Рішення адміністративного суду від 2022-06-07 00:00:00+03

08.02.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Провідного інженера ОЗЛ ДП "Чигиринське лісове господарство" [PERSON] , ДП "Чигиринське лісове господарство", якою просить суд: визнати протиправними дії при складанні протоколу про адміністративне правопорушення № 0000001 від 31 січня 2022 року за ч. 1 ст. 65 КУпАП та скасувати постанову № 0000001 від 31 січня 2022 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. та відшкодування лісовому господарству шкоди в розмірі 11054 грн. 00 коп., заподіяної внаслідок незаконної порубки дерев державного підприємства Чигиринське лісове господарство (ДП Чигиринське лісове господарство). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що дії відповідача є незаконними, оскільки на поверхні криги ставка, наданому громадянину [PERSON] в користування на умовах оренди, у поваленому стані знаходилось три дерева, які захаращували ставок. На неодноразові усні звернення [PERSON] до працівників лісового господарства прибрати вказану захаращеність від повалених дерев на його земельній ділянці вони ігнорували його звернення, а тому за проханням [PERSON] його онук [PERSON] 31 січня 2022 року приступив до звільнення від захаращеності земельної ділянки під водним об`єктом, що, на думку позивача, відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 1995 року № 555 Про затвердження санітарних правил у лісах України. Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 05 травня 2022 р. у задоволенні позову відмовлено. Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не спростовано факт порушення ним незаконної порубки дерев державного підприємства Чигиринського лісового господарства. Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 05 травня 2022 р. як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що суд не повністю з`ясував всі фактичні обставини справи, підійшов формально до вивчення обставин справи, що спричинило необґрунтоване та надто суворе застосування стягнення як вид покарання до позивача за адміністративне правопорушення, яке є малозначним за ступенем суспільної небезпечності, не сприяв повному, об єктивному та неупередженому її розгляду. За приписами ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283,285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1ст. 268 КАС України). Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2ст. 268 КАС України). У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу. Позивач повідомлений про розгляд справи за відомими суду номером телефону. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3ст. 268 КАС України). Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що у відповідності до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 000001 від 31.01.2022, винесеної провідним інженером ОЗЛ ДП "Чигиринське лісове господарство" [PERSON]., позивача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.65 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. Як вбачається із рапортів помічника Грушківського лісництва [PERSON] (а.с. 38-39), майстра лісу [PERSON] (а.с. 40), рапортом провідного інженера [PERSON] (а.с. 41) та протоколу огляду (а.с.12) [PERSON] 31.01.2022 близько 12:40 годині в кварталі 76 виділу 25 Грушківського лісництва здійснив незаконну порубку трьох дерев. Не погодившись із такою постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернулася до суду. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в оскаржуваній постанові № 000001 від 31.01.2022 наявні посилання на докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.65 КУпАП. Натомість позивачем не надано доказів, які б спростовували надані відповідачем докази в обґрунтування наявності в її діях складу адміністративного правопорушення. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке. У відповідності до вимог статті 105 Лісового кодексу України законодавцем встановлено що порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно де закону. Згідно частиною 2 пунктом І відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкоджені дерев і чагарників. Статтею 107 Лісового кодексу України визначено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах порядку, визначених законодавством України. Незаконна рубка дерева є порушенням ст.ст. 67, 69 Лісового кодексу України, де зазначається, що спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубним квитком або лісовим квитком, що видається безоплатно. Статтею 64 КУпАП передбачено відповідальність за порушення встановленого порядку використання лісосічного фонду, заготівлі і вивезення деревини та заготівлі живиці. Частиною 1 ст. 65 КУпАП передбачено відповідальність за незаконну порубку і пошкодження дерев або чагарників; перевезення, зберігання незаконно зрубаних дерев або чагарників; знищення або пошкодження лісових культур, сіянців або саджанців у лісових розсадниках і на плантаціях, а також молодняка природного походження і самосіву на площах, призначених під лісовідновлення у виді накладення штрафу на громадян від тридцяти до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від ста п`ятдесяти до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Так, за диспозицією частини першої статті 65 КУпАП незаконна порубка полягає у рубці дерев та чагарників без спеціального дозволу або з порушенням встановлених правил рубки, що зумовлює припинення його росту або якщо і не припиняє росту, але змінює первісний стан дерев і чагарників на гірший та яка здійснюється лише з умислом. При цьому, об`єктом вказаного правопорушення є дерева, чагарники, інші лісові культури, що перебувають на корені. В свою чергу об`єктом правопорушення не можуть бути дерева, які вже відділені від кореня та знаходяться в поваленому вигляді на землі. Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 279-4 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Матеріалами справи підтверджено, зокрема, відповідно до змісту оскаржуваної постанови, що [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за інші дії, відповідальність за які не передбачена ст.65 КУпАП. Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, позивач здійснив самовільну рубку трьох повалених дерев акації білої. Тобто в діях [PERSON] був відсутній умисел на порубку дерева, що б зумовило припинення його росту та відділення від кореня, оскільки і позивачем, і відповідачем визнається той факт, що дерево вже раніше було повалено. Факт того, що дерево припинило свій ріст саме внаслідок дій [PERSON] матеріалами адміністративної справи не підтверджено. Санкція за ст. 65 КУпАП настає в разі, зокрема, незаконної порубки і пошкодження дерев або чагарників; перевезення, зберігання незаконно зрубаних дерев або чагарників. Таким чином, дії [PERSON] не підлягають кваліфікації за ст.65 КУпАП, оскільки факт незаконної порубки і пошкодження дерев або чагарників відповідачем відповідно до протоколу не встановлено, надані відповідачем фотофиксації та відео, навпаки, свідчать про ліквідацію захаращеності. Так, одним із заходів передбачених пунктом 4 Постанови КМ України від 27 липня 1995 року за №555 «Про затвердження санітарних правил у лісах України» є ліквідація захаращеності. Ліквідація захаращеності - це окремий захід, який не має відношення до будь-якої рубки і в п.34 вказаної Постанови КМ України розкривається саме поняття такого окремого заходу як ліквідація захаращеності. Ліквідація захаращеності здійснюється шляхом прибирання поваленого сухостою (з відхиленням стовбура більше ніж на 30 градусів від вертикальної осі). Отже, за визначенням, можна здійснити рубку тільки стоячого дерева (на пні), але не поваленого, який лежить на землі чи на воді і прибирання якого не може припинити росту вже повалених дерев. З наданих сторонами фото та відеоматеріалів впевнено вбачається, що відхилення поваленого стовбура повалених дерев від вертикальної осі знаходилось з відхиленням більше ніж на 30 градусів від вертикальної осі. За ліквідацію захаращеності на своїй земельній ділянці ніяким законом не передбачено відповідальність і такі дії законодавством не заборонені. На підтвердження поваленості дерев позивачем надано, зокрема, Акт роботи комісії по питанню ліквідації захаращеності на земельній ділянці, яка рахується за [PERSON] (а.с.113), згідно якого земельна ділянка, яка знаходиться в північно-східній частині адмінтериторії міської ради, вздовж русла річки Лаврусиха, захаращена природньою рослинністю (кущі, чагарники, аварійні дерева), зокрема на земельній ділянці площею 0,37 га, яка знаходиться в користуванні [PERSON] , знаходяться повелені з коренем чотири дерева (два клени та дві акації), які впали безпосередньо до русла річки Лаврусиха і ти самим спричиняють його засмічення та забивання. Крім того цим актом комісія по питанню ліквідації захаращеності Кам`янської міської ради надала дозвіл [PERSON] самостійно, своїми силами та за власний рахунок провести ліквідацію захаращеності та очищення руслі річки Лаврусиха від поваленого сухостою. Відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 10 грудня 2004 року № 17 «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» визнається незаконна порубка дерев і чагарників, вчинена: без відповідного дозволу. Однак, в даному ж випадку є дозвіл комісії на ліквідацію захаращеності. Крім того, той факт, що замерша водойма, на якій здійснювалось розчищення від повалених на неї дерев належить безпосередньо [PERSON] , а не ДП «Чигиринське лісове господарство» підтверджується Рішенням Кам`янської міської ради 16-тої сесії за №16-12-У від 26.06.2007 року (а.с.78), довідкою виданої Кам`янською міською радою Кам`янського району Черкаської області за №778 від 11.08.2008 року (а.с. 8) та Постановою Кам`янського районного суду Черкаської області від 29 березня 2012 року (а.с.79). При цьому, колегія суддів приймає доводи позивача, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що від захаращеності звільнялась не земельна ділянка, яка належить ДП «Чигиринське лісове господарство», а земельна ділянка(водойма), яка знаходиться в користуванні [PERSON] , оскільки повалені дерева лежали на льоду, що також підтверджується фототаблицями (а.с. 10,11) та матеріалами відеофіксації, які надані в суд представниками ДП «Чигиринське лісове господарство». З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 65 КУпАП, через що оскаржена постанова по справі про адміністративне правопорушення є протиправною та підлягає скасуванню. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи. З огляду на відсутність вини у діях позивача, протиправними є і вимога щодо відшкодування позивачем матеріальної шкоди. Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Відтак, з метою дотримання вимог ч.3 ст. 286 КАС України, скасовуючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, колегія суддів вважає за необхідне закрити справу про адміністративне правопорушення. Проте, виконуючи свої обов`язки в частині складання постанови, відповідач діяв в межах повноважень. Таким чином, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню як необґрунтовані, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Абзацом 2 частини 2 ст. 317 КАС України встановлено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, та порушено норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог шляхом скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження. Згідно ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені. Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки судом апеляційної інстанції скасовано спірну постанову, судові витрати понесені позивачем підлягають відшкодуванню шляхом стягнення загальної суми судового збору в розмірі 1984,80 грн (496,20 грн - за подання позову, 1488,60 грн. - за подання апеляційної скарги) за рахунок коштів Державного підприємства "Чигиринське лісове господарство".

Результат розгляду: partial