Рішення адміністративного суду від 2022-04-13 00:00:00+03

\~ \~ \~ \~ Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, яку винесено 26 червня 2020 року інспектором роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Євстаф`євим В.В. за ознаками правопорушення, що передбачене ст. 122 ч. 2 КупАП. В обґрунтування вимог в заяві зазначив, що оскаржувана постанова містить висновки про те, що о 17 годині 43 хвилини 26 червня 2020 року позивач під час руху за кермом транспортного засобу біля будинку № 20 по проспекту Соборному в м. Запоріжжі, який має дві смуги руху в одному напрямку, здійснив виїзд на трамвайні колії попутного напрямку для випередження транспортних засобів, що рухалися попутно, порушивши вимоги п. 11.8. «Правил дорожнього руху України». Вважає, що висновок інспектора не ґрунтується на фактичному вчиненні ним правопорушення, оскільки він рухався відповідно до правил безпеки руху, на трамвайні колії не виїжджав, в спростування чого тричі вимагав від інспектора надання фактичних даних в обґрунтування висунутого проти нього обвинувачення. Його клопотання під час розгляду справи не було задоволено, а 10 липня 2020 року він отримав копію постанови від 26.06.2020 року про накладення на нього штрафу в сумі 425 грн. за вчинення правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, при цьому він не був повідомлений про розгляд справи. Вважає, що дії інспектора є такими, що не ґрунтуються на положеннях статей 258, 276, 268, 283 КУпАП, які у своєму взаємозв`язку регламентують процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності з дотриманням гарантованих прав осіб, що є суб`єктом переслідування. Будучи позбавленим права взяти участь в розгляді справи, він не зміг надати фактичні дані в обґрунтування своєї позиції, між тим висунете проти нього обвинувачення не має під собою жодного доказу, тобто носить суто декларативний характер. У зв`язку з викладеним накладення на нього стягнення є незаконним, наслідком чого має стати скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ознаками ч. 1. ст. 122 КУпАП. Зазначену постанову позивач отримав лише 10 липня 2020 року, а вже 5 серпня 2020 року звернувся до суду з цим позовом, при цьому позовну заяву подано під час дії продовжених у відповідності до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року процесуальних строків, тому просить визнати поважною причину пропуску строку подання заяви та поновити цей строк. Позивач до суду не з`явився, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у його відсутність, а також прохання про задоволення позову, що у відповідності до ч. 3 ст. 194 КАС України не є перешкодою для вирішення справи без участі позивача. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився, відзиву на позов, заяви про проведення судового засідання у його відсутність не надав. Вказані обставини згідно із п. 2 ч. 3 ст. 205 КАС є підставою для проведення судового розгляду без участі відповідача. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Вирішуючи питання про поновлення строку, суд виходить з того, що перебіг строку звернення за захистом порушеного права розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. І так як позивач отримав копію оскаржуваної постанови лише 10 липня 2020 року, а вже 5 серпня 2020 року, тобто протягом дії процесуальних строків, встановлених законодавством, звернувся до суду з цим позовом, пропуск строку його звернення до суду підлягає поновленню. Судом встановлено, що 26 червня 2020 року інспектором роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Євстаф`євим В.В. відносно позивача винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 2 КУпАП за ознаками порушення правил розташування транспортних засобів на проїзній частині. Фактичні обставини вчинення правопорушення встановлюються на підставі фактичних даних, коло яких передбачено статтею 251 КУпАП. Диспозицією частини другої статті 122 КУпАП, за якою кваліфіковано дії [PERSON] , передбачено порушення правил розташування транспортних засобів на проїзній частині. Заявляючи про протиправність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач посилається лише на порушення поліцейським порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та відсутність у автора постанови права розглядати справу на місці зупинки транспортного засобу. Суд не може погодитися з зазначеними доводами, виходячи з такого. Статтею 276 КУпАП внормовано місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, яким за загальним правилом у відповідності до ч. 1 ст. 276 КУпАП є місце вчинення. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення N 5-рп/2015 від 26.05.2015 року визначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Наведені положення статті 276 КУпАП розповсюджуються на випадки розгляду справи про адміністративне правопорушення на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, складеного уповноваженою посадовою особою. Разом з тим статтею 258 КУпАП встановлено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, і до них, за змістом частини другої вказаної статті відносяться випадки вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесений до компетенції Національної поліції. Главою 17 КУпАП внормовано підвідомчість справ про адміністративні правопорушення, а статтею 222 КУпАП визначено справи про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до компетенції органів Національної поліції і серед яких передбачено справи за ознаками частини другої статті 122 КУпАП. Таким чином, суддя констатує, що розгляд справ за ознаками ч. 2 ст. 122 КУпАП віднесений до компетенції органів Національної поліції. За змістом частини 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. З системного аналізу наведених положень законодавства про адміністративні правопорушення випливає, що у випадках притягнення особи до адміністративної відповідальності за правопорушення, розгляд яких віднесений до компетенції органів Національної поліції, в тому числі справ за ознаками ч. 2 ст. 122 КУпАП, посадовими особами на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення Таким чином доводи позову про безпідставне притягнення до відповідальності на місці зупинки транспортного засобу суд до уваги не приймає, так як право уповноважених осіб патрульної поліції розглядати справи, в тому числі за ознаками частини 2 ст. 122 КУпАП, на місці зупинки транспортних засобів прямо витікає із змісту ч. 4 ст. 258 КУпАП, тому в цій частині поліцейський діяв цілком правомірно. Інших доводів щодо неправомірності прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення позов не містить. В силу ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а за змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясовувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Не вбачаючи підстав для констатації в діях посадової особи, уповноваженої на виявлення правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху, порушень законності при притягненні фізичної особи до відповідальності, суд вважає, що оскаржувану постанову винесено у відповідності до вимог законодавства, що регулює притягнення до адміністративної відповідальності за загальними правилами. Хоча в силу ст. 77 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень тягар доведення правомірності рішень, дій чи бездіяльності покладений на відповідача, проте однією з засад адміністративного судочинства є змагальність сторін, що означає обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Наголошуючи на тому, що інспектор не довів винуватості позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, позивач не надає доказів того, що ним дотримані вимоги законодавства про дорожній рух. Проте той факт, що процесуальним опонентом позивача є суб`єкт владних повноважень, не звільняє сторону від доказування в розумінні ст. 78 КАС України. Метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, що означає наявність такої передумови для захисту права, як його порушення суб`єктом владних повноважень. Суд не вбачає ознак порушення права в доводах позивача про недотримання відповідачем процедури притягнення до відповідальності, а самі доводи знаходить такими, що наповнені лише формальним змістом, що не дає підстав для їхнього використання при ухваленні рішення на користь вимог позову. У відповідності до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. При розв`язанні позовних вимог, суд у відповідності до наведеної статті вважає за можливе врахувати, що порушення правил безпеки руху, яке не є тяжким, позивач припустився, добросовісно вважаючи, що діє правомірно, суспільно небезпечних наслідків від цього не настало. У зв`язку з викладеним суд доходить висновку, що порушення, хоча формально і містить ознаки складу правопорушення, проте є малозначним, так як не посягає ні на чиї охоронювані законом права та інтереси. Бере до уваги суд і відсутність фактів притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності в минулому. Враховуючи, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є не покарання, а запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі законності та поваги до суспільних цінностей, суддя знаходить за можливе звільнити особу від накладеного на неї стягнення. За змістом ст. 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. З огляду на викладені обставини, задовольняючи позов частково, суд знаходить всі підстави для зміни постанови в частині покладення на позивача відповідальності у вигляді штрафу, вважаючи за доцільне обмежитися усним зауваженням у зв`язку із малозначністю вчиненого. Вимоги позову про стягнення судового збору та витрат з отримання правничої допомоги, на думку суду, задоволенню не підлягають, оскільки часткове задоволення позову зумовлене не неправомірними діями суб`єкта владних повноважень, який виніс оскаржуване рішення у відповідності до вимог закону, а правом суду на застосування способу судового захисту, який не витікає з незаконності оскаржуваного рішення.

Результат розгляду: partial