Рішення адміністративного суду від 2022-09-12 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якю відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою від 04.12.2019 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2. Листом від 19.02.2020 року № 2600-0314-8/18476 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило [PERSON] про відсутність підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на недостатність пільгового стажу. Крім того, у зазначеному листі відповідач зазначає, що за результатами розгляду поданих документів пільговий стаж за списком № 2 складає 6 років 10 місяців 18 днів, що передбачає право на зниження пенсійного віку на два роки. Позивач, вважаючи, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу період з 22.08.1992 року по 22.03.1995 року, з огляду на що позивач має право на призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2, а тому відповідач зобов`язаний призначити пенсію за віком на пільгових умовах, звернувся з цим позовом до суду. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року№1788-XII та України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року№ 1058-IV.Законом Відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Відповідно до частини першої статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. За змістом абзацу першого пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Тобто, у межах спірних відносин для встановлення позивачу права на пенсію за віком з вищезазначених підстав необхідно дотримання таких обов`язкових вимог: досягнення віку 55 років, наявності страхового стажу на час досягнення 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці - за списком №2 та за результатами атестації робочих місць. Судом першої інстанції встановлено, що станом на день звернення подання заяви про призначення пенсії позивачу виповнилось повних 57 років, загальний стаж роботи складає повних 34 роки Водночас, є спірним є питання щодо обчислення пільгового стажу: згідно з позицією позивача пільговий стаж складає 9 років, тоді як відповідач вважає, що пільговий стаж складає 6 років 10 місяців 18 днів. Отже, пільгового стажу не вистачає для призначення пенсії відповідно до абзацу першого пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV ані за розрахунками позивача (9 років), ані за розрахунками відповідача (6 років 10 місяців 18 днів), оскільки зазначеною нормою передбачається, що кількість пільгового стажу має бути не меншою за 12 років 6 місяців. У такому випадку, застосуванню у спірних правовідносинах підлягає наступні абзаци пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV, якими визначено, що працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Відповідно до абзацу першого частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. З аналізу зазначених вище норм слідує, що при зверненні за пенсією за віком у віці 57 років позивач фактично звертається на три роки раніше, ніж передбачено нормою абзацу першого частини першої статті 26 Закону № 1058-IV, а тому, відповідно до умов пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV, повинен мати не менше ніж 7 років 6 місяців стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці. Як зазначає позивач відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу період з 22.08.1992 року по 22.03.1995 року, з огляду на що позивач має право на призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2, а тому відповідач зобов`язаний призначити пенсію за віком на пільгових умовах, звернувся з цим позовом до суду. Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Отже, приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії, відповідач діяв необґрунтовано. Крім того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до трудової книжки від 18.09.1979 року [PERSON] з 06.06.1986 року прийнятий у Київське виробниче об`єднання "Комуніст" регулювальником радіоапаратури, зайнятим на установках СВЧ. Згідно запису № 15 трудової книжки Київське виробниче об`єднання "Комуніст" перейменовано у Київський завод "Радар". 22.03.1995 року позивача звільнено з посади регулювальника радіоапаратури, зайнятого на установках СВЧ, за власним бажанням. Зазначені обставини також підтверджуються довідкою від 13.02.2019 року № 1 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої Публічним акціонерним товариством "Київський завод "Радар". Зазначеною довідкою зазначено, що займана позивачем професія (посада) передбачена списком № 2 (розділ ХХХІІІ - Загальні професії, підрозділ код КП 23200000-1753г, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10. Судом зазначено, що посада, яку обіймав позивач, була також передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162. Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками №2 деталізоване у Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383. Пунктом 10 Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637. Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Тобто, необхідними умовами для виникнення права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2. За пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України. Щодо доводів відповідача про обов`язковість проведення атестації робочого місця, Суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах, а саме: особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць; особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону №1788-XII. При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник". Верховний Суд у постановах від 21.11.2018 року у справі №750/11115/16-а, від 31.03.2020 року у справі №446/656/17 та у справі №127/16245/17 дійшов висновку про те, що однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи. Вимога щодо обов`язкового підтвердження документами умов праці до 21.08.1992 року та проведення атестації після цієї дати є похідними від основної умови про внесення цієї професії до діючих Списків. Отже, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що період роботи позивача з 06.06.1985 року по 22.03.1995 року на посаді, яка була внесена до Списку № 2 протягом всього часу роботи, підлягає зарахуванню до спеціального стажу у повному обсязі, що складає 9 років 9 місяців 17 днів, а тому, за умови того, що позивачу для призначення пенсії на пільгових умовах у 57 років необхідно мати не менш ніж 7 років 6 місяців спеціального стажу, позивач станом на день подання заяви про призначення пенсії на пільгових умовах відповідав усім необхідним умовам для призначення пенсії на пільгових умовах, що свідчить про необґрунтованість дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії. Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied