Рішення адміністративного суду від 2022-06-15 00:00:00+03

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області форми "С" від 04.12.2020 №5682/0901 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 500000,00 грн. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Позивач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що наявність ліцензії на зберігання пального для власних потреб не заперечується сторонами, тобто доказуванню підлягає лише факт зберігання палива. Апелянт зазначив, що відповідачем в акті перевірки не зазначено та не надано до суду жодного прямого доказу, який би підтвердив факт зберігання палива за адресою: м.Обухів, вул. Київська,27. Апелянт зазначив, що ні відповідачем в акті перевірки ні судом першої інстанції при дослідженні матеріалів справи не встановлено наявність у виявлених резервуарах дизельного палива або будь-яких інших рідин. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтовані, просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Згідно з частиною 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до наступного висновку. Судом першої інстанції встановлено, що позивач зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 07.04.1997 (дата запису: 22.02.2006; номер запису: 23420170000001780), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Видами економічної діяльності позивача за кодом згідно з КВЕД є: 49.41 вантажний автомобільний транспорт (основний); 49.42 надання послуг перевезення речей (переїзду); 45.32 роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів. 16.03.2020 ГУ ДПС у Київській області видано позивачу ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) (термін дії до 16.03.2025), в якій зазначено адресу місця зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки): [ADDRESS] . 12.11.2020 на підставі наказу ГУ ДПС у Київській області від 30.10.2020 №1653 «Про проведення фактичних перевірок» та направлень на проведення перевірки від 12.11.2020 №348/10-36-09-00, №349/10-36-09-00 посадовими особами ГУ ДПС у Київській області проведено фактичну перевірку суб`єкта господарювання - ФОП [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ). Результати перевірки оформлені актом перевірки від 18.11.2020 №1759/10-36-09-00-10/ [NUMBER] , у висновках якого встановлено порушення позивачем ст. 15 Закону України від «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а саме зберігання пального за іншою адресою, за відсутності діючої ліцензії на право зберігання пального в тому числі у ємкостях, а не за тією адресою, на яку видана відповідна ліцензія. На підставі висновків Акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «С» від 04.12.2020 №5682/0901 про застосування до ФОП [PERSON] штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 500000,00 грн. Не погоджуючись із прийнятим рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом. Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке. Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначені Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 № 481/95-BP, в редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 481/95-BP). Абзацом п`ятдесят другим статті 1 Закону № 481/95-BP визначено, що місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування. Згідно частини першої статті 15 Закону № 481/95-BP оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії. Частиною восьмою статті 15 Закону № 481/95-BP передбачено, що суб`єкт господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва. Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років (частина десята статті 15 Закону № 481/95-BP). Згідно з частинами тридцять дев`ять-сорок два статті 15 Закону № 481/95-BP для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки. Частинами першою-третьою статті 17 Закону № 481/95-ВР передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень. Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України. Як встановлено судом першої інстанції та не спростовується апеляційним судом, відповідно до договору поставки нафтопродуктів 02.07.2020 №18/20/НП, видаткових накладних 06.07.2020 №ЦГП 00000319, від 19.08.2020 №ЦГП 00000424, від 09.09.2020 №ЦГП 00000486, від 28.09.2020 №ЦГП 00000530, від 15.10.2020 №ЦГП 00000580, товарно-транспортних накладних від 06.07.2020 №ЦГП 00000319-1, від 19.08.2020 №ЦГП 00000434-1, від 09.09.2020 №ЦГП 00000486-1, від 28.09.2020 №00000530-1, від 15.10.2020 №ЦГП 00000580-1 ТОВ «Центрнафтогазпостач» реалізовано ФОП [PERSON] дизельне паливо (важкі дистиляти (газойл), код УКТ ЗЕД 2710194300, в кількості 27570,00 літрів. У товарно-транспортних накладних та акцизних накладних, які зареєстровані в ЄРАН (06.07.2020 №350 та 09.09.2020 №535) зазначена адреса пункту розвантаження та місця зберігання пального, а саме: м.Обухів, вул. Київська, 27. Відповідач стверджує про зберігання вказаного пального за адресою м.Обухів, вул. Київська, 27, поставка яка була здійснена відповідно із зазначеними вище документами, без отримання ліцензій на право зберігання пального. Проте, позивач зазначає, що з метою постійної заправки транспортних засобів та можливісті під`їзду до власної заправки з боку вул. Київська, 27, він орендував приміщення з прилеглою територією по вул. Київська, 27, м.Обухів у ТОВ «НТД-Транс». Однак, жодного стаціонарного об`єму на орендованій території по вул. Київська, 27, м.Обухів не існує та не може існувати, оскільки такі стаціонарні об`єкти для зберігання пального знаходяться по [ADDRESS] . Перевіривши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували викладені в Акті перевірки висновки щодо здійснення зберігання позивачем пального без наявності відповідної ліцензії саме за адресою: вул. Київська, 27, м.Обухів. Контролюючим органом під час проведення фактичної перевірки не здійснено перевірку наявності у позивача саме за адресою: вул. Київська, 27, м.Обухів, цистерн (інших ємностей) для зберігання палива (газу), докази здійснення відповідних замірів палива (газу) у цистернах також не надані. Відповідач, зазначаючи про зберігання пального за адресою: вул. Київська, 27, м.Обухів, не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин. Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, з огляду на вищевикладене, зважаючи на частину 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідачем не доведено факт порушення позивачем статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", за яке до позивача застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу в розмірі 500000 грн. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що податкове повідомлення-рішення від 04.12.2020 №5682/0901 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 500000,00 грн, прийняте відповідачем не на підставі, що визначені Конституцією та законами України, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню. В даному випадку доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції. Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

Результат розгляду: granted