Рішення адміністративного суду від 2022-11-22 00:00:00+02

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ військового комісара [INFO] від 13.07.2021 №36-ДС про звільнення позивача. Зобов`язано [INFO] поновити позивача на посаді головного спеціаліста командування, відповідального за правову роботу [INFO]. Стягнуто з [INFO] на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.07.2021 по 15.11.2021 у розмірі 34 920,80 грн. Стягнуто з [INFO] на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн. В решті позову відмовлено. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року апеляційну скаргу [INFO] - залишено без задоволення, апеляційну скаргу [PERSON] - задоволено частково. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року - змінено, викладено абзац четвертий резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з [INFO] на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.07.2021 по 15.11.2021 у розмірі 84 176,00 грн (вісімдесят чотири тисячі сто сімдесят шість гривень 00 коп.)». В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року - залишити без змін. На адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява від [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у справі № 620/9517/21, якою просить ухвалити додаткове рішення у справі про розподіл судових витрат, сплачених за подання апеляційної скарги. Відповідно до частини 3 статті 252 КАС України, розгляд заяви було призначено у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Сторони до суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що не перешкоджає розгляду заяви. Розгляд заяви відбувся у відкритому судовому засіданні без фіксації, у відповідності до положень ч. 4 ст. 229 КАС України. Відповідно до рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану опублікованих Радою Суддів України 02.03.2022 процесуальні строки за можливістю продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи заяви, дійшла висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У відповідності до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема із судового збору. Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. За приписами абз.2 ч.5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Отже, аналіз вказаних правових норм вказує на те, що відшкодуванню позивачу підлягають понесені ним витрати зі сплати судового збору. Проте, зі змісту позовних вимог, рішень по суті позовних вимог, та доводів апеляційної скарги вбачається, що предметом спору у цій справі є наказ військового комісара [INFO] від 13.07.2021 №36-ДС про звільнення позивача, поновлення позивача на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач та заявник у цій справі є фізичною особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що позивач сплачував судовий збір чи за подання позовної заяви, чи апеляційної скарги взагалі. Положеннями ч. 1 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Враховуючи викладене, та з`ясувавши, що позивач в силу положень пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, та доказів понесення [PERSON] будь-яких витрат зі сплати судового збору у цій справі матеріали справи не містять, то у задоволенні вимог [PERSON] щодо стягнення понесених витрат слід відмовити. Повний текст додаткової постанови складено 25.11.2022.

Результат розгляду: partial