Рішення адміністративного суду від 2023-04-04 00:00:00+03

Позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тетерука В.В. від 24.11.2021р. у виконавчому провадженні №66537622 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області штрафу розмірі 5100 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що відповідач протиправно виніс постанову про накладення штрафу в розмірі 5100 грн., оскільки виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, частково виконано, в тому числі в добровільному порядку. Виконати рішення суду в іншій частині позивач не в змозі через брак коштів, який не залежить від пенсійного органу, оскільки виплата пенсій за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», здійснюється виключно за рахунок коштів Державного бюджету України. Також позивач вважав, що відповідач належним \~чином не перевірив виконання рішення суду в повній мірі, що зумовило передчасне винесення постанови про накладення штрафу. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області. В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про неврахування судом першої інстанції того факту, що відповідачем було проігноровано інформацію боржника щодо виконання рішення суду. Також, апелянт вказує, що Пенсійний Фонд України є одержувачем бюджетних коштів, а не їх розпорядником. Таким чином, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету не можна здійснювати без відповідного бюджетного призначення. Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що постановою від 18.08.2021 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тетерука В.В. відкрито виконавче провадження №66537622 (а.с. 40-41), з примусового виконання виконавчого листа №540/1799/21, виданого 03.08.2021 Одеським окружним адміністративним судом, відповідно до якого зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] в розмірі 83% суми грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018 з урахуванням раніше визначених сум. В пункті 2 наведеної постанови вказано, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Постанова про відкриття виконавчого провадження від 18.082021 направлена на адресу позивача 18.8.2021 та згідно з відміткою на супровідному листі отримана апелянтом 26.08.2021 (а.с. 34). В подальшому 21.09.2021 апелянт направив до відповідача заяву про закінчення виконавчого провадження (а.с. 37-38), в якій повідомив про проведення 01.08.2021 перерахунку пенсії [PERSON] відповідно до \~рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 у справі №540/1799/21, яке набрало законної сили 27.07.2021. Також апелянт повідомив, що з 01.01.2021 пенсія позивачу виплачується в розмірі відповідно до зазначеного судового рішення, а заборгованість після проведеного перерахунку, за період з 01.01.2018 до 30.06.2021 становить 40797,84 грн. Додатково апелянт зазначив, що він не є розпорядником бюджетних коштів, а є лише отримувачем \~бюджетних коштів за рахунок яких виплачується пенсія, яка призначена за Законом №2262-ХІІ. До вказаного листа апелянт додав протоколи перерахунку пенсії (а.с. 42-44)та \~розрахунок заборгованості (а.с. 45). За вказаних обставин апелянт просив відповідача закінчити виконавче провадження у зв`язку із його фактичним виконанням. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тетерука В.В. від 24.11.2021 у виконавчому провадженні №66537622, за невиконання рішення \~суду на апелянта боржника накладний штраф в сумі 5100 грн (а.с. 35-36). При цьому у мотивувальній частині \~оскаржуваної постанови \~головного державного виконавця, вказано, що ним \~встановлено невиконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду \~№540/1799/21. Копія постанови від 24.1.2021 отримана апелянтом 29.11.2021 (а.с. 39). Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату прийняття відповідачем оскаржуваної постанови про накладення штрафу (24.11.2021), рішення суду від 24.06.2021 по справі № 540/1799/21 виконано не було. Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон України «Про виконавче провадження») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 16 частини третьої статті 18 цього ж Закону передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом. Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульований статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом частин першої - третьої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. Стаття 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (частина перша статті 75 Закону України «Про виконавче провадження»). Апеляційний суд зазначає, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення саме без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим. Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. Обґрунтовуючи правильність своїх дій апелянт вказує, що провів перерахунок пенсії 01.08.2021 до відкриття виконавчого провадження та відповідні докази були направлені відповідачу 21.09.2021 з відповідними додатками, тобто до винесення відповідачем постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення. Проте, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 у справі №540/1799/21 в частині виплати перерахованої пенсії виконане не було. Апеляційний суд зазначає, що необхідно встановити, що послугувало причиною для невиконання рішення суду на момент накладення штрафу. Якщо встановлено, що невиконання відбулось без поважних причин - наявні підстави для накладення штрафу, а у протилежному випадку (наявні реальні обставини, що є перешкодою для виконання), необхідно враховувати їх поважність та у кожному конкретному випадку виходити з цих обставин. Проте, як вбачається з оскаржуваної постанови, відповідачем не було вчинено жодних дій, направлених на встановлення поважності/неповажності невиконання судового рішення. Відповідно до підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне та в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Отже, Головне управління Пенсійного фонду України здійснює виплати винятково коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством. Як встановлено в рішенні Херсонського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 у справі №540/1799/21 (ЄДРСР № 97908897) позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та \~з 18.12.2004 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». За приписами статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, забезпечується за рахунок коштів державного бюджету. Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства. З урахуванням зазначеного проведення виплати заборгованості не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України. Окремо, апеляційний суд звертає увагу, що в постанові про накладення штрафу від 21.11.2021, головний державний виконавець дійшов висновку, що боржником рішення суду не виконано. Проте, таке твердження спростовується матеріалами справи, відповідно до яких, боржником були надіслані відомості щодо часткового виконання рішення, зокрема в частині проведення перерахунку . За таких обставин, апеляційний суд \~дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення штрафу \~винесена відповідачем в цій справі без належного дослідження обставин виконання судового рішення, без врахування того, що виплата \~перерахованої пенсії здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а не за рахунок коштів Пенсійного фонду, а тому є такою, що підлягає скасуванню, оскільки є необґрунтованою, упередженою та жодним чином не сприятиме виконанню судового рішення. Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Результат розгляду: granted