Рішення адміністративного суду від 2022-11-11 00:00:00+02

У травні 2018 року Головне управління ДФС у Харківській області (далі - ГУ ДФС у Харківській області, відповідач, контролюючий орган) звернулося до адміністративного суду з позовом до Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» (далі - відповідач, платник), третя особа - Державний концерн «Укроборонпром» про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків. В обґрунтування позову контролюючий орган зазначив, що станом на дату звернення з цим позовом платник має несплачене узгоджене податкове зобов`язання зі сплати земельного податку з юридичних осіб в загальній сумі 2 016 263,09 грн. У визначені Податковим кодексом України строки платником не виконано обов`язку щодо сплати узгодженої суми земельного податку з юридичних осіб. Відтак, позивач зазначає про наявність підстав для прийняття судом рішення про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2019 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанції виходили з того, що Законом України № 2864-ІІІ «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» (далі - Закон №2864-ІІІ) встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25%. Головне управління ДФС у Харківській області звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року , постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2019 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. При цьому наголошує, що чинне законодавство не містить жодних посилань щодо неправомірності звернення контролюючого органу з відповідним позовом про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна платника. Зазначає, що Законом № 2864-ІІІ не встановлено мораторію на проведення заходів, що передують реалізації майна платника. Отримання дозволу на реалізацію майна боржника через суд не свідчить про обов`язкове здійснення такої реалізації, а свідчить лише про необхідність дотримання встановленого законодавцем порядку погашення боргу та насамперед строку позовної давності. Судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено обсяг майна позивача, описаного в податкову заставу. Верховний Суд ухвалою від 15 липня 2019 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДФС у Харківській області. 05 серпня 2019 року та 06 серпня 2019 року від відповідача та третьої особи відповідно, надійшли відзиви на касаційну скаргу, в яких вони зазначили, що оскаржувані судові рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права, при цьому доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків судових інстанцій. Зазначили, що використання нерухомого майна відповідача, як джерела погашення боргу, заборонено підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 Податкового кодексу України. Крім того, примусова реалізація майна позивача заборонена Законом України № 2864-ІІІ . Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що «Харківський автомобільний завод» є державним підприємством, зареєстроване як юридична особа та перебуває на податковому обліку в Центральній ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області. Відповідач має податковий борг зі сплати земельного податку, в загальному розмірі 2 016 263,09 грн, що виник на підставі: податкових декларацій з плати за землю № 9019940846 від 15 лютого 2017 року у розмірі 1 499 844,38 грн, № 9023245946 від 16 лютого 2018 року у розмірі 239 257,06 грн; нарахованої податковим повідомленням -рішенням № 0007701204 від 05 жовтня 2016 року штрафної санкції у розмірі 94 262,07 грн та нарахованої пені у розмірі 182 899,58 грн. 03 лютого 2012 року контролюючим органом було сформовано та надіслано відповідачу податкову вимогу форми «Ю» № 35 від 03 лютого 2012 року на суму 1 394 252,37 грн. З метою стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу контролюючий орган звертався до суду з адміністративним позовом до відповідача. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року у справі №820/3236/17 (набрала законної сили 12 вересня 2017 року) адміністративний позов Головного управління ДФС у Харківській області до ДП «Харківський автомобільний завод» про стягнення податкового боргу задоволено. Стягнуто з ДП «Харківський автомобільний завод» на користь бюджету податковий борг зі сплати земельного податку з юридичних осіб у розмірі 2 964 499,19 грн. На виконання постанови суду контролюючий орган направляв до установ банків інкасові доручення, які поверталися без виконання. За результатами направлення інкасованих доручень постанова Харківського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року не виконана, а сума податкового боргу не стягнута. На підставі статей 88, 89 Податкового кодексу України контролюючим органом прийнято рішення № 13 від 03 лютого 2012 року про опис майна у податкову заставу, яким здійснено опис майна, що перебуває у власності та господарському віданні або оперативному управлінні платника, на підставі якого податковим керуючим складено акти опису майна відповідача № 107/20-40-09-22 від 09 серпня 2017 року на суму на 196 035,69 грн та № 3/20-40-17-09-22 від 21 березня 2018 року на суму 23 452,74 грн. Відповідно до копії Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) від 12 квітня 2018 року майно боржника перебуває у податковій заставі. Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 «Загальні положення» Статуту державного підприємства «Харківський автомобільний завод» (далі - Статут), затвердженого наказом Державного концерну «Укроборонпром» від 12 лютого 2018 року № 63, ДП "Харківський автомобільний завод" (далі - підприємство) є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та передане в управління державного концерну "Укроборонпром" (далі - Концерн). Згідно з пунктом 2.1 розділу 2 Статуту підприємство утворено з метою одержання прибутку шляхом виконання державного замовлення Міністерства оборони України з ремонту озброєння та військової техніки, замовлень сторонніх організацій, юридичних і фізичних осіб України та інших держав з ремонту та виготовлення продукції загально - технічного та іншого призначення, виробництва продукції (робіт, послуг) для потреб національної економіки. Пунктом 4.1 Розділу 4 Статуту закріплено, що майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського віддання. Відповідно до п. 4.2 Розділу 4 Статуту майно підприємства становлять виробничі і невиробничі засоби, об`єкти права інтелектуальної власності, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Згідно з пунктом 5.1 Розділу 5 Статуту статутний капітал Підприємства формується шляхом передачі Концерном нерухомого майна, коштів, цінних паперів, іншого майна та майнових прав. Пунктом 5.4 Розділу 5 Статуту визначено, що статутний капітал підприємства становить 7 427 842, 00 грн. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 02 квітня 2018 року відповідач є правокористувачем певного нерухомого майна, власником якого є держава в особі ДК «Укроборонпром». Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання. Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Згідно з пунктом 87.2 статті 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами. За правилами пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Пунктом 95.3 статті 95 ПК України закріплено, що контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Статтею 1 Закону України № 2864-ІІІ встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна. Відповідно до статті 2 Закону України № 2864-ІІІ для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Аналіз вказаних норм свідчить, що податковий борг платника податків може бути погашений за рахунок будь-якого майна такого платника, переданого у податкову заставу, при цьому рішення про погашення усієї суми податкового боргу шляхом продажу майна, яке перебуває у податковій заставі, приймається на підставі рішення суду. Обов`язковими умовами, які обумовлюють виникнення у контролюючого органу права на звернення до суду із даним позовом, є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення контролюючого органу до суду із позовом про надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна платника має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку; відсутність коштів на рахунках платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків; наявність майна платника податків - боржника у податковій заставі. Сукупність вказаних обставин наділяє контролюючий орган правом на звернення до суду з позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків. Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених Податковим кодексом України, а також іншими законодавчими актами. Законом України № 2864-ІІІ встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків. При цьому, під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється, зокрема, відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами. В даній справі суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника з огляду на встановлення мораторію на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25%, до яких належить ДП «Харківській автомобільний завод». Разом з тим, судами попередніх інстанцій в порушення вимог статті 2 Закону № 2864-ІІІ не надано оцінки якісному та кількісному обсягу майна відповідача, описаного в податкову заставу, не конкретизовано, яке саме майно описано контролюючим органом та чи належить таке майно до основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства. За змістом частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів. Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов. Відповідно до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Наведені обставини справи досліджені судами попередніх інстанцій не в повному обсязі, відтак для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду. За приписами статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено докази у справі, що є порушенням норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа відповідно до правил статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Результат розгляду: partial