Рішення адміністративного суду від 2023-08-24 00:00:00+03

Позивач, [PERSON] , звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовною заявою, в якій просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 6025587 від 15.10.2022 р., складену інспектором взводу № 1 роти № 2 Батальйону патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київський області Виноград Вікторією Миколаївною, про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15.10.2022 р. інспектором взводу № 1 роти № 2 Батальйону патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області Виноград В.М. складено постанову серії ЕАР № 6025587 відносно [PERSON] про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, за перевищення встановленого обмеження руху в населеному пункті (рухався зі швидкістю 89 км/год.) та накладено штраф у розмірі 340 гривень. Вважає цю постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки у встановлений час [PERSON] не керував транспортним засобом, не був у м. Бориспіль, а правопорушення вчинила зовсім інша особа - [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що штраф було сплачено його дружиною - [PERSON] з її банківської картки онлайн, за реквізитами, які були зазначені в постанові. Проте, оскаржувану постанову було складено не на [PERSON] , а на позивача, бо його дружина випадково надала працівникам поліції не те посвідчення водія. Зазначає, що позивач не був обізнаний з оскаржуваною постановою, правил дорожнього руху не порушував і штраф не сплачував. Дізнався про оскаржувану постанову і фактично з нею ознайомився після отримання відповіді Батальйону патрульної поліції у м. Борисполі УПП у Київській області за вих. № 30аз/41/40/2/02-2023 від 23.05.2023р. на адвокатський запит. Також посилається на те, що Постанова не містить жодних доказів або відомостей щодо перевищення швидкості руху на 39 км./год і ці докази не містяться в постанові: У розділі 7 «До постанови додаються» відсутня інформація або посилання про будь-які докази, якими обґрунтовується думка працівника поліції про вчинення цього правопорушення (наприклад фото або відео-докази, роздруківка з приладу «TruCam»). Ці докази витребувані представником позивача, які надані на адвокатський запит. Однак, відео-запис подій і роздруківка «TruCam» не підтверджує, що за кермом був позивач і міститься лише силует чоловіка за кермом та силует жінки на передньому пасажирському сидінні. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.06.2023 року по справі № 639/2590/23 в задоволенні позовних вимог відмовлено. Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав. За правилами ч. 1 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - \~КАС України), адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Представник позивача та відповідач повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи засобами електронного зв`язку, про що свідчать довідки про доставку електронних листів в підсистемі «Електронний суд». Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови серії ЕАР № 6025587 від 15.10.2022 року, інспектором БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області лейтенантом поліції Виноград В.М. притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП [PERSON] , [INFO] , на якого накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. В тексті постанови зазначені обставини правопорушення, а саме, що 15.10.2022 року о 09:23 год. в м. Бориспідь вул. Київський шлях, 137 водій керуючи транспортним засобом, рухався зі швидкістю 89 км/год, перевищивши встановлене обмеження швидкості в населеному пункті більше ніж на 39 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Замір швидкості здійснено приладом TruCam ТС008343. В оскаржуваній постанові є підпис особи, яку притягнуто до відповідальності про роз`яснення йому прав за ст.268 КУпАП строку оскарження за ст.289 КУпАП та отримання постанови. (а.с. 17). Не погодившись з винесеною постановою, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем не спростовано того факту, що він керував транспортним засобом. Звертаючись до суду, [PERSON] не додав до адміністративного позову належних та допустимих доказів в підтвердження своїх доводів. Як зазначено позивачем, він є працівником правоохоронних органів працівником поліції, тому суд вважав, що належним підтвердженням того, що позивач на час винесення оскаржуваної постанови перебував в межах Харківського гарнізону, є офіційний документ з місця роботи, який підтверджує його перебування на робочому місці або виконання покладених на нього службових обов`язків певний час, але відповідних документів ним не надано та як зазначено позивачем він не звертався до керівництва з цією вимогою. Також суд зазначив, що посилання на те, що постанова не містить доказів фіксації вчиненого правопорушення, що відповідно до законодавства та правового висновку Верховного Суду не доводить наявність вчиненого правопорушення та вини водія є безпідставними, оскільки, як зазначено представником позивача, вони не оспорюють сам факт перевищення швидкості, так як це порушення дійсно було, але воно вчинено іншою особою. Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Пунктом 11 частини першої статті 23 цього Закону унормовано, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1, 1.9 Правил). Пунктом 1.3 ПДР України, передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Відповідно до п. 12.1 Правил дорожнього руху від 10.10.2001 № 1306, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Згідно з п. 12.4 Правил дорожнього руху від 10.10.2001 № 1306, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів. Згідно зі ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Положеннями ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності,

Результат розгляду: granted