Рішення адміністративного суду від 2022-08-09 00:00:00+03

Історія справи. [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби в Черкаській області (далі - Відповідач), в якому просив: - визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про застосування штрафних санкцій від 25.10.2021 № 8297/2300071219 та № 8307/2300071219; - визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 25.10.2021 №№ 8303/2300071219, 8309/2300071219, 8308/2300071219, 8315/2300071219. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано рішення від 09.08.2021 № 115/23-00-24-03-18 - в частині анулювання Позивачу реєстрації платником єдиного податку з 27.06.2017; податкові повідомлення-рішення від 25.10.2021 №№ 8308/2300071219, 8315/2300071219, 8309/2300071219 - повністю. Ухвалюючи таке рішення в частині задоволення позовних вимог, суд виходив з того, що Позивач протягом періоду здійснення підприємницької діяльності з 28.08.2017 до 04.03.2019 був зареєстрований платником єдиного податку 3-ї групи зі ставкою 5% від доходу без реєстрації ПДВ та подавав відповідну звітність, яка була прийнята контролюючим органом. Разом з тим, суд зазначив, що всупереч вимогам пп. 2 п. 299.10 ст. 299 ПК України рішення про анулювання позивачеві реєстрації платника єдиного податку з часу припинення підприємницької діяльності (29.06.2017) було прийнято лише 09.08.2021, що призвело до нарахування податкових зобов`язань з ПДФО та військового збору за період з 28.08.2017 до 04.03.2019, платником яких Позивач не був. Відмовляючи в іншій частині позовних вимог, суд зазначив, що Позивач у період з 01.01.2017 до 29.06.2017 перебував на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку 3 групи без реєстрації ПДВ та повинен був вести відповідну книгу доходів, але доказів ведення такої книги суду не надав. Крім того, суд установив, що Позивач не подав звіт з єдиного внеску за 2019 рік та занизив сплату єдиного внеску за 2017 рік становить 5231,26 грн, за 2019 рік 2754,18 грн, у зв`язку з чим до нього правомірно застосовано відповідні штрафні санкції. Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині задоволення позовних вимог, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позову повністю, наводячи викопіювання з акта перевірки та стверджуючи, що починаючи з дати повторної реєстрації, а саме з 28.08.2017, Позивач не перебував на спрощеній системі оподаткування та був платником на загальній системі оподаткування. Крім того, Апелянт зазначає, що в акті перевірки було допущено описку і що днем прийняття рішення про анулювання реєстрації Позивача слід вважати 27.06.2017, про що контролюючим органом було зазначено у висновку на заперечення Позивача на такий акт. З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2021 та від 07.07.2022 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження з 09.08.2022. У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Тож, судове рішення в цій справі підлягає апеляційному перегляду в межах вимог апеляційної скарги Відповідача, тобто лише в частині задоволення позовних вимог. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав. Обставини справи, установлені судом першої інстанції. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 18.06.2007 Позивач був зареєстрований фізичною особою підприємцем (номер запису 20260000000016228). 29.06.2017 Позивач припинив підприємницьку діяльність (номер запису 20260060004016228). 28.08.2017 Позивач поновив підприємницьку діяльність (номер запису 202600000000407). 04.03.2019 стосовно Позивача внесено запис про припинення підприємницької діяльності (номер запису 20260050001040724). Протягом періоду 28.08.2017 04.03.2019 Позивач подавав контролюючому органу податкові декларації платника єдиного податку: від 06.02.2018 № 26096 за 2017 рік, від 02.08.2021 № 53234 за 1 квартал 2018 року, від 02.08.2018 № 53238 за 1 квартал 2018 року, від 08.08.2018 № 77500 за 1 півріччя 2018 року, від 02.08.2021 № 53241 за 3 квартал 2018 року, від 02.08.2021 № 53242 за 3 квартал 2018 року, від 11.02.2019 № 27058 за 2018 рік, від 02.08.2021 № 53244 за 2018 рік, які були прийняті контролюючим органом. Рішення Відповідача від 09.08.2021 № 115/23-00-24-03-18 Позивачу анульовано реєстрацію платника єдиного податку з 27.06.2017 на підставі пп. 299.10.2 п. 299.10. ст. 299 ПК України (припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем). На підставі наказу від 09.08.2021 № 1685-п про проведення документальної позапланової перевірки