Рішення адміністративного суду від 2022-10-06 00:00:00+03

Головне\~управління ДПС у Хмельницькій області звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом\~про стягнення з фізичної особи [PERSON] коштів у рахунок погашення \~податкового\~боргу\~в сумі\~179 211,95 грн. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.03.2022 позов задоволено. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.03.2022 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що заявлений до податковий борг виник у зв`язку із несплатою податкових зобов`язань, нарахованих податковими повідомленнями-рішеннями\~№0055751/1302-2222\~від\~15.03.2018,\~№0006805-5306-2222\~від\~25.02.2019,\~№0008170-5305-2222\~від\~04.02.2020,\~№760869-1302-2209\~від\~29.05.2018,\~№0125835305\~від \~24.10.2019,\~№0125845305 \~від \~24.10.2019. Позивач зазначає, що вказані рішення протиправні та оскаржуються в суді. Позивач \~не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2021, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2022 зупинено провадження у адміністративній справі №560/526/21 до набрання законної сили судовим рішенням №560/17147/21. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2022 поновлено провадження у даній справі. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. Встановлено, що станом на час подання позову за [PERSON] обліковувався податковий борг у загальному розмірі 179 211,95 грн. Згідно матеріалів справи, вказаний податковий борг виник у зв`язку із несплатою [PERSON] грошових зобов`язань з: - податку на нерухоме \~майно, відмінне \~від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами в сумі 145877,56 грн, нарахованих податковими повідомленнями-рішеннями \~\~форми "Ф" №0055751/1302-2222 від 15.03.2018 \~\~на суму 24579,20 грн, №0006805-5306-2222 від 25.02.2019 на суму 57192,73 грн, №0008170-5305-2222\~ від 04.02.2020 на суму 64105,63 грн; - орендної плати з фізичних осіб\~в сумі 33334,39 грн, нарахованих податковими повідомленнями-рішеннями \~форми "Ф" №760869-1302-2209 від\~ 29.05.2018 на суму 21588,13 грн, форми "Ш" №0125835305 від 24.10.2019 на суму 1505,47 грн, №0125845305 від 24.10.2019 на суму 10240,79 грн. Вказані податкові повідомлення-рішення надіслані на зареєстровану адресу відповідачу, однак поштові відправлення із вказаними рішеннями повернулись не врученими до контролюючого органу. Контролюючим органом сформовано та надіслано на зареєстровану адресу [PERSON] податкову вимогу від 03.01.2017 №320-17 про сплату податкового боргу, загальний розмір якого станом на 02.01.2017 складав 1440,68 грн. Поштове відправлення із вказаною податковою вимогою вручено відповідачу 27.01.2017, однак податкова вимога від 03.01.2017 №320-17 залишена відповідачем без виконання. Враховуючи наявність у [PERSON] вказаного податкового боргу, який відповідач добровільно не погашає, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення податкового боргу. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що має податковий борг на загальну суму 179 211,95 грн, який самостійно не сплачує, наявні підстави для задоволення позову та стягнення даного боргу з відповідача. Колегія суддів частково погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне. Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України), контролюючий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини. Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання. Згідно з пунктом 54.5. статті 54 ПК України якщо згідно з \~нормами \~цієї \~статті \~сума \~грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, \~достовірність і повноту нарахування такої суми, \~проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, \~встановленому цим Кодексом. Як передбачено пунктом 57.3. статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за \~підставами, \~зазначеними \~у \~підпунктах \~54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити \~нараховану \~суму \~грошового \~зобов`язання \~протягом 10 календарних днів, що \~настають \~за \~днем \~отримання \~податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий \~платник \~податків \~розпочинає \~процедуру оскарження рішення контролюючого органу. Згідно пункту 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Судом встановлено, що матеріали справи містять докази направлення відповідачу податкових повідомлень-рішення №0055751/1302-2222 від 15.03.2018, №0006805-5306-2222\~ від 25.02.2019, №0008170-5305-2222 від 04.02.2020, №760869-1302-2209 від 29.05.2018,\~ №0125835305 від 24.10.2019, №0125845305 від 24.10.2019, однак поштові відправлення із вказаними рішеннями повернулись не врученими до контролюючого органу. З огляду на положення пункту 58.3 статті 58 ПК України вказані рішення вважаються належним чином врученими відповідачу Згідно пунктів 59.1, 59.5 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). Контролюючим органом сформовано та надіслано на зареєстровану адресу [PERSON] податкову вимогу від 03.01.2017 №320-17 про сплату податкового боргу, загальний розмір якого станом на 02.01.2017 складав 1440,68 грн. \~ Поштове відправлення із вказаною податковою вимогою вручено відповідачу 27.01.2017, однак податкова вимога від 03.01.2017 №320-17 залишена відповідачем без виконання. Матеріали справи не містять доказів вжиття відповідачем заходів щодо погашення вказаного податкового боргу в добровільному порядку. Згідно п.95.1 ст.95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Відповідно до пункту 95.2 статті 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги. Таким чином, станом на час ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі відповідач мала податковий борг на загальну суму 179 211,95 грн, який самостійно не сплачувала, у зв`язку із чим були наявні підстави для задоволення позову. Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що у грудні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми "Ф" від 15.03.2018 №0055751/1302-2222, від 04.02.2020 №0008170-5305-2222, від 25.02.2019 №0006805-5306-2222, від 29.05.2018 №760869-1302-2209, форми "Ш" від 24.10.2019 №0125835305, від 24.10.2019 №0125845305 Головного управління ДПС у Хмельницькій області. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.04.2022 у справі 560/17147/21, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2022 адміністративний позов [PERSON] до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області форми "Ф" від 15.03.2018 №0055751/1302-2222, від 25.02.2019 №0006805-5306-2222, від 04.02.2020 №0008170-5305-2222. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. З урахуванням наведеного суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами в сумі 145877,56 грн, нарахованих податковими повідомленнями-рішеннями форми "Ф" №0055751/1302-2222 від 15.03.2018, №0006805-5306-2222 від 25.02.2019, №0008170-5305-2222 від 04.02.2020. При цьому, наявні підстави для стягнення з відповідача податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб\~ в сумі 33334,39 грн, нарахованих податковими повідомленнями-рішеннями \~форми "Ф" №760869-1302-2209 від 29.05.2018, форми "Ш" №0125835305 від 24.10.2019, №0125845305 від 24.10.2019. У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову. Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд,

Результат розгляду: partial