Рішення адміністративного суду від 2023-02-06 00:00:00+02

Заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Узинської міської ради Київської області в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність щодо не утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей зі статусом юридичної особи; - зобов`язати вчинити дії спрямовані на утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей з правами юридичної особи. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. В апеляційній скарзі Київська обласна прокуратура, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку. Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до абз. 1 п. 7-1 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 600-р "Про затвердження перспективного плану формування територій громад Київської області" та розпорядження Кабінету міністрів України № 715-р від 12.06.2020 "Про визначення адміністративних центрів та затвердження території територіальних громад Київської області", рішенням від 25.09.2017 Про добровільне об`єднання територіальних громад створено Узинську об`єднану територіальну громаду з адміністративним центром у місті Узин, до складу якої входять територіальні громади: с. Василів (Васильківської сільської ради), с. Іваанівка (Іванівської сільської ради), сіл Затиша, Павлівка, Красне, Йосипівка (Йосипівської сільської ради), села Мала Антонівка (Малоантонівська сільська рада), сіл Вербове, Михайлівка (Михайлівської сільської ради), села Олійника Слобода (Олійниково - Слобідської сільської ради), села Тарасівка (Тарасівської сілсьької ради), сіл Чепеліївка, Сухоліси (Сухолської сільської ради). Як вбачається із матеріалів справи, Білоцерківською окружною прокуратурою при вивченні стану дотримання гарантованих Конституцією та іншими законами України прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист населення, надіслано лист до Узинської міської ради № 50-468 від 14.04.2021 щодо забезпечення повноцінного функціонування служби у справах дітей та сім`ї, а саме надання їй статусу юридичної особи. Листом від 21.04.2021 № 03-10-305 Узинською міською радою надіслано до прокуратури рішення 3 сесії VIII скликання від 27.01.2020 за № 03 - 191/2021 «Про внесення змін до Положення про службу у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради, затвердженого 25 сесією VII скликання від 27.11.2019 № 25 - 1110/2019» та Положення про службу у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради у новій редакції, затвердженого рішенням 3 сесії VIII скликання від 27.01.2021 за № 03 - 191/2021. Позивач вказав, що опрацювавши інформацію, зазначену у листі від 21.04.2021 № 03-10-305, встановив, що в порушення вимог законодавства у сфері охорони дитинства щодо захисту прав дітей, в Узинській об`єднаній територіальній громаді не утворено службу у справах дітей, у зв`язку з чим і звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не вказується про неналежне виконання службою у справах дітей та сім`ї повноважень у сфері захисту прав дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які опинилися у складних життєвих обставинах, рівно як і не наводиться жодного випадку порушення ним прав дітей, які потребують соціальної підтримки, вказане свідчить про відсутність протиправної бездіяльності щодо не створення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей як окремої юридичної особи. Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. У силу вимог статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання, вирішення яких віднесено до компетенції виконавчих органів місцевого самоврядування, зокрема, належать повноваження щодо вирішення відповідно до законодавства питань про надання пільг і допомоги, пов`язаних з охороною материнства і дитинства; вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування, забезпечення утримання та виховання дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Відповідно до статті 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчі органи сільських, селищних, міських рад крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження. Згідно статей 5, 8 Закону України «Про охорону дитинства», місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують: проведення державної політики у сфері охорони дитинства, розроблення і здійснення галузевих та регіональних програм поліпшення становища дітей, підтримки сімей з дітьми, вирішення інших питань у цій сфері; розвиток мережі навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, соціального захисту, а також позашкільних навчальних закладів, діяльність яких спрямована на організацію дозвілля, відпочинку і оздоровлення дітей, зміцнення їх матеріально-технічної бази; вирішення питань щодо забезпечення прав дітей, встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей; організацію безкоштовного харчування дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються у спеціальних і інклюзивних класах, та учнів 1-4 класів загальноосвітніх навчальних закладів із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям»; можуть забезпечувати пільговий проїзд учнів, вихованців, студентів до місця навчання і додому у порядку та розмірах, визначених органами місцевого самоврядування, та передбачати на це відповідні