Рішення адміністративного суду від 2022-04-11 00:00:00+03

Позивач - [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14 червня 2021 року №Ф-13541-13, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22 квітня 2021 року №Ф-0023430709 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22 квітня 2021 року №0023450709. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 14 червня 2021 року №Ф-13541-13, вимогу Головного управління ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 22 квітня 2021 року №Ф-0023430709 та рішення Головного управління ДПС у Волинській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22 квітня 2021 року №0023450709. Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, неповним з`ясуванням всіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 22 квітня 2021 року №Ф-0023430709, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22 квітня 2021 року №0023450709 ГУ ДПС у Волинській області отримані скаржником 06 травня 2021 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (штрихкодовий ідентифікатор 4301039525571), скарга до Державної податкової служби України передана на пошту 20 травня 2021 року, що підтверджується відбитком штампу поштового відділення на конверті (штрихкодовий ідентифікатор 4500500548484), тобто з порушенням законодавчо встановленого 10-денного строку для подання скарги у вищезазначеній частині, тому скарга в частині оскарження зазначених виконавчих документів не підлягає розгляду Державною податковою службою України. На підставі п.3 розділу IV Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом МФУ від 09 грудня 2015 року №1214 вирішено залишити без розгляду скаргу позивача в частині оскарження виконавчих документів. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] з 16 серпня 2018 року був зареєстрований, як фізична особа-підприємець, а 24 січня 2020 року припинив підприємницьку діяльність за власним рішенням, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У період з 15 березня 2021 року по 19 березня 2021 року державним ревізором-інспектором ГУ ДПС у Волинській області у зв`язку з внесенням запису до ЄДР щодо припинення платника податків - фізичної особи [PERSON] на підставі наказу від 12 березня 2021 року №879 та направлення на перевірку від 12 березня 2021 року №827 проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахувань та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства і правильності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 16 серпня 2018 року по 24 січня 2020 року, за наслідками якої складено акт від 26 березня 2021 року №2835/03-20-07-09-2204802739 (а.с.36-61). За висновками акту перевірки від 26 березня 2021 року №2835/03-20-07-09-2204802739 встановлено наступні порушення, зокрема, 1) під час перебування на спрощеній системі оподаткування - платник єдиного податку другої групи СГД [PERSON] було порушено вимоги п.п.2 п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а саме: при здійсненні господарської діяльності в ІV кварталі 2018 року було надано послуги юридичній особі, що не є платником єдиного податку, а перебуває на загальній системі - платник податку на прибуток; 3) в порушення вимог підпункту 9 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України СГД [PERSON] з 01 січня 2019 року не було здійснено переходу зі спрощеної системи на сплату інших податків та зборів, визначених цим Кодексом; 8) п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, ч.2 ст.9, абзацу 3 ч.8 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VІ (далі - Закон №2464-VІ) щодо повноти нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску внаслідок заниження бази нарахування єдиного внеску за 2019 рік шляхом заниження суми чистого оподатковуваного доходу, отриманого від здійснення діяльності, який підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску. Донараховано єдиний соціальний внесок за період 2019 рік у розмірі відповідно до п.11 ст.8 Закону №2464-VІ від суми чистого оподатковуваного доходу, який сплачують платники з суми заниженої бази оподаткування єдиним внеском в загальній сумі 38558,52 грн. 14 квітня 2021 року позивач подав заперечення на акт перевірки від 26 березня 2021 року №2835/03-20-07-09-2204802739 (а.с.62-70), які були повернуті відповідачем без розгляду відповідно до акту від 21 квітня 2021 року, яким встановлено відсутність підпису [PERSON] на запереченні (а.с.71). 22 квітня 2021 року ГУ ДПС у Волинській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0023430709, якою зобов`язано позивача сплатити суму єдиного внеску в розмірі 38558,52 грн, та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №0023450709, яким до [PERSON] застосовано штрафні санкції в розмірі 7711,70 грн (а.с.72-73). Позивач оскаржував вищевказані вимогу та рішення в адміністративному порядку шляхом подання скарги від 20 травня 2021 року до ДПС України (а.с.74-86), яка рішенням від 09 червня 2021 року №4240/С/99-00-06-02-01-09 скаргу [PERSON] залишила без розгляду у зв`язку з пропуском встановленого строку для її подання (а.с.87-90). 14 червня 2021 року відповідач сформував вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14 червня 2021 року №Ф-13541-13, якою зобов`язав [PERSON] сплатити заборгованість з єдиного внеску у розмірі 45451,14 грн, з яких 37739,44 грн - недоїмка та 7711,70 грн - штрафи (а.с.91). Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не взято до уваги подані позивачем пояснення та первинні документи щодо спростування наявності підстав для нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосування штрафних санкцій. Крім того, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості та правомірності вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14 червня 2021 року №Ф-13541-13, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 22 квітня 2021 року №Ф-0023430709 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22 квітня 2021 року №0023450709, а тому вказані рішення контролюючого органу необхідно визнати протиправними та скасувати. Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Згідно з п.1.1 ст.1 ПК України ним регулюються відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. За змістом п.291.2, 291.3 ст.291 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. Відповідно до пп.2 п.291.4 ст.291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи. Згідно з пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки, зокрема, у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність (підпункт 9). Як правильно зазначив суд першої інстанції, в разі надання платником податку другої групи послуг не платнику єдиного внеску такий платник податків зобов`язаний перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Ч.2 ст.2 цього Закону передбачає, що виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску. За змістом п.2, 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 вищезазначеного Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Згідно з п.1 ч.2 ст.6 цього Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Абз.1 п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачає, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. За змістом ч.2-4 абз.3 ч.8 ст.9 цього Закону обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Відповідно до ч.4 ст.25 вищезазначеного Закону (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску. Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Згідно з п.3 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску. Як вбачається з матеріалів справи, контролюючий орган під час проведення перевірки позивача надіслав йому лист про надання пояснень щодо отримання в ІV кварталі 2018 року доходу в сумі 15417,00 грн від надання послуг з ремонту ноутбуків та принтера ТОВ "Платинум і К", яке не є платником єдиного податку (а.с.26-28). На вищевказану вимогу відповідача [PERSON] надав письмові пояснення та їх документальне підтвердження щодо взаємовідносин із ТОВ "Платинум і К" (а.с.29-30). Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до договору поставки №1 від 23 жовтня 2018 року, укладеного між ФОП [PERSON] як постачальником та ТОВ "Платинум і К" як покупцем, постачальник взяв на себе зобов`язання передавати покупцеві продукцію в асортименті, яка визначається у специфікації, що є додатком №1 до цього договору, а покупець зобов`язується приймати товар у власність і оплачувати його на умовах цього договору (а.с.18-20). Відповідно до пункту 2.2. даного договору поставка товару постачальником здійснюється протягом 10 робочих днів з моменту отримання оплати. У специфікації №1 до договору №1 від 23 жовтня 2018 року наведено характеристики та номенклатуру товару, що постачається, а саме: батарея Dell Inspiron 15-3552 та картридж Canon 052H Black 9К на загальну суму 15147,00 грн без ПДВ (а.с.21). 23 жовтня 2018 року позивачем виставлено ТОВ "Платинум і К" рахунок №4 на оплату товару на суму 15147,00 грн (а.с.22) та цього ж дня на рахунок [PERSON] надійшли кошти від ТОВ "Платинум і К" відповідно до платіжного доручення від 23 жовтня 2018 року №790 з призначенням платежу: оплата за ремонт ноутбуків НР Elite Book та принтера Canon Isensis MF 418Х згідно з рахунком №4 від 23 жовтня 2018 року в сумі 15147,00 грн без ПДВ (а.с.31). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] у листі від 24 жовтня 2018 року вих.б/н, адресованому ТОВ "Платинум і К", просив внести зміни у призначення платежу платіжного доручення №790 від 23 жовтня 2018 року, а саме: попередня оплата за товар згідно з рахунком №4 від 23 жовтня 2018 року по договору поставки №1 від 23 жовтня 2018 року без ПДВ (а.с.24). Листом від 25 жовтня 2018 року вих.№1-10/2019Ф ТОВ «Платинум і К» повідомило позивача про те, що дійсно з технічних причин у платіжному дорученні №790 від 23 жовтня 2018 року помилково зазначено призначення платежу. Оскільки грошові кошти списані з рахунку платника і зараховані на рахунок одержувача, то переказ набуває статусу завершеного і банкам заборонено вносити виправлення в розрахункові документи. Для врегулювання допущеної помилки просило у полі "Призначення платежу" платіжного доручення №790 від 23 жовтня 2018 року вірним вважати "Попередня оплата за товар згідно з рахунком №4 від 23 жовтня 2018 року по договору поставки №1 від 23 жовтня 2018 року без ПДВ" (а.с.25). При цьому, за змістом накладної №1 від 30 жовтня 2018 року підтверджується факт поставки позивачем на адресу ТОВ "Платинум і К" товару: батареї Dell Inspiron 15-3552 та картриджа Canon 052H Black 9К на загальну суму 15147,00 грн без ПДВ (а.с.23). З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дослідженими письмовими доказами підтверджується факт поставки ФОП [PERSON] на адресу ТОВ "Платинум і К" товару, а тому висновки контролюючого органу про надання позивачем даному контрагенту, який не є платником єдиного податку, послуг з ремонту ноутбуків та принтера є безпідставними. Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідачем необґрунтовано не взято до уваги подані позивачем пояснення та первинні документи щодо помилки в реквізитах платіжного доручення в полі "Призначення платежу", внаслідок чого зроблено помилковий висновок про порушення ним вимог підпункту 9 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України та, як наслідок, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що в свою чергу стало підставою для нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосування штрафних санкцій. Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не взято до уваги подані позивачем пояснення та первинні документи щодо спростування наявності підстав для нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосування штрафних санкцій. Крім того, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості та правомірності вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14 червня 2021 року №Ф-13541-13, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 22 квітня 2021 року №Ф-0023430709 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22 квітня 2021 року №0023450709, а тому вказані рішення контролюючого органу необхідно визнати протиправними та скасувати. Доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи. Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Результат розгляду: denied