Рішення адміністративного суду від 2022-10-12 00:00:00+03

25.04.2019р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, із урахуванням остаточно сформульованих позовних вимог) просив стягнути з відповідача Кабінету Міністрів /КМ/ України на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 14.09.2015р. по 31.03.2019р. в розмірі 832063 грн. 68 коп. (Т.1, а.с.5-17, 77-89; Т.4, а.с.42-44). Протокольною ухвалою суду від 07.06.2022р. залучено до участі в справі у якості третіх осіб без самостійних вимог Міністерство екології та природних ресурсів України, Державну екологічну інспекцію України (Т.4, а.с.138 і на звороті). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Справа розглядалася судами різних інстанцій неодноразово (Т.2, а.с.9-16, 236-241; Т.3, а.с.190-201). Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.06.2022р. заявлений позов задоволено частково; стягнуто з КМ України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 14.09.2015р. по 31.03.2019р. в розмірі 132280 грн. 70 коп.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з КМ України на користь позивача судовий збір в сумі 1322 грн. 80 коп. (Т.4, а.с.159-164). Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржили сторони. У поданій апеляційній скарзі представник адвокат Фостяк А.Я., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах [PERSON] , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права в частині розрахунку середнього заробітку, просить апеляційний суд змінити рішення суду першої інстанції та стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 14.09.2015р. по 31.03.2019р. в розмірі 832063 грн. 68 коп., а також понесені судові витрати (Т.4, а.с.168-183). Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час розгляду справи суд повинен був дослідити структуру заробітної плати позивача та чи мало місце збільшення посадових окладів державних службовців одночасно зі зміною структури заробітної плати за вказаний період; в залежності від встановленого зробити розрахунок середнього заробітку, що є процесуальним обов`язком суду. Окрім цього, мотиви суду щодо незастосування п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р. (чинного на момент виникнення спірних правовідносинах), до спірних правовідносин не відповідають нормам матеріального права та категорично суперечать висновкам і мотивам Верховного Суду, зроблених за результатом касаційного розгляду цієї справи. При цьому, судом не враховано, що 25.04.2019р. позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом; на той час спірний п.10 вказаного Порядку був чинним. Обраний позивачем період стягнення середнього заробітку - з 14.09.2015р. по 31.03.2019р., упродовж якого п.10 зазначеного Порядку також був чинним. Пункт 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р., виключено на підставі постанови КМ України № 1213 від 09.12.2020р. Вирішуючи розглядувану справу, суд касаційної інстанції у своїй постанові від 21.12.2021р. наводив висновки щодо застосування п.10 наведеного Порядку. Отже, Верховний Суд зробив висновок щодо застосування спірного п.10 Порядку вже після виключення його на підставі постанови КМ України № 1213 від 09.12.2020р., при цьому будь-яких висновків щодо незастосування цієї норми у зв`язку із її виключенням не навів. Незастосування до спірних правовідносин п.10 вказаного Порядку погіршує становище позивача та зменшує суму середнього заробітку за період з 14.09.2015р. по 01.05.2016р. Враховуючи викладені позивачем розрахунки в їх сукупності, середній заробіток за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.09.2015р. в справі № 813/889/15 за період з 14.09.2015р. по 31.03.2019р. становить 832063 грн. 68 коп., у тому числі 13079 грн. 42 коп. - середній заробіток за період з 14.09.2015р. по 30.11.2015р.; 31508 грн. 50 коп. - середній заробіток за період з 01.12.2015р. по 30.04.2016р.; 151772 грн. 88 коп. - середній заробіток за період з 01.05.2016р. по 31.12.2016р.; 229028 грн. - середній заробіток за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р.; 302619 грн. 02 коп. - середній заробіток за період з 01.01.2018р. по 31.12.2018р.; 98056 грн. 68 коп. - середній заробіток за період з 01.01.2019р. по 31.03.2019р. В своїй апеляційній скарзі відповідач КМ України, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог (Т.4, а.с.197-207). В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що підставою часткового задоволення позовних вимог слугувало те, що саме КМ України є тим уповноваженим органом, який у разі затримки виконання рішення органу, що розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, виплачує середній заробіток у разі затримки виконання судового рішення. Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в конкретних правовідносинах саме КМ України має обов`язок щодо відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу через невиконання судового рішення, незважаючи на те, що в трудових правовідносинах позивач перебував з Державною екологічною інспекцією України. Проте, зазначений висновок суду попередньої інстанції суперечить вимогам чинного законодавства та не відповідає обставинам справи. Державна екологічна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМ України через міністра екології та природних ресурсів відповідно до Схеми спрямування і координації діяльності центральних органів виконавчої влади КМ України через відповідних членів КМ України, затв. постановою КМ України № 442 від 10.09.2014р., і забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, згідно з Положення про Державну екологічну інспекцію України, затв. Указом Президента України № 454/2011 від 13.04.2011р. Відповідно до п.10 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затв. постановою KM України № 275 від 19.03.2017р., Держекоінспекцію очолює Голова, який призначається на посаду та звільняється з посади KM України відповідно до законодавства про державну службу. Ініціатором звільнення позивача із займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов`язків виступило Міністерство екології та природних ресурсів України, яке звернулося з відповідним поданням, в особі профільного міністра, до КМ України відповідно до Порядку розгляду питань, пов`язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, затв. постановою КМ України № 298 від 11.04.2012р. З огляду на існуючу судову практику, у тому числі стосовно поновлення на посадах осіб, які були призначені Урядом, обов`язок з фактичного поновлення покладається на орган, у якому така особа працювала та безпосередньо здійснювала свої посадові обов`язки. Отже, позивач перебував у трудових правовідносинах з Державною екологічною інспекцією України (роботодавець), а не з КМ України (суб`єкт призначення). Тобто, у правовідносинах із позивачем відповідач КМ України виступав виключно як суб`єкт призначення, проте ці відносини не включали в себе нарахування заробітної плати, облік робочого часу та інших ознак перебування саме у трудових правовідносинах. Крім того, матеріали справи містять протокол розрахунку середньої заробітної плати [PERSON] , довідку про середню заробітну плату, середній заробіток за час вимушеного прогулу щодо здійснених обрахунків, які були видані саме Державною екологічною інспекцією України. Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційні скарги в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалах про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін на підтримання поданих скарг та їх взаємні заперечення, думку представника третьої особи, перевіривши матеріали справи та апеляційні скарги в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу представника адвоката Фостяка А.Я., діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах [PERSON] , належить задовольнити частково, а апеляційна скарга КМ України в межах наведених у ній доводів не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Як встановлено під час судового розгляду, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14.09.2015р. у справі № 813/889/15 позов [PERSON] задоволено; визнано протиправним розпорядження КМ України № 20-р від 21.01.2015р. «Про звільнення [PERSON] з посади Голови Державної екологічної інспекції України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків (п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України)»; визнано протиправним наказ Державної екологічної інспекції України № 17-о від 23.01.2015р. «Про звільнення [PERSON] з посади Голови Державної екологічної інспекції України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків (п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України); поновлено [PERSON] на посаді Голови Державної екологічної інспекції України з 24.01.2015p.; стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 24450 грн. 23 коп.; постанову в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 3195 грн. 63 коп. звернуто до негайного виконання (Т.1, а.с.20-31). Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2015р. апеляційні скарги КМ України, Міністерства екології та природних ресурсів України, Державної екологічної інспекції України залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14.09.2015р. в справі № 813/889/15 - без змін (Т.1, а.с.32). Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.03.2016р. касаційну скаргу Державної екологічної інспекції України задоволено частково; постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14.09.2015р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2015р. в частині позовних вимог щодо стягнення з Державної екологічної інспекції України на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції; в іншій частині рішення судів залишено без змін (Т.1, а.с.33-36). Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.06.2016р. у справі № 813/889/15 позов [PERSON] задоволено; стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 23334 грн. 91 коп. з відрахуванням обов`язкових платежів та зборів; постанову суду в частині стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 3195 грн. 63 коп. допущено до негайного виконання (Т.1, а.с.37-39). 18.09.2015р. відкрито виконавче провадження № 48791375 щодо примусового виконання вищевказаних рішень судів. У зв`язку з невиконанням боржником рішення суду 14.12.2015р. державним виконавцем винесено постанову про накладення на KM України штрафу у розмірі 680 грн. та спрямовано останньому вимогу щодо негайного виконання рішення суду (Т.1, а.с.41-42). Виконавче провадження закінчено згідно постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 12.03.2016р., при цьому органом державної виконавчої служби скеровано до правоохоронних органів подання (повідомлення) щодо притягнення винних посадових осіб до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду (Т.1, а.с.45-47). На виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 17.02.2016р. прокуратурою міста Києва 23.02.2016р. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42016100000000160 щодо невиконання службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище КМ України, Міністерства екології та природних ресурсів України, Міністерства юстиції України, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.09.2015р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України. Згідно повідомлення Солом`янського управління поліції ГУ НП в м.Києві № К-770/125/3516 від 01.03.2016р. на підставі заяви позивача від 18.02.2016р. слідчий Солом`янського управління поліції ГУ НП в м.Києві 20.02.2016р. вніс відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016100090001956 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України. На час розгляду справи рішення суду в справі № 813/889/15 в частині поновлення [PERSON] на посаді не виконано. Вважаючи, що з 14.09.2015р. позивач перебуває у вимушеному прогулі, останній звернувся до суду із розглядуваним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 14.09.2015р. по 31.03.2019р. у розмірі 832063 грн. 68 коп. Отже, предметом розглядуваного спору є вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 14.09.2015р. по 31.03.2019р. Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач КМ України є тим уповноваженим органом, який у разі затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, виплачує середній заробіток у разі затримки виконання судового рішення. Приписи ст.236 КЗпП України не зобов`язують особу, щодо якої не виконується судове рішення про поновлення, чекати фактичного поновлення, а передбачає компенсацію (грошове вираження у вигляді санкції за невиконання рішення про поновлення на посаді) з моменту виникнення на те підстав, до обраної самою особою дати. Відповідно, саме з КМ України підлягає до стягнення заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі за період з 14.09.2015р. по 31.03.2019р. Під час обчислення суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі суд врахував, що період вимушеного прогулу склав 890 робочих днів. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.06.2016р. у справі № 813/889/15 встановлено, що середньомісячний заробіток [PERSON] станом на дату звільнення становив 3195 грн. 63 коп., середньоденний 148 грн. 63 коп. Звідси, заробітна плата за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 132280 грн. 70 коп. (890 (кількість робочих днів) х 148 грн. 63 коп. (середньоденний заробіток). Щодо доводів позивача про необхідність застосування коефіцієнтів підвищення тарифних ставок і посадових окладів у відповідності до п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р., у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, то суд покликався на останню позицію суду касаційної інстанції, яка викладена у постанові від 09.06.2022р. у справі № 380/7511/20. Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу має здійснюється за процедурою/правилами, які встановлені на час застосування цього виду відповідальності. Позаяк на дату ухвалення рішення суду у цій справі Порядок № 100 не передбачає застосування коефіцієнта підвищення, а зміни, внесені згідно постанови КМ України № 1213 від 09.12.2020р., не містять застережень щодо ультраактивної дії пункту 10, який виключено згідно з цією постановою, тому підстави для застосування цього коефіцієнта під час розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу є відсутніми. Щодо посилань позивача про зміну структури заробітної плати державних службовців, то відповідно до ч.2 ст.33 Закону України № 3723-XII «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент звільнення позивача) заробітна плата державних службовців складалася з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Починаючи з 01.05.2016р. набрав чинності Закон України № 889-VIII «Про державну службу», відповідно до приписів ч.2 ст.50 якого заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; премії (у разі встановлення). Отже, вказаними Законами № 3723-ХІІ і № 889-VIII передбачено серед інших такі складові заробітної плати як доплата за ранг і надбавка за вислугу років, на котрих наголошує позивач при проведенні розрахунку, що такі не були враховані при обчисленні заробітної плати на момент звільнення позивача. Таке твердження не відповідає дійсним обставинам у справі. Посилання позивача на зміну структури заробітної плати є помилковим, оскільки надбавка за ранг та за вислугу років була передбачена вказаними Законами, а постановою КМ України № 292 від 06.04.2016р. визначено порядок обчислення їх розміру. Оскільки структура заробітної плати державного службовця у 2016 році не змінилася, тому є відсутніми підстави для застосування положень абз.7, 8 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р., на які покликається позивач при визначенні розміру середньоденного заробітку. Вирішуючи наведений спір, колегія суддів виходить з того, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, однак допустив порушення норм матеріального права, що стверджується наступним. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч.ч.1 і 2 ст.370 КАС України). Відповідно до п.3 ч.1 ст.371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно. Згідно з ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Таким чином, законодавець передбачив обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а невідкладно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Ця відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника. Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Таким чином, згідно ст.236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст.236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Стосовно стягнення саме з відповідача КМ України середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 14.09.2015р. по 31.03.2019р. колегія суддів виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» керівник та заступники керівника центрального органу виконавчої влади призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України. Згідно з до п.10 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затв. постановою КМ України № 275 від 19.04.2017р., Держекоінспекцію очолює Голова, який призначається на посаду та звільняється з посади КМ України. Відповідно до п.1 ч.2 ст.31 Закону України «Про державну службу» рішення про призначення на посаду державної служби категорії «А» приймається суб`єктом призначення, визначеним Конституцією України та законами України. Згідно п.9-2 ст.116 Конституції України КМ України призначає на посади та звільняє з посад за поданням Прем`єр-міністра України керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу КМ України. Із змісту постанови Львівського окружного адміністративного суду від 14.09.2015р. у справі № 813/889/15 слідує, що із займаної посади позивача було звільнено КМ України. Відтак, саме протиправні дії КМ України стали підставою порушення прав позивача та пред`явлення позову про стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення суду. Таким чином, з огляду на фактичні обставини справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що на підставі відповідного рішення суду у відповідача КМ України виник обов`язок щодо поновлення позивача на посаді. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі/посаді, є видання КМ України відповідного розпорядчого акту, що дає можливість позивачу приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. У свою чергу, з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що позивач на вказаній посаді не поновлений, що свідчить про затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та тягне за собою відповідальність КМ України на підставі ст.236 КЗпП України у розмірі середнього заробітку позивача за весь час затримки виконання рішення суду. Відтак, саме КМ України є тим уповноваженим органом, який у разі затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, виплачує середній заробіток у разі затримки виконання судового рішення. Приписи ст.236 КЗпП України не зобов`язують особу, щодо якої не виконується судове рішення про поновлення, чекати фактичного поновлення, а передбачає компенсацію (грошове вираження у вигляді санкції за невиконання рішення про поновлення на посаді) з моменту виникнення на те підстав, до обраної самою особою дати. Відповідно, саме з КМ України підлягає до стягнення заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі за період з 14.09.2015р. по 31.03.2019р. Щодо правильного обчислення розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 14.09.2015р. по 31.03.2019р. колегія суддів керується наступним. Постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до абз.3 п.2 цього Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з абз.7 п.2 вказаного Порядку у разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду. В силу приписів абз.8 п.2 зазначеного Порядку у разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів. Згідно із абз.1 п.10 наведеного Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Абзацом 2 п.10 цього Порядку передбачено, що, виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів). Отже, відповідно до п.10 наведеного Порядку, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Таким чином, для правильного розрахунку суми, що підлягає стягненню при затримці виконання рішення про поновлення на роботі необхідно враховувати, чи мало місце збільшення посадових окладів державних службовців одночасно зі зміною структури заробітної плати за вказаний період. Відповідно до пункту 5 розділу IV вказаного Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Отже, розмір середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду про поновлення є добутком кількості робочих днів у зазначеному періоді та середньоденної заробітної плати. У справі № 813/889/15 судом встановлено розмір середньомісячного заробітку [PERSON] , який складає 3195 грн. 63 коп., а сума середньоденного заробітку 148 грн. 63 коп. Сума середньомісячного заробітку розрахована за останні календарні місяці, що передували звільненню [PERSON] . Оскільки [PERSON] звільнений у січні 2015 року, тому для розрахунку середнього заробітку використані листопад та грудень 2014 року. Відповідно до наказу Держекоінспекції № 416-0 від 03.11.2014р. встановлено неповний робочий день (Т.2. а.с.68). Після завершення дії зазначеного наказу будь-яких рішень про встановлення надбавок, премій та інших передбачених законом виплат, в тому числі і стимулюючих, не приймалось (Т.2, а.с.63-67). За таких обставин коригування середнього заробітку на суму можливих премій і надбавок, без наявності відповідних розпорядчих актів, здійснюватися не може. За загальним правилом коефіцієнт підвищення розраховують діленням посадового окладу, встановленого після підвищення, на посадовий оклад до підвищення. Для кожного працівника необхідно розраховувати свої коефіцієнти коригування. Причому, такі коефіцієнти обчислюють окремо за кожен період, коли відбувалося підвищення посадових окладів (тарифних ставок). У період з 14.09.2015р. до 30.09.2015р. обліковується 13 робочих днів; сума середнього заробітку за період з 14.09.2015р. до 30.09.2015р. складає: 148 грн. 63 коп. х 13 = 1932 грн. 19 коп. За період з 01.10.2015р. до 31.12.2015р. сума середнього заробітку складає: 3195 грн. 63 коп. х 3 місяці = 9586 грн. 89 коп. За період з 14.09.2015р. до 31.12.2015р. сума середнього заробітку [PERSON] складає 11519 грн. 08 коп. За період з 01.01.2016р. до 31.12.2018р. сума середнього заробітку складає добуток середньомісячної заробітної плати [PERSON] і кількості календарних місяців та становить: 3195 грн. 63 коп. х 36 місяців =115042 грн. 68 коп. За період з 01.01.2019р. до 31.03.2019р. сума середнього заробітку складає добуток середньомісячної заробітної плати [PERSON] і кількості календарних місяців та становить: 3195 грн. 63 коп. х 3 місяці = 9586 грн. 89 коп. Таким чином за період з 14.09.2015р. до 31.03.2019р. середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення [PERSON] складає 136148 грн. 65 коп. До цієї суми застосовується коефіцієнт підвищення, оскільки у період затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді підвищувались посадові оклади. Застосування коефіцієнту підвищення розраховується проводиться у таких розмірах: з 01.01.2015р. до 31.12.2015р. - 5113/5113 = 1; з 01.01.2016р. до 30.04.2016р. - 6391/5113 = 1,2. Відповідно до постанови КМ України № 292 від 06.04.2016р. посадовий оклад керівника державного органу з 01.05.2016р. до 31.12.2016р. складає 12061 грн. Таким чином коефіцієнт підвищення з 01.05.2016р. до 31.12.2016р. становить 12061/6391 = 1,9. Згідно постанови КМ України № 15 від 18.01.2017р. посадовий оклад керівника державного органу з 01.01.2017р. до 31.12.2017р. складає 13000 грн. Звідси, коефіцієнт підвищення становить 13000/12061 = 1,07; з 01.01.2018р. до 31.03.2019р. - 18000/13000 = 1,4. Середній заробіток у розмірі 3195 грн. 63 коп. слід відкоригувати у зазначених періодах на відповідний коефіцієнт: ПеріодКоефіцієнтСума середнього заробіткуДобуток з 01.01.2015р. до 31.12.2015р.13195 грн. 63 коп.3195 грн. 63 коп./міс. з 01.01.2016р. до 30.04.2016р.1,23195 грн. 63 коп.3834 грн. 76 коп./міс. з 01.05.2016 до 31.12.2016р.1,93195 грн. 63 коп.6071 грн. 70 коп./міс. з 01.01.2017р. до 31.12.2017р.1,073195 грн. 63 коп.3419 грн. 32 коп./міс з 01.01.2018р. до 31.03.2019р.1,43195 грн. 63 коп.4473 грн. 88 коп./міс. Враховуючи зазначене, розрахунок середнього заробітку [PERSON] за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відповідно до відкоригованих розмірів складає 210400 грн. 24 коп. згідно наведеного розрахунку: ПеріодКількість календарних місяців у періодіРозмір відкоригованого середнього заробіткуДобуток з 01.01.2015р. до 31.12.2015р.123195 грн. 63 коп./міс.38347 грн. 56 коп. з 01.01.2016р. до 30.04.2016р.43834 грн. 76 коп./міс.15339 грн. 04 коп. з 01.05.2016р. до 31.12.2016р.86071 грн. 70 коп./міс.48573 грн. 60 коп. з 01.01.2017р. до 31.12.2017р.123419 грн. 32 коп./міс.41031 грн. 84 коп. з 01.01.2018р. до 31.03.2019р.154473 грн. 88 коп./міс.67108 грн. 20 коп. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Додатково колегія суддів враховує, що відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права. Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Отже, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами. Таким чином, правила обчислення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі визначаються за тими правилами, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, тобто, з 14.09.2015р. до 31.03.2019р. За таких умов підстав для застосування змін, внесених згідно постанови КМ України № 1213 від 09.12.2020р., колегія суддів не убачає. Також із врахуванням особливостей розглядуваного спору, відсутністю будь-яких перешкод для реального та своєчасного виконання суб`єктом владних повноважень покладених на нього обов`язків згідно цього судового рішення, апеляційний суд не вбачає правових підстав для встановлення судового контролю в порядку ст.382 КАС України. Водночас, представник позивача не навів переконливих обґрунтувань та не надав доказів, що підтверджують необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення. З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно по суті вирішив розглядуваний спір, однак допустив порушення норм матеріального права (допустив неправильне застосування правил Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р. (чинного на момент виникнення спірних правовідносинах)), через що оскаржуване рішення суду слід змінити в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на публічній службі за період з 14.09.2015р. по 31.03.2019р. Водночас, колегія суддів вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення суду в повному обсязі, оскільки її висновки щодо розподілу судових витрат (стягнення з відповідача суми судового збору) також є помилковими, оскільки матеріали справи не містять доказів сплати таких позивачем. В решті рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків прийнятого судом рішення, а тому підстави для його скасування чи зміни у цій частині є відсутніми. Із урахуванням наведеного, апеляційна скарга представника адвоката Фостяка А.Я., діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах [PERSON] , підлягає до часткового задоволення, а апеляційну скаргу КМ України належить залишити без задоволення. З огляду на результат апеляційного розгляду та відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта КМ України.

Результат розгляду: partial