Рішення адміністративного суду від 2022-01-28 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просила: - визнати протиправними дії Відповідача щодо відмови Позивачеві в поверненні помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 13 764грн. (тринадцять тисяч сімсот шістдесят чотири гривні 00 коп.); - зобов`язати Відповідача сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у Києво-святошинському районі Київської області ЄДРПОУ: 38010937 Адреса: вулиця Лесі Українки, 88, Вишневе. Київська обл.. 08134 подання про повернення Позивачеві суму сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна у розмірі на суму 13 764грн. (тринадцять тисяч сімсот шістдесят чотири гривні 00 коп.) згідно копії квитанції № 0.0.1609023507.1 від 08.02.2020 р. (Доказ сплати збору 1 % до Пенсійного фонду України). Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, та з наведених у ній підстав, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено у поверненні позивачу грошових коштів, помилково сплачених як пенсійний збір у розмірі 1 % від операції купівлі-продажу нерухомого майна під час нотаріального укладення договору купівлі-продажу квартири від 08.02.2020, з огляду на те, що така квартира придбавалась позивачем вперше. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що рішення суду першої інстанції, на його думку, є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування немає. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 08.02.2020 року [PERSON] придбала квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири, укладеного із [PERSON] , договір-купівлі продажу квартири, зареєстрований 08.02.2020 року №171 Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Мізірною Яною Володимирівною. При нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу квартири від 08.02.2020 року позивачем було сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1% від вартості об`єкту нерухомого майна в сумі 13 764,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.1609023507.1 від 08.02.2020 року. Як стверджує позивач, дане житло нею придбано вперше, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.08.2020 року №221172299. В той же час, позивач звертає увагу на те, що відповідно до положень п. 151 Порядку та п. 9 ст. 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» громадяни, які придбавають житло вперше звільняються від обов`язку сплачувати вищезазначений збір, у зв`язку із чим позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з письмовою заявою, в якій просила відповідача повернути помилково сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування. Листом від 09.09.2020 року відповідач залишив вищезазначену заяву позивача без виконання, посилаючись на відсутність відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбавання нерухомості вперше, особою, яка придбаває житло вперше. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до укладення договору купівлі-продажу від 08.02.2020 року вже придбавалась інша нерухомість, а відтак підстави для звільнення позивача від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування відсутні. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Згідно із пунктом 15-1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року №1740( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин)(далі - Порядок №1740), збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України. Згідно п.15-2 Порядку №1740, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо: б) право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; в) особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року); г) особа перебуває у черзі на одержання житла, що підтверджується документом, виданим органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Відповідно до п. 15-3 цього ж Порядку, нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. Документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір. Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками, зазначеними у пункті 15-1 цього Порядку, за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса. Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах в і г пункту 15-2 цього Порядку №1740 інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. Аналіз наведених правових норм свідчить, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється лише за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з таких операцій, однак, громадяни, які придбавають житло вперше, не є платниками цього збору. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 819/1498/17 та від 31 січня 2018 року у справі № 819/1667/17. Крім того, у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 819/33/17 Верховний Суд дійшов правового висновку, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше, саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу. Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами. Колегія суддів звертає увагу, що у справі, по якій здійснюється перегляд в апеляційному порядку, будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання ним житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за ним будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано, а судом не встановлено. Так, в матеріалах справи міститься довідка №161848534 від 27.09.2021, за змістом якої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформація про те, що за позивачем вперше зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 695843332224). Відомості щодо придбання іншого нерухомого (житлового) майна позивачем відсутні. Разом з тим, у витязі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №272110489 від 27.08.2021 року, яка сформована судом першої інстанції при розгляді цієї справи, маються відомості про право власності [PERSON] на домоволодіння (будинок) [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2006 року. Наразі, у цьому розділі відомостей про об`єкт нерухомості відсутні дані РНОКПП, що унеможливлює ідентифікувати позивача з вказаною особою (а.с. 68). Суд першої інстанції , як і відповідач не вживав заходів до витребування додаткових доказів щодо встановлення даних про особу покупця за вказаною угодою і його відношення до позивачки. Колегія суддів звертає увагу, що у статті 4 ПК України(пункт 4.1.4) сформульований принцип презумпції правомірності рішень платника податків. Крім того, презумпція також закріплена як спеціальна норма у пункті 56.21 статті 56 ПК, що означає безумовне її врахування при вирішенні спорів щодо оскарження рішень контролюючих органів у сфері справляння податків і зборів. Сама юридична конструкція норми пункту 56.21 статті 56 ПК дає підстави стверджувати, що презумпція застосовна не лише у ситуації прямої суперечності норм, але й у будь-якій іншій ситуації невизначеності в процесі правозастосування. Для її застосування необхідно і достатньо виявлення двох або більше альтернативних варіантів правомірної поведінки, обравши найвигідніший для себе з яких платник має почуватися захищеним від можливих негативних наслідків як з боку контролюючого органу, так і суду. Більше того, наведеною нормою охоплюються не лише очікування платника, запровадженням у податковому законодавстві цієї презумпції як принципу (основної засади) накладається відповідний таким очікуванням обов`язок вибору визначеного нею варіанту поведінки і контролюючим органом, і судом. При цьому тягар доведення хибності (відсутності правових підстав) обраного платником варіанту поведінки покладається законом на контролюючий орган. Таким чином, оскільки позивач придбала житло вперше , а відповідачем не доведено зворотного, то у територіального органу Пенсійного фонду України у зв`язку з поданням позивачем відповідної заяви виник обов`язок сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України подання про повернення [PERSON] сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. У свою чергу, процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 (далі - Порядок № 787). Пунктом 5 цього Порядку передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету. Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Отже, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на відповідача покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 813/1126/17. Відповідно до Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 січня 2013 року № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 лютого 2013 року за № 291/22823, органи Державного казначейства України у процесі казначейського обслуговування державного бюджету за доходами та іншими надходженнями формують розрахункові документи і здійснюють повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету та здійснюють безспірне списання коштів державного бюджету на підставі виконавчого документа у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Проаналізувавши вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що відмова відповідача щодо формування подання про повернення позивачу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є протиправною, тому Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зобов`язане сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України подання про повернення [PERSON] сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 13764,46 грн. За таких обставин, оцінивши зібрані докази у сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги позивача є обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції. Враховуючи викладене, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, відтак оскаржуване рішення суду відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню з одночасним прийняттям постанови про задоволення адміністративного позову з наведених вище підстав. Щодо розподілу судових витрат, то враховуючи задоволення адміністративного позову на користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області необхідно стягнути 2102 грн. судового збору, що були сплачені за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Результат розгляду: granted