Рішення адміністративного суду від 2023-05-17 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини [NUMBER] , в якому просить суд: - визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, враховуючи базовий місяць, який використовувався у січні 2016 року; - зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01 січня 2008 року, з урахуванням вже виплаченої суми. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] , яка перебуває на всіх видах забезпечення у військовій частині [NUMBER] . На час звільнення з військової служби, стверджує позивач, з ним не було проведено повний розрахунок. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25.02.2021 у справі №580/95/21 зобов`язано військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018. Військова частина [NUMBER] на виконання вказаного рішення суду 13.04.2021 нарахувала та виплатила індексацію доходів за вказаний вище період у розмірі 4 413,50 грн. Позивач вважає, що відповідач помилково при нарахуванні та виплаті індексації застосував базовий місяць січень 2016 року. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 включно із застосуванням базового місяця - "січень 2008 року", позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13 липня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та не виплати [PERSON] за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням базового місяця - "січень 2008 року". Зобов`язано військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням базового місяця - "січень 2008 року". В решті позовних вимог відмовлено. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, 06.03.2023 Військовою частиною [NUMBER] подано апеляційну скаргу, мотивовану тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Повідомляє про наявність судового рішення у справі №580/95/21, у якій позивачем заявлялись аналогічні позовні вимоги, та за результатами вказаної справи встановлено базовий місяць для нарахування його індексації грошового забезпечення - січень 2016 року. Відтак, відповідач акцентує увагу на недотриманні судом першої інстанції ч.1,2 статті 255 КАС України та ч.4 ст.78 КАС України; просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким провадження у справі закрити. Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Військової частини [NUMBER] та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження. Позивачем відзиву на апеляційну скаргу подано не було, що не перешкоджає подальшому розгляду справи. Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено колегією суддів апеляційного суду, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду у справі № 580/95/21 від 25.02.2021, яке переглядалось судом апеляційної інстанції та залишено без змін 30.06.2021, визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення [PERSON] за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року. Зобов`язано військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] відповідно до законодавства індексацію грошового забезпечення за період 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року. Вказаним рішення встановлено, що базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивачу є січень 2016 року, а не 01.01.2008 року. На виконання вказаного рішення суду, 13.04.2021 року Військова частина [NUMBER] нарахувала та виплатила [PERSON] індексацію доходів за вказаний вище період у розмірі 4 413,50 грн, застосувавши базовий місяць - січень 2016 року. Не погоджуючись із таким виконанням судового рішення у справі №580/95/21 та вважаючи протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 включно із застосуванням базового місяця - "січень 2008 року", позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням базового місяця - "січень 2008 року", відтак наведене стало підставою для задоволення позовних вимог частково. З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Згідно ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Положеннями ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо. Крім того, приписами ч. 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. У постанові від 29.07.2021 у справі № 460/350/19 Верховний Суд підкреслив, що процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі №816/2016/17, постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15, від 22.08.2019 у справі №522/10140/17, від 23.09.2020 року у справі №760/3142/17 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими для застосування судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи. Таким чином, колегія суддів висновує, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а. Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то йому слід звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не ініціювати подання нового адміністративного позову. Як встановлено судом та підтверджено відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, позивачем заявлялись позовні вимоги до відповідача в рамках справи № 580/95/21, а саме: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення з позивачем остаточного розрахунку у день виключення зі списків особового складу військової частини; визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008. Даний спір було вирішено шляхом зобов`язання Військової частини [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] відповідно до законодавства індексацію грошового забезпечення за період 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року. Згідно з мотивувальною частиною рішення суду у справі № 580/95/21, базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивачу суд визначив січень 2016 року. На виконання вказаного рішення, відповідачем було нараховано та виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 включно із застосуванням базового місяця - січень 2016 року. Натомість, позивач, не погоджуючись із виконанням рішення суду у справі №580/95/21, яке набрало законної сили 30.06.2021, а отже є обов`язковим для виконання, ініціював подання нового адміністративного позову (№580/1189/22) з наступними вимогами: визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, враховуючи базовий місяць, який використовувався у січні 2016 року; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01 січня 2008 року, з урахуванням вже виплаченої суми. Таким чином, позивач не згоден із виплатою йому індексації із застосуванням базового місяця - січень 2016 року, встановленого йому судовим рішенням № 580/95/21, яке набрало законної сили 30.06.2021. Однак, той факт, що позивач вважає неправильним спосіб виконання відповідачем судового рішення у справі № 580/95/21 не свідчить про те, що між даними сторонами виник новий спір. Як вбачається з матеріалів справи, фактично спір виник між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що й у справі №580/95/21, але на стадії виконання рішення суду під час його практичної реалізації. Отже, хоча позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову, зокрема, про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду, і зобов`язання вчинити дії з його виконання, проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, що, в силу вже згаданих приписів ст. ст. 382, 383 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Тож, вимоги, з-поміж інших, про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17. Відтак, звернувшись з новим позовом у цій справі у відповідній частині позовних вимог, позивач обрав неправильний спосіб захисту. Крім того, колегія суддів також акцентує увагу на тому, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, суперечить статті 129-1 Конституції України. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 355/1648/15-а, від 21.11. 2019 у справі №802/1933/18-а. З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні цієї справи неповно встановлено обставини справи, межі позовних вимог, предмет спору та підстави позову і порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Отже, колегія суддів вважає, що оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого фактичного предмету спору і між тими самим сторонами, то наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, що помилково було залишено поза увагою суду першої інстанції.. Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про часткове задоволених позовних вимог. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. З урахування наведеного вище обґрунтування рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі. Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення; скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково. Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановленні рішення порушено норми матеріального і процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду скасувати, провадження у справі - закрити.

Результат розгляду: partial