Рішення адміністративного суду від 2023-06-14 00:00:00+03

Товариство з обмеженою відповідальністю «Венго» звернулось до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.11.2021 № 7079/15010705, яким застосовано до нього штрафні (фінансові) санкції відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР в сумі 1397347,80 грн та № 7081/25010705, яким застосовано до нього штрафні (фінансові) санкції відповідно до пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України в сумі 120000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки відповідача, викладені в акті фактичної перевірки, на підставі яких прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є протиправними та такими, що не відповідають дійсності. В частині висновків про порушення п.п. 1,2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» зазначає, що обов`язок приведення реєстраторів розрахункових операцій (далі - РРО) до вимог законодавства, за наявності такої технічної можливості, покладається на його виробника (постачальника), а не на товариство яке його використовує, у встановленому законом порядку. Відповідно і відповідальність, за недотримання встановлених вимог, може нести тільки виробник (постачальник). Якщо підприємство застосовує РРО, що перебували на обліку в органах ДПС (тобто вже експлуатувались товариством) до дати набуття чинності Наказу Міністерства фінансів України № 306 від 18.06.2020, такі РРО можна застосовувати й далі, вони не потребують обов`язкового доопрацювання на виконання вимог як Наказу №306, так і Наказу Міністерства фінансів України №329 від 08.06.2021. Водночас якщо виробник (постачальник) РРО має технічну можливість доопрацювати вищезазначені РРО, підприємство має право їх доопрацювати з урахуванням вимог зазначених наказів. Причому таке доопрацювання стосується як паперових, так і електронних розрахункових документів, створених РРО. В частині висновків про порушення п.п.230.1.2 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України, у зв`язку з начебто не реєстрацією платником рівномірів-лічильників, то вони є протиправними та юридично безпідставними з огляду на наявність таких рівнемірів-лічильників на ємностях розташованих на акцизному складі, їх реєстрацію у Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі та подання щоденних Довідок про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі - дані яких формуються, в тому числі, саме на показах зазначених, начебто відсутніх рівнемірів-лічильників. При цьому, перевіряючим при проведенні перевірки надавались і Паспорти на встановлені рівнеміри-лічильники, і Свідоцтва про їх прийняття, і документи про їх придбання, і Довідка (Затверджена Наказом Міністерства фінансів від 27.11.2018 №944) про реєстрацію зазначених рівнемірів у Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі від 31.03.2020. Також вказує, що контролюючий орган в порушення ст. 80 Податкового кодексу України ініціював проведення фактичної перевірки позивача без жодної визначеної законом умови, що є самостійною підставою для визнання акту перевірки таким, що складений з порушенням податкового законодавства. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2023 року адміністративний позов задоволено. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано жодних доказів того, що контролюючим органом отримано інформацію, яка зумовлює виникнення обґрунтованої та законодавчо встановленої необхідності для контролюючого органу зі здійснення належного податкового контролю, а саме право на проведення фактичної перевірки згідно з пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України. Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволені адміністративного позову в повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що перевіркою встановлено відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі рівнемірів-лічильників рівня пального за період з 01.04.2020 до 06.10.2021 на акцизному складі розташованому за адресою: м. Чернігів, вул. Козацька, буд. 58 чим порушено вимоги пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України. Також відповідач вказує, що згідно з даними ІТС «Податковий блок» встановлено, що платник податків у періоді з 01.10.2021 по 07.10.2021 включно здійснював господарську діяльність з продажу підакцизних товарів (бензин, дизельне паливо, скраплений газ) з використанням реєстратора розрахункових операцій з роздрукуванням розрахункових документів (фіскальні чеки за формою ФКЧ-1) невстановленої форми. В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду представник відповідача до суду не прибув, що не є перешкодою для судового розгляду. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, при цьому, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що ТОВ «Венго» зареєстроване в якості юридичної особи 09.06.2017 та основним видом діяльності позивача є: 47.30 Роздрібна торгівля пальним. Позивач є платником акцизного податку з реалізації пального, має ліцензію на право зберігання пального. 29.09.2021 начальником Головного управління ДПС у Чернігівській області винесено наказ № 1732-п, яким наказано провести фактичну перевірку ТОВ «Венго» (АЗС, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Козацька, 58) з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі, про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). На підставі вказаного наказу посадовими особами Головного управління ДПС у Чернігівській області проведено фактичну перевірку господарської одиниці: АЗС, що розташована за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Козацька,58, за результатами якої складено акт від 18.10.2021 № 6853/25/26/РРО/41388087. Так, в ході проведення перевірки встановлено не обладнання або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі рівнемірів-лічильників пального з акцизного складу, розташованого за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Козацька, 58, уніфікований №1003653 в період з 01.04.2020 до 06.10.2021 включно. У вищезазначеному періоді на акцизному складі з уніфікованим № 1003653, розташованому за адресою: м. Чернігів, вул. Козацька, буд. 58 здійснювалась реалізація та зберігання пального з 6 (шести) введених в експлуатацію резервуарів. Також, станом на дату початку перевірки, під час проведення контрольної розрахункової операції здійснено реалізацію газу скрапленого та видачу фіскального чеку без зазначення QR-коду, тобто даний фіскальний чек не є розрахунковим документом. Станом на 07.10.2021 QR-коди у фіскальних чеках не друкувались, версія програмного забезпечення, що дозволяє це зробити не встановлена. Всього за період з 01.10.2021 по 07.10.2021 включно реалізовано товарів на суму 2803175,63 грн, у тому числі, перше порушення 01.10.2021 об 00 год. 31 хв. на суму 10 600, 00 грн. Таким чином, встановлено порушення вимог п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995 №265/95-ВР» та пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України. 05.11.2021 Головним управлінням ДПС у Чернігівській області відносно позивача винесено податкові повідомлення-рішення, а саме: № 7079/15010705, яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР в сумі 1 397 347, 80 грн, та № 7081/25010705, яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції відповідно до пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України в сумі 120 000, 00 грн. Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом до суду. Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не мав права проводити перевірку позивача, тому податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі неправомірної перевірки, також є неправомірними. Проте, колегія суддів не може повною мірою погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Так, спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 (далі - Закон №265/95-ВР), Положенням про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13 (далі - Положення № 13). Пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Згідно пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального. У постановах від 01.06.2022 у справі №520/7331/21, від 17.05.2022 у справі №520/592/21Верховний Суд вказував, що пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо, а саме: - наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; - здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. У свою чергу, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. Тобто, достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального). Зазначений висновок узгоджується із правовими позиціями, висловленими у постановах Верховного Суду від 03.11.2022 у справі №320/8042/21, від 19.10.2022 у справі №560/4883/21, від 06.07.2022 у справі № 420/1242/21. Отже, приймаючи наказ від 29.09.2021 №1732-п «Про проведення фактичної перевірки», відповідач здійснював свої функції у сфері обігу товарів підакцизної групи у спосіб, що визначений нормами ПК України. При цьому, з направлень на перевірку Головного управління ДПС у Чернігівській області від 07.10.2021 № 3260 та № 3261 вбачається, що позивачу пред`явлено посвідчення посадових осіб, направлення на перевірку та вручено копію наказу від 29.09.22021 № 1732-п, що підтверджується його підписом. Розглядаючи спір по суті, колегія суддів виходить з наступного. Так, щодо податкового повідомлення-рішення № 7079/15010705, яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції відповідно до п. 2 ст. 3 Закону №265/95-ВР, слід зазначити, що Законом №265/95-ВР визначено правові засади застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Його дія поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі Пунктом 3 ст. 3 Закону №265/95-ВР визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій або безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані застосовувати РРО, що включені до Державного реєстру РРО, та/або програмні РРО, з додержанням встановленого порядку їх застосування. Статтею 8 Закону №265/95-ВР передбачено, що форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням РРО або програмних РРО чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Відповідно до п. 1 розд. I Положення № 13 визначено, що форма і зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, які в обов`язковому порядку мають надаватися особам, які отримують або повертають товар, отримують послуги або відмовляються від них, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням Інтернету, при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту: продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг; здійснення операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі, якщо такі операції виконуються не в касах банків; здійснення операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів. Розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї РРО чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний РРО QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на надані такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти). Відповідно до вимог Наказу Міністерства фінансів України від 18.06.2020 № 306 «Про внесення змін до наказу Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13» (далі - Наказ № 306) та Наказу Міністерства фінансів України від 08.06.2021 № 329 «Про затвердження Змін до Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних документів» (далі - Наказ № 3299) було внесено зміни до Положення № 13. Зазначені зміни стосуються реквізитів фіскальних касових чеків на товари (послуги), що створюються та друкуються РРО та програмними РРО, а саме: - до 01.10.2021 РРО, версії внутрішнього програмного забезпечення яких включені до Державного реєстру РРО, за наявності технічних можливостей мають бути доопрацьовані їх виробниками (постачальниками) відповідно до ст. 12 Закону №265/95-ВР для забезпечення можливості виконання всіх вимог до форми і змісту розрахункових документів відповідно до Наказу № 329. - до 01.08.2021 РРО, версії внутрішнього програмного забезпечення яких включені до Державного реєстру РРО та які не перебували на обліку в контролюючих органах до дня набрання чинності Наказу № 306, за наявності технічних можливостей мали бути доопрацьовані їх виробниками (постачальниками) відповідно до ст. 12 Закону №265/95-ВР з метою забезпечення можливості виконання всіх вимог до форми і змісту розрахункових документів. Отже, до 01.08.2021 РРО, версії внутрішнього програмного забезпечення яких перебували у Державному реєстрі РРО до набуття чинності Наказу № 306, проте не перебували на обліку у органах ДПС, обов`язково мають бути доопрацьовані їх виробниками (постачальниками), для можливості виконання вимог щодо форми і змісту розрахункових документів/ електронних розрахункових документів, які формують РРО. РРО мають бути доопрацьовані для можливості відображення у касових чеках, зокрема QR-коду. З урахування наведеного, колегія суддів зазначає, що ??обов?язок приведення РРО до вимог законодавства, за наявності такої технічної можливості, покладається на його виробника (постачальника), а не товариства, яке його використовує, у встановленому законом порядку. Відповідно і відповідальність, за недотримання встановлених вимог, може нести тільки виробник (постачальник). Якщо підприємство застосовує РРО, що перебували на обліку в органах ДПС (тобто вже експлуатувались товариством) до дати набуття чинності Наказу № 306, такі РРО можна застосовувати й далі, вони не потребують обов`язкового доопрацювання на виконання вимог як Наказу № 306, так і Наказу № 329. Аналогічні висновки зазначає ДПС України у ІПК № 2932/ГК/99-00-07-05-01-06 від 03.08.2021(а.с. 237-238). Судом установлено, що РРО, які використовуються позивачем, були встановлені та зареєстровані ще 13.06.2016 (а.с. 101), що вказує на необґрунтованість висновків контролюючого органу в цій частині та протиправність податкового повідомлення-рішення № 7079/15010705. Щодо податкового повідомлення-рішення 7081/25010705, яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції відповідно до пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України в сумі 120 000, 00 грн, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00,2711 12 91 00,2711 12 93 00,2711 12 94 00,2711 12 97 00,2711 13 10 00,2711 13 30 00,2711 13 91 00, 2711 13 97 00,2711 14 00 00,2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі. Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей ПК України акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками. Паливороздавальні колонки та/або паливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників. Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі. Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу. Пунктом 12 підрозділу 5 розділу ХХ ПК України встановлено, що розпорядники акцизних складів відповідно до вимог ПК України зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі в такі строки: акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 20000 куб. метрів, - не пізніше 01.07.2019; акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 1000 куб. метрів, але не перевищує 20000 куб. метрів, - не пізніше 01.10.2019; акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, - не пізніше 01.01.2020. Відповідно до п. 128.1 ст. 128 ПК України визначено, що не обладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також не обладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник / витратомір-лічильник спирту етилового. Відповідно до пункту 12 підрозділу 5 перехідних положень ПК України, розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством було регламентовано обов`язок розпорядників акцизних складів обладнати акцизні склади, на території яких здійснюється господарська діяльність з відповідним підакцизним товаром - паливом витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками, та зареєструвати їх у відповідному Єдиному державному реєстрі до 01.04.2020. Як вбачається з Довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри,ТОВ «Венго» має 6 зареєстрованих (31.03.2020) рівнемірів з відповідними серійними номерами та 7 зареєстрованих (31.03.2020) витратомірів (а.с.19-20), що спростовує висновки контролюючого органу в цій частині та відповідно свідчить про протиправність податкового повідомлення-рішення 7081/25010705. З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції з наведених вище обставин. Зі змісту ч.ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини

Результат розгляду: partial