Рішення адміністративного суду від 2023-08-28 00:00:00+03

24 лютого 2023 р. \~\~ [PERSON] звернулась до суду з адміністративним позовом до \~\~Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області\~ \~\~\~\~в якому просила: -визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області від 22.12.2022 року № 12031400000524 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання [PERSON] ; - зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву про оформлення посвідки на тимчасове проживання на підставі раніше поданих документів громадянкою [PERSON] ( [ADDRESS] . Паспорт тип [NUMBER] виданий 19.06.2021 р. Орган , що видав : «МВД»); - зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області видати [PERSON] ( [ADDRESS] . Паспорт тип [NUMBER] виданий 19.06.2021 р. Орган , що видав : «МВД») посвідку на тимчасове проживання. Рішенням \~Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 р. у справі № 160/1367/23 в задоволенні адміністративного позову \~\~ [PERSON] \~до \~Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області\~ \~\~\~\~\~Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області \~про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено. Не погодившись з рішенням суду, позивачкою \~подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 р. у справі № 160/1367/23, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі зазначає, що від УСБУ до відповідача надійшов лист з формулюванням «недоцільності» видачі позивачу посвідки на тимчасове проживання, а не інформація про те, що дії іноземця загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю тобто в цьому листі не зазначено підстав передбачених підпунктом 7 пункту 61 Порядку №322. Неналежне обґрунтування оскарженого рішення, не уточнення та не конкретизація обставин, які слугували підставою для прийняття оскарженого рішення фактично позбавили її можливості усунути обставини, у зв`язку з якими їй \~\~відмовлено в оформленні посвідки. Стверджує, що не скасування відповідачем раніше діючої довідки, свідчить про надуманість та необґрунтованість підстав для відмови у видачі їй посвідки на тимчасове проживання. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, [PERSON] , [INFO] , за місцем народження Пермська область СРСР , є громадянкою російською федерації. З матеріалів справи видно, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 28.11.2022 позивачка звернулась до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з заявою щодо обміну посвідки на тимчасове проживання з підстав закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання від 19.06.2021. У свою чергу, Головне управління ДМС у Дніпропетровській області звернулось до Управління Служби Безпеки України у Дніпропетровській області з запитом від 30.11.2022 № 1201.3.1-19345/12.3-22 щодо наявності або відсутності підстав для відмови \~\~в оформленні (обміні) посвідки на тимчасове проживання на території України, за результатом розгляду якого Управлінням Служби Безпеки України у Дніпропетровській області надано відповідь від 15.12.2022 № 18219/1/1201-1201-22, де зазначено, що подальше документування громадянки рф [PERSON] , [INFO] , посвідкою на тимчасове проживання, недоцільно на підставі пп. 7,11, п. 16 Постанови Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018. З урахуванням наданої інформації, Управлінням Служби Безпеки України у Дніпропетровській області прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання від 22.12.2022 № 12031400000524, яке отримано позивачем 27.12.2022, що підтверджується матеріалами справи. Не погоджуючись з рішенням про відмову у видачі посвідки, позивачка звернулась до суду. Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку, що спірне рішення прийнято правомірно, в межах компетенції та з визначених законодавством підстав. Колегія суддів суду апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків. У відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про Службу безпеки України», вказаний орган має право брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну. Згідно частини 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). Відповідно до ч. 21 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців» порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною, знищення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання встановлюються Кабінетом Міністрів України. Такий Порядок затверджений постановою КМУ від 25.04.2018 року № 322. Пунктом 61 зазначеного Порядку встановлені підстави, з яких територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки. Так, у відповідності до підпункту 7 пункту 61 Порядку, такою підставою для відмови в оформленні або видачі посвідки є отримання від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформації про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином. Головне управління ДМС у Дніпропетровській області звернулось до Управління Служби Безпеки України у Дніпропетровській області з запитом від 30.11.2022 року № 1201.3.1-19345/12.3-22 щодо наявності або відсутності підстав для відмови \~\~в оформленні (обміні) посвідки на тимчасове проживання на території України, за результатом розгляду якого Управлінням Служби Безпеки України у Дніпропетровській області надано відповідь від 15.12.2022 року № 18219/1/1201-1201-22, де зазначено, що подальше документування громадянки рф [PERSON] , [INFO] , посвідкою на тимчасове проживання, недоцільно на підставі пп. 7,11, п. 16 Постанови Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018 року. Отже, відмовляючи у наданні посвідки на тимчасове проживання відповідач посилався на приписи пп.7 п.61 Порядку та лист СБУ від 15.12.2022 року № 18219/1/1201-1201-22. Разом з тим, як вбачається з зазначеного листа він не містить жодної інформації стосовно того, що дії [PERSON] загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи щодо того, що позивачка вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукується у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином. Приписами п.61 Порядку не передбачено такої підстави для відмови у видачі посвідки на тимчасове проживання як отримання інформації про недоцільність документування особи. Колегія суддів зазначає, що загальне посилання відповідача у спірному рішенні на положення підпункту 7 пункту 61 Порядку №322, не свідчить про обґрунтованість спірного рішення, оскільки ставить позивачку у стан правової невизначеності щодо підстав відмови у видачі посвідки на тимчасове проживання, що є неприпустимим. Згідно з ч. 2 ст. КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що спірне рішення відповідача не відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, а отже є протиправним та підлягає скасуванню. Доводи відповідача, що спірне рішення прийнято згідно приписів чинного законодавства, свого підтвердження не знайшли. З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не надано повної оцінки встановленим по справі обставинам, що призвело до невірного вирішення спору по суті, та у відповідності до приписів ст.317 КАС України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та прийняття нової постанови про повне задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: granted