Рішення адміністративного суду від 2022-02-14 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка полягає у не внесенні відомостей щодо відсоткового розміру доплати за науковий ступінь кандидат наук - 15% від посадового окладу відповідно до положення ч. 2\~ ст. 59 Закону України "Про вищу освіту"\~ в довідку Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 24.05.2021 №ФХ-111841 про розмір грошового забезпечення [PERSON] станом на 05.03.2019; - зобов`язати Харківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нову довідку про розмір грошового забезпечення [PERSON] станом на 05.03.2019, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії відповідно до\~ Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ\~ та\~ постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704\~ та з урахуванням доплати за науковий ступінь кандидат наук - 15% від посадового окладу відповідно до положення ч. 2\~ ст. 59 Закону України "Про вищу освіту". Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 позов залишено без задоволення. Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та невмотивованість, порушення судом норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, зроблені без дослідження в повному обсязі доказів . Вказує, що Харківський \~національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, в якому він проходив військову службу, є вищим військовим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання, а тому матеріальне забезпечення працівника такого закладу має здійснюватись з урахуванням вимог статті 59 Закону України «Про вищу освіту». Відтак, \~при виході позивача на пенсію він, крім соціальних \~гарантій, передбачених військовослужбовцям, мав соціальні гарантії як науково-педагогічний працівник навчального закладу вищої освіти системи Збройних Сил України на однакових умовах разом з науково-педагогічними працівниками навчальних закладів вищої освіти цивільних вузів. Зазначає, що на момент його виходу на пенсію, чинним законодавством було передбачено виплату доплат за вчене звання доцента та науковий ступінь кандидата наук у розмірі 25% та 15% відповідно. Оскільки положення Постанови КМУ №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу та деякі інших осіб» щодо розміру відсотка за доплату за науковий ступінь суперечить положенням Закону України «Про вищу освіту», вважав, що застосуванню до спірних правовідносин підлягає \~саме Закон України «Про вищу освіту», який є спеціальним та має застосовуватися при конкуренції правових норм. Проте, судом не вірно застосовано норми законодавства, що регулюють \~розмір надбавок за науковий ступінь та надбавки за вчене звання, безпідставно надано перевагу постанові КМУ № 704, а не \~Закону України "Про вищу освіту", що призвело до невірного вирішення справи. Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відповідно до ч. 1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга \~\~підлягає \~задоволенню, з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що позивач проходив дійсну військову службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на посаді доцента кафедри бойового застосування озброєння зенітних ракетних військ (№303) факультету зенітних ракетних військ та був звільнений у запас та виключений зі списку особового складу з 16.12.2004 року (а.с. 6). Позивач перебуває на пенсійному обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до\~ Закону № 2262-ХІІ, \~в грошове забезпечення для обчислення пенсії позивачу також враховувалася надбавка за науковий ступень \~кандидат наук 15%. Харківським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 по справі 520/4588/21 складено та направлено до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області довідку від 24.05.2021 № ФХ-111841 про розмір грошового забезпечення [PERSON] , відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017 №704, \~станом на 05.03.2019, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення \~для перерахунку пенсії позивача (а.с.9). У зазначеній довідці, зокрема, визначено доплату за науковий ступінь кандидат наук в розмірі 5% від посадового окладу відповідно до\~ постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704.(а.с.9) Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невнесенні в довідку від 24.05.2021 № ФХ-111841, відомостей щодо відсоткового розміру доплати за науковий ступінь кандидат наук 15% від посадового окладу відповідно до положення ч.2 ст. 59 Закону України «Про вищу освіту», звернувся з цим позовом до суду. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності, оскільки на момент складання спірної довідки пп. 2, 3 п. 6\~ постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»\~ нечинними не визнані, а тому правомірно застосовані відповідачем. Посилання позивача \~на Закон України " Про вищу освіту" є безпідставними, оскільки в спірних правовідносинах позивач був військовослужбовцем, гарантії соціального захисту якого врегульовані Законом України "Про соціальний \~і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав. Згідно із ч. 2\~ \~\~\~\~ст. 19 Конституції України,\~ \~\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ \~\~\~\~Конституцією\~ \~\~\~та законами України. Відповідно до ч. 1\~ ст. 2 Закону України "Про вищу освіту", законодавство України про вищу освіту базується на\~ Конституції України\~ і складається із\~ законів України "Про освіту", "Про наукову і науково-технічну діяльність", цього Закону та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку. Згідно із п. 6 ч. 1\~ ст. 1 Закону України "Про вищу освіту", вищий військовий навчальний заклад (заклад вищої освіти із специфічними умовами навчання) - це заклад вищої освіти державної форми власності, який здійснює на певних рівнях вищої освіти підготовку курсантів (слухачів, студентів), ад`юнктів для подальшої служби на посадах офіцерського (сержантського, старшинського) або начальницького складу з метою задоволення потреб Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, центральних органів виконавчої влади із спеціальним статусом, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту. Відповідно до п. 4\~ ст. 23 Закону України "Про вищу освіту", державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади (заклади вищої освіти із специфічними умовами навчання), військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, мають право своїми актами встановлювати особливі вимоги до: 1) управління відповідним вищим військовим навчальним закладом (закладом вищої освіти із специфічними умовами навчання), військовим навчальним підрозділом закладу вищої освіти; 2) діяльності та повноважень вченої ради; 3) кандидатів на посади керівників відповідних вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання), їх структурних підрозділів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та порядку їх призначення; 4) практичної підготовки осіб, які навчаються у відповідних вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 5) порядку заміщення вакантних посад командування і науково-педагогічних працівників; 6) реалізації прав і обов`язків наукових і науково-педагогічних працівників та осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 7) порядку відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 8) підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів у військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти в аспірантурі (ад`юнктурі) та докторантурі відповідних закладів вищої освіти. Акти, передбачені у пунктах 6 і 7 цієї частини, затверджуються за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Аналіз вищевказаних вказує, що законодавством передбачено створення вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання) та особливістю їх правового\~ \~\~\~\~\~\~статусу є те, що державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади, можуть встановлювати своїми актами особливі вимоги до окремих сфер діяльності таких закладів, до яких не відноситься визначення матеріального забезпечення науково-педагогічних\~ \~\~\~\~\~\~працівників. В той же час, основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність таких закладів та яким передбачено гарантії науково-педагогічним, науковим, педагогічним та іншим працівникам закладів вищої освіти, в тому числі щодо матеріально-фінансового\~ \~\~\~\~\~\~забезпечення, є\~ Закон України "Про вищу освіту". Відповідно до ч. 2\~ ст. 59 Закону України "Про вищу освіту", науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцент і старшого дослідника - 25 відсотків посадового окладу, професор - 33 відсотки від посадового окладу. Заклад вищої освіти може встановити більший розмір за рахунок власних надходжень. Отже, вказаним нормами чітко передбачено встановлення доплат за науковий ступінь та за вчене звання без розмежування, \~чи є такий заклад вищим військовим навчальним закладом зі специфічними\~ \~\~\~\~\~\~умовами навчання чи просто вищим навчальним закладом.\~ \~\~\~\~\~\~ Судовим розглядом встановлено, що Харківський національний університет Повітряних Сил імені І. Кожедуба, в якому позивач проходив військову службу на посаді доцент, є вищим військовим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання, а тому матеріальне забезпечення працівника такого закладу має здійснюватися, з урахуванням вимог, в тому числі,\~ ст. 59 Закону України "Про вищу освіту". Обґрунтовуючи правомірність встановлення позивачу доплати за науковий ступінь, відповідач послався на те, що грошове забезпечення, а саме доплата за науковий ступінь \~нараховується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу та деякі інших осіб"\~ та Наказу Міністерства Оборони України від 07.07.2018 № 260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та деяких інших осіб". Відповідно до пп. 2, 3 п. 6\~ Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017 р. передбачено доплату за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу в розмірі відповідно 5 і 10 відсотків посадового окладу та доплату за вчене звання військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, які займають посади, пов`язані з педагогічною або науковою діяльністю і мають вчене звання доцента (старшого наукового співробітника), в розмірі 5 відсотків, професора - 10 відсотків посадового окладу. За наявності двох або більше вчених звань доплата встановлюється за одним (вищим) званням. Судом встановлено, що при призначенні пенсії позивачу було призначено доплату за науковий ступень -15 % від посадового окладу, проте в довідці від 24.05.201, з посиланням на пп.2 п.6 Постанови № 704 \~\~зазначено розмір доплати за науковий ступінь \~\~кандидата наук \~5 % . В той же час колегія суддів уважає, що до спірних правовідносин \~\~за участю позивача, як до науково-педагогічного працівника вищого військового закладу зі специфічними умовами навчання мають застосовуватися приписи Закону України "Про вищу освіту" та, зокрема, \~\~встановлюватися доплата за науковий ступінь\~ \~\~у розмірі не менше ніж \~\~15 відсотків посадового окладу. Те, що позивач є військовослужбовцем та на нього поширюються правові \~\~гарантії, передбачені Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не нівелює його право на отримання доплат за науковий ступінь та за вчене звання в розмірі, що встановлений статтею 59 "Закону України "Про вищу освіту". Посилання відповідача у відзиві на позов на те, що спеціальним законодавством, яким є Постанова № 704 та Порядок \~\~№ 260 передбачено встановлення граничних розмірів надбавок, які підлягають нарахуванню \~\~та виплаті військовослужбовцям, колегія суддів відхиляє, адже по відношенню до науково-педагогічних працівників, які проходять службу в вищих військових навчальних закладах зі специфічними умовами навчання саме Закон України "Про вищу освіту " є спеціальним та має застосовуватися при конкуренції правових норм. \~\~ Колегія суддів зауважує, що правила визначення доплат за науковий ступінь встановлені Постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017, поширюються на всіх військовослужбовців, які мають такі наукові ступені, в той же час для тих військовослужбовців, які проходять службу в вищих військових навчальних закладах, така доплата має встановлюватися з урахуванням мінімальних гарантій, що передбачені статтею 59 Закону України "Про вищу освіту". До того ж встановлення науково-педагогічним працівникам в залежності від виду навчального закладу різних розмірів наукових доплат за науковий ступінь розглядається судом як дискримінаційне \~\~ставлення до окремої категорії осіб, які маючи відповідні наукові ступені, \~\~\~\~та працюючи в закладах освіти зі специфічними умовами навчання, сфера діяльності яких врегульована Законом України "Про вищу освіту", отримують доплати в менших розмірів ніж працівники освіти, які працюють в вищий навчальних закладах освіти. \~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином до спірних правовідносин повинна застосовуватись норма, яку містить ч.2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту", а не норма, яку містить підзаконний акт - пп.2 п.6 Постанови № 704. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновок, що при визначенні надбавки за науковий ступінь позивачу, відповідачу необхідно було застосовувати доплата за науковий ступінь ( кандидат наук ) 15% від посадового окладу \~за спірний період \~\~відповідно до ч.2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту". Наведене вище не було враховано судом першої інстанції, який неправильно встановивши зміст спірних правовідносин, застосував інші норми матеріального права, та дійшов помилкового висновку про відсутність \~\~підстав для задоволення позову. Із врахуванням вищевикладеного колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо протиправної бездіяльності Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка полягає у не внесенні відомостей щодо відсоткового розміру доплати за науковий ступінь кандидат наук - 15% від посадового окладу, відповідно до положення ч. 2\~ ст. 59 Закону України "Про вищу освіту"\~ в довідку Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 24.05.2021 № ФХ-111841 про розмір грошового забезпечення [PERSON] \~станом на 05.03.2019 та зобов`язання Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нову довідку про розмір грошового забезпечення [PERSON] \~станом на 05.03.2019 із зазначенням відомостей про доплату за науковий ступінь кандидат наук - 15% від посадового окладу, \~відповідно до положення ч. 2 ст. 59 Закону України "Про вишу освіту". Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За приписами до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення. Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про \~\~задоволення позову. \~\~ Оскільки за наслідками судового розгляду задоволено позов, на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Результат розгляду: granted