, зокрема, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити [PERSON] , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Чернігівського апеляційного суду від 28.02.2020 №7-09/35, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 (а.с. 33-36). Листом від 29.06.2021 (а.с. 30) відповідач повідомив позивача про те, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 у справі № 620/2468/20 Відділом перерахунків пенсій № 1 Управління пенсійного забезпечена Головного управління проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020. Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 складає 162 316,44 грн (208 098,00 грн х 78 %). За документами пенсійної справи страховий стаж позивача складає 42 роки 11 місяців 5 днів, в тому числі стаж роботи на посаді судді - 34 роки 2 місяці 24 дні. Рішення суду виконано добровільно в межах покладених судом зобов`язань, з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством. Однак, не погодившись із тим, що при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідач обчислив його із розміру 78 %, а не із 85 %, [PERSON] звернулася до суду із адміністративним позовом. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. На підставі абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (доповнено згідно із Законом №1798-VIII) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Частиною четвертою статті 43 Закону №2862-XII, чинного на день призначення позивача на посаду судді, визначено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. Відповідно до абзацу 2 статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби. Відповідно до частини першої статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. У зв`язку з прийняттям Закону України від 12 липня 2018 року № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону 2447-VIII, який набрав чинності 05 серпня 2018 року, статтю 137 Закону № 1402-VIII доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Крім того, на час обрання позивача на посаду судді була чинною норма абзацу 2 пункту 1 Указу Президента України № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 - до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби. Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. На час набрання чинності Законом № 2453-VI (30 липня 2010 року) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів». Положеннями підп. 3-1 пункту 3 вказаної постанови визначено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби. Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить не менше 10 років, до стажу роботи, який дає судді право на відставку, враховується також період проходження строкової військової служби та половина строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права викладена у рішенні Верховного Суду від 20.02.2018 (справа № П/9901/382/18), у постанові Верховного Суду від 01.10.2018 у справі №541/503/17, від 14.05.2021 у справі № 463/1162/17, від 17.05.2021 у справі № 243/8281/17 та у справі № 592/3354/17. Як вбачається з матеріалів цієї справи, у період з 01.09.1977 по 01.07.1980 позивач навчалася на денному факультеті за спеціальністю правознавство у вищому навчальному закладі - Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, що становить 2 роки 10 місяців. З огляду на викладене вище, до стажу роботи позивача, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, повинно бути зараховано, в тому числі, половина строку її навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, а саме 1 рік 5 місяців. Окрім того, у період з 04.08.1980 - 21.06.1982 позивач працювала на посаді стажиста народного судді Конотопського районного суду Сумської області (а.с. 18). Питання проходження стажування випускниками вищих навчальних закладів в цей період регулювалися такими законодавчими актами колишнього Союзу PCP та УРСР, як: постанова Ради міністрів СРСР від 18.07.1972 №535 «Про заходи щодо подальшого удосконалення вищої освіти в країні», Положенням про стажування молодих спеціалістів, які закінчили вищі учбові заклади, затвердженим Державним комітетом Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати, Всесоюзною Центральною Радою Професіональних Союзів, Міністерством Вищої та середньої освіти СРСР від 25.06.1973. Так, в підпункті 4.2 пункту 10 зазначеної вище Постанови № 535 від 18.07.1972 було визначено, що випускники вищих навчальних закладів для набуття необхідних практичних навичок проходять за місцем розподілення на підприємствах і установах стажування строком до одного року, під час якого виконують посадові обов`язки і отримують заробітну платню відповідно штатного розкладу. Загальне керівництво стажуванням покладається на галузеві міністерства і відомства, в веденні яких перебувають ці підприємства, організації та установи. Відповідно до пункту 1 Положення про стажування молодих спеціалістів, які закінчили вищі учбові заклади, затвердженого Державним комітетом Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати Всесоюзною Центральною Радою Професіональних Союзів, Міністерством Вищої та середньої освіти СРСР від 25.06.1973, також передбачалось, що молоді спеціалісти, які закінчили вищи навчальні заклади, проходять за місцем розподілення на підприємствах, в організаціях і установах стажування строком до одного року, під час якого виконують посадові обов`язки і отримують заробітну плату згідно штатного розкладу. Пунктами 5, 15 цього Положення передбачалось, що час стажування зараховується в трирічний строк роботи молодого спеціаліста за місцем розподілу. Під час стажування молодий спеціаліст: користується всіма правами і пільгами, встановленими для працівників цього підприємства (організації, закладу) які обіймають аналогічну посаду; несе обов`язки, покладені на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку; виконує функціональні обов`язки щодо займаної посади, визначеними відповідними інструкціями і положеннями, з урахуванням індивідуального плану. Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283), до стажу державної служби зараховується робота на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів судів, а також в державних органах колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком, зокрема, у виконавчих комітетах місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управлінь, самостійних відділах, інших структурних підрозділах. Пунктом 3 цього Порядку № 283 було передбачено, що до стажу державної служби включається також робота на посадах службовців в органах, зазначених у пункті 2 цього Порядку і додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців. Згідно з пунктом 4 Порядку № 283, документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.11.2018 у справі №819/1550/16, яка враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до частини 5 статті 242 КАС України. Судом першої інстанції встановлено, що згідно з довідкою-розрахунком стажу, який дає право на виплату надбавки за вислугу років судді, сформованої апеляційним судом Чернігівської області (а.с. 22), листом Державної судової адміністрації України від 18.02.2013 № 10-320/13, наказом апеляційного суду Чернігівської області «Про зарахування до стажу державної служби часу роботи на посаді стажиста судді» від 23.01.2013 № 5-ос/а стаж роботи позивача на посаді стажиста народного судді з 04.08.1980 по 21.06.1982 був зарахований [PERSON] до стажу державної служби. З огляду на вказане до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, крім роботи на посаді судді, належить враховувати період роботи позивача на посаді стажиста народного судді Конотопського районного суду Сумської області з 04.08.1980 по 21.06.1982, що становить 1 рік 10 місяців 17 днів. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що невключення до стажу роботи на посаді судді періоду роботи на посаді стажиста народного судді, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі є неправомірним. Доводи апелянта про те, що чинним законодавством не передбачено врахування до стажу роботи судді, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, період роботи на посаді стажиста народного судді, половина строку навчання у вищому навчальному закладі, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на положення абзацу 4 пункту 34 розділу ХІІ Закону №1402-VIII. Відповідно до частин першої та другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. За практикою Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раалте проти Нідерландів», пункти 48,49 рішення від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», заява № 10441/06). Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує й Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року №14-рп/2004). Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України від 06 вересня 2012 року № 5207-VI «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні» прямою дискримінацією є ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі. Системний аналіз статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у її взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави вважати, що у зв`язку з набранням чинності Законом № 2447-VIII, яким унесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі №9901/302/19. Зокрема, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. Водночас при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частин першої та другої статті 137 Закону № 1402-VIII як стаж, який зараховується додатково. У випадку зайняття посади судді без проведення конкурсних процедур стаж роботи (професійної діяльності), передбачений частиною другою статті 137 цього Закону, визначається на момент призначення на посаду судді вперше, а у випадку призначення на посаду судді за результатами конкурсу - зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом для участі у конкурсі та надає право для призначення на цю посаду за його результатами. Частина друга статті 137 Закону № 1402-VIII прийнята на покращення соціального захисту суддів як висококваліфікованих фахівців та підвищення їх соціального захисту і передбачає додаткову можливість зарахування до стажу роботи на посаді судді стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а не альтернативну можливість вибору стажу, адже в абзаці четвертому пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання) (аналогічна позиція висловлена у постанові ВП ВС від 08.10.2020 по справі № 9901/537/19). Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року - без змін. Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Результат розгляду: denied