Рішення адміністративного суду від 2022-01-31 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України, яка полягає у не підготовці та не поданні до органу Державного казначейства України висновку про повернення з Державного бюджету України [PERSON] суми надмірно сплачених платежів до бюджету у розмірі 27261,08 грн.; зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України сформувати та подати для виконання до Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області висновок про повернення з Державного бюджету України [PERSON] суми надмірно сплаченого платежу до бюджету у розмірі 27261,08 грн.; стягнути на користь [PERSON] понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України. В обґрунтування позовних вимог посилався на безпідставність відмови відповідача у поверненні йому помилково сплаченої суми у розмірі 27261,08 грн зі сплати єдиного соціального внеску. Крім; того, позивач зазначив, що відповідно до норми ч. 13 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", він є звільнений від обов`язку сплати єдиного внеску на державне соціальне страхування, оскільки має місцезнаходження у зоні проведення АТО. З огляду на вказане, просив суд задовольнити адміністративний позов. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 року по справі № 520/8055/21 позовні вимоги залишено без задоволення. Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що з 2012 року [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, який перебуває на спрощеній системі оподаткування. Місцем реєстрації та здійснення підприємницької діяльності є місто Донецьк. З 11.07.2014 р. позивач, у зв`язку із проведенням АТО, переїхав; до м. Харкова, 14.04.2017 р. набув статусу внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 14.04.2017 р. № 6328012667. Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 21.04.2017 р. [PERSON] припинив здійснення підприємницької діяльності, а з 04.05.2017 р. підприємницька діяльність позивача була поновлена. Як стверджує позивач в позовній заяві, 18.01.2019 р. він під час зустрічі з працівником податкового органу, дізнався про недоїмку по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове пенсійне страхування в розмірі 27261,08 грн. за період з 11.07.2014 р. по 21.04.2017 р., яку в подальшому було сплачено позивачем. Однак, 28.01.2019 р. [PERSON] , вважаючи, що звільнений від сплати ЄСВ у зв`язку із тим, що за вказаний період, в який сформувалася недоїмка, він здійснював підприємницьку діяльність у місці проведення АТО, звернувся з заявою до податкового органу, в якій просив повернути помилково перераховану недоїмку з ЄСВ в сумі 27261,08 грн. З наданих відповідачем документів, встановлено, що Головне управління ДФС у Харківській області листом від 21.03.2019 № 7165/ФОП/20-40-58-06-20 повідомило заявника, що його вимога про повернення коштів не підлягає задоволенню, з огляду на те, що заявником не надавалась до податкового органу заява про звільнення від сплати єдиного соціального внеску. З огляду на вищевказане, позивач 15.01.2021 р. подав до Державної податкової служби України скаргу, в якій наполягав на поверненні помилково сплачених коштів у сумі 27261,08 грн. Державна податкова служба України листом від 16.02.2021 № 3612/6/99-10-04-03-01 проінформувала скаржника, що наразі ним погашена заборгованість зі сплати з ЄСВ, також, вказала, що відповідно до даних податкового органу, у [PERSON] відсутні надмірно сплачені кошти по податковим зобов`язанням. Вважаючи таку бездіяльність податкового органу протиправною, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами. Залишаючи без задоволення позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що сума за єдиний соціальний внесок в розмірі 27261,08 грн не є помилково сплаченою, а отже не підлягає поверненню. Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції передчасним, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі -Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. З приписами ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю. Положеннями абз. 1, 3, 4 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. У відзиві на позовну заяву відповідач по справі послався на те, що на дату припинення підприємницької діяльності згідно з даними ІТС «Податковий блок» по ФОП [PERSON] відсутня була заборгованість зі сплати єдиного внеску. Також відповідач послався на те, що 28.01.2019 за вх. № 11760/ФОП позивачем, на ім`я начальника Східного управління ГУ ДФС у Харківській області було подано заяву про незгоду з погашенням заборгованості ЄСВ і перегляд особового рахунку, а не заяву про повернення помилково сплачених коштів, на що ФОП [PERSON] було надано відповідь від 21.03.2019 р. яку направлено листом № 7165/ФОП/20-40-58-06-20. Також, у відзиві на позовну заяву відповідач послався на те, що відповідно до інтегрованої картки платника податку [PERSON] , борг за період з 11.07.2014 по 21.04.2017 складає в сумі 15007,37 грн, а саме з: борг за 2-4 кв. 2024 року (слід розміти 2014 року) - в сумі 3807,85 грн; борг за 2015 рік - в сумі 5297,88 грн; борг за 2016 рік - в сумі 3801,64 грн; борг за 1 кв.2017 року- в сумі 2112,00 грн. Проаналізувавши інтегровану картку платника податку [PERSON] станом на 01.01.2019 р. за платежем (КБК 71040000) «Єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб які проводять незалежну професійну діяльність обліковується заборгованість у сумі 25622,96 грн., яка виникла за період з 20.07.2015 р. по 19.10.2018 роки. 08.01.2019 р. платником сплачено 819,06 грн та 18.01.2019 року сплачено 27261,08 грн., яка пішла на погашення заборгованості за період з 20.07.2015 по 19.10.2018 - в сумі 25622,96 грн, за 4 кв. 2018 року - 2457,18 грн. В інтегрованій картці платника податку за кодом бюджетної класифікації 7104000 довідково нарахована штрафна санкція за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 22.04.2014 р. по 19.10.2018 р. в сумі - 35812,30 грн. Також податковий орган послався на те, що згідно з даними інформаційної системи ІТС «Податковий блок» ФОП [PERSON] декларації про майновий стан та доходи за період з 2014 - 2017 років до контролюючого органу не подавав. За період 2017 року надавались податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця: 01.08.2017 за 1 півріччя 2017 з сумою доходу - 1656,22 грн; за 3 квартали 2017 з сумою доходу - 2504,57 грн; за 2017 з сумою доходу 3024,95 гривень. Суми єдиного податку згідно податкових декларацій сплачено повному обсязі. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиної внеску за 2014-2016 не надано. Відповідач також вказав, що до контролюючого органу надано звіт від 22.01.2018 про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 (травень - грудень) надано з сумою нарахування єдиного внеску 5632,00 грн. Виходячи з вищевикладеного, відповідач вважає, що сплачені кошти ФО-П [PERSON] 18.01.2019 в сумі 27261,08 грн., поверненню не підлягають. При цьому, податковий орган послався на те, що відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вони пішли на погашення заборгованості виникнення податкових зобов`язань. Щодо наведених податковим органом обставин, колегія суддів зазначає наступне. Процедуру повернення платникам, на яких згідно із Законом № 2464-VI покладено обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску врегульовано Порядком зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 № 6, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.02.2016 за № 193/28323 (далі Порядок № 6), який діяв на момент подання [PERSON] заяви до податкового органу. Пунктом 3 Порядку № 6 регламентовано, що помилково сплачені суми єдиного внеску - суми коштів, які на певну дату зараховані на невідповідний рахунок 3719 та/або сплачені з рахунку неналежного платника. Відповідно до пункту 5 Порядку № 6 повернення коштів здійснюється у випадках: 1) надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719; 2) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719; 3) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету; 4) помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних, (фінансових) санкцій та пені, передбачених Податковим кодексом України, на рахунок 3719. Пунктами 6, 7 та 8 Порядку № 6 передбачено, що повернення коштів здійснюються на підставі заяви платника про таке повернення. У випадках, передбачених підпунктами 1, 2 та 4 пункту 5 цього Порядку, заява подається до органу доходів і зборів, на рахунок якого сплачено кошти, за формою, визначеною у додатку 1 до цього Порядку. У разі надходження заяви про повернення коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у строк не більше ніж десять робочих днів з дати реєстрації заяви проводить перевірку наданої платником інформації. Заява залишається без задоволення у таких випадках: невідповідність заяви формі, визначеній у додатку 1 до цього Порядку; недостовірність викладеної у заяві платника інформації; подання заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску; наявність у платника заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій. У разі відмови в задоволенні заяви про повернення коштів з рахунку 3719 платнику єдиного внеску підрозділом органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, надається повідомлення за підписом посадової особи із зазначенням причин відмови. У разі задоволення заяви про повернення коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, передає заяву з відміткою про підтвердження повернення коштів до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення обліку платежів та складання звітності. Підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення обліку платежів та складання звітності, у строк не більше ніж три робочих дні з дня отримання заяви з відміткою про підтвердження повернення коштів на підставі даних інформаційної системи готує висновок за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку (далі висновок) та два примірники Реєстру висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску (далі - Реєстр висновків) за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку. Висновки реєструються в журналі обліку висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску за формою згідно з додатком 4 до цього Порядку та протягом одного робочого дня від дати їх реєстрації разом з примірником Реєстру висновків передаються до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку. На підставі висновку та у строк не пізніше ніж три робочих дні з дня його реєстрації підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, нижчого рівня оформлює розрахунковий документ на повернення коштів з рахунку 3719, на який їх було сплачено, та направляє його відповідному управлінню (відділенню) Державної казначейської служби України у районі, районі у місті, місті обласного, республіканського значення (далі - управління (відділення) Казначейства). Управління (відділення) Казначейства на підставі розрахункового документа органу доходів і зборів нижчого рівня перераховує кошти за рахунок поточних надходжень за день з відповідного рахунку 3719 на рахунок платника, зазначений у заяві, відкритий у банку або органі Казначейства. Таким чином, з наведених вимог Порядку № 6 вбачається, що органи доходів і зборів не наділені повноваженнями на повернення помилкового сплаченого єдиного внеску. Проте, контролюючий орган, після надходження відповідної заяви платника, зобов`язаний у строк, встановлений Порядком, сформувати та подати до управління (відділення) Державної казначейської служби України висновок за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку. Разом з тим, передумовою вчинення податковим органом цих дій є визнання відповідних коштів помилково або надміру сплаченими. Дослідивши матеріали справи в сукупності із нормами чинного податкового законодавства, суд дійшов наступного висновку. Так, зі змісту позовної заяви судом встановлено, що 18.01.2019 р. позивач під час зустрічі з працівником податкового органу, дізнався про недоїмку по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове пенсійне страхування в розмірі 27261,08 грн. за період з 11.07.2014 р. по 21.04.2017 р., яку в подальшому було сплачено позивачем. В свою чергу, 28.01.2019 р. [PERSON] , вважаючи, що звільнений від сплати ЄСВ у зв`язку із тим, що за вказаний період, в який сформувалася недоїмка, він здійснював підприємницьку діяльність у місці проведення АТО, звернувся з заявою до податкового органу, в якій просив переглянути особовий рахунок по ЄСВ ФОП [PERSON] за період з 14.04.2014 р. по 24.04.2017 р., а також повернути помилково перераховану недоїмку з ЄСВ в сумі 27261,08 грн. В свою чергу, зі змісту листа ГУ ДФС України у Харківській області № 7165/ФОП/20-40-58-06-20 від 21.03.2019 р. вбачається, що податковим органом розглянута заява від 28.01.2019 р. щодо списання штрафних санкцій, які нараховані на податковий борг по єдиному внеску та штрафів за несвоєчасне подання податкової звітності з ЄСВ, але із вказано листа-відповіді не вбачається, що податковим органом розглядалося питання щодо повернення помилково перерахованої недоїмки з ЄСВ в сумі 27261,08 грн. та було прийняте відповідне рішення (повідомлення), як цього вимагали приписи Порядку № 6. Посилання суду першої інстанції на те, що всупереч Порядку № 435, позивачем не доведено, що сплачені суми єдиного внеску є надмірно або помилково сплаченими, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки приписи зазначеного Порядку № 435 від 14.04.2015 р., регулюють питання формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. В свою чергу, дії податкового органу при отримання заяви про повернення надміру або помилко сплачених коштів регламентовані приписами Порядку № 6, де зокрема визначено, що у разі надходження заяви про повернення коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у строк не більше ніж десять робочих днів з дати реєстрації заяви проводить перевірку наданої платником інформації. Цим Порядком також визначено, що податковий орган наділений повноваженнями залишити подану заяву без задоволення у випадках: невідповідності заяви формі, визначеній у додатку 1 до цього Порядку; недостовірності викладеної у заяві платника інформації; подання заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску; наявності у платника заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій. При цьому, передумовою вчинення податковим органом цих дій є встановлення ним відповідності чи невідповідності цих коштів помилково або надміру сплаченими. Податковим органом у цій справі зазначеної процедури дотримано не було та фактично питання щодо повернення помилково сплачених коштів взагалі не вирішено. Посилання податкового органу на наявність у позивача недоїмки (боргу) за період з 11.07.2014 р. по 21.04.2017 р. є передчасними, оскільки відповідач сам у відзиві на позовну заяву вказував про те, що на дату припинення підприємницької діяльності (21.04.2017 р.) за даними ІТС «Податковий блок» у ФОП [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати єдиного внеску. Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, відповідач по справі на вимогу суду надав документи щодо сплати позивачем сум до державного бюджету з ЄСВ за період з 31.12.2015 року по 31.10.2019 р. (а.с. 129-136), з яких судом не встановлено наявності недоїмки у сумі 27261,08 грн., оскільки надані документи не містять відомостей, зокрема, за період з 11.07.2014 р. по 21.04.2017 р. Крім того, позивач посилався на те, що станом на 2017 рік у нього були наявні два електронних кабінети обліку у м. Донецьк та у м. Харків і дані цих двох електронних кабінетів різняться. Так, у позивача за 2017 рік за обліком в м. Донецьк взагалі оплат за ЄСВ не обліковується (скріншот екрану електронного кабінету доданий представником позивача до суду апеляційної інстанції). В свою чергу, у позивача за 2017 рік за обліком в м. Харків було сплачено 5783,00 грн. з надмірно сплаченими сумами в розмірі 1559,00 грн. (скріншот екрану електронного кабінету доданий представником позивача до суду апеляційної інстанції). Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Так, у п. 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9). Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Оскільки відповідачем у справі не було належним чином розглянуто заяву позивача в частині вирішення питання про повернення помилково сплачених коштів, відповідачем у справі не надано належних доказів щодо наявності у позивача недоїмки (боргу) по ЄСВ, а надані сторонами до матеріалів справи докази містять розбіжності, колегія суддів дійшла до висновку, що в межах спірних правовідносин права позивача підлягають відновленню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у неналежному розгляді заяви [PERSON] від 28.01.2019 р. про повернення з Державного бюджету України [PERSON] суми надмірно сплачених платежів до бюджету у розмірі 27261,08 грн. та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву [PERSON] від 28.01.2019 р. про повернення з Державного бюджету України [PERSON] суми надмірно сплачених платежів до бюджету у розмірі 27261,08 грн., у зв`язку недотриманням податковим органом вимог Порядку № 6. Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі цього, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Судові витрати підлягають розподілу пропорційно до частини задоволених позовних вимог, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 139 КАС України.

Результат розгляду: partial