Рішення адміністративного суду від 2023-02-28 00:00:00+02

В листопаді 2022 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора СРПП Відділення поліції №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області Дульковського І.О., Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі ГУНП), третя особа - Відділення поліції №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, та просив: визнати протиправними дії інспектора СРПП Відділення поліції №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області Дульковського І.О. щодо складання відносно позивача протоколу серії ОБ №094803 від 18.09.2022р. про вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП та винесення постанови серії БАВ №316690 від 18.09.2022р. про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп.; скасувати постанову серії БАВ №316690 від 18.09.2022р. у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. на позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 14 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено. Крім того, суд постановив стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП 496,20 грн. в рахунок відшкодування судових витрат у вигляді витрат по сплаті судового збору та 15000,00 грн. в рахунок відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Не погоджуючись з даним рішенням суду, ГУНП подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про відмову в позові. З огляду на неприбуття в судове засідання сторін, колегія суддів вирішила розглянути справу в порядку письмового провадження. Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення в частині з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено, що 18.09.22 року було складений протокол серії ОБ №094803 за фактом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Також, 18.09.2022 р. відносно позивача була винесена постанова серії БАВ №316690 про накладення адміністративного стягнення (штрафу в розмірі 340 грн.) за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Винесення вказаної постанови і стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Задовольняючи позовні вимоги та приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч.1 ст.122 КУпАП. Відтак, інспектор СРПП Відділення поліції №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області Дульковський І.О. був позбавлений повноважень на складання протоколу про адміністративне правопорушення за вказаною статтею КУпАП, оскільки в даному випадку чинне законодавство не передбачає складення адміністративного протоколу. Отже, протокол про адміністративне правопорушення було складено поза межами повноважень інспектора СРПП та не у спосіб, що передбачений КУпАП та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Суд наголосив на тому, що дії інспектора СРПП щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення є протиправним, такими, які було вчинено не на підставі, поза межами повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Підтвердженням того факту, що інспектор СРПП діяв поза межами повноважень є також і відповідь ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 18.10.2022р., в якій зокрема зазначено, що за ч.1 ст.122 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається. Також, судом було встановлено в судовому засіданні, що інспектором СРПП було винесено постанову про накладення стягнення від 18.09.2022 р. за відсутності позивача. У відповідності до ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі, якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі. Вимоги цієї статті КУпАП інспектором СРПП також не були виконані, а відмітка у п.9 постанови про накладення адмінстягнення щодо того, що позивач відмовився від отримання копії постанови, не відповідає дійсності, оскільки він не був присутній під час винесення постанови про накладення адмінстягнення. Відтак, порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Розглядаючи дану справу, суд також звернув увагу і на те, що відсутні належні, достовірні і достатні докази вини позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Суд вказав, що оскаржувана постанова не містить жодного доказу, у розумінні КАС України, який би підтверджував винність позивача, як і не містить жодного іншого належного, достовірного та достатнього доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Крім того, слід зазначити, що і сам протокол про адміністративне правопорушення від 18.09.2022р. не є доказом за визначенням КУпАП та КАС України, оскільки прийнятий (одержаний, складений) з порушенням порядку, встановленого законом. Також суд першої інстанції, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст.19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суть виконаних послуг, вважав, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 15000 гривень, є співмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг та підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП. При цьому, суд першої інстанції зауважив, що відповідачі не заявляли клопотань про необґрунтованість та неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, жодних обґрунтувань щодо неспівмірності заявлених витрат на правничу допомогу не висловлювали та клопотання у порядку ст.134 КАС України щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката з доказами необґрунтованості понесених позивачем витрат не надавали, тому суд не застосував наслідків, передбачених положенням ч. 6 ст. 134 КАС України. Колегія суддів, не надаючи оцінки спірним правовідносинам по суті, зазначає наступне. Положеннями статті 122 КАС України передбачено, що\~ позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. З наведеного вбачається, що ч.1 статті 122 КАС України\~ передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами. Відповідно до статті 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені\~ статтею 132-2\~ цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. З аналізу наведеного вбачається, що за загальним правилом десятиденний строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення починає свій перебіг саме з дня винесення постанови. Водночас, враховуючи, що матеріали справи не містять, а відповідачем не доведеного наявність факту отримання позивачем копії спірної постанови, колегія суддів приходить