Рішення адміністративного суду від 2022-10-19 00:00:00+03

У грудні 2020 року [PERSON] звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до [INFO] Державної прикордонної служби України (Військова частина [NUMBER] ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність [NUMBER] мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина [NUMBER] ) щодо не здійснення повного розрахунку з [PERSON] при звільненні з військової служби в частині невиплати [PERSON] одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; - зобов`язати [NUMBER] мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина [NUMBER] ) нарахувати та виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на момент звільнення з військової служби в [INFO] Державної прикордонної служби України (військова частина [NUMBER] ) календарна вислуга позивача становила 07 років 11 місяців 29 днів; пільгова 02 роки 02 місяці 20 днів; загальна - 10 років 02 місяці 19 днів, але відповідач не провів з ним повного розрахунку, оскільки не виплатив йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, як це передбачено ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявними у справі матеріалами підтверджено те, що загальна вислуга років, на час звільнення позивача, становила більше 10 років, а саме: у календарному обчисленні 07 років 11 місяців 29 днів; пільгова 02 роки 02 місяці 20 днів; загальна - 10 років 02 місяці 19 днів. Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано. Відповідно до статті 311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що [PERSON] проходив військову службу у [INFO] Державної прикордонної служби України, звільнений і виключений зі списків особового складу з 05.10.2020, що підтверджується наказом № 152-ОС від 05.10.2020. Згідно з витягом з наказу начальника [INFO] № 152-ОС від 05.10.2020, позивач має наступну вислугу років: календарна - 07 років 11 місяців 29 днів; пільгова 02 роки 02 місяці 20 днів; загальна - 10 років 02 місяці 19 днів. Оскільки при виключенні зі списків особового складу [INFO] Державної прикордонної служби України позивачу не нарахована та не виплачена одноразова грошова допомога при звільненні, 22.12.2020 позивач звернувся із запитом до відповідача з проханням нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Втім, відповідь на вказаний запит позивач не отримав. Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними. Отже, спірним у цій справі є правильність обрахування календарної вислуги років позивача з урахуванням його пільгової вислуги років. Так, частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Аналогічна правова норма міститься в п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Порядок №393). Щодо календарної вислуги років, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до абз. 1 - 4 п. 10 Порядку №393 установлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони і особам рядового і начальницького складу, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги (абз. 5, 7 п. 10 Порядку №393). Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови (абз. 8 п. 10 Порядку №393). У постановах від 11.04.2018 у справі №806/2104/17 та від 24.11.2020 у справі №822/3008/17 Верховний суд зробив висновок, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 2 ст. 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше». Таким чином, в ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги. Відповідно до матеріалів справи, вислуга років, на день звільнення позивача становить: у календарному обчисленні 07 років 11 місяців 29 днів; пільгова 02 роки 02 місяці 20 днів; загальна - 10 років 02 місяці 19 днів. Тобто, позивачем дотримані всі вимоги для отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Враховуючи наведене вище, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують. Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied