Рішення адміністративного суду від 2022-09-23 00:00:00+03

[PERSON] (далі по тексту позивач) звернувся до суду із вищевказаним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та виступає на стороні відповідача - інспектора взводу №1 роти №2 БУПП у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Ярового Юрія Юрійовича про скасування постанови серія ДПО18 №788831 від 30.07.2022 про притягнення до адміністративної відповідальності, підставність якого обґрунтував тим, що 30.07.2022 інспектором взводу №1 роти №2 БУПП у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Яровим Ю.Ю. було винесено постанову серії ДПО18 №788831 про накладення на нього, [PERSON] , адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 10 ст.121 КУпАП, у зв`язку із тим, що 30.07.2022 об 11:50 годині в м. Вінниця по вул. Київська, 173, він, [PERSON] , перевозив дитину зростом до 145 см. в автомобілі Mercedess-Benz C200, державний номерний знак [NUMBER] , без використання дитячої утримуючої системи, що дає змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки автомобіля, що є порушенням вимог п.п. 21.11 Б ПДР України. Позивач вважає вказане рішення посадової особи суб`єкта владних повноважень протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за вказаною вище нормою за відсутності в його діях вини, його дитина перебувала на задньому сидінні, яке було обладнано спеціальним спецзасобом авто кріслом-бустер, що він неодноразово демонстрував інспектору, утім останній його доводи до уваги не взяв та виніс оскаржувану постанову, чим грубо порушив його права, безпідставно притягнувши до адміністративної відповідальності та наклавши адміністративне стягнення, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відповідачем не було надано до суду відзиву. Третьою особою не було надано до суду письмових заперечень проти позову. Ухвалою суду від 29.08.2022 розгляд даної адміністративної справи було призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у письмовому провадженні, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та виступає на стороні відповідача - інспектора взводу №1 роти №2 БУПП у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Ярового Юрія Юрійовича, витребувано в Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , за ч. 10 ст. 121 КУпАП, витребувано у [PERSON] примірник постанови Серії ДПО18 №788831 від 30.07.2022. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше, за наявними у справі матеріалами. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши усі зібрані у справі докази, судом встановлено, що 30.07.2022 інспектором взводу №1 роти №2 БУПП у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Яровим Ю.Ю. було винесено постанову серії ДПО18 №788831 про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень за ч. 10 ст.121 КУпАП. Як убачається із змісту вказаної постанови, 30.07.2022 о 11:50 годині в м. Вінниця по вул. Київська, 173, він, [PERSON] , перевозив дитину зростом до 145 см. в автомобілі Mercedess-Benz C200, державний номерний знак [NUMBER] , без використання дитячої утримуючої системи, що дає змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки автомобіля, що є порушенням вимог п.п. 21.11 Б ПДР України. Позивач, не погодившись із рішенням посадової особи суб`єкта владних повноважень, вважаючи його незаконним, звернувся до суду із даним позовом про оскарження індивідуального акту. Згідно\~ст. 19 Конституції України\~правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію»\~визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням\~Правил дорожнього руху\~його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. В силу\~ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього\~Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію»\~зазначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України\~«Про дорожній\~рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 10\~жовтня 2001р.\~№1306 (із змінами та доповненнями). Згідно п. 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України\~«Про дорожній\~рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до п.21.11 б Правил дорожнього\~руху забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання\~спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні легкового автомобіля - без використання зазначених спеціальних засобів; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда. Згідно з ст.121\~ч.10\~КУпАП порушення правил перевезення дітей, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Аналізуючи вказані нормативні акти слід констатувати, що законодавець не надав визначення, що таке "спеціальні засоби, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачені конструкцією цього транспортного засобу". Отож за відсутності законодавчого регулювання такими спеціальними засобами можуть вважатися будь-які пристосування, які дають змогу підняти на достатню висоту й надійно зафіксувати дитину ременями безпеки і убезпечити її від отримання травм чи загибелі в разі настання ДТП. Водночас із загальнодоступної інформації судом встановлено, що Автокрісло - бустер призначене для дітей від 3 до 10-12 років (вагою від 15 до 36 кг), вказане крісло встановлюються обличчям по ходу руху, дитина в автокріслі фіксується штатним автомобільним ременем безпеки, їхній різновид так звані бустери, які позбавлені спинки є першими варіантами групи II/III. Абзацом 2 ст. 16 ЗУ "Про дорожній рух" та п. 2.4 ПДР закріплено обов`язок водія на вимогу поліцейського пред`явити для перевірки. Утім відповідно до вказаного нормативно правового акту водій не зобов`язаний ані мати при собі свідоцтво про народження, ані пред`являти його поліції. Критерії оцінки фізичного розвитку дітей шкільного віку, затверджені наказом МОЗ України від 13.09.2013 р. № 802, визначають методику вимірювання антропометричних показників, відповідно до якої вимірювання довжини тіла дітей проводять у положенні стоячи за допомогою вертикального зростоміра. Дитина стає на дерев`яну площину зростоміра спиною до вертикальної планки, торкаючись її п`ятами, сідницями, міжлопатковою ділянкою при відведених назад плечах (головою не притуляється). Руки повинні бути опущені вздовж тулуба, живіт підтягнутий, п`яти разом, носки порізно. Положення голови повинно бути таким, щоб верхній край козелка вуха і нижній край очної ямки знаходились в одній горизонтальній площині. Рухома планка прикладається до голови без натиску, але щільно. В силу ст.\~245\~КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону. Згідно ст.\~251\~КУпАП визначено поняття доказів. Частиною другою вказаної норми визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених\~статтею 255 цього Кодексу. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», визначено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхиленні інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Частиною 2 ст.77\~КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі. Як убачається із оскаржуваної постанови до неї додано - Б/К 470761. Разом із цим, суб`єктом владних повноважень, третя особа працівником якого являється, було надано на вимогу суду докази у вигляді диску із відеозаписом, як зазначено у супровідному листі - відео з портативного відео реєстратора поліцейського. Аналогічний відеозапис було надано й позивачем до позову на підтвердження обставин зазначених ним у позовній заяві. Судом було безпосередньо переглянуто вказані відеодиски та констатовано, що записи на них ідентичні, із яких встановлено, що це запис ID реєстратора 470761, отож слід констатувати, що поліцейським при виявленні та оформленні оскаржуваної постанови було застосовано технічний прилад, що має функції відеозапису, про що зазначено у постанові, до якої додано Б/К 470761, тобто є відеозаписом із нагрудної камери поліцейського, що ідентифіковано за номером, що сторонами спору не заперечувалось, відтак такий доказ є належним та допустимим при вирішенні спору. Із переглянутого безпосередньо судом відеозапису встановлено, що працівниками поліції було зупинено водія, який відрекомендувався [PERSON] , на пропозицію працівників поліції надати документи та доступ до транспортного засобу для огляду та встановлення коду кузова, особа виконувала всі розпорядження та вказівки належним чином, ні заперечень, ні опору не допускала, було надано дозвіл на огляд кузова та транспортного засобу. При зверненні працівника на запитання, - «що перевозите дітей без дитячого крісла», водій підтвердив, що перевозить двоє дітей, відкривши задні дверці транспортного засобу, через деякий час дістав та надав працівнику поліції утримуюче крісло та пояснив, що це є дитяче бустерне крісло для меншої дитини, на якому він був закріплений, старший син вже має ріст та вік, що дозволяє їхати без дитячого крісла». Утім працівник поліції категорично заперечував належність такого предмета до дитячого утримуючого крісла. [PERSON] неодноразово демонстрував вказане крісло працівнику поліції, намагався показати механізм кріплення цього крісла в транспортному засобі, утім працівник поліції категорично заперечував його належність до такого крісла, при цьому, а ні вік дитини на відеозаписі працівник поліції не встановив, а ні зріст дитини, тощо не перевірив. Як було встановлено судом із переглянутого відеозапису патрульна поліція не оглядала дітей, не використовувала зростоміра чи інших сертифікованих засобів вимірювання зросту, тобто не могла оцінити зріст дитини за результатами візуального спостереження, тим паче сидячої дитини, які не виходили з транспортного засобу, що є неможливо, а із переглянутого відеозапису іншого, тобто встановлення працівником поліції обставин, які підлягали встановленню при вирішенні питання про порушення позивачем р.21.11 б ПДР не перевірено. Отож об`єктивних доказів, на підтвердження допущених позивачем порушень 21.11 ПДР України, а ні відповідачем, а ні третьою особою, які були належним чином повідомлені про наявність в провадженні суду даного позову, надано не було. При цьому, суд звертає увагу, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення за відсутності інших належних та допустимих доказів. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 по справі N 338/1/17, яку суд ураховує при вирішенні даного спору. Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами свідчать, що висунуте особі обвинувачення було неправомірним, а відтак прийняте посадовою особою суб`єкта власних повноважень рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є незаконним, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.10. ст. ст.121 КУпАП, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю. За таких обставин, суд задовольняє позов. Вирішуючи питання судових витрат, судом встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 496, 20 грн., на що вказує квитанція за №32 (а.с.13), а також поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн., в підтвердження чого є Договір №01-180822 від 18.08.2022 (а.с.22), рахунок від 18.08.2022 (а.с.23), квитанція №0.0.2648119929.1 від 20.08.2022. Приймаючи до уваги те, що позов задоволено повністю, судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі, оскільки відповідачем, який був належним чином повідомлений, не було порушено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягали розподілу між сторонами. На підставі вищенаведеного та

Результат розгляду: granted