Рішення адміністративного суду від 2024-01-22 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до Липовецької міської ради, в якому просив: - визнати протиправним п. 53 рішення 18 сесії Липовецької міської ради 8 скликання від 06.08.2021 року № 449 про відмову у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2 га (кадастровий номер 0522283800:03:000:2758), для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами с. Нападівка Липовецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області; - зобов`язати Липовецьку міську раду на найближчому пленарному засіданні чергової сесії розглянути клопотання [PERSON] від 08.07.2021 року та прийняти рішення, яким надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2 га (кадастровий номер 0522283800:03:000:2758), для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами с. Нападівка Липовецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року, яке набрало законної сили, позов задоволено в повному обсязі. 29 вересня 2023 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява Липовецької міської ради про відстрочення виконання рішення суду від 31 березня 2022 року у справі №120/18523/21-а строком на один місяць після закінчення (скасування) воєнного стану, яка ухвалою \~Вінницького \~окружного \~адміністративного \~суду \~від \~09 жовтня 2023 \~була залишена без задоволення. Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказану ухвалу та прийняти нове судове рішення, яким відстрочити виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року у справі №120/18523/21-а . Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків. Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки граничний строк розстрочення рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року у справі №120/18523/21-а сплив 04.07.2023 року, суд, в призмі приписів ч. 5 ст. 378 КАС України, позбавлений права відстрочувати виконання рішення суду незалежно від наявності поважних причин. Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі, колегія суддів виходить із наступного. Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Згідно з ч.1 ст.378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. За змістом ч.3 цієї статті підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови. Враховуючи зміст наведених вище правових норм, можна дійти висновку про те, що задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання судового рішення. Разом з тим, перелік підстав, що ускладнюють виконання судового рішення та є підставою для відстрочення його виконання не є вичерпним. Так, під обґрунтованими підставами необхідно розуміти наявність виключних обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто, такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду, зазначення настання обставин, що дозволяють виконати рішення суду протягом визначеного терміну. Наявність таких обставин має бути підтверджено належними та допустимими доказами. У зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указами Президента України введено воєнний стан на всій території України, строк якого неодноразово продовжувався, і наразі, в Україні діє правовий режим воєнного стану. Ст.1, 7 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" №389-VIII від 12 травня 2015 року передбачають, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Воєнний стан на всій території України або в окремих її місцевостях припиняється після закінчення строку, на який його було введено. До закінчення строку, на який було введено воєнний стан, та за умови усунення загрози нападу чи небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності Президент України може прийняти указ про скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях, про що має бути негайно оголошено через медіа. Крім того, Законом України №2145-XI від 24 березня 2022 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану", який набрав чинності 07 квітня 2022 року внесено зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема до Земельного кодексу України. Так, розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено п. 27 наступного змісту: Під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей, зокрема: 5) безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Приймаючи цей закон, законодавець, з метою недопущення зловживань, переслідував ціль заборонити прийняття рішення про безоплатну передачу земель, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення документації. Колегія суддів зазначає, що Закон від 24 березня 2022 року № 2145-XI встановлює абсолютно визначене імперативне правило, зміст якого полягає у забороні органам місцевого самоврядування під час дії воєнного стану приймати рішення про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою і передачі землі у приватну власність. Така заборона узгоджується із частиною 2 ст. 64 Конституції України у якій передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції. При цьому, право власності на землю гарантується частиною 2 ст. 14 Конституції України, а тому не належить до переліку прав, що не можуть бути обмежені в умовах воєнного стану. Враховуючи вищенаведені положення норм матеріального права, що регулюють спірні у цій справі земельні відносини та підстави, на які заявник послався, з метою дотримання розумного балансу між інтересами позивача та реальними можливостями відповідача, а також з огляду на те, що боржник підтвердив факт неможливості такого виконання в умовах воєнного стану, не уникає виконання рішення, що у свою чергу, є виявом добросовісності намірів заявника по виконанню зобов`язань, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду. Водночас, судова колегія наголошує, що заборона на безоплатну передачу земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації діє на весь час воєнного стану за приписами підпункту 5 пункту 27 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України. З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що запроваджений в Україні воєнний стан та заборона встановлена Законом від 24 березня 2022 року № 2145-XI є обставинами, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим. Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви відповідача щодо відстрочення виконання судового рішення. Відповідно до вимог ч.1 та 2 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. \~

Результат розгляду: granted