Рішення адміністративного суду від 2022-10-05 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся у суд з позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради (далі - відповідач, УДАБК Черкаської міської ради) про визнання протиправними та скасування протоколу №9 про адміністративне правопорушення від 26.08.2021, припису №13 про усунення порушень від 26.08.2021 та постанови №13 від 25.10.2021. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувані рішення є протиправними, оскільки при здійсненні прибудови до будинку у вигляді тераси жодних будівельних норм ним порушено не було, а сама перевірка ініційована його сусідкою через неприязні стосунки. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.05.2022 позов задоволено. Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Свою позицію обґрунтовує тим, що оскаржувані рішення прийняті (складені) у відповідності до вимог законодавства та у зв`язку із встановленим фактом порушень з боку позивача законодавства у сфері містобудівної діяльності. У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні. Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункта 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині, з таких підстав. Судом установлено, що [PERSON] в 2019-2020 роках здійснив будівництво та ввів в експлуатацію житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . 12.10.2020 УДАБК Черкаської міської ради зареєструвало декларацію про готовність до експлуатації об`єкта. На підставі листа Управління інспектування Черкаської міської ради від 20.07.2021 №241-22-30 та направлення №38 від 11.08.2021 відповідачем у період з 11.08.2021 по 26.08.2021 проведено позаплановий захід державного нагляду щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об`єкті «Будівництво будинку по [ADDRESS] », за результатами якої складено акт від 26.08.2021 №38 (далі - Акт перевірки). Указаним Актом встановлено, що за вказаною адресою позивачем в 2020-2021 роках проведені будівельні роботи по прибудові Г-подібної форми розміром: шириною зі сторони одного фасаду 3,2 м та з іншого 1 м, а також довжиною зі сторони одного фасаду 6,8 та з іншого 7,18, чим змінено відстань від сусіднього житлового будинку до 5,9 м, що є порушенням п. 15.2.2 ДБН Б.2.2-12:2019. 26.08.2021 відповідачем винесений припис №13 щодо усунення виявлених порушень до 26.09.2021. Також 26.08.2021 відносно позивача складено протокол №9 про адміністративне правопорушення. 25.10.2021 на підставі вказаних вище акту, припису та протоколу УДАБК Черкаської міської ради прийнято постанову №13 у справі про адміністративне правопорушення, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96 Кодекс України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) у вигляді штрафу в розмірі 935,00 грн. Не погоджуючись із вказаними протоколом, приписом, постановою та вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правильність процедури здійснення замірів, водночас на момент здійснення перевірки будинок був уведений в експлуатацію, а в період з 13.01.2020 по 24.01.2020 відповідачем проведено планову перевірку спірного об`єкта позивача щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, за результатами якої жодних порушень не виявлено. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного. Правові та організаційні засади здійснення архітектурної діяльності встановлені Законом України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 №687-XIV (далі - Закон №687-XIV), який спрямований на формування сприятливого життєвого середовища, досягнення естетичної виразності, економічної доцільності і надійності будинків, споруд та їх комплексів. Згідно з абз.абз. 2-4 ч. 1 ст. 1, ч.ч. 1, 2 ст. 10, ч. 1 ст. 13 Закону №687-XIV архітектурна діяльність - діяльність по створенню об`єктів архітектури, яка включає творчий процес пошуку архітектурного рішення та його втілення, координацію дій учасників розроблення всіх складових частин проектів з планування забудови і благоустрою територій, будівництва (нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту) будівель і споруд, здійснення архітектурно-будівельного контролю і авторського нагляду за їх будівництвом, а також здійснення науково-дослідної та викладацької роботи у цій сфері; об`єкти архітектурної діяльності (об`єкти архітектури) - будинки і споруди житлово-цивільного, комунального, промислового та іншого призначення, їх комплекси, об`єкти благоустрою, садово-паркової та ландшафтної архітектури, монументального і монументально-декоративного мистецтва, території (частини територій) адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів; суб`єкти архітектурної діяльності - архітектори, інші особи, які беруть участь у підготовці і розробленні містобудівної документації, проектної документації для будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будинків і споруд, благоустрою, ландшафтних та садово-паркових об`єктів, науково-дослідній і викладацькій роботі, замовники проектів та будівництва об`єктів архітектури, підрядники на виконання проектних і будівельних робіт, виробники будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, власники і користувачі об`єктів архітектури, а також органи влади, що реалізують свої повноваження у сфері містобудування; Для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені статтею 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». До уповноважених органів містобудування та архітектури належать: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архітектури; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань архітектури; структурні підрозділи обласних, районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань архітектури; виконавчі органи сільських, селищних, міських рад з питань архітектури. Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI (далі - Закон №3038-VI), який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Відповідно до ст. 6 Закону №3038-VI управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування. До уповноважених органів містобудування та архітектури належать органи, визначені у ст. 13 Закону №687-XIV. До органів державного архітектурно-будівельного контролю належать: 1) структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; 2) виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад. Органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Згідно із ч.ч. 1 - 3 ст. 41 Закону №3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про адміністративні правопорушення та справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності. Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема: - складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; - у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт. З оскаржуваних припису та постанови вбачається, що вони прийняті у зв`язку із виявленим порушенням з боку позивача вимог п. 15.2.2 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», відповідно до якого протипожежні відстані між житловими, громадськими, адміністративно-побутовими будинками промислових підприємств, гаражами слід приймати за таблицею 15.2 (чисельник). Протипожежна відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами на суміжних ділянках приймається згідно з таблицею 6.7 «Допустимі відставні від житлових будинків до господарських будівель і споруд», але не менше протипожежних вимог даних норм. В умовах забудови, що склалася, протипожежні відстані між житловими будинками та від житлових будинків до будівель і споруд іншого призначення слід визначати згідно з протипожежними вимогами даних норм, наведеними у таблиці 15.2. Протипожежні відстані від житлових, громадських, адміністративно-побутових будинків промислових підприємств, гаражів до виробничих, складських, сільськогосподарських будинків і споруд слід приймати за таблицею 15.2 (знаменник). Згідно з таблицею 15.2 «Протипожежні відстані між житловими, громадськими, адміністративно-побутовими будинками промислових підприємств, гаражами, а також до виробничих будинків, сільськогосподарських будівель і споруд» Ступінь вогнестійкості будинкуВідстані при ступені вогнестійкості будинків, м І, IIIIIІІІа, ІІІб, IV, IVа, V I, II6/98/910/12 III8/98/1210/15 ІІІа, ІІІб, IV, IVа, V10/1210/1515/18 Відповідач стверджує, що в межах спірних правовідносин відстань між будинком позивача та сусіднім будинком має становити 8 м, проте згідно із замірами під час перевірки така становить 5,9 м. Апеляційний суд критично сприймає вказані доводи, оскільки відповідачем, у порушення вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не надано належних та достатніх доказів того, що протипожежна відстань між будинком позивача та сусіднім будинком має становити саме 8 м, а саме, відомостей щоодо належності будівель відповідному ступеню вогнестійкості. Крім того колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 15.2.1 ДБН Б.2.2-12:2019 протипожежні відстані між будинками і спорудами приймаються у світлі між зовнішніми стінами або іншими конструкціями. За наявності конструкцій будинків і споруд, виготовлених із горючих матеріалів, що виступають більше ніж на 1 м за площину фасаду, слід приймати відстань між цими конструкціями та іншим будинком. З наявної в матеріалах справи схеми визначення відстані між будинками позивача та сусіднім убачається, що найменшу відстань між ними 6,54 м зменшено на 0,64 м (ширина козирька сусіднього будинка). Однак, такий висновок органу контролю апеляційний суд уважає необґрунтованим, оскільки конструкція козирька не виступає більше ніж на 1 м за площину фасаду. Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо недоведення відповідачем правильності процедури здійснення замірів, а тому оскаржувані припис та постанова є протиправними та підлягають скасуванню. Разом з тим апеляційний суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування протоколу №9 від 26.08.2021, оскільки метою його складання є лише фіксація факту правопорушення, останній не тягне за собою виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків позивача, адже лише передує прийняттю акту індивідуальної дії (постанови у справі про адміністративне правопорушення, припису), який породжує відповідні правові наслідки та безпосередньо підлягає оскарженню у встановленому процесуальним законодавством порядку. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого суду потрібно скасувати в частині визнання протиправним та скасування протоколу №9 про адміністративне правопорушення від 26.08.2021, у задоволенні позову в цій частині відмовити, в решті рішення місцевого суду залишити без змін. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і ухвалити нове судове рішення. За змістом ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що зумовило неправильне вирішення справи в частині.

Результат розгляду: partial