Рішення адміністративного суду від 2022-06-01 00:00:00+03

До Бахмацького районного суду Чернігівської області звернувся [PERSON] з позовом до Департаменту патрульної поліції в якому просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення від 08.05.2019 серії ДП 18 №478921, винесену поліцейським взводу №1 роти №3 Управління патрульної поліції у Чернігівській області ДПП сержантом поліції Ткаченко Мариною Сергіївною. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення прийнято за відсутністю належних та допустимих доказів вчинення ним адміністративного правопорушення. Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20.01.2022 позов задоволено: скасовано постанову поліцейського взвод №1 роти №3 Управління патрульної поліції у Чернігівській області ДПП сержанта поліції Ткаченко Марини Сергіївни серії ДП 18 №478921 від 08.05.2019 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 122 КУпАП та закрито справу про адміністративне правопорушення. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, вказує, що оскаржувана постанова відповідає вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення, а правові підстави її скасування відсутні, відтак просить скасувати рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20.01.2022 та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Також, відповідач просить приводити апеляційний розгляд справи за його відсутності. На думку відповідача, суд першої інстанції, вирішуючи спір про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, прийшов до помилкового висновку про те, що нібито матеріали справи не містять доказів щодо належного повідомлення [PERSON] про розгляд справи 08.05.2019. Оскільки останнього сповіщено листом за №2918вх/41/22/03-19 від 24.04.2019, копія якого додавалась до відзиву. Крім того, у матеріалах витребуваної справи 728/798/20 за позовом [PERSON] до поліцейської Ткаченко М.С містився реєстр та чек відправлення від 24.04.2019 запрошення [PERSON] на новий розгляд справи. Відповідач зауважує, що неможливо погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що відеозапис, який міститься в матеріалах справи не може бути визнаний належним доказом в розумінні ст. 251 КУпАП та ч. 1 ст. 74 КАС України. Оскільки ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» дозволяє поліцейським використовувати інформацію, отриману, зокрема, із відеотехніки, що закріплена на форменому одязі, службових транспортних засобах з метою запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань. Зважаючи на викладене, враховуючи фото та відео докази вчинення громадянином [PERSON] адміністративного правопорушення, які містяться в матеріалах справи №728/798/20 відповідач вважає, що поліцейська взводу №1 роти №3 БУПП в Чернігівській області ДПП Ткаченко М.С. під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності позивача та винесення постанови серії ДП18 №4789214 від 08.05.2019 діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, при цьому, жодним чином не порушила права позивача. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20.01.2022 та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 01.06.2022. Відзиву на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив. 30.05.2022 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотанння від відповідача про розгляд справи у порядку письмового провадження. 01.06.2022 в судове засідання представники учасників справи не з`явились, були повідомлені належним чином, позивач про причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. 08.05.2019 поліцейським батальйону 1 роти 3 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Біленком С.О. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ №985471 відносно позивача. За наслідками поданої позивачем 13.03.2019 скарги, постановою начальника УПП в Чернігівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Думича А.А. від 08.04.2019 скасовано постанову серії ЕАВ №985471 відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 122 КУпАП, в зв`язку з порушенням порядку розгляду справи, передбаченого ст. 283 КУпАП, та направлено справу на новий розгляд. Згідно повідомлення від 09.04.2019 позивача запрошено для розгляду справи про адміністративне правопорушення на 24.04.2019 на 10.00 годину в приміщення УПП в Чернігівській області ДПП. Зазначено також про розгляд справи поліцейським взводу №1 роти № 3 батальйону УПП в Чернігівській області ДПП сержантом поліції Ткаченко М.С. Позивач 17.04.2019 подав заяву та просив перенести розгляд справи про вказане адміністративне правопорушення. Така заява була задоволена та розгляд справи про адміністративне правопорушення перенесений. Повідомленням від 24.04.2019 позивача запросили для розгляду адміністративної справи на 08.05.2019 на 10 годин до приміщення УПП в Чернігівській області ДПП. Факт направлення запрошення [PERSON] підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 24.04.20219 ФН 3000514698 та списком відправленої кореспонденції від 24.04.2019. 08.05.2019 поліцейським взводу 1 роти 3 БУП в Чернігівській області ДПП сержантом поліції Ткаченко Мариною Сергіївною було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №478921 відносно [PERSON] , зі змісту якої вбачається, що останній 13.03.2019 о 14 год. 40 хв. на автодорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі в с. Лемеші, керуючи транспортним засобом ОPEL VECTRA, державний номерний знак [NUMBER] , рухався зі швидкістю 99 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху транспортного засобу в населених пунктах на 49 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України. Своїми діями скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відеофіксація БК - СВ 0096. Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наявний у матеріалах справи відеозапис не містить інформації щодо скоєння даного правопорушення в межах саме населеного пункту, а також розбіжність в часі, оскільки в постанові зазначено час скоєння правопорушення 14 година 40 хвилин, а під час відеофіксації зазначено час 14 година 33 хвилини. Крім того, не зрозуміло яким саме приладом було здійснено відеофіксацію. Також, при винесенні постанови від 08.05.2019 були порушені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, оскільки справу розглянуто за його відсутності, доказів щодо належного повідомлення [PERSON] про розгляд справи 08.05.2019 матеріали справи не містять і відповідачем не надано. 01.06.2022 в судове засідання представники учасників справи не з`явились, були повідомлені належним чином, позивач про причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Статтею 9 КУпАП правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР) Пунктом 12.4. ПДР передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину. Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів. Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 2791-2794 цього Кодексу. Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Згідно із абз. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 2791-2794цього Кодексу. Як вбачається з оскаржуваної постанови, відеофіксація була здійснена БК - СВ 0096 та вказано про перевищення швидкості на 45 км від дозволеної в населеному пінкті. Натомість на відеозаписах, які містяться у матеріалах справи, пі зазначено прилад - Тru Cam LTІ 20/20 ТС001134 та вказано обмеження швидкості 75км/год. Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. За таких обставин відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та довести факт порушення ним ПДР відповідними доказами. Колегія суддів звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень трактуються на користь позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії. За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580-VIII), поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання (п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону №580-VIII). Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону №580-VIII, поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Згідно ст. 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд; 4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування. Відповідно до ст. 40 Закону №580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення. Як видно з наявних у матеріалах справи фотозйомки та відеоматеріалів, позивач вчинив інкриміноване правопорушення та перевищив швидкість руху в межах населеного пункту, позначеного дорожніми знаками 5.45. Відповідно до матеріалів адміністративної справи протокол про вчинення адміністративного правопорушення як один із можливих доказів по справі не складався, однак відповідачем надані інші беззаперечні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Колегія суддів зауважує, що фіксація адміністративного правопорушення серед іншого можлива і на бодікамеру поліцейського. Втім у даній категорії адміністративних правопорушень фіксація приладом Тru Cam є необхідною, оскільки прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів. Скріншот Motion Clip підтверджує, що саме автомомбіль позивача зафіксований 13.03.2019. Втім, як вірно зауважив суд першої інстанції, в оскаржуваній постанові зазначено про фіксування адміністративного правопорушення лише за допомогою боді камери поліцейського та перевищення швидкості на 45 км на годину. Натомість на диску відеофіксації Скріншот Motion Clip зазначено: Clip 29753, Date 13/03/2019, Time: 14:33:23, Loc А/Д Київ-Чернігів-Нові Яриловичі, ID:0169338, Name: Овчаренко, Speed Limit:75 km/h? Speed: 99 km/h, Distance: 382.6, 1552487603_kH000_0313_143323.jmf, Serial No: TC001134, v1.19. У постанові від 26.04.2018 по справі №338/855/17 Верховний Суд вказав, що постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС). За приписами ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Колегія суддів, зауважує, що Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. Зважаючи на встановлені обставини та зазначені норми, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскаржувана постанова містить суттєві розбіжності з відеофіксацією події, зокрема: невірно зазначено час події, засоби, якими здійснено відеофіксацію, встановлені на відповідній ділянці дороги обмежень швидкісного режиму. Дійсно, суд першої інстанції вірно зауважив, що в компетенції суду в даній категорії справ існує такий механізм, як направлення справи про адміністративне правопорушення на продовження розгляду до відповідного органу, втім для даних обставин це є неможливим, оскільки на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строки, передбачених статтею 38 цього Кодексу закінчились. Також, колегія суддів вважає необґрунтованою тезу апеляційної скарги, що розгляд справи про адміністративне правопорушення 08.05.2019 відбувся за належного повідомлення позивача, оскільки наявність у даній справі доказів відправки [PERSON] запрошення, не свідчать про отримання ним такого, а підтверджують лише факт відправки засобами поштового зв`язку. Отже, з наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не надано суду належних доказів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Крім того, в п. 30 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 по справі №463/1352/16-а зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо буде встановлено відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Колегія суддів звертає увагу, що сама лише постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а лише рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення. Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що постанову поліцейського взвод №1 роти №3 Управління патрульної поліції у Чернігівській області ДПП сержанта поліції Ткаченко Марини Сергіївни серії ДП 18 №478921 від 08.05.2019 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 122 КУпАП слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити. Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Результат розгляду: denied