Рішення адміністративного суду від 2023-06-06 00:00:00+03

26.04.2023 року до Київського районного суду міста Одеси через засоби поштового зв`язку надійшла позовна заява [PERSON] до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Одеській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС №6798112 від 08.04.2023 року про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. Вказана позовна заява у відповідності до відбитків штемпелів на поштовому конверті була скерована позивачем 18.04.2023 року. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що інспектором патрульної поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього, за наслідком розгляду якої винесено оскаржувану постанову, було грубо порушено норми КУпАП щодо процедури розгляду справи. Так позивач зазначає, що він не порушував норми ПДР України, а відповідачем було вчинено вимірювання швидкості транспортного засобу за межами населеного пункту, де вже не діяло обмеження швидкості руху в 50 км/год. Також позивач зазначає про наступні порушення, а саме: перед місцем зупинки транспортного засобу де здійснювалось вимірювання швидкості руху транспортного засобу позивача, відсутній дорожній знак 5.76 «Автоматична відео фіксація порушень Правил дорожнього руху»; працівники патрульної поліції при здійсненні контролю за швидкістю руху розташувались не помітно для їх огляду, були не одягнені в однострій, а їх спеціальні жетони перебували у неналежному вигляді; при проведенні фіксації швидкості транспортного засобу, за кермом якого перебував позивач, прилад швидкості руху «TruKam TC008449І» знаходився у руках інспектора патрульної поліції, ані був розміщений стаціонарним способом; оскаржувана постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснювалось фото або відеозапис правопорушення, не містить інформації про веб-сайт мережі інтернет, на якому можливо ознайомитись зі зображенням чи відеозаписом зробленим під час фіксування цього правопорушення. За наслідком чого, позивач вважає, що оскаржувана постанова відносно нього є незаконною та підлягає скасуванню. Приймаючи викладені обставини, позивач звернувся до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 28.04.2023 року вказану позовну заяву залишено без руху. 02.05.2023 року до суду надійшла заява від представника позивача на усунення недоліків поданої заяви, до якої додано оригінал квитанції про сплату судового збору. Оглянувши надані до суду документи, суддею встановлено, що позивачем належним чином усунуті недоліки поданої заяви у відповідності до ухвали судді від 28.04.2023 року. Позовна заява відповідає вимогам ст. 160, 161 КАС України. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 03.05.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників процесу, та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. Одночасно вказаною ухвалою суду запропоновано Управлінню патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції надати до суду належним чином завірені копії усіх доказів, що стосуються оскаржуваної постанови в цій справі, у тому числі: копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії серії ЕАС №6798112 від 08.04.2023 року, копію письмових пояснень позивача з приводу правопорушення, якщо вони ним надавались, копії письмових пояснень свідків з приводу правопорушення, якщо такі пояснення відбирались, а також копії всіх відеозаписів оскаржуваного правопорушення, які були зроблені за допомогою відеокамер, що розташовані на одязі патрульних поліцейських та в автомобілі патрульних поліцейських. Також вказаною ухвалою суду визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. 25.05.2023 року до суду від представника відповідача Департаменту патрульної поліції надійшов до суду відзив на позовну заяву, з додатками і доказами до нього. В судове засідання призначене на 06.06.2023 року сторона позивача не з`явилась, однак до суду надійшла заява від представника позивача про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача з`явився до судового засідання призначеного на 06.06.2023 року та заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у його задоволенні. Також, представник відповідача в судовому засіданні просив суд прийняти до розгляду відзив на позовну заяву, з додатками і доказами до нього. Одночасно представник відповідача особисто підтвердив, що копію ухвали суду від 03.05.2023 року разом з копією позовної заяви і додатками до неї, стороною відповідача було одержано 08.05.2023 року. За наслідком чого, приймаючи встановлений судом п`ятнадцятиденний строк для вчинення процесуальної дії з подання відзиву на позовну заяву, який розпочався з наступного після отримання копії ухвали суду від 03.05.2023 року, а саме з 09.05.2023 року та закінчився 23.05.2023 року включно, судом встановлено, що відповідачем подано відзив на позовну заяву поза межами процесуального строку на вчинення процесуальної дії. Жодних клопотань про поновлення пропущеного строку на вчинення процесуальної дії з подання відзиву на позовну заяву, з додатками і доказами до нього, як і жодних пояснень з приводу поважності пропуску такого строку, відповідачем не заявлено і не наведено. Статтею 118\~КАС України\~передбачено,\~що процесуальні\~строки -\~це встановлені\~законом або\~судом строки,\~у межах\~яких вчиняються\~процесуальні дії.\~Процесуальні строки\~встановлюються законом,\~а якщо\~такі строки\~законом не\~визначені -\~встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків. Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів адміністративно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження адміністративного процесу у визначених КАС України часових рамках. За правилами частини 6 статті 162 КАС України визначено, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Приймаючи подання відповідачем відзиву на позовну заяву поза межами процесуального строку на вчинення відповідної процесуальної дії, без поважних причин, судом в судовому засіданні 06.06.2023 року ухвалено не приймати відзив на позовну заяву з доданими до нього додатками і доказами до розгляду, а розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами. Заслухавши пояснення представника відповідача по справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.04.2023 року інспектором патрульної поліції 1 батальйону 5 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] , за наслідком чого винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6798112, якою визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122КУпАП, застосовано до останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. Як вбачається з вказаної постанови, суть правопорушення полягає в тому, що 08.04.2023 року о 10 годині 11 хвилин [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Jeep», реєстраційний номер [NUMBER] , та рухаючись по Київському шосе 1 км., в населеному пункті при дозволеній швидкості руху в 50 км/год., здійснював рух зі швидкістю 78 км/год., чим перевищив швидкість руху на 28 км/год, що зафіксовано приладом «TryCam ТС008449», та є порушенням п.12.4 ПДР, за яке передбачена відповідальність ч.1 ст. 122 КУпАП України. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1\~ст. 287 КУпАП України\~постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено. Відповідно до ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП. Відповідно до\~ст. 289 КУпАП,\~скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі, зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Частиною 2 статті 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). Отже, з аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що особа відносно якої винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення зокрема у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право на альтернативне оскарження такої постанови, а саме: - шляхом звернення зі скаргою до органу, який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення в порядку ст. 288 КУпАП; - шляхом звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду, у порядку, визначеному\~Кодексом адміністративного\~судочинства України (КАС України), з особливостями, встановленими цим Кодексом (КУпАП). Як вбачається, позивач будучи незгодним з винесеною стосовно нього постановою, обрав спосіб захисту свої прав та інтересів, шляхом звернення до районного у місті суду. Судом встановлено, що позивачем у встановлений законодавством десятиденний термін з дня винесення спірної постанови, а саме 18.04.2023 року було скеровано позовну заяву до суду, а відтак в межах встановлених процесуальних строків. За наслідком викладеного, розгляд справи здійснюється у відповідності до вимог КАС України. Порядок дорожнього руху на території України відповідно до\~Закону України «Про дорожній рух»\~визначається\~Правилами дорожнього руху, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306\~(із змінами та доповненнями). Згідно п. 1.1.\~ПДР\~, ці Правила відповідно до\~Закону України «Про дорожній рух»\~встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Згідно з п. 1.9.\~Правил дорожнього руху\~особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху. Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом. Згідно п. 8.1 Правил, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Пунктом 12.4 ПДР передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Згідно з ч. 1 ст. 122 КпАП України, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Судом встановлено, що у відповідності до положень ст. 276 КУпАП, відповідачем розглянуто справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення та, враховуючи характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 283 КУпАП, винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, якою, як зазначено вище, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, тобто в межах санкції ч.1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Частина друга\~статті 19 Конституції України\~передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог\~статті 245 КУпАП\~щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга\~статті 33 КУпАП). Згідно з частиною першою\~статті 268 КУпАП\~, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються\~статтями 279-1-279-8\~цього Кодексу.. У наведених положеннях\~КУпАП\~визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності. З урахуванням роз`яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою. Частиною 1\~статті 9 Кодексу\~\~адміністративного судочинства України\~встановлено розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Згідно з ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених\~статтею 78\~цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У постанові від 14.03.2018 року по справі №760/2846/17 Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Так, під час розгляду справи, представник відповідача будучи незгодним заявленими позивачем вимогами, не надав у визначені процесуальні строки жодні належні і допустимі докази на підтвердження наданих в судовому засіданні пояснень проти позову. Отже, відповідачем всупереч вимогам ч.2\~ст.77 КАС України, факт порушення позивачем\~Правил дорожнього руху\~та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суду не надано. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Зазначене гарантується статтею 62 Конституції України. При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. За таких обставин факт вчинення позивачем порушення п. 12.4 Правил Дорожнього Руху, а саме факт перевищення швидкості руху транспортним засобом яким керував позивач, за що останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1\~ст. 122 КпАП\~України, є не доведеним. Інші доводи сторони позивача суд вважає неспроможними та не підтвердженими жодним доказом. Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України №475/97-ВР від17.07.97 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Згідно з ч. 1ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 8 Конституції України,ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року). Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року). Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачем жодним доказом не доведено правомірність винесеного оскаржуваного рішення, не доведено викладенні в постанові обставини, не доведено належними доказами факт вчинення позивачем порушення п. 12.4 Правил Дорожнього Руху, а саме факт перевищення швидкості руху транспортним засобом яким керував позивач, за що останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1\~ст. 122 КпАП\~України, а відтак не підтверджено вчинення позивачем саме адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим та підлягаючим задоволенню, а постанову серії ЕАС №6798112 від 08.04.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, підлягаючою скасуванню, а справу про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягаючою закриттю, за відсутністю події і складу правопорушення. Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Яв вбачається позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 536,80 гривень, що підтверджується квитанцією №0.0.2977629091.1 від 02.05.2023 року. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до\~ст. 139 КАС України, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 536 гривень 80 копійок. При вищевикладених обставинах та

Результат розгляду: granted