Рішення адміністративного суду від 2022-07-18 00:00:00+03

Товариство з обмеженою відповідальністю «МодераОіл» (далі - ТОВ «МодераОіл») звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (далі - ГУДПС у Чернігівській області), у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 31.12.2020 №0032870700 та №0032880700. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року адміністративний позов було задоволено. Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головним управлінням ДПС у Чернігівській області подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що позивач до перевірки не надав відомостей про місцезнаходження нафтопродуктів, оскільки ні договори поставки нафтопродуктів та додатки до нього, ні акти приймання-передачі, ні договір зберігання нафтопродуктів №647 від 31.08.2018 укладений між позимвачем та ТОВ «Нафтасіті» не містять відомостей про адреси резервуарів нафтобаз ТОВ «Нафтасіті». Крім того, вказує, що до перевірки не надано кількісних та якісних характеристик нафтопродуктів, які повинні зберігатись у «Нафтасіті», а надані до перевірки ТТН не містять печатки перевізника. Також, апелянт стверджує про відсутність фізичних та технологічних можливостей здійснення господарських операцій ТОВ «ГросаріТрейд» та ТОВ «ІнвестПетрол». Таким чином, за результатом аналізу наявної у податкового органу інформації останнім зроблено висновок про відсутність реальності здійснення господарських операційміж позивачем та вищевказаними контрагентами. Крім того, апелянт просить здійснити заміну відповідача - Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області (код ЄДРПОУ 43143966) на Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області (код ЄДРПОУ ВП 44094124). Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено Головне управління ДФС у Чернігівській області, водночас Головне управління ДФС у Чернігівській області реорганізоване шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Чернігівській області. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу (пункт 1). Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби (пункт 2). Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 ліквідовано юридичні особи публічного права - територіальні органи Державної податкової служби, зокрема Головне управління ДПС у Чернігівській області. Наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 №529 утворено як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України - Головне управління ДПС у Чернігівській області (код ЄДРПОУ ВП 44094124). У відповідності до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заявленого клопотання відповідача, у зв`язку з чим слід замінити сторону - Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області (код ЄДРПОУ 43143966) на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області (код ЄДРПОУ ВП 44094124). Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з 1. ч. 1 ст. 311 КАС України. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач зареєстрований як платник податку на додану вартість та перебуває на обліку в ГУДПС у Чернігівській області. Згідно реєстраційних даних, основним видом діяльності ТОВ «МодераОіл» є 47.30 роздрібна торгівля пальним. Позивач має ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, строкомдії до 18.02.2025. Згідно зі звітом форми №Д4 за 2020 рік, облікова кількість штатних працівників товариства становить 82 чол. Для здійснення господарської діяльності позивач уклав із ТОВ «Нафтасіті» (зберігач) договір зберігання від 18.02.2020 №843, відповідно до умов якого зберігач зобов`ячався приймати та зберігати нафтопродукти й інші товарно-матеріальні цінності, які передаються ТОВ «МодераОіл». На підставі направлень від 11.08.2020 №1405, №1406, наказу від 10.08.2020 №1102, відповідно до вимог пп.78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України посадовими особами контролюючого органу було проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з питань правомірності нарахування від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту по декларації за червень 2020 року. За наслідками перевірки ГУДПС у Чернігівській області складено акт від 21.08.2020 №40/05/43239375 (а.с. 30-61), у якомузазначено про порушення позивачем: - п.44.1 ст. 44, п.185.1 ст. 185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.200.1, п.200.4 ст. 200, п.201.1, п.201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що сплачується до державного бюджету у загальній сумі 103659,00 грн. за червень 2020 року; завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 689172,00 грн. за червень 2020 року; - перевіркою формування від`ємного значення звітного періоду з урахуванням від`ємного значення попередніх періодів (листопад 2019 року, грудень 2019 року, січень 2020 року, лютий 2020 року, березень 2020 року, квітень 2020 року, травень 2020 року) встановлено: за лютий 2020 року завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 18740,19 грн; за березень 2020 року завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 85656,00 грн; за квітень 2020 року завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 