Рішення адміністративного суду від 2022-01-12 00:00:00+02

Головне управління ДПС у Київській області звернулося до суду з позовом, в якому просить суд: - визнати недійсним договір дарування від 07.07.2021 № 463, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Узинський цукровий комбінат» (код ЄДРПОУ 00372536) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Обухівське» (код ЄДРПОУ 43008254); - застосувати наслідки, передбачені ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, та стягнути в дохід держави об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 1303619832204), який розташований за адресою: Київська обл., Білоцерківський р-н., м. Узин, вул. Білоцерківська, буд. 54. Разом з позовною заявою позивачем подана заява про забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Обухівське» відчужувати об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: Київська обл., Білоцерківський р-н., м. Узин, вул. Білоцерківська, буд. 54., реєстраційний номер 92029832204. Вказана заява обґрунтована тим, що вжиття заходів забезпечення позову необхідне для захисту прав, свобод та інтересів позивача, адже існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до прийняття рішення у даній адміністративній справі. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року в задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, не надав доказів, які підтверджують позбавлення можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси у разі невжиття таких заходів забезпечення позову, в той час, як самі лише припущення позивача, наведені в заяві, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки позивачем не мотивовано наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу та прийняти нове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ТДВ «Узинський цукровий комбінат» укладається ряд договорів дарування та здійснюється відчуження об`єктів нерухомого майна на користь ТОВ «Обухівське», з чого вбачається, що Товариство «Узинський цукровий комбінат», після залишення в силі податкових повідомлень-рішень на суму 172 562 939, 45 грн., діє очевидно недобросовісно та зловживає правами, порушуючи інтереси держави, його дії направлені на недопущення опису майна у податкову заставу та погашення податкового боргу за рахунок майна платника податків. В разі відчуження ТОВ «Обухівським» іншому власнику об`єкту нерухомого майна, ГУ ДПС у Київській області в подальшому буде позбавлене права на повернення даного майна, оскільки інший суб`єкт господарювання набуде статусу добросовісного набувача на нього.Наведене ставить під загрозу ефективність захисту та майбутнє поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а отже необхідно вжити заходи забезпечення позову. ТДВ «Узинський цукровий комбінат» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд першої інстанції, приймаючи ухвалу про відмову вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, дійшов висновку що позивачем не доведено необхідність вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням положень ч. 2 ст. 150 КАС України, крім того, вважав, що застосування таких заходів забезпечення позову фактично вирішує спір по суті. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Так, відповідно до норм ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції. Перелік видів забезпечення позову встановлено ч.1 ст. 151 КАС України, а саме: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Згідно ч.2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб. При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Аналогічна позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008 № 2. Враховуючи вищевикладене, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Верховного Суду від 05.07.2021 у справі №320/3824/20 касаційну скаргу ГУ ДПС у Київській області задоволено повністю, скасовано рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю «Узинський цукровий комбінат» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Київській області від 31.03.2020 № 00038733201 щодо застосування до ТДВ «Узинський цукровий комбінат» штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 34296587,89 грн за платежем - «акцизний збір», № 0003863201 від 31.03.2020 щодо застосування до ТДВ «Узинський цукровий комбінат» штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 1000000,00 грн за платежем - «акцизний податок на спирт»; № 0003853201 від 31.03.2020 щодо застосування до ТДВ «Узинський цукровий комбінат» штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 80000,00 грн за платежем - «акцизний податок на спирт», № 0003843201 від 31.03.2020 щодо застосування до ТДВ «Узинський цукровий комбінат» штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 68593175,78 грн за платежем - «адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення закону у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів», № 0003833201 від 31.03.2020 щодо застосування до ТДВ «Узинський цукровий комбінат» штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 68593175,78 грн за платежем - «адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення закону у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів» - відмовлено повністю. Тобто, Верховним Судом підтверджено правомірність податкових повідомлень-рішень, винесених щодо ТОВ «Узинський цукровий комбінат». При цьому, представник ТДВ «Узинський цукровий комбінат» був присутній у судовому засіданні та володів інформацією про постанову Верховного Суду у день її проголошення. На наступний день після прийняття Верховним Судом вищезазначеної постанови, ТДВ «Узинський цукровий комбінат» прийнято рішення про відчуження всього належного йому нерухомого майна шляхом передачі його ТОВ «Роза - Л». Однак, в подальшому реєстраційні дії по переходу права власності на нерухоме майно з ТОВ «Роза - Л» до ТДВ «Узинський цукровий комбінат» були скасовані та видалені з Реєстру. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань до 06.07.2021 засновником ТДВ «Узинський цукровий комбінат» був [PERSON] , засновником TДB Роза-Л» є [PERSON] . Головним бухгалтером ТОВ «Обухівське» та ТОВ «Роза - Л» є одна і та особа, а саме [PERSON] . Декларації з податку на додану вартість подаються з однієї електронної адреси: оlеnа1985@ukr.net та використовували один і той же ІР адрес. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ТОВ «Обухівське» та ТОВ «Роза - Л» зареєстровані за однією адресою: Київська обл. Обухівський р-н с. Перше Травня вул. Павла Гудима буд. 23. Отже, між зазначеними суб`єктами господарювання існує зацікавленість пов`язаних осіб, яка полягає у виведенні активів на підконтрольні особи з метою ухилення від виконання грошового зобов`язання ТДВ «Узинський цукровий комбінат» на загальну суму 172 562 939, 45 грн. За наслідком скасування реєстраційних дій щодо переходу права власності, ТДВ «Узинський цукровий комбінат» укладається ряд договорів дарування та здійснюється відчуження об`єктів нерухомого майна на користь ТОВ «Обухівське». Тобто, одразу після ухвалення постанови Верховним Судом у справі №320/3824/20 ТДВ «Узинський цукровий комбінат» вчиняться ряд дій щодо безоплатного відчуження нерухомого майна. Так, відповідачем 1 передано безкоштовно відповідачу 2 (шляхом укладання договорів дарування) у власність ряд об`єктів нерухомого майна, загальна сума яких приблизно становить більше 15 млн. грн. Зокрема, між ТДВ «Узинський цукровий комбінат» (дарувальник) та ТОВ «Обухівське» (обдарований) було укладено ряд договорів дарування нерухомого майна, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру та свідчить про те, що ТДВ «Узинський цукровий комбінат» діє очевидно недобросовісно та зловживає правами, оскільки уклало договори дарування, які порушують інтереси держави і направлені на недопущення опису майна у податкову заставу та погашення податкового боргу за рахунок майна платника податків. В той же час, ТОВ «Обухівське`може вільно розпоряджатися об`єктами нерухомого майна, зокрема, відчужувати їх на користь третіх осіб, у зв`язку з чим невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони ТОВ «Обухівське» відчужувати об`єкт нерухомого майна може призвести до неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, чи необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача. З урахуванням наведеного колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що із заяви позивача не вбачається, яка існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів. Також колегія суддів зауважує, що таке вжиття заходів забезпечення адміністративного позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Крім того, суд вважає, що застосуванням заходів забезпечення позову не може бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. У статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком розгляду апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що помилковість висновків суду першої інстанції та порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. При цьому, колегія суддів не приймає доводи заявника, викладені у відзиві на апеляційну скаргу про те, що на даний час рішенням суду від 09.12.2021 справу уже розглянуто і позов задоволено, оскільки рішення суду ще не набуло законної сили.

Результат розгляду: granted