видатки з місцевих бюджетів; вирішення питань про надання пільг та державної допомоги дітям та сім`ям з дітьми відповідно до законодавства; контроль за дотриманням в ігрових залах, комп`ютерних клубах, відеотеках, дискотеках, інших розважальних закладах та громадських місцях правопорядку та етичних норм стосовно дітей; вжиття інших заходів щодо охорони дитинства, віднесених до їх компетенції законодавством України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною другою статті 6 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, формуванню навичок здорового способу життя тощо. Таким чином, дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. При цьому, обов`язок органів державної влади та місцевого самоврядування полягає у створенні в межах визначених законом повноважень умов для комфортного та безпечного життя дитини, отримання освіти, соціального захисту, всебічного розвитку тощо, у тому числі шляхом створення у своїй структурі відповідних органів, які безпосередньо здійснюють вказані повноваження. При цьому особливий захист гарантується дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування. Цей висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 822/3692/17, від 15 жовтня 2019 року у справі № 810/3894/17, від 5 листопада 2019 року у справі № 804/4585/18, від 11 серпня 2020 року у справі № 810/2903/18, від 28 січня 2021 року у справі № 380/3398/20. Правові основи діяльності органів і служб у справах дітей та спеціальних установ для дітей, на які покладається здійснення соціального захисту і профілактики правопорушень серед осіб, які не досягли вісімнадцятирічного віку, визначає Закон України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей». Так, згідно статті 1 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» здійснення соціального захисту дітей і профілактики серед них правопорушень покладається в межах визначеної компетенції, зокрема, на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері сім`ї та дітей, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері сім`ї та дітей, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері сім`ї та дітей, відповідні структурні підрозділи обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих органів міських і районних у містах рад. У здійсненні соціального захисту і профілактики правопорушень серед дітей беруть участь у межах своєї компетенції інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності, окремі громадяни. Відповідно до частини сьомої статті 4 вказаного Закону штатна чисельність працівників районних, міських, районних у містах служб у справах дітей установлюється з розрахунку один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей, які проживають у районі, та не більше ніж на дві тисячі дітей, які проживають у місті, районі у місті. Штатна чисельність працівників служб у справах дітей виконавчих органів сільських, селищних рад відповідних територіальних громад встановлюється з розрахунку один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей, але не менше одного працівника на об`єднану територіальну громаду. Разом з тим, згідно частини першої ст. 7 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують вирішення питань щодо встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих, житлових і майнових прав та інтересів дітей та осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. При цьому, за правилами частини першої статті 12 вищевказаного Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. У той же час, згідно статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Зокрема, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать забезпечення школярів із числа дітей-сиріт, дітей з інвалідністю/осіб з інвалідністю I - III групи, дітей, позбавлених батьківського піклування, та дітей із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», які навчаються в державних і комунальних навчальних закладах, безоплатними підручниками, створення умов для самоосвіти; вирішення відповідно до законодавства питань про повне державне утримання дітей-сиріт і дітей, які залишилися без піклування батьків, у школах-інтернатах, дитячих будинках, у тому числі сімейного типу, професійно-технічних навчальних закладах та утримання за рахунок держави осіб, які мають вади у фізичному чи розумовому розвитку і не можуть навчатися в масових навчальних закладах, у спеціальних навчальних закладах, про надання громадянам пільг на утримання дітей у школах-інтернатах, інтернатах при школах, а також щодо оплати харчування дітей у школах (групах з подовженим днем) (пп. 6, 8 п. «б» ст. 32 Закону України «Про місцеве самоврядування»). У зв`язку з розширенням повноважень сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад щодо провадження діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, постановами Кабінету Міністрів України від 15.11.2017 № 877 та від 11.04.2018 № 301 внесені зміни до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини (постанова Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866), згідно із якими сільські, селищні, міські ради об`єднаних територіальних громад мають самостійно здійснювати діяльність, пов`язану із захистом прав дитини, зокрема передано об`єднаним територіальним громадам повноваження стосовно влаштування під опіку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. З аналізу вищевикладених норм чинного законодавства вбачається, що об`єднані територіальні громади мають самостійно здійснювати діяльність, пов`язану із захистом прав дитини. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 № 800 затверджено Порядок взаємодії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, закладів та установ під час забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі таких, що можуть загрожувати їх життю та здоров`ю, та внесені зміни до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини (постанова Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866), якими визначено органами опіки та піклування, зокрема, виконавчі органи міських, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, які провадять діяльність із соціального захисту дітей. Втім, абзацом 3 частини 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 передбачена норма іншого змісту, а саме: безпосереднє ведення справ і координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. Згідно абзацу 7 пункту 3 вказаного Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини для здійснення визначених законом повноважень щодо захисту прав дітей міські, районні у містах (у разі їх утворення), сільські, селищні ради об`єднаних територіальних громад забезпечують, зокрема, утворення служб у справах дітей. Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що держава здійснює захист прав дітей, у тому числі через діяльність служб у справах дітей, які безпосередньо забезпечують реалізацію на території відповідних рад державної політики з питань захисту прав дітей. При цьому передбачено, що безпосереднє ведення справ і координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, покладається на служби у справах дітей, зокрема, виконавчих органів міських, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. Отже, питання створення виконавчих органів, до складу яких входять служби у справах дітей, належить до повноважень органу місцевого самоврядування. При цьому, селищні ради об`єднаних територіальних громад зобов`язані утворити служби у справах дітей, а не сектори, як структурні підрозділи виконавчих органів рад. З матеріалів справи вбачається, що на території Узинської територіальної громади проживає 83 дитини сироти та дитини, позбавленні батьківського піклування, 6 дітей, які усиновлені, 4 дитини в складних життєвих обставинах та за їх умовами проживання і виховання повинен здійснюватися нагляд. Водночас, рішенням третьої сесії № 03-191/2021 Узинською міською радою VIII скликання від 27.01.2021, затверджено Положення про службу у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради в новій редакції. Попередньо рішенням 25 сесії VII скликання № 25 1107/2019 внесено зміни до структури та штатного апарату міської ради, де в додатку 1 до вказаного рішення заначено про наявність у складі виконавчого комітету саме Служби у справах дітей та сім`ї у кількості двох осіб, а саме начальника служби (розпорядження від 05.03.2021 № 66-к про призначення Вечеринської І.А. на посаду начальника служби у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради) та головного спеціаліста (розпорядження від 07.07.2021 № 158-к про призначення Реки Л.Г. на посаду головного спеціаліста служби у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради). Відповідно до основних засад Положення про службу у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради у новій редакції, затвердженого рішенням 3 сесії VIII скликання від 27.01.2021 за № 03 - 191/2021 входить забезпечення прав дітей, в тому числі дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування на території Узинської міської ради забезпечується службою у справах дітей та сім`ї. Відповідно до п. 1.1 Положення про службу у справах дітей та сім` Узинської міської ради є структурним підрозділом виконавчого комітету Узинської міської ради і утворюється Узинською міською радою для реалізації завдань місцевого самоврядування у сфері захисту прав дітей та сім`ї. Втім, як вбачається зі змісту п.1.3 вказаного Положення, Служба у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради не є юридичною особою публічного права. Таким чином, забезпечення прав дітей, в тому числі дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування на території Узинської міської ради забезпечується Службою у справах дітей та сім`ї, втім така Служба не має статусу юридичної особи. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з абзацом 9 частини 2 статті 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» службам у справах дітей надано право представляти у разі необхідності інтереси дітей в судах, у їх відносинах з підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності. У відповідності до статті 46 Цивільного процесуального кодексу України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Згідно частини першої статті 43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається, зокрема, за органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами). До того ж, наказом Міністерства соціальної політики України від 14.06.2018 №890 затверджено Методичні рекомендації щодо організації та забезпечення діяльності об`єднаної територіальної громади у сфері соціального захисту населення та захисту прав дітей, згідно з п. 1.1. яких передбачено, що з метою забезпечення виконання повноважень у сфері соціального захисту населення та захисту прав дітей у виконавчому органі сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади рекомендовано за рішенням сесії відповідної громади, зокрема, утворити (ввести до штатного розпису) службу у справах дітей як юридичну особу, підпорядковану голові сільської, селищної, міської ради. Із наведеного випливає, що для повної реалізації покладених на них завдань служби у справах дітей повинні мати статус юридичної особи. В іншому випадку вони не зможуть реалізувати надане їм право представництва інтересів дітей у судах. Не можна залишити поза увагою і той факт, що наказом Міністерства соціальної політики України № 518 від 16 вересня 2021 року затверджено Примірне Положення про службу у справах дітей сільської, селищної ради. У відповідності до пунктів 1, 2 Розділу І Примірного Положення про службу у справах дітей сільської, селищної ради Служба у справах дітей сільської, селищної ради (далі - служба) утворюється сільською, селищною радою та є підзвітною, підконтрольною та підпорядкованою сільській, селищній раді та сільському, селищному голові. Служба має право юридичної особи та в межах, визначених законодавством України, приймає самостійні рішення, які оформляються актами та наказами за підписом керівника служби. У даному випадку, реалізація державної політики у сфері забезпечення прав дитини є безпосереднім обов`язком об`єднаної територіальної громади. Зокрема в Указі Президента України від 24 березня 2021 року № 119/2021 «Про Національну стратегію у сфері прав людини» однією зі стратегічних цілей визначено забезпечення прав дітей. У параграфі 18 зазначається, що права дітей в Україні забезпечуються та захищаються відповідно до загальновизнаних міжнародних, у тому числі європейських, стандартів; враховуються найкращі інтереси та думки дитини під час прийняття рішень, які її стосуються. При цьому, в Указі наголошується, що проблемами, на вирішення яких спрямований стратегічний напрям, визначено, зокрема: недостатня ефективність системи запобігання та протидії порушенням прав дітей, зокрема насильству щодо дітей; неналежне врахування найкращих інтересів та думки дитини (відповідно до її віку та рівня розвитку) під час прийняття рішень, які її стосуються; недостатня доступність публічних, соціальних, медичних, освітніх послуг для дітей та сімей з дітьми. Завданнями, спрямованими на досягнення цілей стратегії, є, зокрема, посилення спроможності органів місцевого самоврядування щодо забезпечення та захисту прав дитини, підтримки сімей з дітьми. У пункті 57 Указу Президента України від 14 вересня 2020 року № 392/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 вересня 2020 року «Про Стратегію національної безпеки України» зазначено, що людський капітал - запорука майбутнього України. Для його розвитку необхідно, зокрема, створити економічні та соціальні умови для підвищення рівня народжуваності та зниження рівня смертності шляхом впровадження ефективних соціальних механізмів підтримки дитини і сім`ї, розвитку сімейних форм виховання дітей, позбавлених батьківського піклування, підтримки послуг раннього розвитку дитини, материнства. Також, Указом Президента України від 30 вересня 2019 року № 721/2019 «Про деякі питання забезпечення прав та законних інтересів дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, розвитку та підтримки сімейних форм виховання дітей» зобов`язано вжити в установленому порядку вичерпних заходів щодо приведення штатної чисельності служб у справах дітей відповідно до нормативів, установлених законодавством, у тому числі в об`єднаних територіальних громадах. Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до статті 18 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» Уповноваженим з прав людини подається до Верховної Ради України щорічна доповідь про стан додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина в Україні органами державної влади, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності та їх посадовими і службовими особами, які порушували своїми діями (бездіяльністю) права і свободи людини і громадянина, та про виявлені недоліки в законодавстві щодо захисту прав і свобод людини і громадянина. До того ж Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях (зокрема, у справах «Rahimi v. Greece, заява № 8687/08 та Khan v. France, заява №12267/16) вказував на недоліки національних органів влади щодо забезпечення піклуватися про неповнолітніх, у тому числі, дітей, позбавлених батьківського піклування. З огляду на викладене, колегія суддів, приходить до переконання, що не утворивши службу у справах дітей як самостійну юридичну особу Узинська міська рада допустила протиправну бездіяльність. Як наслідок, слід зобов`язати Узинську міську раду вчинити дії, спрямовані на утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей з правами юридичної особи. Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Приписи п.п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: granted