Позивача, наказу від 21.09.2021 № 2029-п про продовження строку проведення перевірки, службовою особою Відповідача проведено вказану перевірку за період з 01.01.2017 до 04.03.2019 з метою дотримання вимог податкового законодавства з урахуванням ст.102 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI та за період діяльності з 01.01.2011 до 04.03.2019 щодо обчислення та сплати єдиного внеску. За наслідками вказаної перевірки Відповідачем складено акт від 01.10.2021 № 6903/23-00-07-1212/ [NUMBER] , яким встановлено порушення Позивачем: - п. п. 164.1., 164.3. ст. 164, п. п. 177.2., 177.4, ст. 177, підп. 298.1.4. п. 298.1. ст. 298 ПК України, в результаті чого донараховано ПДФО за період з 28.08.2017 до 04.03.2019 на суму 9214,16 грн; - пп. 1.2. п. 1 ст. 7, абз. 3 п. 8 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Закон № 2464-VI), в результаті чого донараховано єдиного внеску з 01.01.2011 до 04.03.2019 на суму 7985,44 грн.; - пп. 163.1.1. п. 163.1. ст. 163, абз. 4 підп. 164.1. ст. 164, п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання з військового збору за період з 28.08.2017 до 04.03.2019 на суму 767,85 грн; - пп. 196.1.1. п. 296.1. ст. 296 ПК України, в результаті чого відповідно до п. 121.1. ст. 121 ПК України застосовується штрафна санкція в розмірі 1020,00 грн; - п. 177.11. ст. 177 ПК України, а саме: неподання податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2017-2019 роки, в результаті чого відповідно до п. 120.1. ст. 120 ПК України застосовуються штрафні санкції; - пп. 4 п. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, в результаті чого застосовується штрафна санкція за неподання звіту з єдиного внеску за 2019 рік. На підставі вказаного акту перевірки Відповідач прийняв такі рішення: 1) податкове повідомлення-рішення від 25.10.2021 № 8308/2300071219, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДФО на суму 9214,16 грн; 2) податкове повідомлення-рішення від 25.10.2021 № 8315/2300071219, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 767,85 грн; 3) податкове повідомлення-рішення від 25.10.2021 № 8309/2300071219, яким до Позивача застосовано штрафну санкцію на суму 1020,00 грн; 4) податкове повідомлення-рішення від 25.10.2021 № 8303/2300071219, яким до Позивача застосовано штрафну санкцію на суму 1020,00 грн; 5) рішення від 25.10.2021 № 8297/2300071219, яким до Позивача застосовано штрафну санкцію в сумі 170,00 грн за неподання звітності з єдиного внеску; 6) рішення від 25.10.2021 № 8307/2300071219, яким до Позивача застосовано штрафну санкцію в сумі 2918,75 грн за донарахування контролюючим органом єдиного внеску. Позивач, вважаючи такі рішення протиправними, а свої права - порушеними, звернувся до суду з цим позовом. Нормативно-правове обґрунтування. Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України). Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з п. 291.1 ст. 291 ПК України у цій главі встановлюються правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку. Спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності (пункт 291.2 статті 291 ПК України). У пункті 291.3 статті 291 ПК України визначено, що юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. Згідно з пп. 3 п. 291.4 ст. 291 ПК України до третьої групи платників єдиного податку, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, віднесені фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. На підставі п. 298.1. ст. 298 ПК України порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку першої - третьої груп здійснюється відповідно до підпунктів 298.1.1-298.1.4 цієї статті. Відповідно до підп.298.1.1. п.298.1. ст.298 ПК України для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу за місцем податкової адреси заяву. Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений статтею 299 ПК України, відповідно до п.299.1 якого реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку. За положеннями пункту 299.2 статті 299 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку. Згідно з пунктом 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; 2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення; 3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу; 4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва юридичної особи платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків; 5) якщо платником єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 та підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу. Відповідно до п. 299.11. ст. 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом. Висновки суду апеляційної інстанції. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому, обов`язок контролюючого органу прийняти рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку у день отримання контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності. Разом з тим, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку). Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 19.02.2019 у справі № 826/7216/17, від 05.02.2019 у справі № 805/206/17-а. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що Позивач у період з 28.08.2017 04.03.2019 був зареєстрований платником єдиного податку 3 групи зі ставкою 5% від доходу без реєстрації ПДВ та подавав відповідну звітність, яка була прийнята контролюючим органом. Водночас, як було правильно встановлено судом першої інстанції, всупереч вимогам пп. 2 п. 299.10 ст. 299 ПК України контролюючим органом рішення про анулювання Позивачу реєстрації платника єдиного податку з часу припинення підприємницької діяльності (29.06.2017) було прийнято лише 09.08.2021 /т.1 а.с.52/, що призвело до нарахування податкових зобов`язань з ПДФО та військового збору за період з 28.08.2017 до 04.03.2019, платником яких Позивач не був. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у п.п. 70, 71 рішення у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE («Рисовський проти України») заява № 29979/04 Європейським судом з прав людини підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування», відповідно до якого, в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). При цьому, Суд наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року). Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права. Тож, твердження Апелянта про те, що починаючи з дати повторної реєстрації, а саме з 28.08.2017, Позивач не перебував на спрощеній системі оподаткування та був платником на загальній системі оподаткування, спростовуються матеріалами цієї справи. Доводи Апелянта про те, що в акті перевірки було допущено описку і що днем прийняття рішення про анулювання реєстрації Позивача слід вважати 27.06.2017, про що контролюючим органом було зазначено у висновку на заперечення Позивача на такий акт, колегія суддів приймає до уваги, але зазначає, що такі доводи не спростовують протиправності нарахування Позивачу спірних податкових зобов`язань з ПДФО, військового збору і відповідних санкцій. Крім того, аналізуючи апеляцію Відповідача, судова колегія також відзначає й те, що фактично Апелянт не наводить доводів на спростування висновків суду першої інстанції в частині задоволення позову, а лише викладає зміст акта перевірки і самостійно підтверджує, що саме з його вини лише в серпні 2021 року було виявлено, що Позивача не виключено з Реєстру платників єдиного податку. Втім, з огляду на вищевикладену правові норми та висновки ЄСПЛ, а також згідно з основними засади податкового законодавства України (принципами), закріпленими у ст. 4 ПК України, платник податків не може та не повинен нести відповідальність на недоліки в роботі контролюючого органу. Крім того, жодною нормою податкового законодавства не передбачено повноважень контролюючого органу приймати рішення «минулою» датою, зокрема у серпні 2021 року щодо червня 2017 року. Такі дії суперечать принципам правової визначеності та належного урядування. Таким чином, Апелянтом не доведено правомірності прийняття рішення від 09.08.2021 № 115/23-00-24-03-18 в частині анулювання Позивачу реєстрації платником єдиного податку з 27.06.2017 та податкових повідомлень-рішень від 25.10.2021 №№ 8308/2300071219, 8315/2300071219, 8309/2300071219. Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України). У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України). Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для колегії суддів при вирішенні даної справи. Аналізуючи всі доводи учасників справи, судова колегія також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід. З огляду ну викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у частині щодо задоволення позовних вимог. Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Державної податкової служби в Черкаській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року - без змін. Розподіл судових витрат. Судові витрати, які були понесені позивачем, відповідно до ст. 139 КАС України, відшкодуванню не підлягають.

Результат розгляду: denied