Рішення адміністративного суду від 2022-05-17 00:00:00+03

Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби, у якому просить стягнути з Львівської митниці ДФС (ЄДРПОУ: 39420875) на користь [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 27.11.2020 року по 01.03.2021 року включно у розмірі 21 681,92 грн., без врахування податків та інших обов`язкових платежів. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі № 380/3537/20 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці ДФС від 13 квітня 2020 року №142-О Про звільнення [PERSON] . Поновлено [PERSON] на посаді державного інспектора митного поста Мостиська-залізничний Львівської митниці ДФС з 15 квітня 2020 року. Стягнуто на користь [PERSON] з Львівської митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 квітня 2020 року по 26 листопада 2020 року в розмірі 51833 гривень (без врахування податків та інших обов`язкових платежів). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2021 у справі № 380/3537/20 виправлено описку у 5 абзаці резолютивної частини постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року, зазначивши дату, з якої необхідно поновити [PERSON] на посаді державного інспектора митного поста Мостиська-залізничний Львівської митниці ДФС "16 квітня 2020 року" замість "15 квітня 2020 року". Наказом Львівської митниці ДФС № 340-о від 30.12.2020 По особовому складу на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі № 380/3537/20 поновлено [PERSON] на посаді державного інспектора митного поста Мостиський-залізничний Львівської митниці ДФС. Позивач стверджує, що належним чином про поновлення на посаді [PERSON] було повідомлено тільки засобами поштового зв`язку 03.03.2021, коли він отримав лист Львівської митниці ДФС датований 26.02.2021 за вих. № 13/10/13-70-04, в якому повідомлялось про його поновлення на посаді з 30.12.2020. 26.02.2021 на електронну адресу позивача також надійшло повідомлення, у якому був також лист Львівської митниці ДФС від 26.02.2021 за вих. № 13/10/13-70-04 і долучено копію наказу від 30.12.2020 № 340-о. Після отримання електронного повідомлення, яке надійшло від відповідача, позивач 02.03.2021 прибув до Львівської митниці ДФС для ознайомлення з наказом, зробив з наказі зауваження щодо ознайомлення, підписав та проставив дату ознайомлення з наказом - 02.03.2021. З 02.03.2021 позивач приступив до виконання обов`язків. Позивач вказує, що судове рішення про поновлення його на посаді, яке підлягало негайному виконанню, було виконано лише через 34 дні шляхом прийняття наказу від 30.12.2020, про винесення якого позивач був повідомлений лише через 62 дні. Тому вважає, що загальний строк невиконання судового рішення становить 96 днів (34+62). Позивач повідомляє, що Львівською митницею ДФС йому не здійснювалась виплата заробітної плата у період з дати винесення наказу від 30.12.2020, про який його не було своєчасно повідомлено до 02.03.2021, коли він приступив до виконання своїх функціональний обов`язків. Позивач звернувся з заявою від 24.06.2021 до Львівської митниці ДФС щодо виплати йому заробітної плати за весь період часу, однак у встановлені строки заява не була розглянута і відповідь не надана. Представником позивача, адвокатом Кузнецовим А.І. було направлено адвокатський запит за вих. № 10/1 від 10.08.2021 щодо надання письмової відповіді на заяву [PERSON] 19.08.2021 за вих.№ 10/Адв/13-70-10 на офіційну електронну адресу адвоката надійшла відповідь від Львівської митниці ДФС та повідомлено, що письмова відповідь [PERSON] на його заяву не надавалась. У задоволенні його вимог із посиланням на ст. 236 КЗпП відмовлено, що стало підставою для звернення позивача до суду. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі № 380/14409/21 позовні вимоги задоволено. Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції не правильно визначив дату виконання судового рішення. Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі № 380/14409/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог скаржника, виходячи із такого. Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (пункт 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів). При розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі суд виходить із середньоденної заробітної плати у розмірі 338,78 грн. зазначеної у розрахунку, який брався до уваги судом апеляційної інстанції при розгляді справи № 380/3537/20 Період затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі становить 64 робочих днів \~з 27.11.2020 р. по 01.03.2021 р. Таким чином, стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток в розмірі 21681,92 грн. (64*338,78 грн.) без урахування податків та інших обов`язкових платежів. Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі № 380/3537/20 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці ДФС від 13 квітня 2020 року №142-О Про звільнення [PERSON] Поновлено [PERSON] на посаді державного інспектора митного поста Мостиська-залізничний Львівської митниці ДФС з 15 квітня 2020 року. Стягнуто на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) з Львівської митниці ДФС (код ЄДРПОУ 39420875) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 квітня 2020 року по 26 листопада 2020 року в розмірі 51833 гривень (без врахування податків та інших обов`язкових платежів). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2021 у справі № 380/3537/20 виправлено описку у 5 абзаці резолютивної частини постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року, зазначивши дату, з якої необхідно поновити [PERSON] на посаді державного інспектора митного поста Мостиська-залізничний Львівської митниці ДФС "16 квітня 2020 року" замість "15 квітня 2020 року". Наказом Львівської митниці ДФС № 340-о від 30.12.2020 По особовому складу на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі № 380/3537/20 скасовано наказ Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 № 142-о Про звільнення [PERSON] , поновлено [PERSON] на посаді державного інспектора митного поста Мостиський-залізничний Львівської митниці ДФС з 15.04.2020. Наказом Львівської митниці ДФС № 31-о від 24.03.2021 Про внесення змін до наказу Львівської митниці ДФС від 30.12.2020 № 340-о на виконання ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2021 у справі № 380/3537/20 викладено п.2 наказу Львівської митниці ДФС від 30.12.2020 № 340-о в наступній редакції п.2 Поновити [PERSON] на посаді державного інспектора митного поста Мостиський-залізничний Львівської митниці ДФС з 16.04.2020. Листом Львівської митниці ДФС від 26.02.2021 за вих. № 13/10/13-70-04 повідомлено позивача про поновлення його на посаді з 30.12.2020, який позивач отримав 03.03.2021. Також 26.02.2021 на електронну адресу позивача надійшло повідомлення з листом Львівської митниці ДФС від 26.02.2021 за вих. № 13/10/13-70-04 та копією наказу від 30.12.2020 № 340-о. Після отримання вказаного електронного повідомлення позивач 02.03.2021 прибув до Львівської митниці ДФС для ознайомлення з наказом від 30.12.2021. З 02.03.2021 позивач приступив до виконання обов`язків \~за посадою. Позивач звернувся до відповідача - Львівської митниці ДФС з заявою від 24.06.2021 щодо виплати йому заробітної плати за весь період часу на яку відповідь не було надана. Представником позивача було направлено адвокатський запит за вих. № 10/1 від 10.08.2021 щодо надання письмової відповіді на заяву [PERSON] 19.08.2021 за вих. № 10/Адв/13-70-10 на офіційну електронну адресу адвоката надійшла відповідь від Львівської митниці ДФС, якою повідомлено, що письмова відповідь [PERSON] на його заяву не надавалась. У задоволенні вимог вказаних у заяві із посиланням на ст. 236 КЗпП відмовлено, що стало підставою для звернення позивача до суду. З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Частиною 5 статті 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до частин 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Аналогічні положення закріплені статтею 370 КАС України згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 371 КАС України рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, та поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно. Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання (частина 2 статті 372 КАС України). Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Аналіз правових норм чинного законодавства, що регулює правовідносини в сфері проходження громадянами публічної служби та звільнення з публічної служби, дає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що рішення судів про поновлення на роботі є обов`язковими та виконуються негайно з часу його оголошення (набрання законної сили), чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Суд апеляційної інстанції зазначає, що добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. Так у пункті 46 Рішення Європейського Суду з прав людини від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) суд вказує, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), № 8415/02, п. 19, від 27 травня 2004 року; та у справі «Лізанец проти України» (Lizanets v. Ukraine), № 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року). У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання (див. згадане вище рішення у справі Бурдова (№ 2), п. 68). Неможливість особою домогтися виконання судового рішення, винесеного на її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року (справа «Жовнер проти України») Суд відзначив, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін. Пунктом 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідним вказати, що питання, пов`язане з фактом поновлення працівника на роботі, вирішується відповідно до рішення суду (видається наказ про поновлення особи на посаді, вносяться відповідні зміни до трудової книжки - згідно з пунктом 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції і Міністерства соціального захисту України від 29.07.93 №58, зокрема, визнається недійсним запис, зроблений відповідно до наказу про звільнення, визнаного судом незаконним; провадиться оплата часу вимушеного прогулу за умови зазначення цього в рішенні суду про поновлення на роботі). Відповідно до статті 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 27 червня 2019 року у справі №821/1678/16, від 19 квітня 2021 року у справі №826/11861/17, від 21 жовтня 2021 року у справі № 280/5260/19. Як підтверджено матеріалами справи, та не заперечується сторонами, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі № 380/3537/20 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці ДФС від 13 квітня 2020 року №142-О Про звільнення [PERSON] Поновлено [PERSON] на посаді державного інспектора митного поста Мостиська-залізничний Львівської митниці ДФС з 15 квітня 2020 року. Стягнуто на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) з Львівської митниці ДФС (код ЄДРПОУ 39420875) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 квітня 2020 року по 26 листопада 2020 року в розмірі 51833 гривень (без врахування податків та інших обов`язкових платежів). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2021 у справі № 380/3537/20 виправлено описку у 5 абзаці резолютивної частини постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року, зазначивши дату, з якої необхідно поновити [PERSON] на посаді державного інспектора митного поста Мостиська-залізничний Львівської митниці ДФС "16 квітня 2020 року" замість "15 квітня 2020 року". Наказом Львівської митниці ДФС № 340-о від 30.12.2020 По особовому складу на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі № 380/3537/20 скасовано наказ Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 № 142-о Про звільнення [PERSON] , поновлено [PERSON] на посаді державного інспектора митного поста Мостиський-залізничний Львівської митниці ДФС з 15.04.2020. Наказом Львівської митниці ДФС № 31-о від 24.03.2021 Про внесення змін до наказу Львівської митниці ДФС від 30.12.2020 № 340-о на виконання ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2021 у справі № 380/3537/20 викладено п.2 наказу Львівської митниці ДФС від 30.12.2020 № 340-о в наступній редакції п.2 Поновити [PERSON] на посаді державного інспектора митного поста Мостиський-залізничний Львівської митниці ДФС з 16.04.2020. Апеляційний суд наголошує, що постанова апеляційного суду набрала законної сили з дати її прийняття 26.11.2020 та у частині поновлення позивача підлягала негайному виконанню. Натомість, рішення суду про поновлення позивача на роботі виконано 30.12.2020 шляхом видання наказу Львівської митниці ДФС № 340-о від 30.12.2020. Отже, рішення суду про поновлення позивача на роботі протиправно не було виконано своєчасно, у зв`язку з чим відповідно до ст. 236 КЗпП України підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток у зв`язку з затримкою виконання рішення з 27.11.2020 (наступний день після прийняття постанови апеляційного суду) до 29.12.2020 включно (до винесення наказу про поновлення його на посаді). Статтею 27 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року \~\~\~затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок № 100). Відповідно до абз.3 п.2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абзацом 3 пункту 3 Порядку № 100 визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. При розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі суд виходить із середньоденної заробітної плати у розмірі 338,78 грн. зазначеної у розрахунку, який брався до уваги судом апеляційної інстанції при розгляді справи № 380/3537/20 Період затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі становить 22 робочих днів \~з 27.11.2020 р. по 29.12.2020 р. Таким чином, стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток в розмірі 7453,16 грн. (22*338,78 грн.) без урахування податків та інших обов`язкових платежів. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до часткового задоволення. Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог з наведених вище підстав. Відповідно до ст. 139 КАС України позивачем при поданні позову сплачено 908,00 грн. судового збору згідно квитанції від 25.08.2021, які підлягають стягненню в розмірі 454,00 грн. на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС. Щодо відшкодування судових витрат у вигляді оплати на правову допомогу, апеляційний суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (ч.3\~ \~\~\~ст.132 КАС України). Згідно\~ \~\~\~ст.134 КАС України\~ \~\~\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини 9\~ \~\~\~статті 139 КАС України\~ \~\~\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4)дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Відповідно до ст.30 Закону України\~ \~\~\~Про адвокатуру та адвокатську діяльність\~ \~\~\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. На обґрунтування вимог про стягнення правничої допомоги представником позивача долучено засвідчені копії договору про надання правової допомоги від 23.04.2020, додаткової угоди № 2 від 26.07.2021 до договору про надання правової допомоги від 23.04.2020 грн.; рішення № 13/1/7 від 21.07.2021 Про розгляд звернень адвокатів Харківщини стосовно необхідності перегляду розробки (мінімальних) ставок адвокатського гонорару; акту № 5 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 25.08.2021 згідно договору б/н від 23.04.2020; квитанція до прибуткового касового ордера № 16 від 25.08.2021 на суму 9400 грн. Відповідач заперечив проти задоволення витрат на правову допомогу у розмірі 9400 грн. та вважає їх завищеними про що вказав у відзиві на позовну заяву. Позивач у відповіді на відзив на позовну заяву збільшено розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, просить стягнути на його користь 11900,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, подав копію квитанції до прибуткового касового ордера № 19 від 04.10.2021 на суму 2500 грн. Дослідивши подані докази на обґрунтування витрат на правничу допомогу, враховуючи розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, предмет спору, суд прийшов до висновку, що\~ \~\~\~витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню на користь позивача з Львівської митниці ДФС \~\~\~\~\~за рахунок бюджетних асигнувань у сумі \~5000,00 грн.

Результат розгляду: partial