Рішення адміністративного суду від 2023-05-26 00:00:00+03

21.03.2022 позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до Відділення поліції №4 (м. Збараж) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6702593 від 19.03.2023. Позов обґрунтовано тим, що оскаржуваною постановою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 гривень. В постанові зазначено, що позивач [PERSON] керував транспортним засобом з номерним знаком, що був закритий сіткою, чим порушив вимоги п. 2.9 (в) ПДР України. Своїми діями водій вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Позивач вважає вказану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства та не відповідає дійсним обставинам справи. Зазначеного правопорушення він не вчиняв, оскільки є уважним водієм та беззастережно дотримується Правил дорожнього руху, неодноразово керував даним транспортним засобом, в тому числі проїжджаючи безліч блокпостів у різних областях, однак жодних зауважень ні від працівників поліції, ні на блокпостах, щодо свого державного номерного знаку не отримував. Зазначив, що 19.03.2023 він, разом зі своєю дружиною, повертались додому, однак по дорозі додому був зупинений працівниками поліції за начебто закритий сіткою державний номерний знак, згодом працівники поліції задали декілька питань [PERSON] та винесли щодо нього спірну постанову. З цих підстав просив визнати скасувати зазначену постанову і закрити провадження у справі. Ухвалою судді від 22.03.2023 року відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні 18.04.2023 на 11 годину 00 хвилин. 22.03.2023 позивач [PERSON] подав додаткові письмові пояснення щодо справи, у яких повідомив, що, на його думку, спірна постанова складена без жодних належних доказів його вини, зокрема: 1) працівниками поліції не проведено жодних замірів відстані, про яку зазначено у постанові; 2) не з`ясовано чи дійсно державний номерний знак знаходився на вказаній у постанові відстані; 3) не було надано фото- та відео фіксації правопорушення. 18.04.2023 у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, розгляд справи відкладено на 26.05.2023 на 11 год. У судовому засіданні 26.05.2023 позивач [PERSON] підтримав позов, з підстав викладених у ньому та просив позов задовольнити. Позивач пояснив, що того дня дійсно був зупинений працівниками поліції за начебто закритий сіткою номерний знак, однак працівники поліції жодних замірів не проводили та винесли спірну постанову, вказавши у ній, що визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів неможливо. На підтвердження доводів позовної заяви, щодо звільнення його від сплати судового збору, просив долучити копії підтверджуючих документів. У судове засідання 26.05.2023 представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився, не повідомивши про причини неявки, однак 07.04.2023 подав до суду відзив на позовну заяву, зміст якого зводиться до того, що згідно з оскаржуваною постановою 19.03.2023 о 12 год. 24 хв. [PERSON] керував транспортним засобом марки «Мітсубіссі Лансер», держаний номерний знак [NUMBER] , на якому державний номерний знак був закритий сторонніми предметами, а саме сіткою чорного кольору, чим порушив вимоги п. 2.9 (в) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Вина позивача, на думку представника відповідача, доведена відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, що здійснені на підставі ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» та є доказом, в розумінні статті 251 КУпАП, а також поясненнями працівників поліції та безпосередньо самою оскаржуваною постановою. Наведене, на думку представника відповідача, свідчить про дотримання працівниками поліції вимог статті 280 КУпАП при винесенні постанови та безпідставності пред`явленого позивачем позову. Також, вказав, що ухвалу про відкриття провадження разом з позовом та доданими до нього документами відповідачем було отримано 03.04.2023. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову. На підтвердження доводів відзиву представник до відзиву долучив DVD-диск. За вказаних обставин, відповідно до вимог ст. 205 КАС України суд приходить до висновку про можливість розглянути справу у відсутності представника відповідача. Суд, заслухавши позивача, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив такі обставини. Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6702593 від 19.03.2023, винесеною поліцейським сержантом поліції Відділення поліції №4 (м. Збараж) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Заружко Анастасією Олегівною, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 гривень. Як убачається з наданої позивачем копії зазначеної постанови, 19.03.2023 о 12 год. 24 хв. по вул. Центральній у с. Байківці [PERSON] керував транспортним засобом марки «Mitsubishi» модель «Lancer Х», держаний номерний знак [NUMBER] , з закритим номерним знаком сторонніми предметами, а саме сіткою чорного кольору, чим порушив вимоги п. 2.9 (в) ПДР України (керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, закритим іншими предметами чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 мертів). В постанові не зазначено, що до неї додається відеозапис. Однак, відповідачем до матеріалів відзиву було долучено «відеозапис» на DVD-диску, а саме файл із назвою «00000_00000020230319122016_0002В». Відеозапис містить розмову між між працівником поліції [PERSON] та [PERSON] , за фактом порушенням [PERSON] Правил дорожнього руху, а саме: закритий на транспортному засобі сіткою номерний знак. Суд зазначає, що спірна постанова не містить посилання на докази, які б підтверджували, що з відстані 20 метрів символи номерного знака визначити неможливо, що свідчить про те, що працівники поліції не здійснювали замірів такої відстані. Таких даних не містить і долучений представником відповідача відеозапис. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність задоволення позову з таких мотивів. Згідно з п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до\~Закону України "Про дорожній рух"\~встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до частини 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака. Згідно з п. 2.9 (в) ПДР України водієві забороняється керувати\~транспортним засобом,\~не зареєстрованим\~в уповноваженому\~органі МВС,\~або таким,\~що не\~пройшов відомчу\~реєстрацію в\~разі,\~якщо законом\~встановлена обов`язковість\~її проведення,\~а також\~без номерного\~знака або\~з номерним\~знаком,\~що: не\~належить цьому\~засобу; не\~відповідає вимогам\~стандартів; закріплений\~не в\~установленому для\~цього місці; закритий\~іншими предметами\~чи забруднений,\~що не\~дає змоги\~чітко визначити\~символи номерного\~знака з\~відстані 20\~м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий. Як зазначив позивач у позовній заяві, додаткових поясненнях те безпосередньо у судовому засіданні 26.05.2023, зазначеного правопорушення він не вчиняв, а працівник поліції не надав жодних доказів вчинення ним правопорушення та виніс спірну постанову. На спростування зазначеного представником відповідача було подано лише відзив на позов, зміст якого зводиться до цитування спірної постанови та норм чинного законодавства, а також відеозапис, який не містить даних про те, що номерний знак, який закритий іншим предметом чи забруднений, через що не дозволяє чітко визначити символи номерного з відстані 20 метрів. Більше того, спірна постанова не містить посилання на цей відеозапис. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами\~статті 70 КАС України\~не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 524/1284/17 та від 27.02.2020 у справі № 344/4629/16-а. Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відтак, наданий представником відповідача відеозапис не може бути взятий судом до уваги, оскільки посилання на нього у спірній постанові відсутнє. Жодних інших доказів представником відповідача надано не було. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно ст.\~245\~Кодексу України\~про адміністративні\~правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Положеннями ст. 129 Конституції України проголошено основні засади здійснення судочинства, серед яких змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Положеннями ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до\~статті 251\~КУпАП доказами\~в справі\~про адміністративне\~правопорушення,\~є будь-які\~фактичні дані,\~на основі\~яких у\~визначеному законом\~порядку орган\~(посадова\~особа)\~встановлює наявність\~чи відсутність\~адміністративного правопорушення,\~винність даної\~особи в\~його вчиненні\~та інші\~обставини,\~що мають\~значення для\~правильного вирішення\~справи.\~Ці дані\~встановлюються протоколом\~про адміністративне\~правопорушення,\~поясненнями особи,\~яка притягається\~до адміністративної\~відповідальності,\~потерпілих,\~свідків,\~висновком експерта,\~речовими доказами,\~показаннями технічних\~приладів та\~технічних засобів,\~що мають\~функції фото-\~і кінозйомки,\~відеозапису,\~у тому\~числі тими,\~що використовуються\~особою,\~яка притягається\~до адміністративної\~відповідальності,\~або свідками,\~а також\~працюючими в\~автоматичному режимі,\~чи засобів\~фото-\~і кінозйомки,\~відеозапису,\~у тому\~числі тими,\~що використовуються\~особою,\~яка притягається\~до адміністративної\~відповідальності,\~або свідками,\~а також\~працюючими в\~автоматичному режимі\~або в\~режимі фотозйомки\~(відеозапису),\~які використовуються\~при нагляді\~за виконанням\~правил,\~норм і\~стандартів,\~що стосуються\~забезпечення безпеки\~дорожнього руху,\~безпеки на\~автомобільному транспорті\~та паркування\~транспортних засобів,\~актом огляду\~та тимчасового\~затримання транспортного\~засобу,\~протоколом про\~вилучення речей\~і документів,\~а також\~іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (частина 1 ст. 7 КУпАП). Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення (проступку), яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Отже, сама по собі постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Відповідно до ч. 2 статті 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною 2 статті 2\~Кодексу адміністративного\~судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. За вказаних обставин, беручи до уваги, що обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача, який доказів правомірності оскаржуваної постанови не надав, зокрема фіксації замірів відстані про яку зазначено в спірній постанові, суд вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6702593 від 19.03.2023 неправомірною. Відповідно до\~вимог ч.\~3\~ст.\~286\~КАС України\~за наслідками\~розгляду справи\~з приводу\~рішень,\~дій чи\~бездіяльності суб`єктів\~владних повноважень\~у справах\~про притягнення\~до адміністративної\~відповідальності місцевий\~загальний суд\~як адміністративний\~має право: 1)\~залишити рішення\~суб`єкта владних\~повноважень без\~змін,\~а позовну\~заяву без\~задоволення; 2)\~скасувати рішення\~суб`єкта владних\~повноважень і\~надіслати справу\~на новий\~розгляд до\~компетентного органу\~(посадової\~особи); 3)\~скасувати рішення\~суб`єкта владних\~повноважень і\~закрити справу\~про адміністративне\~правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. З урахуванням конкретних обставин справи, встановлених під час судового розгляду, суд приходить до переконання про наявність достатніх підстав для скасування постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП і закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року), рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України», ЄСПЛ послідовно зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. Тому, враховуючи, що відповідачем не доведено наявності події і складу інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, що саме по собі є безумовною підставою для задоволення позову, інші наведені у позовній заяві доводи не є істотними та такими, що потребують відповіді суду. Також відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Відповідно до\~ст. 132 КАС України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted