Рішення адміністративного суду від 2024-03-06 00:00:00+02

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року, яке набрало законної сили 22 березня 2021 року, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №11-3979/14-20-СГ від 11 березня 2020 року про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою; зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надати [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у розмірі земельної частки (паю), розташованої на території Дорожинської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, для ведення фермерського господарства. Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області подано до Кіровоградського окружного адміністративного суду заяву про заміну сторони виконавчого провадження № 73371069 (боржника) з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на Вільшанську селищну раду Голованівського району Кіровоградської області. Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року в задоволенні заяви відмовлено. В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалу з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ухвалити нове рішення про заміну сторони виконавчого провадження. Апелянт звертає увагу, що враховуючи зміни, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28 квітня 2021 року № 1423-ІХ до розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, а також відомості з Державного реєстру речових прав, відповідно до яких спірна земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з 14 січня 2021 року не є розпорядником земельної ділянки, тому не може вчиняти дії на виконання судового рішення. Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участі. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив у відсутності доказів \~на підтвердження того, що Вільшанська селищна рада є правонаступником Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у відносинах, щодо яких виник спір. Суд визнає приведений висновок необґрунтованим, з огляду на наступне. Судом встановлено, що на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року судом першої інстанції 28 лютого 2023 року видано виконавчий лист, який пред`явлено позивачем до примусового виконання. Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20 листопада 2023 року відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Кіровоградським окружним адміністративним судом в справі № 340/3781/20, про зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надати [PERSON] \~дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у розмірі земельної частки (паю), розташованої на території Дорожинської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, для ведення фермерського господарства. Боржником у виконавчому провадження є Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав земельна ділянка кадастровий номер 3524381000:02:000:9053 перебуває у комунальній власності Вільшанської селищної ради. Спірним є питання наявності правових підстав для заміни боржника у виконавчому листі правонаступником. Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ статті 129-1 Конституції України\~ суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до\~ статті 14 КАС України\~ судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Аналогічні положення містяться в\~ статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване\~ статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених\~ статтею 129-1 Конституції України, а також статтями\~ 14\~ та\~ 370 КАС України. Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19 та від 01 лютого 2022 року у справі № 420/177/20, від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17. Відповідно до\~ статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження»\~ (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~ Конституцією України, цим\~ Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього\~ Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього\~ Закону\~ підлягають примусовому виконанню. Згідно з частинами першою, другою\~ статті 15 Закону №1404-VIII\~ сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Відповідно до абзацу першого частини п`ятої\~ статті 15 Закону №1404-VIII\~ у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Аналогічна норма закріплена у частині першій\~ статті 379 КАС України, згідно якої у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Таким чином, обов`язковою умовою для заміни сторони виконавчого провадження є вибуття однієї із сторін виконавчого провадження та правонаступництво сторони, що вибула, іншим суб`єктом з переходом прав та обов`язків. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05 травня 2022 року у справі № 520/10496/2020, в постанові від 16 травня 2023 року в справі № 480/953/21. Статтею 52 КАС України\~ передбачено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив. Верховним Судом в постановах від 11 жовтня 2019 року у справі № 812/1408/16 та від 30 листопада 2021\~ \~\~року у справі № 200/1353/21-а викладений висновок про те, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених\~ законом\~ випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі. Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції. У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин. Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права. При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво. Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи. Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа. При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників. Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» № 1423-IX від 28 квітня 2021 року, який набрав чинності 27 травня 2021 року, розділ\~ X\~ «Перехідні положення» Земельного кодексу України\~ доповнено пунктом 24, відповідно до якого з дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. Надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради. Землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті. Цим пунктом визначено Перехідні положення, пов`язані з прийняттям\~ Закону, які визначають повноваження як органів виконавчої влади, так і органів місцевого самоврядування, а саме: - з дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними; - надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради. Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, звертаючись до суду першої інстанції із заявою\~ про заміну сторони виконавчого провадження, посилається на положення\~ статті 52 КАС України\~ та Закону України № 1423-1Х. Судом встановлено, що земельна ділянка, стосовно надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення якої виник спір в цій справі, розташована за межами населених пунктів на території Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області (кадастровий номер 3524381000:02:000:9053). Відповідно до пункту 24\~ розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України\~ земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом. Відтак, з дня набрання чинності пунктом 24\~ розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (27 травня 2021 року), землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, зокрема і землі, не сформовані у земельні ділянки, крім земель, зазначених у пункті 24\~ розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Відтак, саме з 27 травня 2021 року органи виконавчої влади, до повноважень яких входило розпорядження вказаними земельними ділянками, позбавлені права здійснювати такі повноваження, зокрема затверджувати проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав земельна ділянка з кадастровим номером 3524381000:02:000:9053 перебуває у комунальній власності Вільшанської селищної ради, тому є підтвердженим, що спірна земельна ділянка перейшла у комунальну власність Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, оскільки розташована за межами населених пунктів у межах Вільшанського району Кіровоградської області. Докази того, що земельна ділянка з кадастровим номером 3524381000:02:000:9053 належить до переліку земель, які не відносяться як винятки до земель комунальної власності, в матеріалах справи відсутні. Отже, саме Вільшанська селищна рада Голованівського району Кіровоградської області наділена повноваженнями розпоряджатися вказаною земельною ділянкою як орган місцевого самоврядування, до комунальної власності якого належить спірна земельна ділянка. Натомість, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області відповідних повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, зокрема із затвердження проекту землеустрою щодо її відведення, не має. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 30 жовтня 2023 року в справі №480/907/21, яким зазначено, що оскільки у спірних відносинах відбулася зміна суб`єкта, уповноваженого розпоряджатися землями, у межах яких позивачка виявила бажання отримати у користування земельну ділянку, й дозвіл на розроблення землевпорядної документації на яку зобов`язано надати ГУ Держгеокадастру згідно з резолютивною частиною рішення суду першої інстанції, ухваленого у справі, що розглядається, по суті спору, то колегія суддів констатує наявність у цьому випадку передбачених законом підстав для процесуального правонаступництва. Суд першої інстанції, відмовляючи відповідачу у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, не врахував відсутності у ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області повноважень на вирішення спірного в цій справі питання та перехід таких повноважень до Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, як й не врахував висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою \~для скасування ухвали суду першої інстанції та прийняття нової ухвали.

Результат розгляду: granted