до висновку, що в межах даний спірних правовідносин вказаний строк на оскарження починає свій перебіг з дати отримання позивачем копії постанови, а саме з 18 жовтня 2022 року, коли позивач отримав відповідь на запит, в додатках якої була копія постанови. Протилежного матеріали справи не містять, а відповідачем не доведено. Водночас, до суду з позовом про оскарження постанови серії БАВ №316690 від 18.09.2022р. позивач звернувся лише 02 листопада 2022 року, тобто з пропуском строку, передбаченого для подання скарги (позову) нормами КУпАП. З матеріалів справи вбачається, що подаючи позов позивачем було заявлено клопотання про поновлення строків звернення до суду, яке, водночас, не було розглянуто судом першої інстанції; доводам позивача щодо поважності пропуску строку звернення до суду правова оцінка надана не була, в зв`язку з чим, колегія суддів вимушена це зробити під час апеляційного оскарження. Розглянувши матеріали справи та доводи, зазначені в заяві про поновлення строку, колегія суддів приходить до висновку про відсутність поважних підстав для поновлення пропущеного десятиденного строку звернення до суду з позовом з огляду на таке. Так, в обґрунтування поважності пропуску строку, позивачем було зазначено, що він є внутрішньо переміщеною особою та тимчасово проживає у м.Ізмаїл Одеської області у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації в Україні (місцем реєстрації проживання є: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною відміткою у паспорті позивача). Відтак, зважаючи на сталі соціальні зв`язки, попередню результативну, ефективну співпрацю та наявність укладеного договору про надання правничої допомоги (18.01.2022 року), позивач звернувся за юридичною допомогою саме до Адвокатського об`єднання «Юс Еквітас», місце знаходження якого є м.Херсон. Було зазначено, що введення воєнного стану з 24 лютого 2022 року на всій території України у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, окупація військами Російської Федерації території Херсонської області є специфічною, непередбачуваною та непереборною обставиною (форс-мажором), яка перешкодила позивачу та/або його представникам своєчасно подати позовну заяву. Херсонська область міститься у Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 23 липня 2022 року, який затверджено наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року за №75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 27 липня 2022 року № 169): VIII. Херсонська область, 4. Скадовський район, 8) Скадовська міська територіальна Громада; 5. Херсонський район: 8) Херсонська міська територіальна громада. Позивач наголосив, що російськими військовими постійно обмежується використання мережі інтернет на тимчасово окупованих територіях, подекуди мережа інтернет є недоступною протягом декількох днів, що, в свою чергу, виключало можливість своєчасного складення позовної заяви та звернення до суду. Позивач повідомив, що російською окупаційною владою здійснено втручання до роботи локальних (місцевих) провайдерів (постачальників інтернету), шляхом перемикання трафіку з українського сегменту мережі інтернет на російський, наслідком чого стало блокування будь- яких сайтів з доменом UA, тобто користувач інтернету на тимчасово окупованій території (представники АО «Юс Еквітас») не мали можливості скористатись офіційними сайтами «Законодавство України» (задля використання нормативно-правових актів для складання позовної заяви), Єдиного державного реєстру судових рішень, увійти до електронної пошти (задля отримання документів, які в електронному вигляді надсилались позивачем, необхідних для складання позовної заяви). Така можливість з`являлась лише при застосуванні ВПН-сервісів, які, також, не завжди дозволяли користуватись офіційними сайтами державної влади, навіть при наявності доступу і до мережі інтернет. Окрім того, на початку червня 2022 року російською окупаційною владою повністю вимкнено будь-який мобільний зв`язок на території Херсонської області, що надавався населенню українськими операторами мобільного зв`язку, що, в свою чергу, значно ускладнило спілкування та взаємодію позивача з представниками АО «Юс Еквітас» щодо надання правничої допомоги (спілкування відбувалось за допомогою месенджерів (WhatsApp, Viber, Telegram і лише у випадках наявності доступу до мережі інтернет). За таких обставин, у зв`язку з проведенням у Херсонській області воєнних (бойових) дій, зважаючи на те, що Херсонська область з 24 лютого 2022 року перебуває у тимчасовій окупації, спілкування позивача з представниками АО «Юс Еквітас» задля надання необхідної правничої допомоги було значно утруднено, а іноді (по декілька днів) було взагалі неможливим. Також, звернувшись до АО «Юс Еквітас» за правничою допомогою, позивач сподівався, що складнощі у спілкуванні та взаємодії з особами, які перебувають на окупованих територіях, не завадять своєчасно звернутись до суду. Колегія суддів не приймає до уваги вказані посилання та зазначає, що частиною першою статті 45 КАС України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з пунктом шостим частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Суд наголошує, що тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження постанови у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку з поважних причин. Суд звертає увагу, що поважними причинами пропущення строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує постанову, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Водночас, неспроможність особи належним чином організувати свої дії або фінансування витрат на оплату судового збору, суд апеляційної інстанції не визнає поважною причиною пропущення строку для оскарження постанови. Наведені позивачем доводи не можуть бути свідченням того, що останній без зайвих зволікань скористався своїм правом на подання позову, а також підтвердженням поважності причин пропущення строку на звернення до суду з позовом. Суд зазначає, що діюче законодавство передбачає для особи яка потребує правової допомоги право вибору суб`єкта, який таку допомогу може надати. Колегія суддів вважає, що оскільки позивач був обізнаний щодо перебування АО «Юс Еквітас» на тимчасово окупованій російською федерацією території, то він мав змогу передбачити всі ризики та утруднення, які можуть виникнути при співпраці з АО «Юс Еквітас». При цьому, вірогідність таких ризиків об`єктивно очевидна та є високою, що мало вплинути на вибір позивачем адвоката. Суд наголошує, що сам позивач не перебував на тимчасово окупованих російською федерацією територіях, натомість свідомо обрав суб`єкта надання правової допомоги, який перебуває на тимчасово окупованій території, що, на думку суду, та за доводами позивача мало ключовий вплив на пропуск строку. Крім того, позивачем було зазначено, що попри звернення до АО «Юс Еквітас», позивач, після неможливості зв`язатись з представниками АО «Юс Еквітас», які знаходяться на окупованій території, також намагався отримати правничу допомогу за місцем проживання у м.Ізмаїл, проте, деякі адвокати не здійснювали діяльність (у зв`язку із збройною агресією та виїздом за межі України), деякі адвокати відмовили у наданні правничої допомоги, посилались на зайнятість, інші на неможливість працювати через тривалі віялові відключення електроенергії, відсутності мережі інтернет та постійні повітряні тривоги, які не надають можливість виконувати взяті зобов`язання тощо. Водночас, в обґрунтування вказаних посилань позивачем не було надано жодних доказів звернення до інших адвокатів у м.Ізмаїл, при цьому, суд зазначає про наявність можливості отримати правову допомогу від адвокатів, як не перебувають ні в м.Ізмаїл, ні на тимчасово окупованих територіях, а знаходяться в інших містах чи областях України. Також позивачем було зазначено, що протягом декількох днів у нього виникали труднощі з оплатою судового збору, оскільки банківські установи деякий час не працювали (значно обмежено робочий день), у зв`язку із багаточисельними та тривалими повітряними тривогами, які не дозволяли йому здійснити банківський платіж у касі банківської установи. Суд не приймає до уваги вказані посилання та зазначає, що на даний час банківською системою України надано низку можливостей для здійснення переказів без відвідування відділення, зокрема, із застосуванням систем банківського дистанційного обслуговування. Більше того, процесуальне законодавство передбачає можливість звернення до суду і без первинної сплати судового збору з одночасною подачею заяви про відстрочення сплати судового збору або без подання такої заяви, при чому суд повинен ухвалою надати строк на сплату судового збору. Також, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що строк пропуску звернення до суду є незначним - 4 дні, два з яких є вихідними днями, оскільки в будь-якому випадку факт пропуску строку є. При цьому, слід наголосити, що 4 дні пропущеного строку є майже половиною такого строку, який передбачений для оскарження спірної постанови, що є суттєвою обставиною. Суд не враховує посилання позивача на ту обставину, що він не проявляв бездіяльність щодо звернення до суду, а навпаки, намагався з`ясувати усі фактичні обставини щодо складення відносно останнього протоколу про адміністративне правопорушення, його списання, визнання недійсними тощо, з метою належного обґрунтування позовних вимог та з`ясування правомірності дій відповідача, оскільки з позову вбачається, позивачу було зрозуміло обставини справи та відсутності (на його думку) складу правопорушення в його діях. При цьому, в контексті зволікань суд зазначає, що про існування самої постанови позивачу стало відомо ще 04 жовтня 2022 року в «Дії», водночас позов подано майже через місяць. Водночас, посилання на засвідчення листом Торгово-промислової палати України форс-мажорних обставин щодо військової агресії російської федерації проти України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ч.1 ст.3 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що Торгово-промислові палати створюються з метою сприяння розвиткові народного господарства та національної економіки, її інтеграції у світову господарську систему, формуванню сучасних промислової, фінансової і торговельної інфраструктур, створенню сприятливих умов для підприємницької діяльності, всебічному розвиткові усіх видів підприємництва, не заборонених законодавством України, науково-технічних і торговельних зв`язків між українськими підприємцями та підприємцями зарубіжних країн. Згідно до ч.3 ст.14 вказаного закону України Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб; засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб`єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників). З наведеного вбачається, що діяльність ТТП, зокрема, спрямовується на розвиток господарських правовідносин (в широкому розумінні) та не впливає прямим чином на процесуальні правовідносини, що склались при оскарженні постанови відповідача. Також, суд зазначає, що статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Частиною першою статті 45 КАС України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з пунктом шостим частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у\~ статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02). Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» («Перез де Рада Каванілес проти Іспанії»), заява №28090/95). Реалізуючи пункт 1\~ статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року «Osman v. the United Kingdom» («Осман проти Сполученого Королівства»), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року «Kreuz v. Poland» («Круз проти Польщі»), заява №28249/95). У рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Водночас, з матеріалів справи не вбачається, а позивачем не доведено наявність дійсно істотних обставин, перешкод чи труднощів, які б не передбачали можливість їх нівелювання, і які унеможливили своєчасне звернення до суду, що свідчить про наявність підстав для залишення позову без розгляду. Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно\~ статтями 238,\~ 240\~ цього Кодексу. Згідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами\~ третьою\~ та\~ четвертою\~ статті 123 цього Кодексу. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.3 ст.123 КАС України). Отже, при розгляді справи судом першої інстанції неправильно надана оцінка обставинам справи та допущено порушення норм процесуального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а позов залишенню без розгляду.

Результат розгляду: partial