Рішення адміністративного суду від 2024-06-10 00:00:00+03

12.12.2023 року до Малиновського районного суду міста Одеси, через засоби поштового зв`язку, надійшла позовна заява [PERSON] до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №8154845 від 16.11.2023 року, яка була скерована до суду 27.11.2023 року. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаним позовом було розподілено судді Роїку Д.Я. Ухвалою судді Малиновського районного суду міста Одеси від 14.12.2023 року матеріали справи за вказаним позовом [PERSON] передані до Київського районного суду міста Одеси за територіальною юрисдикцією. 18.01.2024 року матеріали справи надійшли до Київського районного суду міста Одеси. Оглянувши матеріали справи за вказаним позовом, суддя дійшла до висновку про невідповідність поданої заяви вимогам статей 160 та 161 КАС України, за наслідком чого ухвалою судді від 23.01.2024 року вказану позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Надано заявникові строк для усунення недоліків поданої заяви терміном в п`ять днів з дня отримання копії ухвали. Роз`яснено позивачеві, що якщо недоліки заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4\~статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України. 24.01.2024 року позивачем [PERSON] отримано вищевказану копію ухвали судді в електронній формі, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до електронного кабінету позивача. 31.01.2024\~року до\~суду через\~засоби поштового\~зв`язку від\~позивача надійшла\~заява на\~усунення недоліків\~поданої заяви,\~до якої\~додано уточнену\~позовну заяву\~за позовною\~заявою [PERSON] \~до Департаменту\~патрульної поліції\~та Управління\~патрульної поліції\~в Одеській\~Області Департаменту\~патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №8154845 від 16.11.2023 року, яка була скерована до суду 27.11.2023 року. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що ним не вчинялось інкриміноване йому адміністративне правопорушення, а викладена в оскаржуваній постанові суть правопорушення є необґрунтованою жодним належним доказом та безпідставною . Оглянувши вказану заяву, суддею встановлено, що позивачем в повному обсязі визначено дані відносно позивача, а також збільшено коло учасників справи шляхом визначення відповідачами по справі дві особи: Управління патрульної поліції в Одеській Області Департаменту патрульної поліції та Департамент патрульної поліції. Оглянувши надані до суду документи, суддею встановлено, що позовна заява відповідає вимогам ст. 160, 161 КАС України. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 06.02.2024 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі. Вказаною ухвалою суду, судом одночасно витребувано з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції належним чином завірену копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8154845 від 16.11.2023 року, копії письмових пояснень позивача з приводу правопорушення, якщо вони ним надавались, копії письмових пояснень свідків з приводу правопорушення, якщо такі пояснення відбирались, а також копії всіх відеозаписів оскаржуваного правопорушення, які були зроблені за допомогою відеокамер, що розташовані на одязі патрульних поліцейських та в автомобілі патрульних поліцейських. На виконання вказаної ухвали суду, 11.03.2024 року до суду від представника відповідача Департаменту патрульної поліції надійшли витребувані судом докази, а також надійшов відзив на позовну заяву, разом з клопотанням про поновлення строку на його подання. У відзиві на позовну заяву, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову, з підстав необґрунтованості та недоведеності заявлених вимог, вважаючи оскаржувану постанову такою, що винесено у відповідності до вимог чинного законодавства, приймаючи наявність доказів на підтвердження скоєння позивачем адміністративного правопорушення. 17.04.2024 року від позивача надійшла до суду письмова відповідь на відзив на позовну заяву. 22.05.2024 року в судовому засіданні, судом було ухвалено задовольнити клопотання представника відповідача про поновлення процесуального строку, прийнято відзив на позовну заяву до матеріалів справи. Також, судом було ухвалено відмовити у прийнятті відповіді на відзив на позовну заяву, з підстав невідповідності останнього вимогам ч.4 ст. 162 КАС України. До судового засідання призначеного на 10.06.2024 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином. Однак, 10.06.2024 року до суду від позивача надійшла до суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.1, 3, 9 ст. 205 КАС України, неявка у\~судове засідання\~будь-якого\~учасника справи,\~за умови\~що його\~належним чином\~повідомлено про\~дату,\~час і\~місце цього\~засідання,\~не перешкоджає\~розгляду справи\~по суті,\~крім випадків,\~визначених цією\~статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд\~вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Якщо немає\~перешкод для\~розгляду справи\~у судовому\~засіданні,\~визначених цією\~статтею,\~але всі\~учасники справи\~не з`явилися\~у судове\~засідання,\~хоча і\~були належним\~чином повідомлені\~про дату,\~час і\~місце судового\~розгляду,\~суд має\~право розглянути\~справу у\~письмовому провадженні\~у разі\~відсутності потреби\~заслухати свідка\~чи експерта. Статтею 268 КАС України передбачено, що \~у справах, визначених\~статтями 273-277,\~280-283-2,\~285-289\~цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. На підставі вищевикладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 10.06.2024 року за відсутності сторін по справі, на підставі документів наявних в матеріалах справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов [PERSON] підлягаючим до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.11.2023 року інспектором патрульної поліції 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Шаєр Юрієм Миколайовичем здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , за наслідком чого винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8154845, якою визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, застосовано до останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 20400,00 грн. Як вбачається з вказаної постанови, суть правопорушення полягає в тому, що 16.11.2023 року о 22 годині 00 хвилин [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Ніссан», реєстраційний номер [NUMBER] , та рухаючись по вул. Івана та Юрія Лип, 32, здійснював рух транспортним засобом будучи позбавленим права керування транспортними засобами на підставі постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 19.06.2023 року по справі №521/1762/23, чим порушив п.2.1.а ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.4 ст.126 КУпАП. Як вбачається, позивач [PERSON] будучи незгодним з вказаною постановою винесеною відносно нього, звернувся до суду з цим позовом. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1\~ст. 287 КУпАП України\~постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено. Згідно з ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП. Відповідно до\~ст. 289 КУпАП,\~скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі, зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Частиною 2 статті 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). Отже, з аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що особа відносно якої винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення зокрема у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право на альтернативне оскарження такої постанови, а саме: - шляхом звернення зі скаргою до органу, який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення в порядку ст. 288 КУпАП; - шляхом звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду, у порядку, визначеному\~Кодексом адміністративного\~судочинства\~України (КАС України), з особливостями, встановленими цим Кодексом (КУпАП). Як вбачається, позивач будучи незгодним з винесеною стосовно нього постановою, обрав спосіб захисту свої прав та інтересів, шляхом звернення до районного у місті суду. Судом встановлено, що позивачем позов щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення від 16.11.2023 року, скеровано до суду засобами поштового зв`язку 27.11.2023 року, що підтверджується відповідним відбитком штемпелю на поштовому конверті, а відтак в межах встановлених законом строків на звернення до суду з даною заявою. За наслідком викладеного, розгляд справи здійснюється у відповідності до вимог КАС України. За приписами частини другої\~статті 19 Конституції України,\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша\~статті 8 Закону України «Про Національну поліцію». \~Пунктом 8 частини першої\~статті 23 цього ж Закону\~визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Пунктом 11 частини першої\~\~\~статті 23 Закону України «Про Національну поліцію»\~визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням\~\~\~Правил дорожнього руху\~\~ його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів. Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух»\~\~ передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього\~\~\~Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. \~За приписами\~\~\~статті 16 Закону України «Про дорожній рух»,\~\~ водій зобов`язаний: - мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством; - виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством,\~Правилами дорожнього руху\~та іншими нормативними актами. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до\~\~\~Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють\~\~\~Правила дорожнього руху, затверджені\~\~\~постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306\~\~ (із змінами та доповненнями, далі -\~\~\~ПДР\~\~ України). Пунктами 1.3 та 1.9.\~\~\~ПДР\~\~ України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих\~\~\~\~\~\~Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Згідно пункту 2.1\~\~\~ПДР\~\~ України\~\~ водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі зокрема: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення). Відповідно до частини 4 \~статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до пункту 2 ч.1\~\~\~ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію",\~поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав). Згідно\~\~ із\~статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив\~Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених. Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті. Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст.2 КАС України). У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією\~та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно з ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених\~статтею 78\~цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним оскаржуваних постанов, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху\~України, за що останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності. З урахуванням роз`яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою. Приймаючи вказані положення законодавства, суд зазначає наступне. Як вбачається, представник відповідача будучи незгодним з даним позовом надав до суду докази та диск з відеозаписами з нагрудної камери встановленої на одязі інспектора патрульної поліції. Досліджуючи подані до суду докази, судом встановлено, що постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15 червня 2023 року по справі №521/1762/23 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Вказану постанову залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16.08.2023 року. Отже, станом на час спірного інкримінованого позивачеві адміністративного правопорушення 16.11.2023 року, [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та позбавленим права керування транспортними засобами. Поряд з цим, як стверджує позивач [PERSON] , останній в свою чергу не здійснював керування транспортним засобом, що в свою чергу встановлено спірною постановою. Так, в спростування вказаних доводів, представником відповідача надано диск з відеозаписом. Досліджуючи подані до суду відеозаписи, судом встановлено, що відеозапис містить дані про зупинку інспекторами патрульної поліції транспортного засобу марки «Ніссан», реєстраційний номер [NUMBER] , а також факт виходу двох чоловіків з даного транспортного засобу, одного з передньої пасажирської та другого з задньої правої двері. Також, на даному відеозаписі зафіксовано, що під час з`ясування інспектором патрульної поліції факту керування [PERSON] вказаним транспортним засобом, останній категорично заперечував та не визнавав даний факт. Поряд з цим, диск з відеозаписами не фіксує факту керування [PERSON] вказаним транспортним засобом марки «Ніссан», реєстраційний номер [NUMBER] . Будь-яких доказів на підтвердження здійснення [PERSON] керування транспортним засобом марки «Ніссан», реєстраційний номер [NUMBER] , що зазначено у спірній постанові, приймаючи наявність іншої особи у даному транспортному засобі, відповідачем до суду не надано. Разом з тим, судом також встановлено, що за наслідком вказаної зупинки, інспектором патрульної поліції 16.11.2023 року відносно [PERSON] також було складено протокол серії ААД № 648907 від 16.11.2023 року про адміністративне правопорушення, відповідно до якого суть порушення полягає у тому, що 16.11.2023 року, о 22 год. 00 хв. в м. Одесі, по вул. Івана та Юрія Лип, 32, водій [PERSON] керував транспортним засобом марки «Nissan Primera», державний номерний знак [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується Висновком на стан алкогольного сп`яніння № 002739 від 16.11.2023р., повторно протягом року, чим порушив п. 2.9а «Правил дорожнього руху», затверджених\~Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306. За наслідком розгляду вказаного протоколу, суддею Малиновського районного суду міста Одеси Громік Д.Д. від 16.02.2024 року по справі №521/159/24 ухвалено постанову, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП невідомо, громадянина України, який проживає за адресою: [ADDRESS] ,\~за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Вказаною постановою встановлено, що з долучених до матеріалів справи та досліджених судом відеозаписів з нагрудних відеореєстраторів, вбачається, що з транспортного засобу марки «Nissan Primera», державний номерний знак [NUMBER] , вийшло дві особи, а саме одна особа вийшла з переднього пасажирського сидіння, а друга особа вийшла з заднього пасажирського сидіння. З вищевказаних відеозаписів також не вбачається руху транспортного засобу під керуванням [PERSON] . Жодним доказом у справі не доведено, що [PERSON] зупинили під час керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, про які зазначено в протоколі. У постанові встановлено, що наданий суду відеозапис не надає вичерпної інформації про обставини складання протоколу, оскільки не містить інформації щодо здійснення керування транспортним засобом саме [PERSON] , не містить моменту зупинки працівниками поліції автомобіля під керуванням останнього. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, протокол було складено без свідків під відеофіксацію. Отже, жодного іншого доказу на підтвердження обставин керування транспортним засобом [PERSON] до протоколу не надано та з нагрудних камер поліцейських не вбачається. Вказана постанова Малиновського районного суду міста Одеси від 16.02.2024 року по справі №521/159/24 набрала законної сили 27.02.2024 року. Будь-яких інших доказів на підтвердження вчинення [PERSON] керування транспортним засобом марки «Ніссан», реєстраційний номер [NUMBER] , під час його зупинки 16.11.2023 року та в подальшому за даними обставинами притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП до суду не надано. На підставі вищевикладеного в цілому, суд вважає доведеними доводи позивача про те, що [PERSON] в момент спірних обставин щодо порушення п. 2.1.а Правил Дорожнього Руху, що мало місце 16.11.2023 року, за фактом чого було складено відносно нього оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАТ №8154845 від 16.11.2023 року, в свою чергу не перебував за кермом автомобіля марки «Ніссан», реєстраційний номер [NUMBER] , а відтак не був водієм цього транспортного засобу, що в свою чергу не спростовано стороною відповідача жодним доказом та спростовує порушення позивачем п. 2.1.а Правил Дорожнього Руху. Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті\~9\~та статті\~10 КУпАП,\~адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності. Правилами Дорожнього руху визначено, що водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Відповідно до положень\~статті 251 КУпАП\~посадова особа у визначеному законом порядку встановлює винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення. У постанові Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 204/8036/16-а, колегія суддів погодилась з висновками судів попередніх інстанцій щодо невстановлення працівником поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суб`єкта відповідальності за вказане правопорушення, тобто особи, яка безпосередньо несе адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів. Верховний Суд у вказаній постанові вважав правильними висновки судів попередніх інстанцій, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення саме позивачем порушення\~правил дорожнього руху, та не доведено що позивач є суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення. Приймаючи вищевикладене суд вважає, що відповідачем не надано належної оцінки доводам позивача про те, що на момент настання спірних обставин, що мало місце 16.11.2023 року, позивач не здійснював керування транспортним засобом марки «Ніссан», реєстраційний номер [NUMBER] . Вказані доводи не були перевірені відповідачем при вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення. При цьому, у постанові про накладення адміністративного стягнення не зафіксовано на підставі яких документів працівником поліції було встановлено, що саме позивач є суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення. Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що позивач є суб`єктом відповідальності за адміністративне правопорушення за наслідком чого було складено оспорювань постанову. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Зазначене гарантується статтею 62 Конституції України. При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. За таких обставин факт вчинення позивачем порушення п. 2.1.а Правил Дорожнього Руху, за що останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4\~ст. 126 КпАП\~України, є не доведеним та необґрунтованим. Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України №475/97-ВР від17.07.97 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Згідно з ч. 1ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 8 Конституції України,ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року). Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року). Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Враховуючи вищевикладене в цілому, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим та підлягаючим задоволенню, а постанову серії ЕАТ №8154845 від 16.11.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, підлягаючою скасуванню, а справу про адміністративне правопорушення відносно нього підлягаючою закриттю у відповідності до положень статті 286 КАС України. Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Яв вбачається позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 гривень, що підтверджується квитанцією №9325-2531-7801-3033 від 27.11.2023 року. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до\~ст. 139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування сплаченого судового збору 1073 гривні 60 копійок. При вищевикладених обставинах та

Результат розгляду: granted