Рішення адміністративного суду від 2022-02-09 00:00:00+02

27.07.2021р. позивач Головне управління /ГУ/ ДПС у Львівській обл. звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив стягнути з відповідача Фізичної особи-підприємця /ФОП/ [PERSON] в дохід бюджету суму податкового боргу в розмірі 33565 грн. 33 коп. (а.с.1-3). Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с.19-20). Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.09.2021р. заявлений позов задоволено; стягнуто з відповідача ФОП [PERSON] грошові кошти до бюджету в розмірі 33565 грн. 33 коп., які знаходяться у банках та інших фінансових установах, обслуговуючого такого платника податків (а.с.25-29). Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ФОП [PERSON] , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.32-33). Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що згідно платіжних доручень № 21 від 13.02.2019р., № 93 від 20.02.2020р. та № 165 від 02.02.2021р. апелянтом сплачені задекларовані суми податкових зобов`язань згідно податкових декларацій від 02.02.2019р., 05.02.2020р. та 28.01.2020р. Неможливість представлення суду вказаних доказів зумовлена неотриманням відповідачем процесуальних документів, через що він був позбавлений можливості подати відзив та інші докази по справі. З урахуванням того, що доданими до апеляційної скарги доказами підтверджується своєчасне та повне виконання податкових зобов`язань по сплаті податків та, відповідно, відсутність в апелянта податкового боргу за результатами річного декларування, а саме на суму 6921 грн. 44 коп. згідно податкової декларації від 02.02.2019р.; на суму 9694 грн. 30 коп. згідно податкової декларації від 05.02.2020р.; на суму 4277 грн. 17 коп. згідно податкової декларації від 28.01.2020р., тому підстав для нарахування пені у розмірі 12619 грн. 21 коп. у позивача не було. Позивачем ГУ ДПС у Львівській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.74-75). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Ухвалою апеляційного суду від 18.01.2022р. витребовано з ініціативи апеляційного суду від позивача ГУ ДПС у Львівській обл. додаткові докази по справі, а саме: детальний розрахунок суми податкового боргу, який обліковується станом на 01.04.2021р. за ФОП [PERSON] , із обов`язковим зазначенням: сум ПДФО із вказівкою підстав такого нарахування (декларація, податкове повідомлення-рішення); сум військового збору із вказівкою підстав такого нарахування (декларація, податкове повідомлення-рішення); суми нарахованої пені на податковий борг; сум здійснених платежів платником податків (із розбивкою по датам і сумам платежів) та сум проведених зарахувань сплачених грошових коштів; в разі наявності копії податкових повідомлень-рішень по податку на доходи фізичних осіб та військового збору, докази їх узгодження та скерування (вручення) платнику податку; письмові пояснення щодо причин розбіжностей між сумою податкового боргу згідно податкової вимоги № 2622-13 від 18.01.2021р. в розмірі 65301 грн. 98 коп. (основний платіж 33137 грн. 23 коп., штрафні (фінансові) санкції 8441 грн. 01 коп., пеня 23723 грн. 74 коп.) та сумою податкового боргу згідно позовної заяви в розмірі 33356 грн. 33 коп. (основний платіж 20946 грн. 12 коп. і пеня 12619 грн. 21 коп.) (а.с.68-71). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На виконання вказаної ухвали суду позивачем скеровані додаткові письмові пояснення, історію недоїмки та ІКП по податках (а.с.82-99). Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Водночас, колегія суддів не убачає підстав для задоволення клопотання апелянта про розгляд справи в присутності сторін (а.с.33), оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Апелянтом подану апеляційну скаргу, в якій детально та послідовно обґрунтовано свою правову позицію по справі, до неї долучені докази сплати задекларованих податкових зобов`язань, які долучені до справи та враховані судом апеляційної інстанції. Звідси, правових підстав для висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, колегія суддів не убачає. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Окрім цього, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів. Статтею 67 Конституції України передбачено обов`язок сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Розглядувані відносини по стягненню податкового боргу регулюються приписами ПК України (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 якого податковим боргом слід вважати суму узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється (п.41.4 ст.41 ПК України). Право контролюючих органів на звернення до суду з позовом щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини передбачене пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України. Згідно п.95.1 ст.95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п.95.2 вказаної статті). За правилами п.87.11 ст.87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження. Вирішуючи наведений спір, суд першої інстанції виходив з того, що сума податкового боргу відповідача складає 33565 грн. 33 коп. Вказаний борг виник внаслідок несплати суми грошових зобов`язань по таких податках: податку на доходи фізичних осіб /ПДФО/ в розмірі 33512 грн. 12 коп., при цьому основний платіж склав 20892 грн. 91 коп. та нарахованої пені відповідно до відомостей облікової картки платника податку на суму 12619 грн. 21 коп.; з військовому збору - в розмірі 53 грн. 21 коп. основного платежу. Також зверненню до суду із згаданим позовом передувало скерування на адресу відповідача податкової вимоги № 2622-13 від 18.01.2021р., згідно якої сума податкового боргу станом на 17.01.2021р. становить 65301 грн. 98 коп. (а.с.12). Оскільки вжиті податковим органом заходи не призвели до погашення платником податків вказаного боргу, тому ГУ ДПС у Львівській обл. звернулося із відповідним позовом до суду. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Із змісту заявленого ГУ ДПС у Львівській обл. позову слідує, що його предметом є стягнення з відповідача ФОП [PERSON] податкового боргу в загальному розмірі 33565 грн. 33 коп. За таких обставин під час розгляду справи суд повинен перевірити підстави та періоди виникнення вказаної заборгованості, правильність обчислення суми боргу, наявність або відсутність платежів в рахунок погашення цієї суми (повного чи часткового), а також з`ясувати та зазначити у своєму рішенні, із яких сум складається цей борг та на підставі яких документів відповідач повинен його сплачувати. При цьому, належить витребувати і дослідити зазначені документи, навівши в рішенні суму кожного платежу, граничний строк сплати податкового зобов`язання і суму штрафу за порушення цього строку. Сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання, відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, є податковим боргом. Згідно з п.54.1 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків (п.56.11 ст.56 ПК України). Згідно з пп.«е» п.176.1 ст.176 ПК України платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих органом державної податкової служби, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку. Аналіз зазначених норм закону свідчить, що у платника податку виникає безумовний обов`язок зі сплати грошового зобов`язання після його узгодження. Несплачена сума грошового зобов`язання у встановлений законом строк є податковим боргом. За змістом п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Право податкового органу на направлення платнику податків податкової вимоги у разі визначення грошового зобов`язання самим платником податків виникає лише на 11-й день після подання останнім податкової декларації. Відповідно до пп.1 п.2 Розділу IV Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затв. наказом Міністерства фінансів України № 422 від 07.04.2016р., який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (втратив чинність з 05.04.2021р. згідно з наказом Міністерства фінансів України № 5 від 12.01.2021р. «Про затвердження Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), звітні документи подаються за вибором платника податків, якщо інше не передбачено законодавством, в один із таких способів: засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством; особисто платником або уповноваженою ним особою; надсилаються поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення. Відповідно до п.1 Розділу II цього Порядку з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу. Облікові та звітні показники включаються до еталонних довідників з подальшим обов`язковим внесенням відповідних змін до реєстрів операцій та показників, які формуються ДФС за погодженням Міністерства фінансів України. Зміни до реєстрів операцій та показників вносяться не пізніше 15 числа місяця, наступного за місцем впровадження нових операцій та/або показників. Спеціальне кодування всіх операцій, що використовуються для відображення в ІКП облікових показників, забезпечує автоматизоване ведення ІКП. Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення. Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій. В ІКП на дату проведення кожної облікової операції підбиваються підсумки за всіма її графами. Після рознесення сум до ІКП автоматично проводиться розрахунок пені за правилами, визначеними главою 7 цього розділу, та проведення відповідних операцій щодо нарахування пені в ІКП. Якщо платник не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), орган ДФС самостійно здійснює розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом. Відповідно до п.7 Розділу ІІІ вказаного Порядку нарахування пені розпочинається: після закінчення строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня: 1) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків - після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного Податковим кодексом України; 2) при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно з Податковим кодексом України; у день настання строку погашення податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); у день настання строку погашення податкового зобов`язання, визначеного податковим агентом при виплаті (нарахуванні) доходів на користь платників податків - фізичних осіб та/або органом ДФС під час перевірки такого податкового агента. Нарахування пені (крім пені, передбаченої підпунктами 129.1.2 та 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 глави 12 розділу II Податкового кодексу України) здійснюється у день фактичного погашення податкового боргу (частини податкового боргу). Нарахування пені закінчується: у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу Казначейства та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань; у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов`язань відповідного бюджету перед таким платником податків; у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України); при прийнятті рішення про скасування або списання суми податкового боргу (його частини). Як встановлено судом першої інстанції, згідно облікових даних ГУ ДПС у Львівській обл. станом на 27.07.2021р. за відповідачем ФОП [PERSON] обліковується непогашений податковий борг в загальному розмірі 33565 грн. 33 коп., в тому числі: по ПДФО 33512 грн. 12 коп. (недоїмка згідно податкових декларацій від 02.02.2019р., 05.02.2020р. і 28.01.2021р. 20892 грн. 91 коп., пеня 12619 грн. 21 коп.); з військового збору 53 грн. 21 коп. (недоїмка згідно податкової декларації від 28.01.2021р. 53 грн. 21 коп.). Розмір податкового боргу стверджується довідкою про наявність заборгованості по платежах до бюджету (а.с.4), даними облікової картки платника податків по вказаних платежах (а.с.6-7), копіями декларацій про майновий стан і доходи за 2018-2020 роки (а.с.8-11). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Під час апеляційного розгляду з`ясовано, що у відповідача ФОП [PERSON] наявний безперервний податковий борг по ПДФО, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, починаючи з 2016 року. Згідно з історією недоїмки станом на 01.04.2021р. у відповідача був наявним податковий борг: по ПДФО, що сплачується фізичними особи за результатами річного декларування, в сумі 68555 грн. 70 коп., який виник на підставі: податкового повідомлення рішення № 0000501303 від 10.08.2016р. на суму 20425 грн. 88 коп. (узгоджене на підставі рішення ДФС України № 10151/Б/99-99-11-02-01-14 від 27.09.2016р.); податкової декларації від 07.02.2018р. на суму 206 грн. 24 коп.; податкової декларації від 02.02.2019р. на суму 6921 грн. 44 коп.; податкової декларації від 05.02.2020р. на суму 9694 грн. 30 коп.; податкової декларації від 28.01.2021р. на суму 4277 грн. 17 коп. а також нарахованої пені в розмірі 27030 грн. 67 коп.; по військовому збору в сумі 53 грн. 21 коп., що виник на підставі податкової декларації від 28.01.2021р. на суму 53 грн. 21 коп. Звертаючись до суду із розглядуваним позовом, податковий орган обрахував податковий борг відповідача в межах позовної давності та визначив такий в розмірі 33565 грн. 33 коп. (по ПДФО та військовому збору). Сума боргу, яка заявлена до стягнення в розмірі 33565 грн. 33 коп., складається із узгоджених сум грошових зобов`язань: по ПДФО, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування 33512 грн. 12 коп., який виник на підставі податкової декларації від 02.02.2019р. на суму 6921 грн. 44 коп.; податкової декларації від 05.02.2020р. на суму 9694 грн. 30 коп.; податкової декларації від 28.01.2021р. на суму 4277 грн. 17 коп., а також нарахованої пені в розмірі 12619 грн. 21 коп. по військовому збору - 53,21 грн., що виник згідно податкової декларації від 28.01.2021р. на суму 53 грн. 21 коп. Згідно даних АІС «Податковий блок» за період з 01.01.2019р. по 01.04.2021р. відповідачем сплачено ПДФО за результатами річного декларування в сумі 20892 грн. 91 коп., а саме: 13.02.2019р. 6921 грн. 44 коп.; 20.02.2020р. 9694 грн. 30 коп.; 02.02.2021р. -4277 грн. 17 коп. Вказані кошти в порядку п.87.9 ст.87 ПК України зараховані в рахунок погашення попередньої заборгованості відповідача. Згідно даних АІС «Податковий блок» на момент першої сплати відповідачем суми податку до бюджету (13.02.2019р.) в розмірі 6921 грн. 44 коп. податкова заборгованість відповідача становила 41525 грн. 03 коп. та виникла на підставі, відмінній від доданих до позовної заяви податкових декларацій та податкового повідомлення-рішення. За таких обставин сума податкового боргу відповідача, із врахуванням сплати та нарахувань, постійно змінюється, що підтверджується доданими ІКП. При цьому, на момент формування довідки про податкову заборгованість відповідача станом на 01.04.2021р. податковим органом, з врахуванням приписів п.87.9 ст.87 ПК України, враховано сплату відповідачем до бюджету сум по ПДФО за результатами річного декларування в сумі 20892 грн. 91 коп., а саме: 13.02.2019р. 6921 грн. 44 коп.; 20.02.2020р. 9694 грн. 30 коп., 02.02.2021р. 4277 грн. 17 коп. Стаття 129 ПК України передбачає, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня. Нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання. На суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення його сплати, починаючи з 91 календарного дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, включаючи день погашення, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день. (п.129.4 ст.129 ПК України). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Також відповідно до вимог ст.129 ПК України позивачем на суму податкового боргу нараховано пеню в сумі 12619 грн. 21 коп. по ПДФО. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З метою погашення податкового боргу податковим органом скеровано на адресу відповідача податкову вимогу № 2622-13 від 18.01.2021р. на суму 65301 грн. 98 коп. (в тому числі основні платежі 33137 грн. 23 коп., штрафні (фінансові) санкції 8441 грн. 01 коп., пеня 23723 грн. 74 коп.), яка вручена адресатові 27.01.2021р. (а.с.12 і на звороті). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Під час судового розгляду справи відповідачем не представлено будь-яких переконливих доказів щодо помилковості самостійного декларування спірної суми податкового зобов`язання, останнім не спростовано правильності нарахування розглядуваної суми боргу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Також суду не надано доказів оскарження в адміністративному чи у судовому порядку винесеної податкової вимоги, інших документів, які б мали вплив на визначення податкового боргу, внесення змін до податкової звітності тощо. Таким чином, при винесенні рішення по справі колегія суддів враховує, що наведені грошові зобов`язання є самостійно узгодженими, а відтак останні правомірно покладені в основу визначення податкового боргу платника податків. Стосовно покликання апелянта на погашення самостійно задекларованих податкових зобов`язань згідно податкових декларацій за 2018 2020 роки колегія суддів враховує наступне. Дійсно, згідно платіжних доручень № 21 від 13.02.2019р. на суму 6921 грн. 44 коп., № 93 від 20.02.2020р. на суму 9694 грн. 30 коп. та № 165 від 02.02.2021р. на суму 4277 грн. 17 коп. апелянтом сплачені задекларовані суми податкових зобов`язань згідно податкових декларацій від 02.02.2019р., 05.02.2020р. та 28.01.2020р. (а.с.34-36). У відзиві на апеляційну скаргу податковий орган не заперечує сплату відповідачем суми податкового боргу в розмірі 20832 грн. 91 коп. Між тим, згідно відомостей облікової картки платника податків зарахування вказаних коштів здійснено позивачем в рахунок погашення минулої заборгованості відповідача перед бюджетом (а.с.87-95). Зокрема, відповідно до п.87.9 ст.87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Отже, зарахування вказаних коштів, яке здійснено позивачем в рахунок погашення минулої заборгованості відповідача перед бюджетом, відповідає приписам п.87.9 ст.87 ПК України. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність у відповідача податкового боргу у вказаній сумі, доказів погашення якого останнім на час розгляду справи в суді першої інстанції не представлено. Окрім цього, належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. Фактично спірні правовідносини виникли з участю ФОП [PERSON] (тобто, підприємця, суб`єкта господарювання, а не фізичної особи) у зв`язку із самостійним декларуванням підприємцем податкових зобов`язань з ПДФО та військового збору. В обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, зважаючи на їх зміст та юридичну природу, колегія суддів вважає, що саме [PERSON] як фізична особа-підприємець є належним відповідачем за даним позовом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Колегія суддів відхиляє інші доводи апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають; представлені позивачем докази є належними і допустимими, а відтак останні правомірно прийняті судом першої інстанції до уваги. Таким чином, колегія суддів вважає заявлений позов підставним та обґрунтованим, а тому такий підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів. Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ФОП [PERSON] . З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Результат розгляду: denied