Рішення адміністративного суду від 2024-07-02 00:00:00+03

[PERSON] (далі по тексту також - позивач, [PERSON] ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі по тексту також - відповідач), в якому просив суд: - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 09.01.2024 за №163950026723 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивача від 03.01.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, врахувавши до пільгового стажу за Списком №2 період його роботи в ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» з 01.01.1992 по 22.05.2000. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року у даній справі скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги \~задовольнити в повному обсязі. Окрім того, просив стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на його користь судові витрати. Також, просив дану справу розглядати за його відсутності. В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає про неврахування судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного судового рішення того, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи, а також того, що до розділу І Списку №2 включені працівники за професією «машиніст тягового агрегату» і право на пенсію на пільгових умовах також мають працівники за посадою «помічник машиніста тягового агрегату». Зазначає, що спірний період роботи підтверджено як трудовою книжкою, так і довідкою ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК». Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України, не скористався. На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України дана справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до ч.5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що [PERSON] , [INFO] , звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою від 03.01.2024, в якій просив призначити пенсію за віком на пільгових умовах. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 09.01.2024 за №163950026723 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Не погодившись із таким рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з огляду на встановлені обставини справи та норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 09.01.2024 за №163950026723 про відмову у призначенні пенсії позивачу прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а позовні вимоги необґрунтовані, тому задоволенню не підлягають. Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-IV (далі по тексту - Закон України №1058-IV). Згідно із частинами першою та другою статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. За приписами пункту другого частини другої статті 114 Закону України № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року, зокрема, не менше 28 років у чоловіків, з них не менше 12 років 06 місяців на зазначених роботах. Процедура застосування списків №1 і №2 визначена Порядком застосування Списків № 1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Наказом Міністерства праці та соціальної політики України \~18.11.2005 \~за № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 за N 1451/11731 (далі по тексту - Порядок №383). Відповідно до пункту 3 Порядку №383, при \~визначенні права \~на \~пенсію \~за віком на пільгових умовах \~застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового \~стажу \~зараховується весь період роботи на відповідних посадах \~або \~за \~професіями \~незалежно \~від \~дати \~їх внесення до Списків \~за умови підтвердження документами відповідних умов праці за \~час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації \~робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 (приклади у додатках 1, 2). Так, якщо пільгова робота мала місце до 31.12.1991, застосовуються Списки №1, №2, затверджені Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 за №1173; якщо пільгова робота продовжується після 01.01.1992 (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11.03.1994, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 за №10; якщо пільгова робота продовжується після 11.03.1994 (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16.01.2003, - застосовуються Списки №1, №2, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 за №162. Відповідно до п.10 Порядку \~для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 за №637 (далі по тексту - Порядок №637). Пунктами 1, 3 Порядку №637 визначено, що \~основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж \~\~встановлюється \~\~на \~підставі \~\~інших \~документів, виданих за місцем роботи, \~служби, \~навчання, \~а \~також \~архівними установами. За \~відсутності \~трудової книжки, \~а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні \~необхідні \~записи \~або \~містяться неправильні чи \~неточні \~\~записи \~\~про \~\~періоди \~\~роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного \~реєстру загальнообов`язкового державного соціального \~страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу \~заробітної \~плати, посвідчення, \~характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками \~про \~їх \~виконання \~та \~інші \~документи, \~які \~містять відомості \~про періоди роботи. Із положень пункту 20, 23, 24 Порядку №637 випливає, що у \~тих \~випадках, \~\~коли \~в \~трудовій \~книжці \~відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових \~умовах \~або за вислугу \~років, \~установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження \~\~спеціального \~\~трудового \~стажу \~приймаються уточнюючі \~довідки \~\~підприємств, установ, \~організацій \~або \~їх правонаступників. У довідці має бути вказано: \~періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; \~професія або посада; \~характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, \~найменування \~списків \~або їх номери, куди \~включається \~цей \~період \~роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Як встановлено з матеріалів справи, на день звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 позивач досяг 55 років 9 місяців. За результатами розгляду поданих позивачем документів відповідачем до загального страхового стажу \~позивача зараховано всі документально підтверджені періоди роботи, а відтак страховий стаж особи склав 37 років 11 місяців 06 днів. Разом із тим, до пільгового стажу за Списком № 2 не зараховано період роботи з 01.01.1992 по 22.05.2000, а отже пільговий стаж за висновками пенсійного органу склав 02 роки 11 місяців 00 днів. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області в мотивувальній частині оспорюваного рішення роз`яснено, що підставою для відмови у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 01.01.1992 по 22.05.2000 згідно з пільговою довідкою №206 від 14.12.2023 слугувало те, що пільгова довідка не відповідає вимогам додатку 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637, а саме відсутнє посилання на усі списки, чинні на період роботи (Постанова Кабінету Міністрів України №10 від 26.01.1991). Окрім того, до Наказу про проведення атестації робочого місця №366 від 23.05.1995 надано переліки посад, якими підтверджено право на пенсію на пільгових умовах за результатами атестації робочих місць, однак посада «помічник машиніста тягового агрегата на вивезенні гірничої маси у кар`єрі» проатестована згідно з номером робочого місця, згідно з наданими документами неможливо встановити номер робочого місця заявника. Колегія суддів звертає увагу, що зазначення інших підстав/причин та їх обґрунтувань для відмови позивачеві у призначенні пільгової пенсії рішення відповідача не містить. Надаючи оцінку правомірності відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в призначенні пенсії позивачу, колегія суддів \~виходить з тих підстав, які пенсійний орган навів у своєму рішенні та зазначає наступне. Основним документом, що підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право особи на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Отже, уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в тому випадку, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці. Відповідно до наданої позивачем копії трудової книжки позивача серії [NUMBER] \~позивач безперервно працював на посаді помічника машиніста тягового агрегату на вивезення гірничої маси у кар`єрі в залізничному цеху з 01.01.1992 по 22.05.2000 у ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» (код в ЄДРПОУ 00191282), яке упродовж роботи позивача змінювало організаційно-правову форму та назву. Для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці до пенсійного фонду позивачем було подано належним чином оформлену трудову книжку разом з довідкою №206 від 14.12.2023, згідно з якою позивач працював повний робочий день у ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" і за період: - з 02.02.1989 по 05.05.1991 - 02 років 03 місяці 03 дні, виконував роботи у виробництві - транспорт, за професією помічник машиніста тепловоза на вивезенні гірничої маси у кар`єрі в залізничному цеху, що передбачено Списком 2, розділу XXX, підрозділу 1 згідно з Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 за № 1173; - з 06.05.1991 по 22.05.2000 - 09 років 00 місяці 16 днів, виконував роботи у виробництві - гірничі роботи, за професією помічник машиніста тягового агрегату на вивезення гірничої маси у кар`єрі в залізничному цеху, що передбачено Списком 2, розділу I, підрозділу 1, позиція 2010100а-14282, згідно з Постановою КМУ від 11.03.1994 за № 162. За періоди пільгової роботи з 02.02.1089 по 05.05.1991, з 06.05.1991 по 22.05.2000, характер та умови виконуваної роботи не змінювались, простої були відсутні, відпустки без збереження заробітної плати не надавались. Підстава для видачі: особова картка (форма П-2), книги наказів, розрахункові відомості по заробітній платі за 1989-2000 роки, Наказ про прийняття №663к від 01.02.1989, Наказ про переведення № 557к від 06.05.1991. Додаткові відомості: атестація робочих місць за умовами праці (Наказ № 366 від 23.05.1995 та висновки Державної експертизи умов праці №52 від 16.05.1995). \~ Отже, пільговий характер роботи позивача за спірний період фактично доведений трудовою книжкою, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, а також довідкою №206 від 14.12.2023, як додатковим документом на підтвердження зайнятості працівника повний робочий день на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, за відповідним списком виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України. Відповідачем під час розгляду справи не спростовано, що позивач був задіяний для виконання своїх трудових обов`язків протягом повного робочого дня та був зайнятий на зазначеній роботі протягом спірного періоду. В контексті наведеного вище колегія суддів звертає увагу, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Позивач як громадянин України, стаж якого підтверджений трудовою книжкою, що є основним документом, який підтверджує трудовий стаж, має право на відповідний соціальний захист з боку держави. При цьому держава в особі своїх органів не може відмовляти у виконанні своїх позитивних зобов`язань, в даному випадку у наданні соціального захисту, з формальних підстав. Згідно ч.3 ст.44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Згідно з пп.2 п.6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за №28-2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.0.12015 за №40/26485, Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань. Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію, у необхідних випадках посадовими особами територіальних органів Пенсійного фонду України надається допомога щодо одержання відсутніх у особи документів для призначення пенсії (п.4.7 розділу VI, п.3.2 розділу ІІІ). Отже, законодавець не тільки наділив відповідача правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на Головне управління Фонду завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії. Всупереч наведеному Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області не надано суду доказів щодо здійснення ним своїх повноважень в частині отримання додаткових документів/надання заявнику допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів роботи до спеціального стажу. Більше того, пенсійний орган, відмовляючи у зарахуванні спеціального стажу позивачу з тих підстав, що подана разом із заявою уточнююча довідка оформлена з недоліками, за документами щодо атестації робочих місць неможливо встановити номер робочого місця заявника, дій щодо самостійного отримання додаткових документів та перевірки достовірності поданих документів не вчиняв. Верховним Судом у постановах від 21.11.2018 у справі №672/914/16-а та від 11.07.2019 у справі №127/1849/17 викладено висновки, що перевірка достовірності виданих документів покладається на Пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у перерахунку пенсії. Колегія суддів наголошує, що відповідальність за оформлення довідок, наказів підприємством не може нести позивач як працівник підприємства. Більш того, факт неналежного оформлення довідки не впливає на право реалізації громадянином свого соціального захисту на підставі документів, до яких Пенсійний орган має право доступу та їх перевірки. Крім того, щодо посилання відповідача у спірному рішенні на те, що за документами щодо атестації робочих місць неможливо встановити номер робочого місця заявника, то колегія суддів зазначає, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими Постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41. Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. Пунктом 4 Порядку №442 передбачено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації. Отже, законодавцем покладено обов`язок проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, а не на працівника підприємства, а тому її непроведення або неналежне проведення/оформлення її результатів не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2. Враховуючи, що відповідач не вжив заходів для всебічного, повного і об`єктивного розгляду заяви позивача та не витребував від ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» належним чином оформлені \~документи, дії пенсійного органу при відмові у зарахуванні до пільгового стажу позивача періоду його роботи у ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» з 01.01.1992 по 22.05.2000 \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо. Зазначені обставини та досліджені судом апеляційної інстанції документи в їх сукупності дають підстави для висновку про протиправність оскарженого рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 09.01.2024 за №163950026723 про відмову [PERSON] у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. З огляду на протиправність оскаржуваного рішення, яке суперечить чинному законодавству України та порушує гарантоване державою право позивача на соціальний захист, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для його скасування. Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що за встановлених обставин ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивача від 03.01.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, врахувавши до пільгового стажу за Списком №2 період його роботи в ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» з 01.01.1992 по 22.05.2000. Суд першої інстанції, перевіряючи рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, надав правову оцінку обставинам, які не охоплюються спірним рішенням, та дійшов помилкового висновку, що займана посада та вид робіт позивача не підпадають під Список №2 згідно з Постановою КМУ №10 від 26.01.1991 та Постановою КМУ від 11.03.1994 за №162, оскільки позиції 2010100а-14282 відповідає посада «Машиніст тягових агрегатів», а згідно із записами трудової книжки позивача та довідки ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" від 14.12.2023 за №206 позивач займав посаду «Помічник машиніста на вивезення гірничої маси у кар`єрі в залізничному цеху». Так, зі змісту рішення від 09.01.2024 за №163950026723 вбачається, що право помічників машиністів тягового агрегату, що виконували роботи у виробництві - гірничі роботи, на пільгову пенсію за Списком №2 відповідачем під сумнів не ставиться, відповідної підстави неврахування спірного періоду в оскаржуваному рішенні відповідачем не зазначено. Отже, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є помилковим та необґрунтованим. Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат із урахуванням положень статті 139 КАС України, колегія суддів виходить з того, що судові витрати, які були понесені позивачем під час розгляду справи, складаються із витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 3 028,00 грн. (1211,20 грн. за подання позовної заяви та 1816,80 грн. за подання апеляційної скарги). Оскільки \~судом апеляційної інстанції скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено, рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат зі сплати судового збору, стягнувши з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень 3 028,00 грн. на користь позивача. \~

Результат розгляду: granted