Рішення адміністративного суду від 2022-07-04 00:00:00+03

в квітні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Управління соціального захисту населення \~Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради, в якому просила: - визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради; - зобов`язати Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради встановити [PERSON] статус та видати посвідчення інваліда війни ІІ-ої групи. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В апеляційній скарзі позивач зазначає, що в Законі №3551-ХІІ визначено, що особи вільнонайманого складу мають право на отримання статусу інваліда війни, а відповідне посвідчення видається на підставі довідки про те, що захворювання пов`язане з виконанням робіт на ЛНА на ЧАЕС і ніяким чином не може бути пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, тому що вони цивільні особи і являються прирівняними до військовослужбовців, які отримали інвалідність. Посилається на те, що немає таких вимог, а ні в Положенні №302, а ні в \~Законі №3551-ХІІ, щоб цивільні особи (вільнонаймані) представляли довідку про виконання обов`язків військової служби. Заміна вимог п.1 ст.7 Закону №3551-ХІІ управлінням по встановленні статусу і видачі посвідчення інваліда війни 2 групи [PERSON] на вимоги п.9 ч.2 ст.7 вказаного Закону та винесення на основі такої підміни рішення по відмові, позивач вважає протиправним. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1\~ст. 311 КАС України. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом прешої інстанції, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, якій встановлено II групу інвалідності внаслідок захворювання, яке пов`язане з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується, зокрема, довідкою МСЕК серії КИО-1 №122126 від 04.07.2000 та експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії №3843-340. Відповідно до копії посвідчення Київської обласної державної адміністрації від 14.07.2000 позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно довідки Управління будівництва № 605 від 05.01.1988 \~№3712а \~та довідки №10 від 27.01.1993 \~виданої Комплексною експедицією при ІАЕ ім. І.В. Курчатова, в період з 23.09.1987 \~по 31.12.1987 та в період з 01.01.1988 \~по 31.12.1990 , позивач була зайнята на роботах пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що дають право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1. Позивач звернувся до відповідача із заявою про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, у зв"язку з тим, що брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. За результатами розгляду заяви позивачу надіслано відповідь від 04.02.2021, у якій відмовлено у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. В обґрунтування відмови зазначено, що для встановлення статусу необхідно надати документальне підтвердження (акт огляду МСЕК з інвалідністю, яка пов"язана з захворюванням, одержаним під час виконання інших обов"язків військової служби з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або довідку від зазначеного підприємства про залучення до складу формувань Цивільної оборони, з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи). Однак, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав. Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що для набуття статусу інваліда війни, з підстав, встановлених пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону №3551-ХІІ, окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зазначений Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме під час виконання обов`язків військової служби . У відповідача були відсутні законодавчі підстави для встановлення статусу та видачі позивачу посвідчення інваліда війни, з огляду на те, що документи надані позивачем, у тому числі довідка МСЕК, не містили відомостей про причино-наслідковий зв`язок між виконанням обов`язків військової служби, зокрема, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами. Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 р. № 3551-XII (в подальшому - Закону № 3551-XII). Згідно із ст. 4 Закону № 3551, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Статтею 7 Закону № 3551 визначено осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни. Відповідно до абз.2 п.1 ст.7 Закону № 3551-XIІ \~до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами. Отже, зі змісту вказаної статті Закону вбачається, що підставою для віднесення осіб вільнонайманого складу до інвалідів війни є отримання інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних, зокрема, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами. Пунктом 10 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ унормовано, що порядок надання статусу з інвалідністю внаслідок війни та правила видачі посвідчень особи з інвалідністю внаслідок війни визначаються Кабінетом Міністрів України. На виконання повноважень, регламентованих ст. 7 Закону № 3551-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2015 року № 685 затверджений Порядок надання статусу інваліда війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (далі Порядок № 685). Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 р. № 302 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженим (в подальшому - Положення № 302). Відповідно до п. 2 Положення № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації. Згідно із п. 7 Положення № 302, "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина. Пунктом 10 Положення № 302 визначено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення. Згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 20-рп/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасників бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій. Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що для віднесення особи вільнонайманого складу до інвалідів війни в розумінні пункту 1 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ та отримання відповідного посвідчення, законодавець пов`язує настання інвалідності з такою підставою, як поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних, зокрема, з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами, про що має бути зазначено у висновку МСЕК. Отже, колегія суддів відхиляє посилання позивача на пункт 1 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки, вказана норма не поширюється на [PERSON] , так як набуття інвалідності внаслідок участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи стосується власне спеціальних суб`єктів: військовослужбовців чи осіб вільнонайманого складу під час виконання обов`язків військової служби Документи надані позивачем, у тому числі довідка МСЕК, не містять відомостей про причино-наслідковий зв`язок між виконанням обов`язків військової служби, зокрема, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами. Суд не бере до уваги наданий позивачем Перелік військових частин, закладів, підприємств та організацій Збройних Сил СРСР КДБ СРСР, особистий склад яких приймав участь в роботах по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в 1986-1990 роках, оскільки він не містить ні підпису уповноваженої особи, що його сформувала, ні печатки органу, що його видав, не містить даних про те, ким він затверджений, а відтак, не є належним доказом у розумінні ст.73 КАС України. Зважаючи на те, що позивачем не надано доказів про те, що вона брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС під час виконання обов`язків військової служби, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для набуття позивачем статусу інваліда відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-ХІІ, відтак, відповідачем правомірно відмовлено позивачу у цьому. За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно досліджено обставини справи і надано оцінку всім доводам сторін, рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим \~апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін. За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied