Рішення адміністративного суду від 2022-03-21 00:00:00+02

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. В липні 2021 року [PERSON] звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України, в якому просив: 1.1. Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за період з 03.05.2019 по 25.06.2021 включно. КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 2. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. 2.1. Визнано протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.05.2019 по 25.06.2021. 2.2. Зобов`язано військову частину [NUMBER] Національної гвардії України нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.05.2019 по 25.06.2021 в сумі 10 000 грн. (десять тисяч гривень). 2.3. У іншій частині позовних вимог відмовлено. 2.4. Стягнуто на користь [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань військової частини [NUMBER] Національної гвардії України. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ 3. Апелянт [PERSON] , не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати в цій частині та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 4. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на безпідставність застосування судом першої інстанції пропорційності розрахунку середнього заробітку за затримку по відношенню до невиплаченої суми при звільненні. ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 5. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач [PERSON] проходив військову службу на посаді командира відділення взводу управління командира мінометної батареї 1-го батальйону оперативного призначення військової частини [NUMBER] Національної гвардії України. 6. Наказом командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України (по стройовій частині) від 03.05.2019 № 105, старшого сержанта [PERSON] , звільненого наказом командира військової частини Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України від 24.04.2019 № 16 по особовому складу з військової служби у запас за п.п а п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з 06 травня 2019 року увільнено від займаної посади та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів грошового. 7. Як зазначає позивач, при звільненні з військової служби із ним було проведено неповний розрахунок, а саме відповідачем всупереч п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України не було виплачено, зокрема, компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки, індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2017 по день звільнення, компенсації вартості неотриманого речового майна та одноразової грошової допомоги при звільнені. Наведені обставини змусили [PERSON] здійснювати захист своїх прав у суді. 8. 20.04.2020 відповідачем було добровільно виплачено компенсацію вартості неотриманого речового майна у сумі 3947,00 грн., що підтверджується відповідною випискою із банківського рахунку позивача. 9. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.04.2020 у справі за № 120/393/20-а позовні вимоги [PERSON] задоволено та зобов`язано військову частину [NUMBER] НГ України нарахувати та виплатити на його користь грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки. 10. На виконання даного судового рішення, відповідачем 22.05.2020 було перераховано на картковий рахунок позивача грошові кошти в сумі 25694,44 грн., про що свідчить виписка із банківського рахунку позивача. 11. Відповідно до іншого рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.05.2021 у справі за № 120/4032/21-а позовні вимоги [PERSON] також задоволено та, зокрема, зобов`язано військову частину [NUMBER] НГ України нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2017 по 03.05.2019. 12. На виконання цього судового рішення, 25.06.2021 відповідачем було перераховано на картковий рахунок позивача грошові кошти в сумі 2013,98 грн., про що також свідчить виписка із банківського рахунку позивача. 13. Окрім того, відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.05.2021 у справі за № 120/1396/21-а позовні вимоги [PERSON] також задоволено та, зокрема, зобов`язано військову частину [NUMBER] НГ України нарахувати та виплати на його користь одноразову грошову допомогу при звільнені у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 14. На виконання цього судового рішення, 25.06.2021 відповідачем було перераховано на картковий рахунок позивача грошові кошти в сумі 44047,23 грн., про що також свідчить виписка із банківського рахунку позивача. 15. Таким чином в межах спірних відносин позивач вказує, що остаточний розрахунок із ним відповідач провів лише 25.06.2021. 16. Враховуючи не виплату відповідачем середнього заробітку за період з 03.05.2019 по 25.06.2021 як компенсацію за затримку розрахунку при звільнені згідно статті 117 КЗпП України, позивач звернувся до суду із даним позовом. ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН 17. Апелянт вважає, що в даному випадку мав місце факт порушення відповідачем прав та інтересів в частині несвоєчасного отримання належних до виплати грошових сум при звільненні. 18. Відповідач вказує, що військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять військову службу. Відтак відповідач вважає, що до даних правовідносин не підлягають застосуванню статті 116,117 КЗпП України. ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ 19. Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 20. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 21. Згідно з ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. 22. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ 23. Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з положень ст. 117 КЗпП України, відповідно до якої визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Зокрема, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 24. Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне. 25. Судове рішення в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, тому його правомірність в цій частині судовою колегією не переглядається. 26. Апелянт зауважує на безпідставність застосування судом першої інстанції пропорційності розрахунку середнього заробітку за затримку по відношенню до невиплаченої суми при звільненні. 27. Обчислення середньої заробітної плати, зокрема, у випадку вимушеного прогулу визначений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100). 28. З матеріалів справи встановлено, що відповідачем в порядку хронології здійснювались наступні виплати позивачу належного йому забезпечення та компенсаційних сум: 1) \~02.04.2020 компенсація вартості неотриманого речового майна у сумі 3947,00 грн.; 2) 22.05.2020 грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки у сумі 25694,44 грн.; 3) 25.06.2021 індексація грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2017 по 03.05.2019 в сумі 2013, 98 грн.; 4) 25.06.2021 одноразова грошова допомога при звільнені у сумі 44047,23 грн.. 29. Отже, остаточний розрахунок після звільнення апелянта з військової служби було проведено відповідачем 25.06.2021. Відповідно, період затримки остаточного розрахунку охоплюється з 07.05.2019 по 25.06.2021 (дата останньої виплати), що становить 781 календарних днів. 30. Згідно із довідкою-розрахунком, виданою військовою частиною [NUMBER] НГ України, вбачається, що середньомісячне грошове забезпечення (середній заробіток) позивача за два останніх місяці перед звільненням з військової служби (березень - квітень 2019 року) складає 11179,50 грн. За даними цього ж розрахунку відповідача, середньоденний заробіток позивача (за календарний день) становить 366,54 грн. 31. Відповідно, загальний середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в цьому разі становить 286 267,74 грн. (366,54 \~грн. х 781 календарних днів). 32. Проте, відповідальність в такому розмірі згідно ст. 117 КЗпП України відповідач міг би нести лише у випадку невиплати усіх належних звільненому працівникові сум. Натомість, в межах спірних правовідносин відповідач допустив часткове порушення, тобто не здійснив виплату компенсації вартості неотриманого речового майна у сумі 3947,00 грн, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки у сумі 25694,44 грн., індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2017 по 03.05.2019 в сумі 2013,98 грн. та одноразової грошової допомоги при звільнені у сумі 44047,23 грн. 33. Враховуючи означені вище правові позиції Верховного Суду, за якими розмір відповідальності відповідача повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум, тому розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у цьому випадку має визначатися виключно пропорційно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум. Тобто, суду необхідно визначити істотність частки невиплачених сум. 34. Верховний Суд в постанові від 30.10.2019 по справі № 806/2473/18 (адміністративне провадження № К/9901/2118/19) сформував правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку. 35. Застосовуючи саме такий підхід при вирішенні цієї справи суд зазначає, що сума невиплачених вчасно позивачу коштів становить 75702,65 грн. (компенсація вартості неотриманого речового майна - 3947,00 грн., + грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки - 25694,44 грн., + індексації грошового забезпечення позивача - \~2013, 98 грн. + одноразова грошова допомоги при звільнені - 44047,23 грн.). Відповідно, істотність частки невиплачених сум в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку за період з 07.05.2019 по 25.06.2021 становить 26,44% (75702,65 : 286 267,74 х 100). 36. Отже сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 26,44% розраховується наступним чином: 366,54 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 26,44% = 96,91 грн. середньоденна сума відшкодування з урахуванням істотності частки; 96,91 грн. х 781 ( днів затримки розрахунку) = 75 686,71 грн. 37. Отже, з огляду на встановлені обставини та з метою дотримання балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зменшення розміру середнього заробітку, однак вважає, що суд першої інстанції при обрахунку середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільнені невірно застосував принцип співмірності, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні, шляхом стягнення з військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 07.05.2019 по 25.06.2021 включно в розмірі 75686,71 грн. VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ. 38. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України\~суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 39. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України\~ судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 40. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 41. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 42. Зазначеним вимогам закону судове рішення \~не відповідає. 43. У силу\~п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право \~скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. 44. Згідно зі \~ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 45. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права під час визначення суми стягнення, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за затримку розрахунку при звільненні. В решті рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Результат розгляду: partial