Рішення адміністративного суду від 2023-02-08 00:00:00+02

У березні 2021 року позивачка звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: - визнати протиправною бездіяльність відповідача за результатом розгляду її заяви від 18.01.2021 вх.№10 у сфері управління, яка виявилася у: порушені встановленого ст. 3, 22, 68, 144 Конституції України порядку; відмові надати повідомлення про повноваження осіб, які розглядали заяву, і надати належно завірені дві копії заяви з реєстраційними номерами; відмові надати документи голові Онкологічного МСЕК №2; у відмові надати належно засвідчений протокол амбулаторного лікування онкологічного захворювання; - встановити наявність компетенції у відповідача та вжити заходи; - зобов`язати відповідача за результатом розгляду її заяви від 18.01.2021 вх. №10 прийняти рішення в розумінні п. 19 ч. 1 ст. 4 КАСУ. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 17 березня 2021 року позовну заяву передано на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року позов залишено без руху та надано позивачці десятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позов повернуто позивачу, оскільки у наданий ухвалою від 19 квітня 2021 року строк позивачка не усунула недоліки позовної заяви. Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивачка оскаржила її в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В апеляційній скарзі позивачка зазначає, що не отримувала ухвалу від 19 квітня 2021 року про залишення позову без руху. Оскаржена ухвала суперечить правовій позиції ст. 3, 22, 64 Конституції України, ч. 2 ст. 5, 6, 7, ч. 1, 2 ст. 43, ч. 5 ст. 77, п. 2 ч. 5 ст. 160, ч. 1-4 ст. 242, ч. 5, 6 ст. 251 КАС України, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 1 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 4 ЗУ «Про інформацію», ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» і зміст її не відповідає ст. 248 КАС України. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» інвалід 1 групи звільнений від сплати судового збору. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю згідно ст. 315 КАС України. У відзиві, поданому на апеляційну скаргу, відповідач підтримав висновки суду першої інстанції та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В ухвалі від 29 липня 2021 року суд першої інстанції дійшов висновку про повернення позовної заяви позивачки відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки у строк, встановлений ухвалою суду від 19 квітня 2021 року, позивачка не надала до суду: - належним чином завіреної копії паспорта громадянина України на підтвердження адміністративної процесуальної дієздатності позивачки; - копії посвідчення особи з інвалідністю або довідки, що видається структурними підрозділами соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами міських рад за місцем проживання, на ім`я позивачки, або документа про сплату судового збору у розмірі 908 грн. Суд апеляційної інстанції не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. Щодо ненадання позивачкою документів на підтвердження її адміністративної процесуальної дієздатності як на підставу для повернення позову колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Згідно з ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України). Відповідно до ч. 2 ст. 160 КАС України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Частиною 1 ст. 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами) (ч. 1 ст. 43 КАС України). Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь (ч. 2 ст. 43 КАС України). Адміністративний позов у цій справі поданий позивачем особисто. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що позивачка є неповнолітньою або недієздатною, тому у суду першої інстанції не було обґрунтованих підстав для висновку про відсутність адміністративної процесуальної дієздатності позивача. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що ч. 2 ст. 160 КАС України та ст. 161 КАС України не передбачено долучення до позовної заяви документів, що посвідчують особу, яка її підписала. Таким чином, висновок суду про відсутність у позивача адміністративної процесуальної дієздатності з підстав не надання документів на підтвердження адміністративної процесуальної дієздатності є таким, що не ґрунтується на нормах чинного процесуального законодавства. Щодо зобов`язання позивачки сплатити судовий збір при поданні позову або надати документ, що підтверджує право на звільнення від сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне. У позовній заяві позивачка просила звільнити її від сплати судового збору та зазначила, що є особою з інвалідністю І групи. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Суд уповноважений звільнити від сплати судового збору визначене коло осіб. Звільнення від сплати може бути здійснено для осіб, перелік яких передбачено ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», у спорах щодо захисту соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Проте, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Позивачка надала до суду довідку №18 від 12.07.2021 року, видану Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, про те, що вона є особою з інвалідністю І «А» групи загального захворювання по зору. Таким чином, оскільки позивачка є особою з інвалідністю І групи - вона звільнена від сплати судового збору. Крім того, у відповідності до ч. 8 ст. 160 КАС України якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору. Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Вид та форма документа, який може бути надано, як доказ інвалідності, не встановлено законом, а тому суд першої інстанції проявив зайвий формалізм у своєму підході до питання звільнення від сплати судового збору, адже така довідка видана органом Управлінням праці та соціального захисту населення і підтверджує інвалідність особи. З огляду на викладене, порушення судом першої інстанції норм процесуального права при залишенні позову без руху призвело до необґрунтованого повернення позову. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Результат розгляду: partial