Рішення адміністративного суду від 2022-02-01 00:00:00+02

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Динаміка" (надалі - позивач, ТОВ "ФК Динаміка") з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ГУ ДФС у м. Києві, правонаступник ГУ ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС), в якому просило суд визнати противоправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0492690408 від 08.05.2020 за формою "Р". В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірне податкове повідомлення-рішення ґрунтується на помилкових судженнях суб`єкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки №234/26-15-04-08-21/38780221 від 12.03.2020, суперечить діючому в Україні законодавству, порушує права та законні інтереси ТОВ "ФК Динаміка". Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю: - визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві №0492690408 від 08.05.2020 за формою "Р"; - стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Динаміка" (04116, м. Київ, вул. Маршала Рибака, буд. 11, офіс 205 ідентифікаційний код 38780221) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 22700 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19 Ідентифікаційний код 43141267). Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням про задоволення позовних вимог, Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що ТОВ "ФК Динаміка" подана звітна податкова декларація за 2016 рік за №9270481900 без показників господарської діяльності. Відповідно до п.50.1 ст. 50 Податкового кодексу України 27.02.2020 року товариством подана уточнююча податкова декларація за 2016 рік №13146637, в якій задекларовані рядок 02 та 04 в розмірі (-1217622) грн. При цьому, підприємством неправомірно задекларовано зменшення податкового зобов`язання звітного ( податкового періоду, що уточняється в сумі 1217622,00 грн. (р.26), що призвело до заниження податку на прибуток, нарахованого за результатами останнього (звітного) періоду (р.19 декларації за 2018 рік) в сумі 1217622,00 грн. В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити. Представник позивача заперечує проти апеляційної скарги, з підстав зазначених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу та зазначає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог законодавства. Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що співробітниками ГУ ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку уточненої податкової декларації з податку на прибуток за 2016 рік платника податку на прибуток Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Динаміка" (код ЄДРПОУ 38780221). За результатом перевірки контролюючим органом складено акт перевірки від 12.03.2020 року №234/26-15-04-08-21/38780221 (надалі - Акт перевірки). Відповідно до висновків акту перевірки податковим органом встановлено порушення платником податків вимог пункту 48.1 статті 48 Податкового кодексу України від 02.12.2020 року №2755-VI зі змінами та доповненнями та Наказу Міністерства фінансів України від 20.10.2015 року №897 ( у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28.04.2017 року №467, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 19.05.2017 за №642/30510) зі змінами, внесеними наказом Міністерства фінансів України від 19.10.2018 №842, а саме: ТОВ "ФК Динаміка" 28.02.2017 року подана звітна податкова декларація за 2016 рік за №9270481900 без показників господарської діяльності. Згідно п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями у разі якщо у майбутніх податкових періодах платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації, він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації. Відповідно до п.50.1 ст.50 ПКУ 27.02.2020 року подана уточнююча податкова декларація за 2016 рік за № 13146637, в якій задекларовані рядок 02 та рядок 04 в розмірі (-1217622) грн. Проте, підприємством неправомірно задекларовано зменшення податкового зобов`язання звітного (податкового періоду, що уточнюється в сумі 1217622 грн. (р.26), що привело до заниження податку ш прибуток, нарахованого за результатами останнього (звітного) податкового періоду (рядок 19 декларації за 2018 рік) в сумі 1217622 грн. На підставі Акту перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.05.2020 року №0492690408, яким ТОВ "ФК Динаміка" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств на суму 1522028,00 грн., з яких за податковим зобов`язанням збільшено суму в розмірі 1217622,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 304406,00 грн. Позивач, вважаючи, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем з порушенням норм права, звернувся з даним позовом до суду за захистом порушених прав. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не обґрунтовано в чому виявилось порушення ТОВ "ФК Динаміка" вимог пунктів 48.1 статті 48 Податкового кодексу України, та яким чином це вплинуло на кінцеву суму податкового зобов`язання з податку на прибуток. Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом 50.1 статті 50 ПК України встановлено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. При цьому, пункт 50.2 статті 50 ПК України містить наступне застереження - платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом. Це правило не поширюється на випадки, встановлені статтею 177 цього Кодексу. У разі якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок до податкової декларації, поданої за період, що перевірявся, або не подає уточнюючий розрахунок протягом 20 робочих днів після дати складення довідки про проведення електронної перевірки, якою встановлено порушення податкового законодавства, відповідний контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період (пункт 50.3 статті 50 ПК України). Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що платник податків може скористатися своїм правом на виправлення значень податкових зобов`язань у разі самостійного виявлення помилки шляхом відображення відповідних сум в податковій декларації за звітний податковий період або внесення змін до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 ПК України. При цьому таке право має бути реалізоване не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Встановлене пунктом 50.2 статті 50 ПК України обмеження стосується виключно подання уточнюючого розрахунку та виключно в період здійснення контрольного заходу (документальної планової та позапланової перевірки). При цьому норми ПК України не визначають, що уточнюючі розрахунки неможливо подати і після проведення перевірки. Більш того, можливість уточнення показників податкової звітності за періоди, які вже перевірено контролюючим органом, передбачена пунктом 50.3 статті 50 ПК України, згідно з яким у разі якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок до податкової декларації, поданої за період, що перевірявся, або не подає уточнюючий розрахунок протягом 20 робочих днів після дати складення довідки про проведення електронної перевірки, якою встановлено порушення податкового законодавства, відповідний контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період. Вирішуючи справи із застосуванням наведених норм права, Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 12 лютого 2021 року (справа №808/537/16), від 22 грудня 2020 року (справа №640/15334/19), від 3 вересня 2020 року (справа №808/2156/17), від 31 серпня 2020 року (справа №820/6771/16), від 12 серпня 2020 року (справа № 805/2408/16-а), від 19 вересня 2019 року (справа №815/4013/14) висловлював позицію, що у випадках отримання акта камеральної перевірки щодо певної податкової декларації платник податків не обмежений у праві подати уточнюючий розрахунок до цієї декларації у період після проведення камеральної перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки, а контролюючий орган, приймаючи у такому випадку відповідне податкове повідомлення-рішення за наслідками перевірки, повинен встановити дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку. Колегія суддів у цій справі не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Верховного Суду. Судом першої інстанції встановлено, що 27 лютого 2020 року ТОВ "ФК ДИНАМІКА" подало до ГУ ДПС у м. Києві та ДПІ у Шевченківському районі уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2016 рік. Відповідно до показників зазначеної уточнюючої декларації Товариство відобразило наступні показники: - Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку (рядок 01): "-"; - фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток) (рядок 02): "-1217622"; - різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України (рядок 03): "-"; - об`єкт оподаткування (рядок 02 + рядок 03 РІ) (рядок 04) - "-1217622". Також, Товариством помилково було відображено у рядку 26 уточнюючої декларації збільшення (зменшення) податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду, що уточнюється в розмірі: "-1217622". Під час розгляду справи встановлено, що дані витрати спричинені орендою приміщення згідно Договору №2224 від 11.10.13 укладеного між ТОВ "ФК ДИНАМІКА" (замовник) та ТОВ "МАКСИМУМ" (виконавець) та підтверджуються актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 року. Як вбачається з висновків акту перевірки зазначене призвело до заниження податку на прибуток, нарахованого за результатами останнього (звітного) податкового періоду (рядок 19 декларації за 2018 рік) в сумі 1217622 грн. За твердженням ГУ ДПС у м. Києві неправомірне декларування в уточнюючій декларації за 2016 повинно було спричинити заниження податку на прибуток нарахованого за результатами звітних податкових періодів. Колегією суддів досліджено декларації та встановлено, що ані в звітній декларації за 2017 рік, ані в уточнюючій декларації за 2017 рік, поданій 27 лютого 2020 року, ТОВ "ФК ДИНАМІКА" не зазначало показників, які б впливали на "заниження податку на прибуток підприємства". Отже, відповідачем не підтверджено та не обґрунтовано склад податкового правопорушення позивача. Відсутність складу податкового правопорушення, покладеного контролюючим органом в основу прийняття спірного податкового повідомлення - рішення, доводить протиправність визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток, застосування штрафних (фінансових) санкцій з цього податку, і як наслідок, унеможливлює прийняття позиції контролюючого органу про правомірність спірного податкового повідомлення - рішення. Допущення позивачем технічної помилки під час заповнення звітної декларації не можна вважати неправомірним заниженням товариством податку на прибуток, оскільки, помилка полягала виключно у неправильному заповненні рядку декларації та не стосувалася зміни бази та об`єкта оподаткування податком на прибуток. Відповідно до пункту 48.1 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору. З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується, з висновком суду, що відповідачем не обґрунтовано в чому виявилось порушення ТОВ "ФК Динаміка" вимог пунктів 48.1 статті 48 Податкового кодексу України, та яким чином це вплинуло на кінцеву суму податкового зобов`язання з податку на прибуток. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, висновки акта перевірки про порушення ТОВ "ФК Динаміка" вимог пунктів 48.1 статті 48 Податкового кодексу України є помилковими та не підтверджуються належними доказами, а відтак податкове повідомлення-рішення №0492690408 від 08.05.2020 за формою "Р" є протиправним та підлягає скасуванню. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги. При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню. Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Результат розгляду: denied