Рішення адміністративного суду від 2022-09-19 00:00:00+03

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулися [PERSON] , [PERSON] (надалі - позивачі) з позовом до Ватутінської міської ради Черкаської області (надалі - відповідач), в якому просили суд: - визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у неприйнятті за результатами розгляду клопотань позивачів про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель резервного фонду розташованих за межами с. Юрківка, для ведення особистого селянського господарства; - зобов`язати відповідача надати позивачам дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення за межами с. Юрківка для ведення особистого селянського господарства площею 1,7425 га кожному за рахунок земельної ділянки резервного фонду площею 3,485 га кадастровий номер 7121289400:02:002:0587; - стягнути з відповідача на користь позивачів судовий збір та втрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що відповідач вчинив бездіяльність з розгляду заяв позивачів щодо надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель резервного фонду розташованих за межами с. Юрківка, для ведення особистого селянського господарства, оскільки у визначений Земельним кодексом України строк не прийняв відповідного рішення. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити адміністративний позов у повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянти посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач вчинив бездіяльність з розгляду заяв позивачів щодо надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель резервного фонду розташованих за межами с. Юрківка, для ведення особистого селянського господарства, оскільки у визначений Земельним кодексом України строк не прийняв відповідного рішення. Відзиву на апеляційну скаргу не подано. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що [PERSON] та [PERSON] 05.05.2021 звернулися до Ватутінської міської ради із клопотаннями про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,7425 га кожному, із земель резервного фонду, і яка розташована за межами села Юрківка Звенигородського району Черкаської області, у межах норм безоплатної приватизації. Ватутінська міська рада листом від 07.06.2021 №1358/02-21 та листом від 07.06.2021 №1359/02-21 повідомила позивачів, що розглянувши клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, відповідачем підготовлено проект рішення та 03.06.2021 подано на розгляд Ватутінській міській раді, однак за результатами голосування жодного рішення міською радою не прийнято. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення про надання позивачам дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, останні звернулась з даним позовом до суду. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заява [PERSON] та [PERSON] від 05.05.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,7425 га кожному, із земель резервного фонду, і яка розташована за межами села Юрківка Звенигородського району Черкаської області, у межах норм безоплатної приватизації були розглянуті відповідачем у порядку, визначеному чинним законодавством, а саме: підготовлено проект відповідного рішення, внесено питання до порядку денного сесії міської ради і поставлено на голосування, але проект такого рішення не набрав кількості голосів, необхідної для його прийняття. При цьому, суд зазначає, що в межах виниклих спірних правовідносин відповідач діяв на підставі, у порядку та у спосіб, визначений чинним законодавством, не допустив протиправної бездіяльності, не вчинив протиправних дій та не прийняв неправомірного рішення. Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із статтями 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За змістом ч. 1 - 3 та 5 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Пунктом «г» частини 1 статті 121 ЗК України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 га, в селищах - не більше 0,15 га, в містах - не більше 0,10 га. Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 ЗК України. Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Частиною 7 статті 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Виходячи з наведеного, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову в його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. Так, відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях міських рад (міст з районним поділом), вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, що позивачі маючи на меті отримання у власність земельної ділянки зверталися до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Судом першої інстанції зазначено, що 03.06.2021 року під час засідання сесії Ватутінської міської ради VIII скликання, при проведенні голосування про прийняття рішення "Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з земель резервного фонду, розташованих за межами с. Юрківка, для ведення особистого селянського господарства", відповідно до результатів поіменного голосування депутатами було проголосовано: "ЗА"- 0, "ПРОТИ-0", "УТРИМАЛИСЬ - 21", "НЕГОЛОСУВАВ"-0, рішення не прийнято. Колегія суддів звертає увагу, що за результатом розгляду вищезазначених заяв та відповідачем не було прийняте рішення про надання дозволу (відмову в наданні дозволу) на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Так, відповідно до частини 7 статті 118 Земельного Кодексу України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Частиною другою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів (підпункт 1 пункту "а" частини першої); підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (підпункт 8). Таким чином надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, є повноваженням відповідних органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до наданих їм відповідним законодавством повноважень. Відповідно до частини 5 статті 46 Закону №280/97-ВР сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць. Колегією суддів встановлено, а сторонами не спростовано, що у спірних обставинах відповідач протиправно допустив бездіяльність, оскільки не прийняв у встановлений законом строк рішення за наслідками розгляду заяв позивачів про надання їм дозволу на розробку проекту землеустрою. Отже, має місце протиправна бездіяльність. З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню щодо визнання протиправною бездіяльність Ватутінської міської ради Черкаської області, яка полягає у неприйнятті за результатами розгляду клопотань позивачів про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель резервного фонду розташованих за межами с. Юрківка, для ведення особистого селянського господарства. Щодо зобов`язання надати позивачам дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення за межами с. Юрківка для ведення особистого селянського господарства площею 1,7425 га кожному за рахунок земельної ділянки резервного фонду площею 3,485 га кадастровий номер 7121289400:02:002:0587, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування". Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" №33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05). Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96). Дослідивши матеріали справи колегія суддів враховуючи практику Європейського суду з прав людини, з огляду на те, що позивачі зверталися до відповідача із заявами про отримання у власність земельної ділянки, і радою при наявності вільної земельної ділянки не прийнято рішення щодо позивачів, з метою належного та ефективного захисту порушених прав позивача, підлягають задоволенню позовні вимоги позивачів, шляхом зобов`язати відповідача повторно розглянути заяви позивачів про надання їм дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у власність для ведення особистого селянського господарства. Отже, доводи апеляційної скарги позивачів спростовують висновки суду першої інстанції та є підставою для скасування рішення суду. З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, неправильно застосував норми матеріального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову частково. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог частково. Разом з тим, згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Частиною 1 цієї статті передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Як вбачається з матеріалів справи, позивачами було сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у сумі 908,00 грн (кожний з позивачів), що підтверджується квитанціями та судовий збір при поданні апеляційної скарги у розмірі 2724,00 грн, що підтверджується квитанцією. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, колегія суддів вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачів судові витрати за сплату судового збору у сумі 2270,00 грн.

Результат розгляду: partial