Рішення адміністративного суду від 2022-01-20 00:00:00+02

[PERSON] \~звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради, в якому просив: -\~ \~\~\~\~\~визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради щодо ненарахування та невиплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; - зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги; -\~ \~\~\~\~\~стягнути з Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради на користь [PERSON] моральну (немайнову) шкоду в розмірі 5000 грн. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 року адміністративний позов [PERSON] \~було задоволено частково. Визнано \~протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради щодо ненарахування та невиплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. В іншій частині позовних вимог було відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, \~ [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати \~в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено та в цій частині прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що відсутність \~розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що останній не зазнав страждань та приниження. Відзив від відповідача на адресу суду не надходив. Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі приписів \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ст. 311 КАС України. Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів \~вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як було встановлено судом першої інстанції, позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] (а.с.10). Відповідачем видана позивачу довідка від 26.05.2021 №179, що ним відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2021 року № 325 "Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" у квітні поточного року отримано щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 1491,00 грн., згідно списків Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області ( а.с.11). Вважаючи, що відповідач протиправно виплатив щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі меншому, ніж передбачено\~ \~статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів. Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допущено протиправні дії щодо відмови виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу у розмірі, \~передбаченому ч.5 ст. 12 Закону України №3551-ХІІ. Зауважено, що \~позивачем належним чином не доведені факти заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача та вини останнього в її заподіянні, а також не визначено, з чого позивач виходив при визначенні розміру заподіяної шкоди, а отже суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. За приписами ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001 N 1 від 27.02.2009) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Заявляючи вимогу про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач зазначає, що його хвилювання та майнові страждання у зв`язку з неотриманням вчасно та в повному обсязі сум виплат до 5 травня, очікування коштів та судовий спір з позивачем сам по собі вказує на моральні страждання, а факти негативних наслідків для позивача не підлягають доказуванню. Однак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що такі доводи позивача є необґрунтованими з огляду на те, що відшкодування моральної шкоди є видом цивільно-правової відповідальності. В свою чергу, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Отже, враховуючи, що відшкодування моральної (немайнової шкоди) є видом цивільно-правової відповідальності, спосіб застосування якої передбачає встановлення об`єктивних обставин щодо наявності шкоди, протиправності діяння її заподіювача, причинового зв`язку між діями (рішеннями, бездіяльністю) заподіювача та наслідками у вигляді немайнової шкоди. Вказане безумовно свідчить на користь неможливості звільнення від доказування обставин, що можуть свідчити про наявність підстав для застосування цивільно-правової відповідальності - відшкодування моральної шкоди. Позивачем не надано до суду жодних доказів які б свідчили в чому полягають немайнові негативні наслідки, страждання (фізичні, душевні, психічні тощо), які зазнав позивач у зв`язку з невчасним та не в повному обсязі отриманням сум виплат до 5 травня. Позивачем не приведено і розрахунку та обґрунтування, що саме заявлена до відшкодування моральної шкоди сума відповідає понесеним втратам немайнового характеру, також позивачем не зазначено з чого саме він виходив визначаючи розмір понесеної шкоди. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що дійсно в даній справі має місце необґрунтована виплата позивачеві виплат до 5 травня в 2021 році у розмірі меншому ніж це передбачено чинним законодавством. Натомість, колегія суддів зазначає, що виплату в меншому розмірі позивач отримав в квітні 2021 року, в липні 2021 року останній звернувся до суду, в серпні 2021 року на його користь прийняте судове рішення про виплату \~допомоги до 5 травня в належному розмірі. В свою чергу, в силу приписів статті 17-1 Закону № 3551-XII особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги. Отже, фактично позивачу було поновлено право на отримання виплат до 5 травня за 2021 рік у строк визначений Законом, як строк протягом якого можуть бути проведені відповідні виплати. Вказане, безумовно свідчить на користь того, що сам факт затримки у виплаті не може однозначно свідчити про понесення позивачем втрат немайнового характеру, як підстави для стягнення моральної шкоди. Отже, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесення немайнових втрат, які мають бути відшкодовані відповідачем у заявлений в адміністративному позові спосіб, а відтак не доведено тих обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги в цій частині, як це передбачено ст. 77 КАС України. За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи. Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied