Рішення адміністративного суду від 2023-02-10 00:00:00+02

[PERSON] 10.06.2021 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо перерахунку з 01 квітня 2019 року пенсії, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 у справі № 300/429/21-а, в розмірі 70% суми грошового забезпечення з обмеженням загального розміру пенсії максимальним розміром, зобов`язати відповідача здійснити виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 у справі № 300/429/21-а, з 01 квітня 2019 перерахунок та виплату пенсії [PERSON] у забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за вислугу років в розмірі 89% грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум. Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 закрито провадження. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 у справі № 300/2791/21 без змін. Постановою Верховного Суду від 28.01.2022 задоволено касаційну скаргу [PERSON] : скасовано ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021, а справу направлено на новий розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду. Оскаржуваним рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року задоволено позов частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо обмеження розміру пенсії [PERSON] десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, при здійсненні відповідно до довідки управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області від 20.01.2021 року за № 5402-539/5416 перерахунку пенсії з 01.04.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату [PERSON] пенсії за вислугу років з 01.04.2019, без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше проведених виплат. Відмовлено в задоволенні решти позову. Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. Апеляційну скаргу також подано [PERSON] , який вказує, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допустив порушення норм процесуального та матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції та викласти абзаци 2 та 3 резолютивної частини, а саме визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо перерахунку з 01.04.2019 пенсії на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі № 300/429/21-а, в розмірі 70% суми грошового забезпечення з обмеженням загального розміру пенсії максимальним розміром, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити, виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі № 300/429/21-а, з 01.04.2019 перерахунок та виплату [PERSON] пенсії з розміру 89% грошового забезпечення, без обмеження її загального розміру максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачену суму судового збору. Позивач та відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційні скарги не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Згідно статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2022 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга позивача підлягає до задоволення, а Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не підлягає задоволенню з наступних мотивів. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] з 23.12.2011 виплачується пенсія за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, що підтверджується протоколами про перерахунок пенсії за пенсійною справою № 0904002061 (МНС) від 01.10.2018, від 01.04.2019, від 01.06.2021 та згідно матеріалів пенсійної справи позивачу призначена пенсії за вислугу років, виходячи із загального стажу служби 33 календарних років, у розмірі 89% грошового забезпечення. На виконання постанов Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 за № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», та від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснило з 01.01.2018 перерахунок пенсії позивача, на підставі відомостей довідки, виданої Управлінням цивільного захисту ГУ МНС в Івано-Франківській області, про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсій за нормами, чинними на 01.03.2018 року, за прирівняною посадою до тієї, яку позивач займав на день звільнення: начальник управління цивільного захисту ГУ МНС, виходячи з 70% такого грошового забезпечення за такими складовими: посадовий оклад 6630,00 грн., оклад за військовим (спеціальним) званням 1480,00 грн., процентна надбавка за вислугу років (50%) 4055,00 грн., всього 12165,00 грн. Проте, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 у справі № 809/722/18-а, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснило перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018, виходячи з 89% грошового забезпечення за такими складовими: посадовий оклад 6630,00 грн., оклад за військовим (спеціальним) званням 1480,00 грн., процентна надбавка за вислугу років (50%) 4055,00 грн., всього 12165,00 грн. Після перерахунку основний розмір пенсії склав 10826,85 грн., а з надбавкою за проживання в гірській місцевості в розмірі 2165,37 грн., всього 12992,22 грн., що підтверджується протоколом про перерахунок пенсії від 20.09.2018 (а.с. 25) На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі № 300/1975/20, управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області, підготовлено та направлено позивачу, а також до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області довідку від 20.01.2021 за № 5401-539/5416 про розмір грошового забезпечення [PERSON] , встановленого за відповідною (аналогічною) посадою (на день звільнення із служби) начальника управління цивільного захисту ГУ МНС, станом на 05.03.2019 року, згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (а.с.10), у якій визначено наступні види грошового забезпечення: посадовий оклад 6630,00 грн.; оклад за військовим званням 1480,00 грн.; надбавка за вислугу років (50%) 4055,00 грн.; надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) 994,15 грн.; надбавка за особливості проходження служби (50%) 6082,50 грн. преміювання (40%) 2652,00 грн. [PERSON] звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок пенсії з 01.04.2019 на підставі представленої управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області довідки про розмір грошового забезпечення із зазначеними видами щомісячного додаткового грошового забезпечення, а саме надбавками, доплатами, підвищеннями та преміями. За результатами розгляду вказаної заяви, відповідач згідно листа за № 428-471/К -02/8-0900/20 від 03.02.2021 повідомив [PERSON] , що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі № 300/1975/20 на відповідача не було покладено жодних зобов`язань щодо здійснення такого перерахунку пенсії позивача, а у Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області немає ні законних підстав, ні відповідних повноважень для проведення перерахунку пенсії позивачу. 30.03.2021 Івано-Франківський окружний адміністративний суд прийняв рішення в справі № 300/429/21, яким: - визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у проведенні з 01.04.2019 року перерахунку пенсії [PERSON] із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених станом на 05.03.2019 року згідно наданої довідки управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області від 20.01.2021 року за № 5402-539/5416; - зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії [PERSON] із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених станом на 05.03.2019 року відповідно до довідки управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області від 20.01.2021 року за № 5402-539/5416, з урахуванням проведених платежів. Вказане судове рішення набрало законної сили 30.04.2021. На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.03.2021 у справі № 300/429/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснило з 01.04.2019 перерахунок пенсії позивача, виходячи з 70% грошового забезпечення, що підтверджується протоколом за пенсійною справою № 0904002061 (МНС) від 01.04.2019, оформленим 14.05.2021. Внаслідок перерахунку основний розмір пенсії склав 15325,80 грн., а з надбавкою за проживання в гірській місцевості в розмірі 3065,16 грн. всього 18390,96 грн. Проте до виплати з врахуванням обмеження пенсії максимальним розміром (десять прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб) визначено 14970 грн. (а.с. 11). Згідно розпорядження про перерахунок № 0904002061 (МНС) від 24.05.2021 з 01.06.2021 розмір пенсії становить 18390,96 грн., а з обмеженням пенсії максимальним розміром (десять прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб) -17690,00 грн. (а.с. 24). Не погоджуючись з такими діями відповідача в частині розрахунку пенсії з 01.04.2019, виходячи з 70%, а не з 89% грошового забезпечення, та її обмеженням максимальним розміром, позивач звернувся з цим позовом до суду. Задовольняючи частково позов суд першої інстанції дійшов висновку, що слід визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження розміру пенсії [PERSON] десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, при здійсненні відповідно до довідки управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області від 20.01.2021 за № 5402-539/5416 перерахунку пенсії з 01.04.2019 та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату [PERSON] пенсії за вислугу років з 01.04.2019, без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше проведених виплат. Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 за № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист. Частиною 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» встановлено, пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення; особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ (пункт «б» статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); особам, зазначеним у пунктах «а» і «б» цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 і 4 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення. Частиною 2 статті 13 цього ж Закону встановлено, що загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 95 процентів, до категорій 2 і 3, - 90 процентів. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» за № 51-IV від 04.07.2002 внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», у назві Закону слова «та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» замінити словами «осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», у частині другій статті 13 цифри «85», « 95» і « 90» замінити відповідно цифрами « 90», « 100» і « 95». 08.07.2011 прийнято Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01.10.2011, пунктом 8 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення», у частині 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» цифри « 90» замінено цифрами « 80». Пунктом 2 розділу ІІ Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. 27.03.2014 прийнято Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», який набрав чинності 01.04.2014, крім деяких положень, пунктом 23 розділу ІІ якого внесено зміни в частині другій статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» цифри « 80» замінено цифрами « 70». Ці зміни набрали чинності з 01.05.2015. Верховний Суд у рішенні від 04.02.2019 у зразковій справі № 240/5401/18 зазначив, що внесені Законом № 3668-VІ та Законом № 1166-VII зміни до статті 13 Закону № 2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років, є норми статті 63 Закону № 2262-ХІІ, яка не зазнала змін у зв`язку з прийняттям Закону № 3668-VІ та Закону № 1166-VII. Зазначене рішення залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 за аналогічного мотивування. Системний аналіз наведених норм права дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що внесені Законом №1166-VII зміни до частини 2 статті 13 Закону №2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону №2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону №1166-VII не зазнала. У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 №5-р/2018 зазначено, що положення частини першої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності. Суд апеляційної інстанції зазначає, що гарантією належного пенсійного забезпечення осіб, які отримують пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, є право на безумовний перерахунок розміру пенсії у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій. Таке право за своєю суттю направлене на збільшення розміру виплачуваної пенсії, а гарантія дотримання конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо недопущення зменшення такого розміру у випадку перерахунку пенсії, забезпечена виплатою пенсії в раніше встановленому розмірі. Отже, зміна розміру пенсії з 89 % до 70 % сум грошового забезпечення, що відбулася відповідно до положень частини 2 статті 13 Закону №2262-ХІІ після призначення пенсії позивачу, не може бути підставою для зменшення розміру вже призначеної пенсії під час проведення відповідачем її перерахунку, змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при призначенні такої відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 03 квітня 2018 року справа №175/1665/17, від 24 квітня 2018 року справа №686/12623/17, від 19 червня 2018 року справа №583/2264/17, а також у рішенні від 04 лютого 2019 року у зразковій справі №240/5401/18, у постанові від 23.06.2021 у справі № 140/392/19. Як встановлено судом на підставі матеріалів справи, позивачу пенсія призначена з 23.12.2011 та її розмір складав 89% грошового забезпечення. Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», загальний розмір пенсії був обмежений 90 % відповідних сум грошового забезпечення. В подальшому стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» неодноразово була змінена в частині граничного розміру пенсії у відсотковому співвідношенні до розміру грошового забезпечення. На момент виникнення спірних правовідносин було установлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення. Разом з тим, застосування цього показника до перерахунку пенсії відповідача є протиправним, оскільки стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України. Таким чином, порядок перерахунку призначених пенсій військовослужбовців урегульований нормами статті 63 Закону № 2262-XII, яка змін не зазнавала, а також нормами постанови Кабінету Міністрів України за № 103 від 21 лютого 2018 року, тому застосування статті 13 цього Закону, яка регулює призначення пенсій, є протиправним, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Тому, при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним. За таких обставин у відповідача були відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії позивача при здійсненні її перерахунку. Враховуючи вищевикладене, є протиправними дії відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії позивача до 70 % сум грошового забезпечення. Суд, для відновлення прав позивача на належну пенсію та для належного способу захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити з 01.04.2019 перерахунок пенсії позивача, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 89% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. За таких обставин у відповідача відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії позивача при здійсненні її перерахунку, а тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача щодо зміни з 01.04.2019 відсоткового розміру раніше призначеної пенсії при перерахунку такої. Ті обставини, що відбулись зміни у законодавстві, жодним чином не впливають на характер спірних правовідносин. Згідно з частиною 3 статті 43 Закону № 2262-ХІІ пенсії, пенсії особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, оклади та/чи доплати за військове (спеціальне) звання, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку (доплату) за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Норма статті 43 Закону № 2262-ХІІ про те, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, доповнена Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24.12.2015 №848-VIII. Вказана норма в цілому визнана неконституційною відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016. Згідно з пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, зокрема частина сьома статті 43 Закону № 2262-ХІІ втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Отже, з 20.12.2016 відсутня частина сьома статті 43 в Законі № 2262-ХІІ. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01.01.2017, у частині сьомій статті 43 Закону № 2262-ХІІ слова і цифри у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року замінено словами і цифрами по 31 грудня 2017 року. Таким чином, буквальне розуміння змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016, дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, на яку покликається відповідач, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими. Це означає, що стаття 43 Закону № 2262-ХІІ не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів. Отже, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774 до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження. Саме такий правовий висновок у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 522/3049/17. Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. При цьому, вирішуючи питання про застосування Закону № 2262-ХІІ у часі, суд виходить з того, що згідно з статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсязі існуючих прав і свобод. Враховуючи те, що частина сьома статті 43 Закону №2262-ХІІ, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, дії органу Пенсійного фонду України щодо обмеження призначення позивачу пенсії максимальним розміром є протиправними. Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, який узгоджується із наведеним у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 справа №400/2085/19, що вони явно суперечать один одному. У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи. У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI. Відповідно до матеріалів справи, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.03.2021 в справі № 300/429/21, яке набрало законної сили 30.04.2021: - визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у проведенні з 01.04.2019 року перерахунку пенсії [PERSON] із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених станом на 05.03.2019 згідно наданої довідки управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області від 20.01.2021 року за № 5402-539/5416; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії [PERSON] із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених станом на 05.03.2019 року відповідно до довідки управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області від 20.01.2021 за № 5402-539/5416, з урахуванням проведених платежів. Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та висновки Верховного Суду колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є підставними, оскільки судом встановлені протиправні дії відповідача при здійсненні перерахунку пенсії позивачу з 01.04.2019 щодо обмеження розміру його пенсії 70 % грошового забезпечення та як наслідок слід зобов`язати відповідача здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату [PERSON] пенсії на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі № 300/429/21-а, яке набрало законної сили щодо врахування довідки від 20.01.2021 в розмірі 89% суми грошового забезпечення без обмеження її розміру максимальним розміром, з урахуванням раніше проведених виплат, а наведені в апеляційній скарзі доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, а доводи апеляційної скарги [PERSON] знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду, тому наявні підстави для її задоволення, а тому слід скасувати судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позову. Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 14.09.2021 у справі № 300/1447/19 та в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору. Згідно з пунктами 3 та 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю згідно статті 139 КАС України, тому сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню (908 грн. - за подання позовної заяви, 2270 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.07.2021, 2379 грн. - за подання касаційної скарги на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021, 1362 грн. - за подання апеляційної скарги на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.10.2022), що стягується за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Результат розгляду: granted