Рішення адміністративного суду від 2023-06-12 00:00:00+03

17.05.2023 [PERSON] звернувся до відповідачів з позовом, в якому вказує, що постановою поліцейського Грінфельда А.В. від 09.05.2023 на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме: за буксирування причепа, повна маса якого понад 750 кг, за відсутності відповідної категорії на право керування таким транспортним засобом. З вказаною постановою він не погоджується, оскільки поліцейський зупинив його без будь-якої підстави шляхом увімкнення проблискових маячків та попросив надати комплект документів. На твердження останнього про відсутність відповідної категорії для буксирування даного причепа він йому пояснив, що це службовий причіп і працівник, який зазвичай його буксирує на даний час знаходиться в ЗСУ, але поліцейський цю інформацію проігнорував. У причепі перевозилися габаритні запчастини вагою всього 40-50 кг. Посилаючись на викладене, а також на те, що поліцейським не було зібрано доказів на підтвердження його вини, просить скасувати постанову в справі про адміністративні правопорушення від 09.05.2023, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 18.05.2023 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явися, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов просить задовольнити (а. с. 22). Відповідач Грінфельд А.В., представники Управління патрульної поліції в Сумській області, Департаменту патрульної поліції в судове засідання також не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а. с. 23, 24, 25 зв.). Представ Департаменту патрульної поліції подав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки суду направлено відзив на позовну заяву, який на даний час ще не доставлений адресату. У задоволенні вказаного клопотання судом відмовлено, оскільки відповідач пропустив строк на подачу відзиву, а в його поновленні ухвалою суду від 12.06.2023 відмовлено. Крім того, відповідач не позбавлений був можливості направити відзив через «Електронний суд», враховуючи скорочені строки розгляду даної категорії справ, але цим своїм правом не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 09.05.2023 поліцейським 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області молодшим лейтенантом поліції Грінфельдом А.В. ухвалена постанова серії ЕАС №6964171, якою на [PERSON] накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, відповідно до якої 09.05.2023 о 21:33 у м. Суми, по вул. Білопільський шлях, 18, керуючи транспортним засобом Renault Duster, реєстр. номер [NUMBER] , [PERSON] здійснював буксирування причепу, реєстр. номер [NUMBER] , повна маса якого понад 750 кг, не маючи відповідної категорії «ВЕ» на право керування таким транспортним засобом, що зафіксовано на відео-реєстратор Motorola Badge VB-400/471496, чим порушив пункт 2.1а ПДР України (а. с. 5). Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Частиною 3 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З огляду на положення ст. 222 КУпАП до компетенції органів Національної поліції віднесено, зокрема, розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1, 2, 4 ст. 126 вказаного Кодексу. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Як вбачається з ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У такому випадку уповноваженими посадовими особами на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП). Відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП настає за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом. Згідно з п.п. а) п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Як вбачається з абзаців 10, 15 пункту 2.13 ПДР України транспортні засоби належать, зокрема, до таких категорій: В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; ВЕ - состави транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів. Відповідно до копії посвідчення водія позивача він має право на керування транспортними засобами категорії В, С1, С (а. с. 8). Згідно з копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів автомобіль Renault Duster, реєстр. номер [NUMBER] , є легковим транспортним засобом категорії «В», а причіп, реєстр. номер [NUMBER] , який вказаний у постанові, є причепом ПГМФ 8304-02, загальний бортовий категорії «В», повна маса якого 750 кг (а. с. 7). Таким чином, состав транспортних засобів, який складався з легкового автомобіля та причепу ПГМФ 8304-02, керування яким здійснював позивач, відповідає категорії транспортних засобів «В» і не передбачає наявність у водія посвідчення категорії «ВЕ», оскільки повна маса причепу не перевищує 750 кг. Крім того, варто зазначити, що національне законодавство передбачає можливість буксирування транспортним засобом категорії «В» причепу повна маса якого перевищує 750 кг, але за дотримання певної умови. Так, відповідно до п. 5 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340, водіям транспортних засобів категорій В, С1, С, D1 і D дозволяється керувати такими засобами також з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів. При цьому водіям транспортних засобів категорії В дозволяється керувати такими засобами з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів, але не перевищує маси автомобіля без навантаження, і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа не перевищує 3500 кілограмів. Відповідні положення також закріплені у Конвенції про дорожній рух, до якої Україна приєдналася 29.04.1974. Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України). У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Всупереч вказаним вище вимогам закону відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при зверненні до суду судовий збір. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted