Рішення адміністративного суду від 2022-09-08 00:00:00+03

Позивач, [PERSON] звернувся з позовом до Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, в якому просив суд: - визнати протиправними дії Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради при розгляді запиту [PERSON] від 08.11.2021 року про відмову надати запитувану інформацію; - зобов`язати Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради розглянути запит [PERSON] від 08.11.2021 року та надати відповідь у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VІ, із змінами і доповненнями, про перелік вільних земельних ділянок комунальної власності Одеської міської ради станом на дату надання відповіді, за рахунок яких Одеська міська рада може надати [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки або дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею більше 0,10 гектара для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у відповідності із пунктом "г" частини і статті 121 ЗК України. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2022 року частково задоволений адміністративний позов [PERSON] . 14.06.2022 року від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій адвокат позивача просить вирішити питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. та прийняти додаткове рішення. Представником відповідача, Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради, надано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому представник просить відмовити у задоволенні заяви представника позивача. Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року, задоволена заява представника позивача щодо прийняття додаткового рішення в адміністративній справі за позовом [PERSON] до Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії. Стягнуто з Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь [PERSON] судові витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень). В апеляційній скарзі Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити в повному обсязі у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною зі складністю справи, яка за характером правовідносин відноситься до справ незначної складності. Також апелянт зазначив, що в матеріалах заяви відсутні будь-які платіжні доручення, які б підтверджували оплату позивачем наданих йому послуг відповідно до акту виконаних робіт. Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що, відповідно до матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу складають 3000 грн., на підтвердження чого позивач надав копію договору про надання правової допомоги від 08.11.2021 р. (а.с. 10), додаток № 1 до вказаного договору, який містить детальний опис робіт (послуг) наданих адвокатом клієнту (а.с. 12), та копію акту виконаних робіт від 23.02.2022 року (а.с. 13). Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи. Згідно з положеннями частин 2-5 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частин 6 та 7 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частинами 7, 9 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. За змістом статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на правничу допомогу, якщо,

Результат розгляду: denied