Рішення адміністративного суду від 2022-01-25 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОП БУД ДИЗАЙН" (далі - позивач, ТзОВ "ТОП БУД ДИЗАЙН") звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Львівській області), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0020761401 Форми "Р" від 07.12.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість на загальну суму 3 000 000 грн. Позовні вимоги мотивовані порушенням законодавчо встановленого порядку проведення перевірки, за результатами якої складено спірне податкове повідомлення-рішення. Така перевірка проведена без дослідження первинних документів, а тому визначена у податковому повідомленні-рішенні від 07.12.2018 №0020761401 сума грошових зобов`язань не відповідає фактичним обставин і є виключним припущенням податкового органу. Висновки акта перевірки спростовуються висновком експерта від 15.01.2021 №01/1120, складеного за результатами проведення судово-економічної експертизи. В судовому засіданні додатково зазначив, що первинні документи, складені за результатами господарських операцій, які були предметом перевірки, вилучені на підставі ухвали Личаківського районного суду про тимчасовий доступ до речей і документів від 02.12.2019 у справі №463/3239/19. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року у справі № 380/4463/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції невірно викладено обставини та факти, які досліджувалися під час розгляду справи, а в судовому рішенні вказано відомості, які не відповідають долученим до справи документам та доказам, поясненням, що вплинуло на законність, обгрунтованість судового рішення. Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року у справі № 380/4463/21 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. 24.01.2022 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, яке мотивовані зайнятістю представника у допиті та ознайомленням із кримінальним провадженням. При цьому, клопотання, на думку апеляційного суду, необхідно відхилити, оскільки відповідно до частини 2 статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів Крім того, виходячи з положень ч. 4 ст. 196 КАС України присутність осіб, які беруть участь у справі, є не обов`язковою та судом така обов`язковою не визнавалася, а відкладення справи, призведе до необґрунтованого затягування апеляційного розгляду, коли таку може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та наданих письмових пояснень викладених у позовній заяві, письмових поясненнях та апеляційній скарзі. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не надав документи для проведення перевірки, в тому числі й у строк, визначений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу, у контролюючого органу були законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації та визнати ці суми не підтвердженими документально. Як встановлено з акта перевірки, така проводилась у період з 31.10.2018 по 06.11.2018, термін її проведення не продовжувався. Суд першої інстанції звернув увагу, що на час її проведення первинні документи, складені за результатами господарських операцій, що були предметом перевірки, не могли бути вилученими на підставі ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 02.12.2019 у справі №463/3239/19, постановленої більше ніж через рік після проведення перевірки та оформлення її результатів актом від 13.11.2018. Вказане свідчить про те, що ТзОВ "ТОП БУД ДИЗАЙН" ні в ході проведення перевірки, ні час розгляду справи не надано жодного доказу на спростування встановлених в ході такої перевірки обставин. Крім того, наявна у матеріалах справи копія та оглянутий в судовому засіданні 17.08.2021 оригінал висновку експерта від 15.01.2021 №01/1120, складеного за результатами проведення судово-економічної експертизи, не містить підпису експерта у графі про обізнаність експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок за статтею 384 КК України. З огляду на викладене, висновок експерта від 15.01.2021 №01/1120, складений за результатами проведення судово-економічної експертизи, не є належним доказом у справі і судом першої інстанції до уваги не брався. Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що позивач - ТзОВ "Топ Буд Дизайн", зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності - юридична особа за кодом ЄДРПОУ 41518170. ГУ ДПС у Львівській області на підставі наказу від 07.09.2018 №5149 проведено документальну виїзну позапланову перевірку ТзОВ "ТОП БУД ДИЗАЙН" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах із ТОВ "Захід Бест" за травень 2018 року, за результатами якої складено акт від 20.09.2018 № 2333/13-01-14-01/41518170. ТзОВ "ТОП БУД ДИЗАЙН" оскаржено акт перевірки від 20.09.2018 № 2333/13-01-14-01/41518170 в адміністративному порядку. За результатами адміністративного оскарження акта перевірки від 20.09.2018 № 2333/13-01-14-01/41518170 ГУ ДПС у Львівській області прийнято наказ від 30.10.2018 № 6334 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ "Топ Буд Дизайн". Наказ від 30.10.2018 № 6334 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ "Топ Буд Дизайн" був оскаржений в судовому порядку та предметом розгляду у справі №1340/5184/18. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2019 у справі №1340/5184/18, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 01.03.2021, у задоволенні позову відмовлено. Вказаним судовим рішенням встановлено, що відповідач, видавши наказ від 30.10.2018 №6334 про проведення перевірки стосовно позивача та провівши перевірку, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Податковим кодексом України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано. Вказаним судовим рішенням також встановлено, що позивачем допущено посадових осіб ГУ ДПС у Львівській області до перевірки. На підставі наказу від 30.10.2018 № 6334 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ "Топ Буд Дизайн" Головним управлінням ДПС у Львівській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ "ТОП Буд Дизайн" з питань, що стали предметом оскарження висновків акта документальної позапланової перевірки від 20.09.2018 № 2333/13-01-14-01/41518170. Результати перевірки оформлено актом від 13.11.2018 № 2678/13-01-14-01/41518170. Як вбачається з акта, для здійснення всебічного аналізу питань, що стали предметом оскарження висновків акта позапланової виїзної перевірки від 20.09.2018 № 2333/13-01-14-01/41518170, при проведенні перевірки досліджено такі представлені первинні документи, які фіксують проведені фінансово-господарські операції: договір поставки від 02.04.2018 № 06/18-04 з ТзОВ "Захід Бест", видаткові накладні, рахунки, оборотно-сальдова відомість по бухгалтерському рахунку 281 "Товари", картка бухгалтерського рахунку 631 контрагент ТзОВ "Захід Бест", платіжні доручення, копія договору комісії від 20.03.2018 № 12 та копія акта приймання-передачі 31.05.2018. З метою дослідження документів, які надавалися підприємством до заперечення на акт перевірки від 20.09.2018 року № 2333/13-01-14-01/41518170 та слугували підставою для проведення зазначеної позапланової перевірки, директору ТзОВ "ТОП БУД ДИЗАЙН" [PERSON] запропоновано отримати лист від 05.11.2018 № 37842/10/13-01-14-01-10 "Про надання відповіді та представлення документів". У зв`язку з відмовою директора від отримання даного листа, такий було направлено рекомендованим відправленням з повідомленням про вручення 05.11.2018 та на електронну адресу ТзОВ "ТОП БУД ДИЗАЙН" - 4151870topbuddesign@gmail.com. Ненадання підприємством для перевірки первинних документів зумовило проведення перевірки за наявними копіями документів, отриманими від підприємства в ході процедури оскарження висновків акта перевірки від 20.09.2018 № 2333/13-01-14-01/41518170, які засвідчені згідно з вимогами п.85.4 ст.85 Податкового кодексу. При проведенні перевірки ТзОВ "ТОП БУД ДИЗАЙН" відповідачем також використано: автоматизовані інформаційні системи: ІАС "Облік платників і платежів", Єдиний державний реєстр податкових накладних, ІАС "Податковий блок", Система автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту з податку на додану вартість в розрізі контрагентів на рівні ДФС України. Відповідно до акта перевірки від 13.11.2018 № 2678/13-01-14-01/41518170, податковим органом встановлено, що ТзОВ "ТОП БУД ДИЗАЙН" за травень 2018 року повинно було включити до об`єкта оподаткування з податку на додану вартість переданих в межах Договору комісії від 20.03.2018 № 12 ФОП [PERSON] товарів та скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством і зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у встановлений Кодексом термін, на загальну суму 12 000 000 грн, в тому числі ПДВ 2 000 000 грн. Однак внаслідок не включення позивачем до об`єкта та бази оподаткування вартості переданих в межах Договору комісії від 20.03.2018 № 12 ФОП [PERSON] товарів, занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість за травень 2018 року на суму 2 000 000 грн. З огляду на викладене, перевіркою встановлено такі порушення: - п. 185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187, п.189.4 ст. 189, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за травень 2018 року на суму 2 000 000 грн., - п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України - підприємством не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні при здійсненні операції з постачання в травні 2018 року підприємством товарів в межах Договору комісії від 20.03.2018 року № 12 для ФО-П [PERSON] на суму 12 000 000 грн., в т.ч. ПДВ 2 000 000 гривень. ГУ ДПС у Львівській області 07.12.2018 на підставі висновків акта перевірки винесено два податкових повідомлення-рішення: - №0020761401, яким ТзОВ "Топ Буд Дизайн" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 3 000 000 грн; - №0020771401, яким ТзОВ "Топ Буд Дизайн" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1 000 000 грн. 25.03.2021 року не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням №0020761401 позивач звернувся в суд за захистом свого порушеного права. З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне. Правове регулювання застосування строку звернення до суду в податкових правовідносинах у разі оскарження платником податків рішень контролюючого органу вже було предметом дослідження судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду під час розгляду справи № 640/20468/18. У постанові від 11 жовтня 2019 року Верховний Суд зазначив, що процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин, з приводу захисту прав, свобод та інтересів у яких особа звертається до суду. Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України. Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Отже, КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 КАС України. Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України. Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 56 ПК України. З її змісту вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається. Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті. Зі змісту пунктів 56.2, 56.3, 56.17 статті 56, пункту 57.3 статті 57 ПК України вбачається, що процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення розпочинається з дня подання скарги до контролюючого органу вищого рівня, яка засвідчує безпосередню незгоду платника з визначеними йому грошовими зобов`язаннями, і закінчується настанням однієї з подій, передбачених пунктом 56.17 статті 56 ПК України. Строк для подачі первинної скарги за загальним правилом становить 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення. У постанові від 11 жовтня 2019 року у справі № 640/20468/18 Верховний Суд здійснив системне тлумачення норм права, які регулюють питання обчислення строку звернення до суду в податкових спорах, висловивши правову позицію про те, що строки звернення до суду після застосування досудового порядку вирішення спору є коротшими, ніж звичайні строки. Верховний Суд у вказаній постанові за результатом комплексного аналізу правового регулювання також зазначив, що норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною нормою, яка регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови використання платником податків досудового порядку вирішення спору. Верховний Суд у вказаній постанові за результатом комплексного аналізу правового регулювання також зазначив, що норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною нормою, яка регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови використання платником податків досудового порядку вирішення спору. Одночасно Верховний Суд зазначив, що відступає від висновку про застосування норми права щодо строку звернення до суду в частині того, що положення пункту 56.18 статті 56 ПК України є спеціальними щодо приписів статті 122 КАС України, а тому незалежно від використання платником податків права на адміністративне оскарження такий строк становить 1095 днів. Також Верховний Суд зробив висновок, що пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено лише спеціальний строк у податкових правовідносинах (строк давності), протягом якого у платника податків за загальним правилом існує право ініціювати в суді спір щодо правомірності податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Водночас правового висновку про те, що пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено процесуальний строк звернення до суду, а так само і про те, що він становить 1095 днів, постанова Верховного Суду не містить. У розвиток наведеного правозастосування, з урахуванням змін, що відбулися в суспільних відносинах, а також практичних результатів існування тривалий час судової практики, відповідно до якої процесуальний строк звернення до суду в податкових спорах становить 1095 днів, Верховний Суд у складі судової палати у постанові від 26.11.2020 року у справі № 500/2486/19 змінив попередні підходи до застосування норм права, які регулюють питання строку звернення до суду в податкових правовідносинах. Верховний Суд у складі судової палати у справі № 500/2486/19 відступив від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 3 квітня 2020 року у справі №2540/2576/18, у частині того, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено, та сформулював такий правовий висновок. Норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті. Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження у даній адміністративній справі є винесене відповідачем податкове повідомлення-рішення №0020761401, яким ТзОВ "Топ Буд Дизайн" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 3 000 000 грн. Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що позивач не скористався адміністративним оскарженням в порядку досудового вирішення спору, а тому строк звернення до суду визначається частиною 2 статті 122 КАС України та становить 6 місяців. ГУ ДПС у Львівській області 07.12.2018 винесено податкове повідомлення-рішення №0020761401, яке отримано позивачем 12.12.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 7900309808815. Строк звернення до суду закінчився 12.06.2019 року. Однак з позовом до суду позивач звернувся лише 25.03.2021, тобто із значним пропуском встановленого строку звернення до суду, а саме понад 1 рік і 9 місяців. Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев`ятий десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011). Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. З врахуванням того, що адміністративний позов подано з пропуском строку, то колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 123 КАС України та залишення адміністративного позову без розгляду. Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Враховуючи викладене, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми процесуального права, відтак оскаржуване рішення суду відповідно до вимог статті 319 КАС України підлягає скасуванню з одночасним прийняттям постанови про залишення позову без розгляду з наведених вище підстав.

Результат розгляду: partial