Рішення адміністративного суду від 2022-06-01 00:00:00+03

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області 09 вересня 2021 року звернулось до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] , згідно з яким, просить стягнути з відповідача суму податкового боргу у розмірі 118149,86 грн. Позов обґрунтовано тим, що відповідачем не сплачено узгоджену суму податкового зобов`язання. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року позов задоволено повністю. Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача податкового боргу в сумі 118149,86 грн, а тому ці позовні вимоги підлягають задоволенню. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповного встановлення обставин, що мають значення для справи, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що позивачем порушено порядок направлення податкової вимоги відповідачу, оскільки таку вимогу сформовано 04.03.2020 року, а направлено 14.04.2020 року, а не в день її формування. Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що в інтегрованій картці ФОП [PERSON] обліковується податковий борг на загальну суму 118149,86 грн, а саме: -єдиний податок з фізичних осіб - 107545,70 грн; -податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування - 10604,16 грн (а.с.11-14, 15). Податковий борг виник на підставі податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця від 11.02.2020 року, від 12.05.2029 року, від 24.02.2021 року та від 24.02.2021 року, а також податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік (а.с.6-10). З урахуванням суми переплати у розмірі 23000 грн, сплати відповідачем 27700 грн та перерахування коштів з одного бюджетного рахунку на інший у сумі 100 грн, сума податковго боргу становить 118149,86 грн. З урахуванням вимог ст. 56 та ст. 57 ПК України, у зв`язку з несплатою ФОП [PERSON] у встановлені строки нарахованих сум, грошові зобов`язання набули статусу податкового боргу. Відповідно до вимог ст. 59 ПК України, у зв`язку з несплатою до бюджету сум податкового боргу, ГУ ДПС у Дніпропетровській області в автоматичному режимі сформовано та направлено на адресу відповідача податкову вимогу від 04.03.2020 року форми «Ф» № 24664-57/86 на суму 63521,05 грн, яку повернуто за закінченням терміну зберігання (а.с.3). Стягнення з відповідача податкового боргу у розмірі 118149,86 грн є предметом спору переданого на вирішення суду. Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), податковим боргом визнається сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання. Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Відповідно до положень підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання. Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Пунктом 31.1 статті 31 ПК України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків визначається календарною датою. Згідно із статтею 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи. Пунктом 38.1 статті 38 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Відповідно до пунктів 95.1-95.2 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Таким чином, оскільки за відповідачем рахується податковий борг та доказів погашення такої заборгованості ним не надано, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для задоволення цього позову. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи апеляційної скарги про те, що податковим органом порушено порядок направлення податкової вимоги відповідачу, оскільки таку вимогу сформовано 04.03.2020 року, а направлено 14.04.2020 року не впливає на правильність рішення суду першої інстанції, оскільки початок встановленого законом строку для розпочатку процедури по стягненню коштів та продажу майна платника податків починається не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Тобто значення має час вручення такої вимоги, а не час початку її направлення. Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а тому відповідач, у справі за позовом суб`єкта владних повноважень не звільняється від доказування тих обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, враховуючи той факт, що позивачем - суб`єктом владних повноважень надано докази в підтвердження заявлених позовних вимог. На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Результат розгляду: denied