Рішення адміністративного суду від 2022-07-04 00:00:00+03

26 жовтня 2021 року [PERSON] звернувся до адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Миколаївській області, в якому просив: - визнати протиправними дії Головного управління щодо відмови здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача відповідно до наданої Миколаївським ОТЦК та СП уточненої (оновленої) довідки про розмір грошового забезпечення від 02.11.2020 року за №12/7176, з урахуванням окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення без обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність; - зобов`язати Головне управління здійснити з 1 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність відповідно до наданої Миколаївським ОТЦК та СП уточненої (оновленої) довідки про розмір грошового забезпечення від 02.11.2020 року за №12/7176 у розмірі 77% грошового забезпечення (пенсії) позивача, яке складається з: посадовий оклад - 8030,00 грн., оклад за військовим званням - 1480,00 грн., відсоткова надбавка за вислугу років 50% - 4755,00 грн., надбавка за особливості проходження служби 78.0% - 11126,70 грн., надбавка роботу в умовах режимних обмежень 15,0% - 1204,50 грн., надбавка за кваліфікацію 7.0% - 562,10 грн., премія 35,0% - 2810,50 грн., всього - 29968,80 грн., та провести виплату перерахованої пенсії з 1 квітня 2019 року з урахуванням раніше виплачених сум. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року адміністративний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо відмови позивачу в проведенні перерахунку пенсії на підставі уточненої (оновленої) довідки про розмір грошового забезпечення №12/7176 від 02.11.2020 року (у розмірі 29968,80 грн.), у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 1 квітня 2019 року основного розміру пенсії, з урахуванням 77 % грошового забезпечення. Зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області провести позивачу перерахунок та виплату пенсії з 1 квітня 2019 року на підставі уточненої (оновленої) довідки про розмір грошового забезпечення №12/7176 від 02.11.2020 року (у розмірі 29968,80 грн.) з урахуванням 77 % розміру грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні вимоги щодо перерахунку та виплати пенсії без обмеження максимального розміру відмовлено. Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням в частині відмови у задоволенні позовної вимоги позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині оскарження та ухвалити нове, яким позов [PERSON] задовольнити повністю На думку апелянта суд першої інстанції помилково застосував норми Закону № 3668-VІ, а не Закону №2262-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, тому дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо протиправного обмеження пенсійним органом максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262-ХІІ. Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження. Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2020 року по справі №400/589/19 визнано протиправними дії та зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області провести перерахунок та виплату [PERSON] пенсії в розмірі 77% грошового забезпечення відповідно до статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", починаючи з 1 січня 2018 року; провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) з 5 березня 2019 року з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі №400/3398/20 зобов`язано Миколаївський ОВК підготувати та надати до ГУ ПФУ в Миколаївській області нову довідку про розмір грошового забезпечення [PERSON] , станом на 5 березня 2019 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з врахуванням положень Постанови №704, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення з 1 квітня 2019 року перерахунку основного розміру його пенсії. На виконання вищезазначеного рішення суду Миколаївський ОВК склав та направив до ГУ ПФУ в Миколаївській області довідку про розмір грошового забезпечення для обчислення та перерахунку пенсії позивача з 1 квітня 2019 року №12/7176 від 02.11.2020, в якій зазначено складові грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавки за вислугу років 50%, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за специфічні умови проходження служби 65%, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень - 15%; надбавка за кваліфікацію - 7%; премія - 10%). Всього 26106,85 грн. (а.с. 9). На підставі згаданої довідки пенсійний орган провів перерахунок пенсії [PERSON] в розмірі 70 % грошового забезпечення (а.с. 11 зв.). В подальшому Миколаївський ОВК склав та направив до ГУ ПФУ в Миколаївській області довідку про розмір грошового забезпечення для обчислення та перерахунку пенсії [PERSON] з 1 квітня 2019 року №12/7176 від 02.11.2020, в якій зазначено складові грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавки за вислугу років 50%, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за специфічні умови проходження служби 65%, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень - 15%; надбавка за кваліфікацію - 7%; премія - 35%). Всього 28114,35 грн. (а.с. 10 зв.). Також Миколаївський ОВК за №12/7176 від 02.11.2020 склав нову довідку про розмір грошового забезпечення для обчислення та перерахунку пенсії [PERSON] з 1 квітня 2019 року, в якій зазначено складові грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавки за вислугу років 50%, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за специфічні умови проходження служби 78%, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень - 15%; надбавка за кваліфікацію - 7%; премія - 35%). Всього 29968,80 грн. (а.с. 12 зв.). 1 вересня 2021 року до ГУ ПФУ в Миколаївській області надійшла заява [PERSON] від 26.08.2021 року, у якій він просив провести перерахунок пенсії у розмірі 77% грошового забезпечення згідно виправленої (третьої) довідки Миколаївського ОВК (а.с. 13). Листом від 15.09.2021 року №11233-11111/Ш-02/8/1400/21 Головне управління повідомило заявника про відсутність підстав для виплати йому пенсії в розмірі 77 % грошового забезпечення (а.с. 14). Вважаючи відмову та дії пенсійного органу по зменшенню відсотків грошового забезпечення протиправними, [PERSON] звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому також посилався на протиправність щодо обмеження пенсії максимальним розміром. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання ГУПФУ здійснити з 1 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії відповідно до наданої Миколаївським ОТЦК та СП уточненої (оновленої) довідки без обмеження максимальним розміром, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за результатом такого перерахунку пенсії в період дії загальної норми частини першої статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" її розмір перевищує максимальний розмір (10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність), то до спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Водночас, частина друга статті 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Право на судовий захист закріплено й статтею 5 КАС України, відповідно до частини першої якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. У постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року у справі №800/541/16 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі №826/10323/16 акцентовано увагу, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. За змістом Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". У цьому ж Рішенні зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але й вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача у сфері публічно-правових відносин. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах. До таких висновків щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 22 серпня 2019 року у справі №288/1557/16-а. Ці висновки Верховного Суду стосуються узагальненої парової оцінки питання права на судовий захист у адміністративному судочинстві, умов та порядку реалізації цього права, а тому можуть бути застосовані й до справи, яка розглядається. Як вбачається з матеріалів справи, звернення [PERSON] до суду з даним позовом обумовлено відмовою пенсійного органу у перерахунку пенсії відповідно до уточненої (оновленої) довідки Миколаївським ОТЦК та СП про розмір грошового забезпечення від 02.11.2020 року за №12/7176, у розмірі 77% грошового забезпечення. Отже, спірним питанням (предметом спору) у даної справі є наявність у позивача права на перерахунок пенсії з 1 квітня 2019 року відповідно до уточненої (оновленої) довідки Миколаївським ОТЦК та СП про розмір грошового забезпечення від 02.11.2020 року за №12/7176. З урахуванням відсутності відповідного рішення, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про зобов`язання пенсійного органа виплачувати позивачу перераховану пенсію без обмеження максимальним розміром є передчасними, оскільки до прийняття пенсійним органом відповідного рішення такій спір не може бути предметом судового розгляду. Колегія суддів наголошує на тому, що в адміністративному судочинстві захисту підлягає вже порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині наразі є передчасними, а тому не підлягають задоволенню. Разом із тим, колегія суддів звертає увагу на те, що [PERSON] не позбавлений права звернення до суду з відповідним позовом, якщо його права продовжують порушуватися після набрання чинності рішенням суду у даній справі. Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення частини позовних вимог, проте, з інших мотивів. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Оскільки судом першої інстанції прийнято правильне по суті рішення, проте з неправильним застосуванням норм матеріального права, мотивувальна частина рішення підлягає зміні. Відтак апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial