Рішення адміністративного суду від 2022-02-08 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «Креативний штат «Гулівер» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.05.2021 №371030411. Позов обґрунтовано тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки жодних обгрунтувань, підстав для визначення грошового зобов`язання, а також обставин вчинення правопорушень в оскаржуваному податковому повідомлені-рішенні відповідачем не наведено. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено. Не погоджуючись з вказаним судом рішенням, позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки позивач подав до контролюючого органу податкову декларацію за липень 2019 року, де відобразив податкові зобов`язання на суму 1 534 179 грн, та податковий кредит на суму 1 087 337 грн, тому сума за даними податкової звітності склала 446 842 грн, що і було сплачено 30 серпня 2019 року. На думку апелянта, через деякі помилки, вказані у поданих надалі уточнюючих розрахунках призвели до штучного задвоєння податкового кредиту через невірне проведення відповідачем даних уточнюючого розрахунку. Крім того, як зазначає позивач, сам факт накладення на позивача штрафних санкцій є неправомірним, оскільки до платників податку не можуть бути застосовані штрафні санкції у разі відсутності обов`язку сплатити грошові зобов`язання до бюджету. Як вказує апелянт, позивач не отримав та не міг отримати додаткові блага від помилкового декларування суми від`ємного значення ПДВ, так само і від подання уточнюючих розрахунків з метою виправлення методологічної помилки. У поясненнях до апеляційної скарги позивачем зазначено про те, що штучне задвоєння податковим органом податкового кредиту виникло через технічні особливості відображення відповідачем даних уточнюючого розрахунку №3 в Інтегрованій картці платника податку. Суд першої інстанції не застосував висновки Верховного Суду щодо проведення контролюючим органом перевірки, яка має ознаки як камеральної, так і документальної, що свідчить про порушення порядку проведення такої перевірки. У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що позивачем неправомірно зменшено суму ПДВ, яка сплачується до бюджету на суму 1 532 420 грн, так як подані уточнюючі розрахунки не змінюють раніше задекларованих зобов`язань, що свідчить про правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухвашт пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість Товариством з обмеженою відповідальністю «Креативний штат Гулівер» за липень 2019 року, на підставі якої складено Акт від 03.02.2020 №9401/ж5/26-15-04-11-16/42874865. Під час проведення перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем пункту 200.1, 200.2 статті 200 розділу V Податкового кодексу України, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, що призвело до заниження суми позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету (р. 18) у розмірі 1 532 420 грн. На підставі вказаних висновків Акта перевірки від 03.02.2020 №9401/ж5/26-15-04-11-16/42874865 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення 01.03.2021 №164490411. За наслідками адміністративного оскарження, рішенням Державної податкової служби України від 05.05.2021 №10049/6/99-00-06-01-02-06 скасовано податкове повідомлення-рішення від 01.03.2021 №164490411 у частині застосування штрафних санкцій, які перевищують розмір, визначений пунктом 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, у розмірі 10%. З огляду на рішення Державної податкової служби України від 05.05.2021 №10049/6/99-00-06-01-02-06 та висновки Акта перевірки від 03.02.2020 №9401/ж5/26-15-04-11-16/42874865 Головним управлінням Державної податкової служби України у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.05.2021 №371030411, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Креативний штат «Гулівер» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 3014060100 у розмірі 1 885 662,00 грн. Не погоджуючись з вказаним рішенням та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки контролюючим органом правомірно було встановлено зменшення позивачем суми ПДВ, яка сплачується до державного бюджету на суму 1 532 420 грн., тому Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі вимог статті 123 Податкового кодексу України та з урахуванням рішення ДПС від 05.05.2021 №10049/6/99-00-06-01-02-06 збільшено позивачеві суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 1 685 662,00 грн. Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України). За визначенням підпунктів 14.1.18 та 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника; пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки. Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків врегульовано статтею 200 Податкового кодексу України. Відповідно до вимог п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Пунктом 200.2 ст. 200 ПК України визначено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету. Пунктом 200.4 статті 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. У свою чергу, відповідно до пункту 4 розділу V «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 (надалі - Порядок №21), у рядку 16 відображається від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду. У рядку 16.2 вказуються суми збільшення/зменшення залишку від`ємного значення за результатами уточнюючих розрахунків, поданих протягом звітного (податкового) періоду. Тобто, сума від`ємного значення для бюджетного відшкодування визначається, як різниця між загальною сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту за звітний період. При цьому, розділом VI Порядку №21 встановлено порядок заповнення уточнюючого розрахунку. Так, уточнюючий розрахунок може бути поданий у спосіб, визначений в абзаці четвертому пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу. У графі 4 відображаються відповідні показники декларації звітного періоду, що виправляється. У разі якщо до декларації за цей звітний період раніше вносилися зміни, у графі 4 відображаються відповідні показники графи 5 останнього уточнюючого розрахунку, який подавався до декларації звітного (податкового) періоду, що виправляється. У графі 5 уточнюючого розрахунку відображаються відповідні показники з урахуванням виправлення, а у графі 6 відображається сума помилки (абсолютне значення). У разі виправлення значення рядка 21 декларації, яке у майбутніх звітних періодах не вплинуло на значення рядка 18 чи рядка 20.2, уточнюючий розрахунок подається за один звітний період, в якому вносяться відповідні зміни. Такий уточнюючий розрахунок може бути поданий у спосіб, визначений в абзаці четвертому пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу. Значення графи 6 рядка 21 уточнюючого розрахунку (як збільшення, так і зменшення) враховується у рядку 16.2 декларації за звітний період, у якому подано такий уточнюючий розрахунок. У разі виправлення значення рядка 21 декларації, яке у майбутніх періодах впливатиме на значення рядка 18 чи рядка 20.2, уточнюючий розрахунок подається за кожний звітний період, у якому значення рядка 21 декларації впливало на значення рядка 18 чи рядка 20.2. Платник податків, який самостійно виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний сплатити штраф, нарахований відповідно до абзацу четвертого пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу. Сума нарахованого штрафу відображається у графі 6 рядка 18.1. У разі виправлення помилок у рядках поданої раніше декларації, до яких повинні додаватися додатки, до уточнюючого розрахунку повинні бути додані відповідні додатки, що містять інформацію щодо уточнених показників. З аналізу вищевикладених норм вбачається чіткий порядок, визначений для виправлення помилок у рядках поданої раніше декларації шляхом подання відповідного уточнюючого розрахунку. При цьому, внесення змін до податкової звітності, регламентується статтею 50 ПК України. Так, відповідно до вимог статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені. Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку. Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються. Зазначена норма зобов`язує платника податку надіслати до контролюючого органу уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою уточнюючого розрахунку, чинного на час подання, або виправити помилку шляхом відображення уточнюючих показників у складі поточної декларації за будь-який наступний податковий період. Тобто, позивач не позбавлений права подати уточнюючу податкову декларацію, або, у разі самостійного виявлення факту заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, надіслати уточнюючий розрахунок або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання. Як свідчать матеріали справи, 20.08.2019 позивачем було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2019 року за реєстраційним номером 2619220817, в якій відображено податкові зобов`язання на суму 1 534 179,00 грн. та податковий кредит на суму 1 087 337,00 грн. Відповідно до податкової декларації від 20.08.2019 №2619220817 сума ПДВ становила 446 842,00 грн. Оскільки, як зазначив позивач, за вказаний звітний період у складі податкового кредиту не були відображені податкові накладні на загальну суму 445 083,00 грн, останнім було подано уточнюючий розрахунок від 30.08.2019 №1. Втім, подаючи такий уточнюючий розрахунок від 30.08.2019 №1 позивач припустився методологічної помилки та в подальшому подав наступні уточнюючі розрахунки: №2 від 06.09.2019, №3 від 19.09.2019 та №4 від 26.09.2019. Позивач звертає увагу, що в уточнюючому розрахунку №2 від 06.09.2019 помилково відкориговано податкові зобов`язання за липень 2019 року замість податкового кредиту, знімаючи їх у декларації у повному обсязі. Уточнюючий розрахунок №3 від 19.09.2019 був поданий з метою виправити помилку попереднього коригування та повернути суму податкових зобов`язань. У той же час, вказаний розрахунок також був заповнений невірно, у результаті чого позивачем відображено зобов`язання у подвійній сумі. Одночасно у рядку «податковий кредит звітного періоду» заявлено суму 0,00 грн. Так, при проведенні уточнюючого розрахунку №3 від 19.09.2019 в електронному кабінеті податковий кредит не був анульований за цим уточнюючим розрахуном, а було збережене його значення 1 534 179 грн. Вказані дії позивача, призвели до збільшення переплати в електронному кабінеті платника податку на суму 1 979 262 грн (445 083 + 1 534 179). До того ж, поданий уточнюючий розрахунок №4 від 26.09.2019, який мав на меті виправити помилку коригування, також заповнений невірно. Як зазначає податковий орган у Акті перевірки від 03.02.2020 №9401/ж5/26-15-04-11-16/42874865, Товариство з обмеженою відповідальністю «Креативний штат Гулівер» надало уточнюючі розрахунки до декларації з ПДВ за липень 2019 року, в якому задекларовано зменшення позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету (рядок 18) на суму 1 532 420 грн. На підставі вказаного у інтегрованій картці платника податку виникла неправомірна переплата з ПДВ в сумі 1 532 420 грн. У даному випадку, зміст уточнюючих розрахунків від 30.08.2019 №1, від 06.09.2019 №2, від 19.09.2019 №3 та від 26.09.2019 №4, не спростовують висновків контролюючого органу щодо виникнення неправомірно переплати з ПДВ в сумі 1 532 420 грн та не змінюють раніше задекларовані зобов`язання відповідно до податкової декларації від 20.08.2019 №2619220817, тобто не містять необхідних уточнень. Згідно п. 123.1 ст. 123 ПК України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування. Таким чином, наведена штрафна санкція застосовується виключно щодо податку на додану вартість та не підлягає розширеному тлумаченню в частині застосування її до податку на прибуток підприємств, оскільки застосування положень п. 54.3 ст. 54 можливо лише в рамках встановлення підстав для визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість. Відтак, оскільки контролюючим органом правомірно було встановлено зменшення позивачем суми ПДВ, яка сплачується до державного бюджету на суму 1 532 420 грн., тому контролюючим органом правомірно збільшено позивачеві суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 1 685 662,00 грн. Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.05.2021 №371030411. Твердження апелянта про безпідставність проведення у даному випадку камеральної перевірки колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне. Згідно п.п.20.1.4 п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення. За правилами пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Відповідно до пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України (у редакції чинній на момент проведення камеральної перевірки), камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах. Відтак, податковий орган наділений правом проводити перевірки, одним із різновидів яких є камеральні перевірки. У відповідності до п.п. 76.1 та 76.2 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу. Таким чином, предметом камеральної перевірки є правильність відображення (з методологічної та арифметичної точок зору) показників, необхідних для обчислення бази оподаткування, проте достовірність цих показників, перевіряється шляхом комплексного дослідження в ході документальної перевірки: податкових декларацій, фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку та первинних документів. При цьому, нормами пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Тобто, камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється. Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування). З аналізу вищевикладеного вбачається, що камеральна перевірка за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства, предмет якої передбачає проведення контролюючим органом арифметичного та логічного контролю правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків; правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування; логічний зв`язок та узгодженість відповідних показників поточного періоду та їх зіставлення з показниками попередніх періодів). Також під час камеральної перевірки може бути перевірена своєчасність: подання податкових декларацій (розрахунків); реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до них у ЄРПН, акцизних накладних та/або розрахунків до них у Єдиному реєстрі акцизних накладних; виправлення помилок у податкових накладних; сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання. Інші обставини, які впливають на своєчасність, достовірність, повноту нарахування і сплати податків, є предметом перевірки контролюючим органом під час здійснення документальних перевірок в порядку, передбаченому статями 77, 78 ПК України. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 №640/18801/18. З матеріалів справи вбачається, що при перевірці відповідачем було використано: додаткову декларацію з податку на додану вартість за липень 2019 року (реєстраційний №9187321472 від 20.08.2019) з додатками, уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок до податкової декларації з ПДВ за липень 2019 року (реєстраційний №9004542034 від 22.01.2021, №9221796507 від 26.09.2019, №9196627229 від 30.08.2019, №9009905942 від 28.01.2021, № 9201367637 від 06.09.2019, №9214897814 від 19.09.2019) з додатками; інформаційні ресурси ДПС України. Враховуючи, що дані камеральної перевірки позивача свідчать про порушення останнім пунктів 20.1, 200.2 ст. 200 ПК України, відповідно до яких сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду, тому контролюючим органом правомірно проведено камеральну перевірку даних податкової декларації та уточнюючих розрахунків позивача у відповідності до приписів Податкового кодексу України. Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі. Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні. За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи. Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування. За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied