Рішення адміністративного суду від 2022-01-27 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Кельменецького районного суду Чернівецької області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі складену 18 жовтня 2021 року серії ЕАО №4920615 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1ст.122КУпАП . Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі складену 18 жовтня 2021 року серії ЕАО №4920615 та закрито справу про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1ст.122КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення . Стягнуто на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції 454,00 грн. в рахунок відшкодування судових витрат у вигляді витрат по сплаті судового збору та 1500,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати у зв"язку з порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. З підстав викладених в апеляційній скарзі, апелянт просить прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивач, в свою чергу, також подав апеляційну скаргу на рішення суду від 19 листопада 2021 року, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, в тому рахунку щодо відшкодування 4800 гривень судових витрат, пов"язаних з отриманням правової допомоги адвоката. Також, позивач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить залишити скаргу без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку в частині задоволених позовних вимог. У зв"язку з неявкою сторін в судове засідання, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. Судом встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4920615 від 18 жовтня 2021 року винесеної інспектором Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Назаром А.Ф., [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. У постанові зазначено, що 18 жовтня 2021 року, о 16 годині 27 хвилин в смт. Наркевичі по вулиці Залізнична 12, [PERSON] , керуючи автомобілем КАМАЗ 53208 номерний знак [NUMBER] з причепом номерний знак [NUMBER] , перевозив вантаж буряк, який був нетентований, чим наражав на небезпеку інших учасників дорожнього руху, чим порушив ст. 49 Закону України „Про автомобільний транспорт, п.п.22.3 ПДР України, чим порушив п. 26.3 ПДР порушення встановленого для Т/З заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що вважає постанову незаконною, оскільки інспектором, який розглядав справу порушив його права, порушив порядок розгляду справи та безпідставно притягнув [PERSON] до адміністративної відповідальності. Скасовуючи оскаржену постанову та закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та правомірності винесення оскаржуваної постанови. Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм процесуального права, виходячи з наступного. Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Згідно з пунктом 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів. Згідно матеріалів справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв"язку з тим, що він, керуючи автомобілем з причепом, перевозив вантаж (буряки), який при цьому не був накритий тентом, чим наражав на небезпеку інших учасників дорожнього руху, чим порушив п.22.3 Правил дорожнього руху, ст. 49 ЗУ "Про автомобільний транспорт", чим скоїв правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП. Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність у вигляді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів, зокрема, за порушення правил перевезення вантажів. Згідно з п. 22.3 ПДР України перевезення вантажу дозволяється за умови, що він не наражає на небезпеку учасників дорожнього руху; не порушує стійкості транспортного засобу і не утруднює керування ним; не обмежує водієві оглядовості; не закриває зовнішніх світлових приладів, світлоповертачів, номерних і розпізнавальних знаків, а також не перешкоджає сприйманню сигналів, що подаються рукою; не створює шуму, не піднімає пилу та не забруднює проїзну частину і навколишнє середовище. Колегією суддів досліджено наданий відповідачем відеозапис, з якого встановлено, що вантаж, який перевозив позивач, а саме буряк, був нетентований, тобто не накритий теном та виступав за межі бортів. В даному випадку, колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції відносно того, що Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 року № 363 не передбачено обов`язкового накриття цукрового буряку під час перевезення. Так, згідно п. 12.1, 12.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху України. Для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху. Відповідно до п. 8.13. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, якщо вантаження виконується навалом - вантаж не повинен здійматися над рівнем бортів кузова. В разі потреби основні борти слід наростити додатковими бортами, проте загальна висота транспортного засобу з вантажем не повинна перевищувати 4 м від поверхні дороги. Таким чином, вказаними правилами заборонено перевозити вантаж, який виступає за межі бортів. Враховуючи вище викладене, а також те, що факт порушення позивачем Правил дорожнього руху знайшов своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що позивач, керуючи автомобілем з причепом, перевозив вантаж (буряки), який при цьому не був накритий тентом, чим наражав на небезпеку інших учасників дорожнього руху. Тобто, в даному випадку, позивач порушив п.22.3 Правил дорожнього руху, ст. 49 ЗУ "Про автомобільний транспорт", чим скоїв правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП. Також, із оглянутого відеозапису вбачається, що після зупинки транспортного засобу [PERSON] роз`яснювались права, передбачені ст. 268 КУпАП. Також встановлено, що позивач, під час розгляду справи про адміністративне правоворушення відносно нього, виявив бажання скористатись правовою допомогою, про що повідомив поліцейського, у зв`язку з чим просив перенести розгляд справи. Проте, інспектором не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги. Колегія суддів вважає, що такими діями інспектор порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тому і порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. У відповідності до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 18.02.2020 року у справі №524/9827/16-а щодо застосування норм права у спірних правовідносинах. Так, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається відповідача. В даній справі відповідачем не було надано суду доказів забезпечення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на правову допомогу, чим порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про недотримання відповідачем, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, вимог ст. 268 КУпАП, зокрема не надання позивачу можливості скористатись юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови та направлення її на новий розгляд. Що стосується відшкодування витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 4800,00 грн., колегія суддів зазначає наступне. Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З аналізу положень ст. 134 КАС України встановлено, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Як вбачається з матеріалів справи, згідно п.1 Договору про надання правової допомоги №58 від 26.10.2021 року , авокат зобов`язується надати правничу допомогу щодо складання та подання до суду позовної заяви про визнаня дій суб`єкта владних повноважень неправомірними та скасування постанови про адміністративне правопорушення, представництво у суді в адміністративній справі. Згідно із п.3 Договору за надання правової (правничої) допомоги за цим договором Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату гонорар, який визначається сторонами у відповідному розрахунку (додаток до договору №1). Згідно до розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу та детального опису робіт, які підписані позивачем та адвокатом, позивачу надано такі юридичні послуги: консультація клієнта, подання до суду позовної заяви, вивчення законодавства по даній справі та представництво в суді. Кількість витраченого часу зазначена як чотири години. Вартість однієї години визначена в сумі 1200 гривень, загальна вартість 4800 гривень. Згідно до квитанції до прибуткового касового ордера №9 від 26 жовтня 2021 року позивачем сплачено адвокату за правову допомогу 4800 гривень. Колегія суддів досліджуючи питання документального підтвердження витрат позивача на правову допомогу зазначає, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, не підтверджені належними та допустимими доказами Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Так, з наданих представником позивача доказів на підтвердження витрат позивача на правову допомогу не зазначено, по якій саме справі такі послуги адвоката були надані. В апеляційній скарзі відповідач наголошує, що [PERSON] звертався до Кельменецького районного суду з оскарженням постанови ЕАО №4863086 від 05.10.2021 року, винесеною відносно нього працівниками ГУ НП у Хмельницькій області. При цьому у даній справі, адвокатом Букатко Н.Б., яка представляла інтереси [PERSON] , також заявлялось клопотання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 4800,00 грн. В свою чергу позивач та його представник не надали обґрунтованих доказів того, що квитанція до прибуткового касового ордеру №9 від 26 жовтня 2021 року, що надана до матеріалів даної справи (а.с.28), як доказ оплати позивачем наданих адвокатом Букатко Н.Б. адвокатських послуг, є підтвердженням надання таких послуг самі у цій справі, що давало б право позивачу на відшкодування витрат з відповідача саме у даних спірних правовідносинах. Таким чином, виходячи з конкретних обставин справи та наданих позивачем доказів щодо понесених ним витрат на правову допомогу, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на правову допомогу, оскільки позивачем та його представником не доведено, що ці витрати понесені саме у зв"язку з розглядом даної справи.

Результат розгляду: partial