Рішення адміністративного суду від 2023-03-23 00:00:00+02

В жовтні 2022 року [PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Волинській області (надалі ГУ ДПС, відповідач), в якому заявив наступні позовні вимоги: - визнати протиправною бездіяльність ГУ ДПС щодо несписання безнадійного податкового боргу, який обліковується за позивачем з податку на нерухоме майно у розмірі 181 603,30 грн.; - зобов`язати ГУ ДПС прийняти рішення про списання вказаного податкового боргу; - зобов`язати ГУ ДПС звільнити з податкової застави наступне майно: квартиру за адресою: [ADDRESS] та автомобіль Тoyota Landcruiser 200 державний номер [NUMBER] та автомобіль Mersedes-Benz Viano державний номер [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за позивачем обліковується податковий борг з податку на нерухоме майно в загальному розмірі 181603,30 грн., який у розумінні пункту 101.2 статті 101 Податкового кодексу України набув статусу є безнадійного податкового боргу внаслідок спливу строку давності, встановленого статтею 102 ПКУ. Позивач зазначає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність у вигляді не вчинення дій щодо списання такого безнадійного боргу та звільнення належного позивачу майна з податкової застави. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 року позов задоволено. Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного. Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Однак оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає, оскільки суд першої не встановив всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення даного спору, та невірно застосував норми матеріального права, що призвело до прийняття помилкового рішення. Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 01.08.2022 року за позивачем рахується податковий борг в загальній сумі 181603,30 грн., яка складається з сум, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 23.05.2019 року №0073196-5306-1423, №0073197-5306-1423 на загальну суму 83445,47 грн. та від 16.05.2018 року №0522401-1302-1423 та №0522400-1302-1423 на загальну суму 91825,87 грн.. За висновком суду першої інстанції, вказана сума податкового боргу, як узгодженого, існує з 26.05.2018 року, і саме з цієї дати необхідно обраховувати визначений статтею 102 Податкового кодексу України 1095 денний строк, зі спливом якого вказана сума податкового боргу набула статусу безнадійного. Апелянт заперечує проти таких висновків суду першої інстанції, посилаючись на положення пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України щодо зупинення перебігу строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу з 18.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а також на положення пункту 102.9 статті 102 ПК України щодо зупинення на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, перебігу строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Колегія суддів висновки суду першої інстанції вважає помилковими з наступних підстав. Так, стверджуючи про сплив встановленого статтею 102 ПКУ строку давності для стягнення податкового боргу, який обліковується за позивача, суд першої інстанції лише погодився з твердженнями позивача про те, що станом на 01.08.2022 року за позивачем обліковується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік на суму 181603,3 грн., який виник на підставі податкових повідомлень-рішень від 23.05.2019 року №0073196-5306-1423, №0073197-5306-1423 на загальну суму 83445,47 грн. та податкових повідомлень-рішень від 16.05.2018 року №0522401-1302-1423 та №0522400-1302-1423 на загальну суму 91825,87 грн.. При цьому, на підтвердження таких висновків до справи не долучено жодного доказу, при тому, що в листі ГУ ДПС від 12.08.2022 року (а.с.82) наведені відомості з інтегрованої картки платника податків стосовно [PERSON] щодо виникнення податкового боргу позивача в сумі 278540,68 грн. станом на 01.01.2022 року та в сумі 181603,30 грн. станом на 01.08.2022 року, відповідно до яких підставами виникнення вказаних сум є податкові повідомлення-рішення як 2018 року, так і 2019, 2020 та 2021 року. Крім того, вважаючи, що грошові зобов`язання позивача з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки та земельного податку на суму 181603,30 грн. стали узгодженими по ППР від 16.05.2018 року - 27.05.2018 року, а по ППР від 23.05.2019 року - 03.06.2019 року, суд першої інстанції помилково стверджує про те, що строк давності відносно суми 181603,30 грн. необхідно рахувати саме з 18.08.2018 року, оскільки грошові зобов`язання по ППР від 23.05.2019 року не могли стати узгодженими у 2018 році, так як у 2018 році вони ще не виникли. Таким чином, є непідтвердженим належними доказами висновок суду першої інстанції про те, що сума податкового боргу, яка згідно відомостей з інтегрованої картки платника податків стосовно [PERSON] обліковувалась за позивачем станом на 01.08.2022 року в розмірі 181603,30 грн., існує як узгоджена, починаючи з 18.08.2018 року. Тобто, під час розгляду справи в суді першої інстанції не встановлені реальні обставини виникнення податкового боргу та дійсний розмір такого боргу, який є предметом розгляду у цій справі. Колегія суддів звертає увагу на те, що однією з особливостей адміністративного судочинства, яке відрізняє його від цивільного чи господарського судочинства, є принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, який відображений у ч.4 ст.9 КАС України і полягає в тому, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справи, у тому числі виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Оскільки повне та всебічне з`ясування усіх обставин даного спору вимагає встановлення судом обставин виникнення податкового боргу, який є предметом розгляду у цій справі, в судовому засіданні 15.03.2023 року було зобов`язано представника відповідача надати суду документальні підтвердження виникнення такого боргу. На вимогу колегії суддів представником відповідача був наданий розрахунок суми податкового боргу позивача станом на 01.08.2022 року в розмірі 181603,30 грн., який складається з наступних податкових зобов`язань: 1. Земельний податок з фізичних осіб (Миколаївська ДПІ) - 2510,38 грн., з яких: 875,76 грн по ППР від 18.08.2018 року, 553,10 грн. по ППР від 29.08.2019 року, 540,76 грн. по ППР від 29.08.2020 року, 540,76 грн. по ППР від 29.08.2021 року; 2. Транспортний податок з фізичних осіб (Миколаївська ДПІ) - 2500,00 грн. по ППР від 23.11.2019 року; 3. Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (Миколаївська ДПІ) - 175271,34 грн., з яких: 91825,87 грн. по ППР від 18.08.2018 року, 83445,47 грн. по ППР від 29.08.2019 року; 4. Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (Центральний район Миколаєва) - 1119,63 грн., з яких: 580,46 грн. по ППР від 03.10.2017 року, 134,80 грн. по ППР від 18.08.2018 року, 156,82 грн. по ППР від 29.08.2019 року, 175,78 грн. по ППР від 29.08.2020 року; 5. Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (Очаківська ДПІ) - 201,95 грн., з яких: 54,65 грн. по ППР від 18.08.2018 року, 63,58 грн. по ППР від 29.08.2019 року та 71,26 грн. по ППР від 29.08.2020 року. Встановлені колегією суддів фактичні обставини виникнення податкового боргу позивача станом на 01.08.2022 року в розмірі 181603,30 грн. спростовують твердження позивача, з якими безпідставно погодився і суд першої інстанції, про те, що вказана сума податкового боргу виникла на підставі податкових повідомлень-рішень від 23.05.2019 року та від 16.05.2018 року. Що стосується наявності підстав для набуття вказаною сумою статусу безнадійного податкового боргу, колегія суддів зазначає наступне. Згідно підпункту 14.1.175. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Підпунктом «а» підпункту 14.1.11. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначено, що безнадійна заборгованість - заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності. Відповідно до приписів пункту 101.1. статті 101 Податкового кодексу України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Під терміном «безнадійний» розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (підпункт 101.2.3. пункту 101.2. статті 101 Податкового кодексу України). При цьому, пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним. Таким чином, в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню. Разом з тим, Законом України від 17.03.2020 року №533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 18.03.2020 року, до ПК України внесено зміни. Зокрема, підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктами 52-1 - 52-5. Згідно з нововведеним пунктом 52-2 законодавець установив мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня по 31 травня 2020 року, крім документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу. Інформація про перенесення документальних планових перевірок, які відповідно до плану-графіку проведення планових документальних перевірок мали розпочатися у період з 18 березня по 31 травня 2020 року та на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» не були розпочаті, включається до оновленого плану-графіку, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 30.03.2020 року. Документальні та фактичні перевірки, що були розпочаті до 18.03.2020 року та не були завершеними, тимчасово зупиняються на період до 31.05.2020 року. Таке зупинення перериває термін проведення перевірки та не потребує прийняття будь-яких додаткових рішень контролюючим органом. Цим же пунктом встановлено, що на період з 18 березня по 31 травня 2020 року зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу (станом на час розгляду справи - абзац десятий пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України). Законом №591-IX до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України внесені зміни, які набрали чинності 29.05.2020 року. Згідно з внесеними змінами слова та цифри «по 31 травня 2020 року» замінено цифрами та словами « 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)», а в абзаці восьмому - також замінено слова та цифри «до 30 березня 2020 року» - словами та цифрами «протягом 10 календарних днів з дня завершення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)». Отже, вже на час виникнення спірних правовідносин Податковим кодексом України було передбачено зупинення перебігу усіх строків давності, встановлених статтею 102 ПК України, на період з 18.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Крім того Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року №2120-IX, який набрав чинності з 17.03.2022 року, стаття 102 була доповнена пунктом 102.9 такого змісту: « 102.9. На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи». Цим же законом була зупинена дія пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України зупиняється на період дії воєнного, надзвичайного стану. Слід зазначити, що 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні продовжувався Указами Президента України від 14.03.2022 року №133, від 18.04.2022 року №259, від 18.05.2022 року №341, від 12.08.2022 року №573, від 07.11.2022 року №757, а також від 06.02.2023 року №58 (строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 року строком на 90 діб). Таким чином, дія передбачених статтею 102 ПК України строків давності зупинена, починаючи з 18.03.2020 року, і таке зупинення продовжує діяти і на час розгляду даної справи. Саме на ці обставини посилалось ГУ ДПС в своєму листі в адрес позивача від 13.09.2022 року, обґрунтовуючи відмову у визнанні вищевказаної суми податкового боргу безнадійним податковим боргом. Однак суд першої інстанції в своєму рішенні жодної правової оцінки таким доводам відповідача не надав. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскільки перебіг передбачених статтею 102 ПК України строків давності зупинився 18.03.2020 року, а тому не можна вважати, що сума податкового боргу, яка обліковувалась за позивачем станом на 01.08.2022 року в розмірі 181603,30 грн. набула статусу безнадійного податкового боргу. Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, з прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог. За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню. За результатами даного апеляційного перегляду підстави для відшкодування сторонам судових витрат відсутні.

Результат розгляду: partial