Рішення адміністративного суду від 2023-01-24 00:00:00+02

Державне підприємство "Бердичівське лісове господарство" звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 19 листопада 2021 року: - №000115130714 про збільшення Державному підприємству "Бердичівське лісове господарство" грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 324369,00 грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 32437,00 грн.; - №000115150714 про збільшення Державному підприємству "Бердичівське лісове господарство" грошового зобов`язання за платежем частини чистого прибутку (доходу) господарський організацій (державних унітарних підприємства та їх об`єднань) в сумі 2483221,00 грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 133875,00 грн.; - №000115170714 про збільшення Державному підприємству "Бердичівське лісове господарство" грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності в сумі 534768,00 грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 27726,00 грн. На обгрунтування заявленого позивач зазначив, що за результатами документальної планової виїзної перевірки перевіряючі дійшли безпідставного висновку про відсутність належних первинних документів у позивача на підтвердження господарських операцій підприємства з "Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням", з ТОВ "ЕСПО-КОНСАЛТИНГ" та фізичними особами-підприємцями \~. Вказані господарські операції були зумовлені виробничою діяльністю підприємства, мали реальний характер та підтверджуються всіма необхідними документами. Висновки уповноважених осіб податкового органу щодо заниження податкових зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість зроблені виключно на припущеннях. Більш того, на думку Позивача, податковим органом не враховано, що грошове зобов`язання за платежем частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань) не є податковим зобов`язанням і у Відповідача відсутні повноваження щодо перевірки повноти їх нарахування. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 19.11.2021 року: - №000115130714 про збільшення Державному підприємству "Бердичівське лісове господарство" грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 324369,00 грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 32437,00 грн.; - №000115150714 в частині збільшення Державному підприємству "Бердичівське лісове господарство" грошового зобов`язання за платежем частини чистого прибутку (доходу) господарський організацій (державних унітарних підприємства та їх об`єднань) в сумі 1372098,00 грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 105209,00 грн.; - №000115170714 про збільшення Державному підприємству "Бердичівське лісове господарство" грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності в сумі 291931,00 грн. та застосування фінансових санкцій в 21993,00 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області на користь Державного підприємства "Бердичівське лісове господарство" судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 21979,00грн.. Не погодившись з прийнятим судовим рішенням позивачем у справі подано до суду апеляційну скаргу в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати вказане рішення та прийняти нове - про задоволення позову у повновму обсязі. Відповідачем у справі також подано апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просив скасувати зазначене судове рішення, прийняти нове - про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На обгрунтування заявлених вимог Відповідач зазначив, що за результатами документальної планової виїзної перевірки, правомірно було встановлено заниження позивачем як платником податкових зобов`язань з податку на прибуток на загальну суму 534768 грн., заниження грошового зобов`язання за платежем частини чистого прибутку (доходу) господарський організацій (державних унітарних підприємства та їх об`єднань) на загальну суму 2483221 грн. та заниження зобов`язань з податку на додану вартість в розмірі 324369 грн. Позивач, при визначенні своїх зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість, безпідставно, враховував господарські операції з "Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням", з ТОВ "ЕСПО-КОНСАЛТИНГ" та фізичними особами-підприємцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які не було підтверджено належними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку. Крім того, Відповідач зазначив, що чистий прибуток (дохід) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань), що підлягає перерахуванню до державного бюджету, є обов`язковим платежем, контроль за справлянням якого здійснюють податкові органи. В судовому засіданні, кожен з представників сторін, надавши пояснення по суті розглядаємої справи, підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги заперечив щодо задоволення іншої. При цьому, представники сторін надали згоду на закінчення розглядом справи в порядку письмового провадження. Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційних скарг та відзиву з доповненням на апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а відповідача - задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо визначення платником своїх зобов`язань з податку на прибуток, податку на додану вартість та порядку їх перерахування до відповідного бюджету, застосування відповідних фінансових санкцій за їх порушення регулюються правовими нормами Податкового кодексу України, що були чинні на день виникнення таких відносин. В судовому засіданні встановлено, що в період з 01.10.2021 року по 23.10.2021 року уповноваженими посадовими особами податкового органу проведена документальна планова виїзна перевірка підприємства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.10.2018 року по 30.06.2021 року, про що складено акт перевірки від 29.10.2021 року. За результатами такої перевірки було винесено оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 19 листопада 2021 року : - №000115130714 про збільшення Державному підприємству "Бердичівське лісове господарство" грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 324369,00грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 32437,00 грн.; - №000115150714 про збільшення Державному підприємству "Бердичівське лісове господарство" грошового зобов`язання за платежем частини чистого прибутку (доходу) господарський організацій (державних унітарних підприємства та їх об`єднань) в сумі 2483221,00грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 133875,00 грн.; - №000115170714 про збільшення Державному підприємству "Бердичівське лісове господарство" грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності в сумі 534768,00 грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 27726,00 грн. Інші результати перевірки Позивачем в межах даної адміністративної справи не оскаржуються. Як зазначено в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні №000115170714, підставою для його винесення стали порушення Позивачем вимог п.44.1 ст.41, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 і ст.135 Податкового кодексу України, п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999року №318. Відповідно до висновків, зазначених в акті перевірки від 29.10.2021 року, та пояснень представника податкового органу в судовому засіданні підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення про збільшення Позивачу грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 534768,00 грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 27726,00 грн. стало завищення підприємством витрат, зумовлених: - придбанням послуг з польових та камеральних робіт з базового лісовпорядкування у Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання на суму 1221846,00 грн., що призвело до зменшення податкових зобов`язань з податку на прибуток на загальну суму 219932,00 грн.; - придбання послуг з написання проекту звіту з оцінки впливу на довкілля планової діяльності підприємства у ТОВ "Експо-Консалтинг" на суму 400000,00 грн. що призвело до зменшення податкових зобов`язань з податку на прибуток на загальну суму 72000,00 грн.; - придбання послуг з перевезення деревини у фізичної особи-підприємця [PERSON] на загальну суму 358193,00 грн. що призвело до зменшення податкових зобов`язань з податку на прибуток на загальну суму 64475,00 грн.; - придбання послуг з перевезення деревини у фізичної особи-підприємця [PERSON] на загальну суму 373316,00 грн. що призвело до зменшення податкових зобов`язань з податку на прибуток на загальну суму 49377,00 грн.; - придбання послуг з перевезення деревини у фізичної особи-підприємця [PERSON] на загальну суму 177770,00 грн. що призвело до зменшення податкових зобов`язань з податку на прибуток на загальну суму 31999,00 грн.; - придбання послуг з перевезення деревини, послуг механізмів та облаштування території Чорнолозького лісництва у фізичної особи-підприємця [PERSON] на загальну суму 538811,00 грн., що призвело до зменшення податкових зобов`язань з податку на прибуток на загальну суму 96986,00 грн., так як не підтверджені первинними документами. Частково погоджуючись з зазначеними доводами податкового органу, суд першої інстанції виходив з наступного. Як встановлено судом, господарські відносини Позивача з Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням щодо придбанням послуг з польових та камеральних робіт з базового лісовпорядкування були зумовлені договорами №90/151 від 23.05.2018 року, №3/1 від 03.01.2019 року та №38/248 від 11.11.2019 року на надання послуг (виконання польових робіт з базового лісовпорядкування) (а.с.78-90 т. 2). Як зазначено в досліджених судом договорах №90/151 від 23.05.2018 року та №3/1 від 03.01.2019 року, Виконавець зобов`язувався надати Позивачу послуги пов`язані з лісництвом (польові роботи з базового лісовпорядкування) ДК 021:2015 - код 77230000-1 на площі 25530,5га. На підтвердження наданих послуг за договором №90/151 від 23.05.2018 року Позивачем суду надані акти виконаних робіт за №5 від 31.10.2018 року та №6 від 16.11.2018 року (а.с.96-97 т.2). На підтвердження наданих послуг за договором №3/1 від 03.01.2019 року Позивачем суду надані акти виконаних робіт за №1 від 28.02.2019 року, №2 від 29.03.2019 року, №3 від 26.04.2019 року, №4 від 31.05.2019 року, №5 від 27.06.2019 року та №6 від 31.10.2019 року (а.с.90-95 т.2). Як зазначено в дослідженому судом договорі №38/248 від 11.11.2019 року, Виконавець зобов`язувався надати Замовнику послуги з виготовлення та передачі в електронному вигляді повидільної (VFF) та картографічної (DMF) інформації за результатами останнього базового лісовпорядкування, загальною площею 25534,1га, а Замовник прийняти і оплатити такі послуги (т.2,а.с.88). На підтвердження наданих послуг за договором №38/248 від 11.11.2019 року Позивачем суду наданий акт виконаних робіт від 03.12.2019 року (а.с.98 т.2). Відповідно до приписів ст.45 Лісового кодексу України, лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України, та є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства ч.1 ст.47 цього ж кодексу. В розумінні вимог ст.48 Лісового кодексу України затверджені матеріали лісовпорядкування (Проект організації та розвитку лісового господарства) є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів. Саме у відповідності до вказаних положень Лісового кодексу Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням і був розроблений проект організації та розвитку лісового господарства ДП "Бердичівське лісове господарство" в 2019 році, який наданий Позивачем та досліджений судом (а.с.147-186 т.2). Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо безпідставності доводів податкового органу, а саме, що в актах виконаних робіт не перелічені послуги з лісовпорядкування, наведені в ст.46 Лісового Кодексу України. При цьому, суд вірно зазначив, що перелік таких робіт згідно положень ст.46 цього кодексу не є вичерпним. Більше того, система (види робіт) та умови організації і проведення лісовпорядкування і його види були вперше визначені Порядком ведення лісовпорядкування, затвердженого Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України 15 листопада 2021 року №749. До прийняття такого Порядку умови організації і проведення лісовпорядкування на законодавчому рівні не були регламентовані. В зв`язку з цим, суд першої інстанції правомірно вважав обґрунтованими доводи Позивача, що надані під час перевірки та долучені до позову акти виконаних Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням польових та камеральних робіт з базового лісовпорядкування, в розумінні Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №16 "Витрати" є належними первинними документами бухгалтерського обліку на їх підтвердження. Таким чином, Позивач правомірно при визначенні доходу за відповідні спірні періоди 2018-2019 років врахував вартість оплачених послуг із вказаних робіт, які підтверджені дослідженими судом платіжними дорученнями (а.с.99-144 т.2). Також, судом встановлено, що господарські відносини Позивача з ТОВ "Еспо-Консалтинг" щодо придбання послуг з написання проекту звіту з оцінки впливу на довкілля планової діяльності підприємства були зумовлені договором №155 від 15.07.2019 року. Як слідує з дослідженого зазначеного договору, Виконавець зобов`язувався надати Замовнику послуги, перелік яких визначається додатковою угодою, а результат - оформляється звітом з оцінки впливу на довкілля (а.с.131-136 т.1). На підтвердження наданих послуг за вказаним договором, Позивачем до позову долучено акт наданих послуг №11 від 04.03.2020 року та самий висновок з оцінки впливу на довкілля планової діяльності підприємства (а.с.137,169-190 т.1). Суд виходив з того, що відповідно до вимог ст.3 Закону України "Про оцінку впливу на довкілля" від 23 травня 2017 року №2059-VIII, планована діяльність Позивача, як лісогосподарського підприємства, підлягає оцінці впливу на довкілля до прийняття рішення про провадження планованої діяльності. В розумінні вимог ч.1 ст.2 цього Закону оцінка впливу на довкілля - це процедура, що передбачає, окрім іншого, підготовку суб`єктом господарювання звіту з оцінки впливу на довкілля відповідно до статей 5, 6 та 14 цього Закону, проведення громадського обговорення відповідно до статей 7, 8 та 14 цього Закону та надання уповноваженим органом мотивованого висновку з оцінки впливу на довкілля, що враховує результати аналізу, передбаченого пунктом 3 цієї частини. В зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що надані Позивачем акт виконаних ТОВ "Еспо-Консалтинг" робіт з розробки проекту висновку з оцінки впливу на довкілля планової діяльності підприємства та самий висновок є належними первинними документами бухгалтерського обліку на їх підтвердження. Таким чином, колегія суддів погоджується, що Позивач правомірно при визначенні доходу за відповідні спірні періоди 2019-2020 років врахував вартість оплачених ТОВ "Еспо-Консалтинг" послуг із вказаних робіт, які підтверджені дослідженими судом платіжними дорученнями (а.с.138-148 т.1). Щодо надання послуг Позивачу фізичними особами-підприємцями: [PERSON] з перевезення деревини на загальну суму 358 193,00 грн., [PERSON] з перевезення деревини на загальну суму 373 316,00 грн., [PERSON] з перевезення деревини на загальну суму 177 770,00 та [PERSON] з перевезення деревини на загальну суму 177 770,00 грн. то суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, у зазначеній частині, виходив з того, що дані господарські операції не підтверджені первинними документами. Конкретизуючи свій висновок по фізичним особам-підприємцям, суд у рішенні вказав, що всупереч домовленостям між сторонами, визначених в договорах підряду №5 від 18.01.2018 та №168 від 31.07.2019, додатках і додаткових угодах до них, укладених між Позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , у жодному із перелічених 37 (тридцяти семи) актів відсутні відомості щодо відстані, на які здійснювалися ті чи інші перевезення. Проте, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що згідно договору підряду №5 від 18.01.2018 послуги надавалися ФОП [PERSON] не з перевезення деревини, а з її транспортування (трелювання) в середині лісової ділянки, в якій проводилася заготівля деревини, та її складування для подальшого перевезення. У даному випадку не має визначеного місця знаходження деревини, так як кожне дерево перебуває в межах ділянки в певному місці (біля свого пенька) і суть даного виду договору - не перевезти деревину, а транспортувати її (стягнути в одне місце, тобто стрелювати) для подальшого перевезення до Позивача. Головною істотною умовою даного договору є кількість транспортованої (трельованої) деревини, яка повністю відображена в кошторисі вартості послуг, який є первинним бухгалтерським документом. В актах виконаних робіт, які є первинними бухгалтерськими документами, стосовно виконання умов договору №5 від 18.01.2018 зазначено необхідні відомості, зокрема: вид рубки; квартал та виділ місця рубки; обсяг деревини, яка транспортована (трельована); ціна за одиницю продукції; загальна вартість робіт. Крім того, договір №5 від 18.01.2018 не містить домовленості між сторонами стосовно відстані транспортування, як про це зазначив суд. У договорі зазначено, що послуги надаються в Чуднівському лісництві Позивача. Тому, суд першої інстанції у оскарженому рішенні, на думку колегії суддів, помилково зазначив необхідність такої умови, як відстань транспортування лісопродукції. Звідси, не відповідає матеріалам справи та дослідженим судом актам наданих послуг, висновок про те, що у таких актах, які Позивач вважає первинними для бухгалтерського обліку, відсутній механізм щодо визначення розміру спірних послуг, що в свою чергу свідчить про похідний характер таких документів, а не про їх первинний характер. Так, у досліджених актах виконаних робіт, зокрема, акті від 29 березня 2018 року вказано, що послуги з транспортування деревини виконані в ділянках 14, 38, 33, 46, 40, 33 кварталів Чуднівського лісництва, в яких здійснено рубки головного користування, суцільні санітарні рубки та санітарні рубки вибіркові. Загальний обсяг транспортованої деревини склав 141,8445 кубічних метри, а оскільки вартість транспортування 1 м3 становить 48,00 грн., то загальна вартість послуг склала 6 808,54 грн. (141,8445 х 48,00). Тобто, будь-які складності у визначенні вартості послуг - відсутні. Стосовно договору №168 від 31.07.2019, то у ньому та доданих до нього документів зазначено відстань - до 25 км, що також залишилося поза увагою суду. Надаючи оцінку дотримання Позивачем та ФОП [PERSON] умов договору №3 від 11.01.2021 та додаткової угоди до нього, суд першої інстанції знову ж таки дійшов помилкового висновку, що всупереч домовленостям між сторонами, визначених в договорі, в жодному із перелічених актів відсутні відомості щодо відстані, на які здійснювалися ті чи інші перевезення, хоча ФОП зобов`язувався надати Позивачу послуги по транспортуванню (вивезенню) з навантаженням та розвантаженням деревини, а їх оплата визначається в залежності від відстані перевезень та обсягу перевезеної деревини. Так, в актах виконаних ФОП [PERSON] та прийнятих ДП «Бердичівське лісове господарство» послуг указано, що послуги по транспортуванню деревини (вивезення) з навантаженням, розвантаженням на відстань 25 км. Умови договору підприємством не порушені. Стосовно послуг по навантаженню деревини на інший транспортний засіб, то як пояснив представник позивача, такі послуги надавалися на проміжному складі і транспортом ФОП деревина не транспортувалася, у зв`язку з чим відсутня відстань. Таким чином, всупереч помилковому висновку суду, складені ФОП [PERSON] акти наданих послуг ДП, містять усі необхідні та достатні дані для визначення їх вартості, зокрема, квартал та виділ місця навантаження; пункт призначення; сортимент транспортованої продукції; обсяг продукції; ціна за одиницю продукції та загальна вартість послуги. Колегія суддів звертає увагу на \~те, що ступінь деталізації опису господарської операції в первинному документі законодавством не визначена. Ступінь деталізації змісту й обсягу наданих послуг, в акті визначають особи, які відповідають за її здійснення та правильність оформлення. Проте, така деталізація має забезпечити розкриття її змісту й ідентифікацію виконаних робіт і послуг, що надаються замовником, із метою правильного подальшого їх відображення в аналітичному обліку та регістрах бухгалтерського обліку для узагальнення інформації (лист Мінфіну України від 18.03.19 № 35210-06-5/7548). Тому, відсутність максимальної деталізації виду наданих послуг й окремих позицій у облікових документах, які не впливають на зміст господарської операції, не може перешкоджати прийняттю цих документів до обліку, як первинних, та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. В акті за 30.04.2021 вказано, що вартість транспортування 30,189 м3 на відстань 25 км (з кварталу 10 виділу 14 до проміжного складу), виходячи з вартості транспортування І м3 - 150 грн., становить 4 528,35 грн., (30,189 х 150). При цьому, як зазначив представник позивача, згідно проведеної підприємством загальної калькуляції, транспортування лісопродукції транспортом Позивача коштувало б в 1,5-2 рази дорожче за вартість послуги, яку йому надавали приватні підприємці. Також, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що до відсутності господарських відносин Позивача з Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , а саме, щодо надання останнім транспортних послуг по договору №2019/01/16 від 16.01.2019, так як на їх підтвердження не надано жодних доказів. Однак, відповідно до даного договору ФОП [PERSON] зобов`язується за завданням Позивача надати йому технічні послуги за допомогою автомобільної техніки, будівельної техніки й інших технічних засобів. На підтвердження реальності господарських операцій Позивачем суду надані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), як \~наданих Позивачу ФОП [PERSON] .. Так, в акті №ОУ-0000039 від 20.02.2019 зазначено, що фізичною особою-підприємцем надано послуги екскаватора-навантажувача ЮВ 4СХ №14044 (трикутник) протягом 4 годин загальною вартістю 2 600 грн. Дані роботи також підтверджено рапортом про роботу будівельної машини/механізму №2002. Судом першої інстанції помилково зазначено, що серед долучених до позову письмових доказів відсутні документи на підтвердження виконання фізичною особою-підприємцем [PERSON] зобов`язань за договорами №62 від 04.02.2019 та №02/2020/08/16 від 08.02.2020 щодо надання послуг саме з облаштування території проміжного складу Чорнолозького лісництва в обх. №7 квартал 3 відповідно до домовленостей між сторонами. Так, на підтвердження виконання договору №62 від 04.02.2019 Позивачем суду було надано та судом досліджено наступні документи: - \~довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати; - підсумкові відомості ресурсів щодо об`єкта: облаштування території проміжного складу Чорнолозького лісництва кв.30 Бердичівського району Житомирської обл.; - розрахунки загальновиробничих витрат до акту КБ-у №1 на облаштування території проміжного складу Чорнолозького лісництва кв.30 Бердичівського району Житомирської обл.; - договірна ціна на облаштування території проміжного складу Чорнолозького лісництва кв. [ADDRESS] , що здійснюється в 2019 році; - локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 на облаштування території проміжного складу Чорнолозького\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~лісництва кв.30 Бердичівського району Житомирської обл.; - відомість ресурсів до локального кошторису на облаштування території проміжного складу Чорнолозького\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~лісництва кв. [ADDRESS] . При цьому, суд не врахував, що витрати у сумі 71 200 грн., 87 640 грн. та 22 000 грн. віднесені ДП «Бердичівське лісове господарство» на збільшення основних засобів, а не на витрати. Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що господарські відносини Позивача з фізичною особою-підприємцем [PERSON] були зумовлені договором підряду №14 від 20.01.2020 та додатковою угодою до нього. Проте, у своєму рішенні суд дійшов помилкового висновку про відсутність належним чином оформлених первинних документів бухгалтерського обліку на підтвердження господарських операцій пославшись на постанову Верховного Суду від 22 травня 2020 року у справі №810/1379/16 (провадження №К/9901/35513/18) правова позиція якого, виходячи з аналізу та умов договорів Позивача з контрагентами, а також дослідження всіх первинних бухгалтерських документів, які на думку колегії суддів є необхідними та достатніми для підтвердження фактичного виконання фізичними особами-підприємцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] господарських операцій. Таким чином, помилковим та таким, що суперечить матеріалам справи та вимогам Закону, є узагальнюючий висновок суду про те, що досліджені судом акти про надані послуги з транспортування (навантаження і розвантаження) деревини не можна вважати первинними документами бухгалтерського обліку, так як вони не містять первинну інформацію про зміст та обсяг господарської операції, механізм виміру господарської операції у вартісному виразі, що виключає можливість перевірки правильності їх заповнення, про що свідчать вищенаведені судом обставини. Невірно надана правова оцінка судом першої інстанції і показам свідка [PERSON] - головного бухгалтера державного підприємства «Бердичівське лісове господарство», яка пояснила, що зазначені акти про надані послуги з транспортування (навантаження і розвантаження) деревини є узагальнюючими документами і інформація в них відображалася на підставі відомостей, що містилася у відповідних товарнотранспортних накладних щодо кожної конкретної операції з перевезення деревини. Колегія суддів зазначає, що дійсно, акти є узагальнюючими первинними документами бухгалтерського обліку, що й намагалася, як стверджує позивач, донести \~суду свідок. Тому, висновок суду про те, що саме товарно-транспортні накладні на підставі загальних вимог можуть вважатися первинними документами для бухгалтерського обліку щодо спірних господарських операцій Позивача з фізичними особами-підприємцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не є вірним. Так, відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом. Тобто, товарно-транспортна накладна потрібна саме для перевезення товару, які, як зазначив представник позивача, Відповідач вивчав та перевіряв під час перевірки. Так, під час перевірки Позивачем самостійно перевіряючим було надано усі необхідні документи, а також ті, які вони запитом вимагали від Позивача (копії документів стосовно фінансово-господарських взаємовідносин та стану розрахунків з указаними вище фізичними особами-підприємцями, зокрема: договорів з додатковими угодами до них, актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), товарно-транспортних накладних, платіжних доручень щодо зазначених фінансово-господарських взаємовідносин). Акт податкової перевірки не містить жодного посилання на те, що перевіряючим не були надані товарно-транспортні накладні, а це свідчить що усі документи, у тому числі і товарно-транспортні накладні - були надані. Таким чином, Позивачем доведено, що усі господарські операції, реальність яких поставлено під сумнів податковою службою, мали місце (були реальними) та були використані ним у законній господарській діяльності. Уся продукція від діяльності підприємства, яка переміщувалася, навантажувалася та перевозилася указаними фізичними особами-підприємцями, була реалізована підприємством. Суд у рішенні вказав, що він враховує доводи податкового органу, що згідно даних звітів фізичних осіб-підприємців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за відповідні періоди за формою 20-ОПП у вказаних осіб не обліковувалися жодні транспортні засоби, необхідні для надання відповідних послуг та виконання робіт, зазначених в договорах; протягом спірного періоду вказані фізичні особи-підприємці не подавали звітність 1ДФ на підтвердження використання праці найманих працівників. Таким чином, зазначив суд, у Позивача були відсутні підстави, а саме належні первинні документи бухгалтерського обліку, які б дозволяли при визначенні доходу за відповідні спірні періоди 2018-2021 років враховувати вартість оплачених послуг фізичним особам-підприємцям [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що призвело до заниження податкових зобов`язань Позивача з податку на прибуток за спірні звітні податкові періоди відповідно на 64 475,00 грн., 31 999,00 грн. 96 986,00 грн. та на 49 377,00 грн. Проте, суд 1-ї інстанції не врахував правовий висновок Верховного Суду від 16.01.2018 у справах №820/4648/13-а та №826/1398/17, в яких зазначено, що твердження податкового органу про відсутність у контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, основних фондів, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, є безпідставними, оскільки на реальність господарських операцій жодним чином не впливає наявність у контрагента платника податку виробничих, трудових та інших ресурсів, так як останній має право їх залучати на підставі цивільно-правових угод. Крім того, Позивачем під час перевірки та у подальшому - суду, були надані документи з даного приводу, а саме: - договір позички транспортного засобу від 04.01.2018 між [PERSON] та [PERSON] (транспортний засіб МТЗ-80, 2012 р., номерний знак № [NUMBER] ); - свідоцтво про реєстрацію трактора МТЗ-80; - довіреність від 01.02.2018 про доручення розпоряджатися транспортним засобом, відповідно до якої ФОП [PERSON] отримав в оренду вантажний автомобіль марки ІФА; - протокол перевірки технічного стану транспортного засобу №00771-01300-20; - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ( [NUMBER] ), власником якого є [PERSON] - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ( [NUMBER] ), власником якого є [PERSON] ; - договір оренди [PERSON] транспортних засобів №1 від 04.01.2021; - свідоцтво про реєстрацію машини [NUMBER] ; - договір оренди [PERSON] транспортних засобів №1 від 13.01.2020; - договір оренди [PERSON] транспортних засобів №1 від 19.01.2019; - договір оренди [PERSON] транспортних засобів №1 від 03.01.2017. Відповідно до повідомлень про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність (форма №20-ОПП) від 03.11.2021 за [PERSON] рахується 49 транспортних засобів. І по іншим фізичним особам суду були надані звіти форми №20-0ПП. Стосовно висновку суду про відсутність у вказаних фізичних осіб-підприємців найманих працівників, то, як видно з первинних актів бухгалтерського обліку, такі послуги надавалися самостійно кожним підприємцем, без залучення ними найманих працівників. Відповідно до вимог абзацу 1 частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Оскільки Відповідач заперечував проти адміністративного позову, то саме він був зобов`язаний довести правомірність своїх рішень. Проте, доказів правомірності - Відповідач суду не надав, а доводи викладені в апеляційній скарзі Відповідачем, з наведених вище підставу, висновків суду не спростовують. Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. У зв`язку з цим, колегія суддів вказує на відсутність оцінки іншим аргументам Позивача та Відповідача, оскільки апеляційним судом надана належна оцінка основним їх доводам, що є достатнім для ухвалення відповідного судового рішення в даній справі. Згідно з вимогами статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З урахуванням того, що рішення суду першої інстанції прийнято із неправильним застосуванням норм матеріального права, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване Позивачем рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Судові витрати підлягають перерозподілу в порядку ст. 139 КАС України. Так, відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки позовні вимоги судом апеляційної інстанції задоволено в повному обсязі, тому із відповідача на користь позивача слід стягнути фактично понесені ним витрати зі сплати судового збору: за подання позовної заяви - 22700,00 грн. (максимальна сума визначена Законодавцем - не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму встановленого на 1 січня відповідного року) та за подання апеляційної скарги - 34050,00 грн. (як 150% від максимальної суми сплаченої за позовну заяву). Різниця в сплачених сумах, як за подання позовної заяви (13789,50 грн.) та апеляційної скарги (20685,00 грн.) судом не стягується, проте зазначені суми можуть бути повернуті судом за відповідною заявою Позивача.

Результат розгляду: granted