Рішення адміністративного суду від 2022-06-23 00:00:00+03

ІСТОРІЯ СПРАВИ Короткий зміст позовних вимог У грудні 2020 року [PERSON] (далі - [PERSON] , позивачка) звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУПФ України в Чернігівській області, відповідач), у якому позивачка просила: - визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення їй відсоткового значення розміру довічного грошового утримання судді у відставці з 90% на 50% суддівської винагороди; - зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду по справі №620/4265/20 від 18.08.2020 з 19.02.2020 у розмірі 90% від суддівської винагороди. Позов мотивовано тим, що відповідач на власний розсуд та безпідставно зменшив відсоткове значення розміру її довічного грошового утримання з 90% на 50% суддівської винагороди. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.01.2021 позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зменшення [PERSON] відсоткового значення розміру довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити [PERSON] з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Чернігівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2020 №7-09/8 у розмірі 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що починаючи з 19.02.2020 в законодавстві України відсутні норми, які окремо регулюють питання суддівської винагороди та щомісячного грошового утримання судді у відставці, для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог Закону №1402-VIII, у зв`язку з чим, на спірні правовідносини розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону №1402-VIII. Стаж роботи [PERSON] , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 26 років 08 місяців 17 днів. При перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачки процентне співвідношення суддівської винагороди повинно становити 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 14.07.2020 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.01.2021 скасував, увалив нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовив. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що при перерахунку пенсії застосуванню підлягають положення Закону №1402-VIII, але процентне співвідношення суддівської винагороди має розраховуватись не із стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, а із стажу роботи [PERSON] безпосередньо на посаді судді, який становить 15 років та 2 дня. Частиною 3 статті 142 Закону №1402-VIII передбачено збільшення на два відсотки грошового утримання судді, окрім обов`язкових 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, тільки за умови роботи на посаді судді понад 20 років. Короткий зміст вимог касаційних скарг У серпні 2021 року [PERSON] звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.01.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2021. [PERSON] у своїй касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати у повному обсязі, рішення суду першої інстанції - в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, відповідно до якого заперечує проти задоволення скарги позивачки, просить відмовити у її задоволенні. Зазначає, що перерахунок спірного довічного грошового утримання судді у відставці повинене здійснюватися у розмірі 50 відсотків від заробітної плати працюючого судді, як це передбачено приписами частини третьої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ Ухвалою від 27.10.2021 Верховний Суд касаційну скаргу [PERSON] залишив без руху. Ухвалою Верховного Суду від 07.12.2021 строк для усунення недоліків касаційної скарги позивачці у справі був продовжений. Верховний Суд ухвалою від 22.12.2021 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою [PERSON] СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 01.09.1987 по 30.06.1991 [PERSON] навчалась на денному відділенні Харківського юридичного інституту. З 23.07.1991 по 11.12.2001 працювала у прокуратурі міста Чернігова та Чернігівської області на різних посадах (на посаді помічника прокурора, старшого прокурора міста Чернігова Чернігівської області). Указом Президента України «Про призначення суддів» від 27.11.2001 № 1151/2001 позивачка призначена на посаду судді Деснянського районного суд м. Чернігова. Постановою Верховної Ради України від 21.04.2011 № 3287-VІ «Про обрання суддів» позивачка переведена на посаду судді апеляційного суду Чернігівської області. Згідно з рішенням Вищої ради юстиції від 08.12.2016 №3056/о/15-16 [PERSON] звільнено з посади судді апеляційного суду Чернігівської області у відставку у зв`язку з поданням відповідної заяви. [PERSON] перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, обчислене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.03.2017 у справі №750/1280/17, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.08.2017 та постановою Верховного Суду від 30.08.2019, зобов`язано Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України призначити та виплачувати [PERSON] , з 15.12.2016 щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці розміром 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. У зв`язку із прийняттям Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 та не проведенням пенсійним органом перерахунку пенсії, позивачка звернулася до суду з позовом про перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно довідки Чернігівського апеляційного суду від 26.02.2020 №7-09/8. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.08.2020 по справі №620/2465/20, яке набрало законної сили 17.09.2020, позов [PERSON] задоволено частково. Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити [PERSON] , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно довідки Чернігівського апеляційного суду від 26.02.2020 №7-09/8, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. Листом №2500-0402-8/36550 від 25.09.2020 ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомило позивачці про добровільне виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.08.2020 у справі №620/2465/20 та зазначило, що розмір її щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 19.02.2020, складає 92 488,00 грн., тобто 50% від суддівської винагороди, згідно довідки Чернігівського апеляційного суду від 26.02.2020 №7-09/8. Не погоджуючись із вказаним розрахунком відповідача, 05.10.2020 позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою, у якій просила здійснити їй перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за рішенням суду у справі №620/2465/20 від 18.08.2020 у розмірі 90% від суддівської винагороди, що складає 166 478,40 грн. Листом від 12.11.2020 №4301-4476/В-02/8-2500/20 ГУ ПФУ у Чернігівській області відмовило [PERSON] у задоволенні вказаної заяви, вказавши, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проведено з урахуванням вимог законодавства, чинного на дату проведення перерахунку по рішенню суду. Вважаючи протиправними дії відповідача щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не в повному обсязі, позивачка звернулася до суду з цим позовом для захисту своїх прав та законних інтересів. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне. В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Передусім, колегія суддів звертає увагу на те, що право [PERSON] на перерахунок призначеного їй та виплачуваного спірного довічного утримання судді у відставці на підставі норм Закону України від 02.06.2016 №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» та відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 26.02.2020 №7-09/8 підтверджено у судовому порядку рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.08.2020 у справі №620/2465/20, яке набрало законної сили 17.09.2020. На виконання цього рішення відповідачем й було проведено перерахунок такого утримання. Тобто, обставини стосовно наявності у позивачки права на перерахунок її довічного грошового утримання судді у відставці та розміру складових суддівської винагороди, які повинні враховуватись при здійсненні такого перерахунку, встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому, згідно з приписами частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України) доказуванню не підлягають. Спірним у цій справі є питання правомірності дій відповідача щодо обчислення довічного грошового утримання у відсотках із застосуванням положень частини третьої статті 142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі-Закон № 1402-VІІІ) та з урахуванням усього стажу, який дає право на відставку з посади судді [PERSON] , у тому числі, з включенням до такого стажу періодів її роботи в органах прокуратури та половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі. При цьому, стаж, який давав право на відставку з посади судді також не є спірним, оскільки рішенням суду у справі №750/1280/17, яке набуло законної сили, встановлено, що стаж роботи [PERSON] на посаді судді, до якого, як вже було зазначено, зараховується половина строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та прокурорський стаж, дає їй право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді. Позивачка у судах попередніх інстанцій поряд із доводами про те, що відповідач при перерахунку її довічного утримання неправильно застосував для розрахунку стаж роботи судді, наполягала на тому, що розмір спірного грошового утримання у відсотках повинен бути збережений і обчислений на підставі норм Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі-Закон №2453-VI) у розмірі 90 відсотків грошової винагороди судді, працюючого на відповідній посаді. З приводу доводів позивачки про необхідність застосування при перерахунку її довічного грошового утримання судді з 19.02.2020 відсоткового показника грошової винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, за нормами Закону №2453-VI, колегія суддів зазначає наступне. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон № 1402-VIII. Відповідно до частини першої статті 142 Закону № 1402-VІІІ суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина друга статті 142 Закону № 1402-VIІІ). Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України також вказав про неможливість звуження змісту та обсягу гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення. У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, у тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Крім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у Рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу. Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Частинами четвертою та п`ятою статті 142 Закону № 1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Разом з цим Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI. Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI. Законом України від 16.10.2019 № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, виключено зазначені вище пункти 22, 23 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII. Відповідно до пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. Разом з цим, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами. Так, у пунктах 16, 17 вказаного рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України). Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013). Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013). Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII. Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Також Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання. У зв`язку із вищевикладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 визнав неконституційним пункт 25 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII. Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що Конституційний Суд України визнав неконституційним весь пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, у тому числі й щодо можливості обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону № 2453-VI. На час виникнення спірних відносин у цій справі, право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його розмір, а також його перерахунок врегульовано положеннями статті 142 Закону № 1402-VIII, частиною четвертою якої передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Водночас частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Наведена норма неконституційною не визнавалась. Отже, на переконання колегії суддів до відносин з визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні його перерахунку відповідно до частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII повинні застосовуватись виключно норми цього Закону. Таким чином, оскільки чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання, а також виходячи із принципу єдності статусу суддів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для обрахунку (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання виходячи із розміру суддівської винагороди діючого судді та розміру її відсоткового значення одночасно за складовими, які передбачені різними законами. Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону № 1402- VIII. Крім того, слід звернути увагу, що перерахунок грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру відсоткового значення, визначеного частиною третьої статті 141 Закону 2453-VI від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів та суддів, які вийшли у відставку за Законом № 1402-VIII, у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом № 2453-VI, що не відповідає базовому принципу єдності статусу суддів, який означає однаковий підхід до встановлення рівня матеріального забезпечення судді. Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом у справах, що виникли у подібних правовідносинах, зокрема: у постановах від 24.09.2021 у справі № 620/5437/20 та від 11.10.2021 у справі № 160/10640/20. Щодо застосування до спірних правовідносин частини третьої статті 142 Закону №1402-VІІІ при обчисленні розміру спірного довічного грошового утримання у відсотках з включенням до стажу роботи на посаді судді періодів роботи [PERSON] в органах прокуратури та половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі, які, на переконання останньої, повинні мали бути враховані відповідачем при здійсненні перерахунку на підставі пункту 34 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення цього ж Закону, колегія суддів зазначає таке. До стажу роботи на посаді судді, у розумінні приписів статті 137 Закону №1402-VІІІ зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Також, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. При цьому, відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VІІІ, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено. Судами встановлено, що за довідкою Апеляційного суду Чернігівської області № 14 від 14.12.2016 про розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, стаж [PERSON] становить 26 років 08 місяців 17 днів, з яких: - половина строку навчання в Українській юридичній академії імені Ф.Дзержинського (1 рік 11 місяців); - помічник прокурора, старший помічник прокурора м. Чернігова Прокуратури Чернігівської області (9 років 09 місяців 15 днів); - суддя Деснянського районного суду міста Чернігова (9 років 05 місяців 06 днів); - суддя Апеляційного суду Чернігівської області (5 років 06 місяців 26 днів). Стаж судді, який дає право [PERSON] на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці не є спірним у цій справі. Відповідно до частини першої статті 43 Закону «Про статус суддів» кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Верховний Суд відзначає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру. Зазначена правова позиція неодноразова застосовувалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 09.11.2018 справі №243/4794/17, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17 та від 30.01.2020 у справі №592/3694/17 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від вказаної позиції. За таких обставин, стаж роботи [PERSON] на посаді судді, у тому числі з урахуванням періодів роботи на прокурорських посадах та половина навчання на денній формі, загалом складає 26 років 08 місяців 17 днів, у зв`язку з чим та на підставі положень частини третьої статті 142 Закону №1402-VІІІ, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, розмір призначеного їй щомісячного довічного грошового утримання повинен збільшуватись за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років на 2 відсотки й відповідно становити 62 відсотки суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Враховуючи вищевикладене, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що з метою захисту порушених прав та інтересів позивача наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та зобов`язання відповідача здійснити їй з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Чернігівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2020 №7-09/8 у розмірі 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум. Враховуючи, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, суд касаційної інстанції вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2021, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.01.2021 залишити в силі. Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Результат розгляду: partial