Рішення адміністративного суду від 2022-11-10 00:00:00+02

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року у справі №280/475/22 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Військової частини [NUMBER] про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - відмовлено повністю. Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем по справі з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовну заяву [PERSON] задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що, на думку позивача, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку, що вимога позивача про проведення перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січня 2008 року пов`язана із незгодою позивача із діями відповідача вчиненими на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.11.2020 у справі №280/6579/20, оскільки предметом розгляду адміністративної справи №280/6579/20 було питання щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення без визначення конкретного базового місяця, а предметом розгляду даної справи є виключно питання визначення базового місяця (січень 2008 року) при нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про те, що в період вказаний у позовній заяві (з 01.12.2015), за який позивач просить перерахувати індексацію грошового забезпечення, він не проходив службу у Військовій частині [NUMBER] , а за період з 13.07.2017 по 13.07.2020 на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.11.2020 у справі №280/6579/20 індексація грошового забезпечення [PERSON] була нарахована та виплачена. Водночас застосування базового місяця січень 2008 року, на думку відповідача, є неможливим, оскільки позивач не проходив службу у цей час та з огляду на те, що оновлений Порядок №1078 слід використовувати лише до подій та обставин, що настали з 01.12.2015. Позивач подав відповідь на відзив, в якій вказав, що положення п. 5 Порядку №1078 не передбачають можливості відповідачу обирати на власний розсуд один із кількох варіантів рішення, натомість вони чітко передбачають, що базовий місяць індексації грошового забезпечення (заробітної плати) змінюється виключно у разі підвищення посадових окладів (тарифних ставок). З огляду на вказане, позивач вважає, що повноваження відповідача щодо визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними. Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України. Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , у період часу з 13.07.2017 по 13.07.2020 проходив військову службу у Військовій частині [NUMBER] . Наказом командира Військової частини [NUMBER] від 13.07.2020 за №156 (по стройовій частині) старшого солдата військової служби за контрактом [PERSON] , водія 9 артилерійської батареї 3 артилерійського дивізіону військової частини, звільнено у запас відповідно пункту 2 підпункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 (зі змінами). У серпні 2020 року позивач звернувся до Військової частини [NUMBER] із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 13.07.2017 по 13.07.2020, обраховану на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення. Листом від 27.08.2020 №4052 Військова частина [NUMBER] відмовила [PERSON] у виплаті індексації грошового забезпечення. Не погодившись із відмовою [PERSON] звернувся до суду із позовом у справі №280/6579/20. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.11.2020 у справі №280/6579/20, яке набуло чинності 29.01.2021, позовні вимоги [PERSON] до Військової частини [NUMBER] про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення [PERSON] за період з 13.07.2017 по 13.07.2020. Зобов`язано Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 13.07.2017 по 13.07.2020. На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.11.2020 у справі №280/6579/20, відповідачем перераховано на користь позивача індексацію грошового забезпечення в розмірі 2703,88 грн, про що свідчить платіжне доручення №1016 від 19.03.2021. 15.12.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій, просив: 1) надати інформацію щодо того, який базовий місяць був врахований при здійсненні розрахунку та виплати [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 13.07.2017 по 13.07.2020 на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.11.2020 у справі №280/6579/20; 2) надати детальний розрахунок індексації грошового забезпечення, нарахованої та виплаченої на користь [PERSON] за період з 13.07.2018 по 13.07.2020 на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.11.2020 у справі №280/6579/20; 3) здійснити перерахунок та виплату [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 13.07.2018 по 13.07.2020 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січня 2008 року. Листом від 28.12.2021 №8300 Військова частина [NUMBER] повідомила позивача про те, що при виконанні рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.11.2020 у справі №280/6579/20 був застосований базовий місяць - березень 2018 року, відповідно довідки-розрахунку суми нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період 13.07.2017 - 13.07.2020. Виконання вимоги щодо застосування базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, є неможливим, оскільки [PERSON] у січні 2008 року не проходив службу у Військовій частині [NUMBER] . Вважаючи, що відповідачем протиправно розраховано індексацію грошового забезпечення позивачу в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням березня 2018 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), [PERSON] звернувся до суду із позовом у даній справі. З урахуванням положень ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що проаналізувавши предмет позову у даній справі, встановлено, що фактичною підставою для звернення до суду із даними позовними вимогами стала незгода позивача із діями відповідача під час виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.11.2020 у справі №280/6579/20. Заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судових рішень, а тому позивач, у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, має встановлене законом право в порядку статті 383 КАС України подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Отже, в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення. Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. З матеріалів справи встановлено, що предметом розгляду адміністративної справи №280/6579/20 були вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 13.07.2017 року по 13.07.2020 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 13.07.2017 року по 13.07.2020 року, які були заявлені [PERSON] у зв`язку з відмовою Військової частини [NUMBER] у виплаті індексації грошового забезпечення за вказаний вище період. Водночас в межах адміністративної справи №280/6579/20 судом не досліджувалось та не вирішувалось питання щодо визначення відповідного базового місяця для здійснення розрахунку та виплати [PERSON] індексації грошового забезпечення, оскільки таке питання виникло після фактичної сплати відповідачем суми індексації грошового забезпечення на користь позивача. Вказані обставини свідчать про помилковість висновку суду першої інстанції, що, в даному випадку, має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, оскільки за наслідками виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.11.2020 у справі №280/6579/20 у відповідача був відсутнім обов`язок врахування конкретно визначеного базового місяця для здійснення розрахунку та виплати [PERSON] індексації грошового забезпечення. Досліджуючи вимоги позивача щодо визначення базового місяця (січень 2008 року) при нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення, суд апеляційної інстанції зазначає таке. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII). Відповідно до частин 2, 3 статті 9 Закону №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Статтями 18, 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-ХІІ). Відповідно до статті 1 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. За правилами статті 2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Згідно зі статтею 4 Закону №1282-ХІІ (в редакції від 01.01.2015) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015 року, який набув чинності 01.01.2016 року, було внесено зміни у частині першій статті 4 Закону №1282-ХІІ та цифри « 101» замінено цифрами « 103». Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частина 2 статті 5 Закону №1282-XII). Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч. 6 ст. 5 Закону №1282-XII, в редакції до 11.10.2017). Відповідно до частини 6 статті 5 Закону №1282-XII (в редакції з 11.10.2017) проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Відповідно до положень статті 6 Закону №1282-ХІІ Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 (далі - Порядок №1078). Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Згідно п. 1-1 Порядку № 1078 (у редакції від 15.09.2015) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013, який застосовується з 01.12.2015) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку. Постановою Кабінету Міністрів України №77 від 11.02.2016 року було внесено зміни та в абзаці другому пункту 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року 1078, цифри 101 замінено цифрами 103. Абзац другий пункту 1-1 із змінами, внесеними згідно з Постановою №77 від 11.02.2016 - застосовується з 01.01.2016. Згідно з пунктом 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення). Пунктом 6 Порядку №1078 передбачено здійснення виплати сум індексації грошових доходів за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. Пунктом 10-2 Порядку №1078 встановлено, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник. Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру. Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін і в обов`язковому порядку нараховується роботодавцями незалежно від форми власності та виду. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і нараховується у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади. Будь-яких застережень чи виключних випадків, за яких індексація доходу не проводиться, законодавство, що регулює спірні правовідносини, не містить. Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 №Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб№ затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців. Вказана постанова була чинна з 01.01.2008 до 01.03.2018. З січня 2008 року посадовий оклад позивача не змінювався. Він змінився лише в березні 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» , якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців. Отже, відповідно до положень Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 13.07.2017 по 28.02.2018. З огляду на вказане та з метою ефективного захисту порушеного права позивача на отримання в повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 13.07.2017 по 28.02.2018, колегія суддів дійшла висновку про необхідність визначення січня 2008 року базовим місяцем для обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів позивача за вказаний період. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №400/1119/21. Натомість позовні вимоги [PERSON] в частині періоду з 01.12.2015 по 12.07.2017 задоволенню не підлягають, у зв`язку з тим, що позивач був зарахований до списків особового складу Військової частини [NUMBER] лише починаючи з 13.07.2017 відповідно до наказу командира Військової частини [NUMBER] №13. За даних обставин суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні адміністративного позову підлягає скасуванню. Щодо вимог позивача про розподіл судових витрат понесених позивачем під час розгляду цієї справи у суді першої інстанції, а саме: витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн., суд апеляційної інстанції зазначає таке. За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Системно проаналізувавши наведені вище норми Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що документально підтверджені судові витрати належить компенсувати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Водночас склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Результат розгляду: partial