537923,00 грн; за травень 2020 року завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 790039,00 грн, заниження податку на додану вартість, що сплачується до державного бюджету, у загальній сумі 114550,00 грн. На підставі висновків, викладених у вказаному акті перевірки, ГУДПС у Чернігівській області винесло ТОВ «МодераОіл» податкові повідомлення-рішення від 09.09.2020 №00001430700, №00001450700 та №00001440700, оскаржені позивачем у адміністративному порядку. За результатами розгляду скарги товариства, ДПС України винесло рішення від 19.11.2020 №32929/6/99-00-06-02-02-06, яким скаргу задоволено частково, податкові повідомлення-рішеннявід 09.09.2020 №00001440700, №00001430700, №00001450700 скасовано в частині здійснення операцій ТОВ «МодераОіл» із ТОВ «Скай Проект» та в частині допущення арифметичної помилки при визначенні суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Враховуючи наведене, 31.12.2020 ГУДПС у Чернігівській області винесено ТОВ «МодераОіл» податкові повідомлення-рішення, а саме: - №0032870700, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 162203,75 грн. (129763,00 грн. за основним платежем та 32440,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями); - №0032880700, яким до позивача застосовано штрафні санкції з податку на додану вартість на суму 689172,00 грн. Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення притиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що вказані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку підтверджують реальність та здійснення господарської операції між позивачем та його контрагентами у перевіряємий період. Відповідачем не наведено, яким чином відомі йому кримінальні провадження стосуються власне позивача або безпосередньо його постачальників, а також яким чином відповідні судові рішення можуть бути свідченням недобросовісності ТОВ «МодераОіл» при формуванні податкового кредиту. Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. Відповідно до пп.14.1.36. п.14.1. ст.14 ПК, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Згідно п. 44.1., п. 44.2. ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Відповідно до положень пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Тобто, податок на прибуток розраховується виходячи із бухгалтерського фінансового результату (як різниці між отриманими підприємством доходами та понесеними ним витратами протягом звітного періоду) за НП(С)БО чи МСФЗ, відкоригованого на різниці, передбачені ПК України (як то амортизаційні різниці, різниці, які виникають при формуванні резервів (забезпечень), різниці, які виникають під час здійснення фінансових операцій). Згідно пп.14.1.181. п.14.1. ст.14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду. Згідно із п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Згідно із п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Згідно із п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку. При цьому, для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції. Однак, наявність податкових накладних є необхідною, але не безумовною підставою для отримання платником податку права на податковий кредит з податку на додану вартість. Отже, формування податкового кредиту та витрат, що враховують при обчисленні об`єкта оподаткування з податку на прибуток, є відображенням наслідків господарських операцій у податковій звітності. Податкова звітність ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, який є обов`язковим. Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у частині 1 встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинних документів встановлені частиною 2 цієї статті. За визначеннями цього Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, будь-які документи можна вважати первинними, що є підставою для їх врахування в податковому обліку, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Отже, необхідною умовою для віднесення вартості придбаних платником податків товарів та послуг до витрат, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, а сум сплаченого ПДВ - до податкового кредиту, є факт дійсного проведення господарських операцій, обумовлених відповідними угодами, що має засвідчуватись належними первинними документами. Встановлені контролюючим органом порушення ТОВ «МодераОіл» податкового законодавства ґрунтуються на висновках щодо відсутності факту реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентамиТОВ «Гросарі Трейд» та ТОВ «ІнвестПетрол». Таким чином, для вирішення справи по суті необхідно з`ясувати, чи мали господарські операції позивача з його контрагентами реальний характер, та чи відповідали ці операції меті господарської діяльності позивача. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Згідно зі ст.1, ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). За певних обставин подані позивачем документи можуть свідчити про існування господарських операцій, які за формою (зовнішнім вираженням) можуть підпадати під визначення реальних і таких, що зумовлюють зміни в структурі активів, зобов`язань та власного капіталу суб`єкта господарювання. У податкових спорах суди встановлюють чи підтверджують документи і розкривають, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатися на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум податкового грошового зобов`язання на підставі таких операцій. Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, 04.05.2020 ТОВ «МодераОіл» (покупець) із ТОВ «Гросарі Трейд» (постачальник) уклали договір поставки нафтопродуктів №ГТ19/42, підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками товариств, відповідно до умов якого постачальник зобов`ячався поставити позивачу в обумовлені строки нафтопродукти, у встановленій договором кількості, асортименті, а покупець зобов`ячався прийняти та сплатити за товар визначену грошову суму. Найменування, перелік, кількість, якісні властивості, інші характеристики товару, а також ціна товару погоджується сторонами окремо та вказується у додаткових угодах, що є невід`ємними частинами даного договору. Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.10.2020 включно, але в будь-якому випадку до виконання сторонами своїх обов`язків. Пунктами 4.1, 5.2 Договору передбачено, що поставка товару здійснюється після оплати покупцем 100% вартості товару протягом строку дії договору, але не пізніше ніж 31.10.2020. Датою здійснення оплати вважається дата перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. На виконання умов договору, згідно із додатковою угодою від 05.05.2020 №ГТ-3, ТОВ «МодераОіл» здійснило перерахунок контрагенту коштів в сумі 22000000,00 грн. як попередню оплату вартості за товар (бензин автомобільний А-95 Євро5-Е5). ТОВ «Гросарі Трейд», за правилом першої події виписало та зареєструвало податкову накладну 05.05.2020 №3 на суму 2200000,00 грн. (ПДВ 366666,67 грн.). Також, 01.04.2020 між ТОВ «МодераОіл» (покупець) та ТОВ «ІнвестПетрол» (постачальник) було укладено договір поставки нафтопродуктів №ІП20-0080, підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками товариств, відповідно до умов якого постачальник зобов`ячався передати у власність позивача, а позивач зобов`ячався прийняти та оплатити нафтопродукти, згідно умов договору. Номенклатура, кількість, ціна товару та строк поставки визначаються сторонами у додаткових угодахдо договору, які є невід`ємною частиною договору. Пунктами 4.1, 4.2, 5.1 Договору передбачено, що поставка товару здійснюється на підставі заявки покупця та підписаної сторонами додаткової угоди до договору. Товар поставляється покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній додатковій угоді до договору, на умовах на умовах EXW: резервуари ТОВ «НАФТАСІТІ» та інших нафтобаз, що належать ТОВ «НАФТАСІТІ» на підставі права власності та/або ті, що використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів, згідно «Інкотермс 2010. Правила ІСС з використанням термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі», або на інших умовах, які узгоджуються сторонами у додатковій угоді до договору. Покупець здійснює оплату за товар шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника окремими сумами або одноразовим платежем протягом 360 днів з дати підписання акту приймання-передачі товару або інших документів, що підтверджують отримання товару. 01.04.2020 сторони уклали Додаткову угоду №ІП-200401000026 до вищевказаного договору, відповідно до умов якої ТОВ «ІнвестПетрол» зобов`ячалося поставити на умовах EXW - (Резервуари нафтобаз Товариства з обмеженою відповідальністю «НАФТАСІТІ») і інших нафтобаз, що належать ТОВ «НАФТАСІТІ» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів)), а ТОВ «МодераОіл» прийняти товар: Бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5 Код УКТЗЕД 2710124512 (ДСТУ 7687:2015) у кількості 87,819 т, загальною вартістю 2261339,25 грн. (ПДВ452267,85 грн.). Оплата за бензин проведена ТОВ «МодераОіл» у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями та випискою по рахунку №631. Придбаний позивачем товар переданий ТОВ «ІнвестПетрол» на зберігання до резервуарів ТОВ «НАФТАСІТІ», що підтверджують: листи від 01.04.2020, акти приймання-передачі нафтопродуктів на зберігання. На підтвердження відповідності та якості придбаного товариством бензину, контрагентом надано декларації, сертифікати, паспорти якості. За наслідками господарської операції ТОВ «ІнвестПетрол» виписало та зареєструвало податкову накладну 30.04.2020 №16 на суму 2713607,10 грн. (ПДВ 452267,85 грн.). На підставі договору про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 18.02.2020 №109, укладеного між ТОВ «МодераОіл» та ТОВ «ТД «КРЕМЕНЧУКНАФТОПРОДУКТСЕРВІС», придбане у ТОВ «ІнвестПетрол» пальне протягом квітня 2020 року було доставлено до місць безпосередньої реалізації позивачем пального, що підтверджується актом здачі-прийомки виконаних робіт від 30.04.2020 №АР-0000285, зведеним реєстром №4 та відповідними товарно-транспортними накладними. Факт використання товариством пального для здійснення безпосередньої господарської діяльності підтверджується копіями Z-звітів, якими оприбутковане пальне на АЗС ТОВ «МодераОіл». Співставлення змісту первинних документів та доказів підтвердження фактичного здійснення господарських операцій вказує, що спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем не надано. Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щовказані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку підтверджують реальність та здійснення господарської операції між позивачем та його контрагентами у перевіряємий період. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв`язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Як вбачається зі змісту акту перевірки та доводів апелянта, висновки податкового органу про допущені позивачем порушення ґрунтуються виключно на доводах про порушення контрагентами позивача податкової дисципліни, відсутності у них трудових та інших ресурсів для виконання взятих на себе зобов`язань за укладеними договорами. Проте, відповідачем не надано жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання вказаних операцій, невідповідність їх дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків, не надано доказів щодо можливої відсутності у контрагентів позивача можливостей на виконання зобов`язань за укладеними договорами, які стали підставою для сумніву податкового органу при проведенні перевірки. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що перевіркою не встановлено відсутності документів бухгалтерського і податкового обліку, необхідних для підтвердження задекларованих показників по операціям з контрагентами, обов`язок ведення і зберігання яких покладено на позивача, а наявні в матеріалах справи містять достатні дані про зміст господарських операцій та її учасників, підтверджують фактичність здійснення такої операції. Колегія суддів вважає, що саме лише посилання відповідача на наявну у контролюючого органу податкову інформацію є необґрунтованим, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, складених за наслідками проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентом та не є належними доказами в розумінні процесуального закону. Крім того, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 810/3790/17, відповідно до яких податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган. Так, податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначаються податкові зобов`язання платника податків, приймаються податковим органом за результатами безпосередньої оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально. При цьому, колегія суддів зауважує, що здійснення господарської діяльності контрагентів не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов`язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. Як вірно встановлено судом першої інстанції, всі вищезазначені контрагенти позивача станом на момент укладення спірних податкових операцій були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку таких контрагентів не визнавались. Натомість, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів відсутності у контрагентів позивача спеціальної податкової правосуб`єктності на момент укладення з ними вказаних вище правочинів, зокрема, того, що вказана юридична особа не була зареєстровані в якості платника податку на додану вартість або того, що їхня реєстрація платником податку на додану вартість була анульована до спірного періоду. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів, які підтверджують фактичне проведення відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. У разі надання контролюючим органом доказів, які свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. Щодо доводів апелянта про відсутність відомостей про місцезнаходження нафтопродуктів, колегія суддів звертає увагу на товарно-транспортні накладні, які надавались позивачем до перевірки та до суду першої інстанції. Зокрема, зі змісту вказаних ТТН вбачається, що пункт навантаження - м.Кременчук, проїзд Галузевий, буд.80, ТОВ «Нафтасіті» (УНАС 1007233). Щодо доводів апелянта про інформацію щодо наявності кримінальних проваджень відносно деяких суб`єктів господарювання, судова колегія погоджується з судом першої інстанції про необгрунтованість вказаного з огляду на те, що фігурантами кримінальних проваджень є не безпосередні контрагенти товариства, а товариства у ланцюгу постачання ТОВ «ІнвестПетрол». Суд звертає увагу, що порушення податкової дисципліни контрагентами «по ланцюгу» не є підставою для притягнення до відповідальності платника податку, оскільки вона є індивідуальною. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 21.04.2021 у справі № 815/2417/16. Більше того, жодних вироків по кримінальних провадженнях відносно безпосередніх контрагентів, чи їх директорів, позивача податковим органом не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи, що встановлені відповідачем за наслідком проведеної перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що нарахування податковим органом за зазначені вище порушення сум грошового зобов`язання є протиправним, та як наслідок спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, які мають значення для її вирішення, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Результат розгляду: denied