Рішення адміністративного суду від 2022-10-12 00:00:00+03

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 18 листопада 2020 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці (далі - відповідач-1, Управління МВС України на Придніпровській залізниці), Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - відповідач-2, ГУ НП в Дніпропетровській області), Національної поліції України (далі - відповідач-3, НП України), Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач-4, МВС України), в якому просив суд: - визнати протиправним та скасувати наказ голови Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці [PERSON] від 21 жовтня 2020 року По особовому складу №6о/с про звільнення полковника міліції [PERSON] з органів внутрішніх справ з посади начальника УМВС України на Придніпровській залізниці у запас Збройних Сил за пунктом 64 "а" (за віком) відповідно до пунктів 7, 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ; - поновити [PERSON] на посаді начальника УМВС України на Придніпровській залізниці з 21 жовтня 2020 року; - стягнути з УМВС України на Придніпровській залізниці на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу з 21 жовтня 2020 року по день ухвалення судового рішення; - визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо невиконання вимог пункту 9 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" щодо [PERSON] , що полягають у невжитті заходів для його переведення до органів поліції та не направлення рапортів та заяв [PERSON] , в яких висловлено бажання проходити службу в органах поліції від 08 жовтня 2018 року, 30 жовтня 2018 року та 16 листопада 2018 року до Національної поліції України та ГУНП в Дніпропетровській області; - визнати протиправними дії Національної поліції України та ГУНП в Дніпропетровській області щодо невиконання вимог пункту 9 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" стосовно [PERSON] , що полягають у відсутності пропозицій призначення [PERSON] на відповідну посаду як працівника міліції; - зобов`язати ГУНП в Дніпропетровській області та Національну поліцію України запропонувати [PERSON] посаду в органах Національної поліції; - стягнути з УМВС України на Придніпровській залізниці, ГУНП в Дніпропетровській області, Національної поліції України, МВС України на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі по 2500,00 грн з кожного відповідача. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що наказом голови Ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці від 21 жовтня 2020 року №6о/с відповідно до вимог пунктів 7, 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у запас Збройних Сил (з постановленням на військовий облік) за пунктом 64 а (за віком) полковника міліції [PERSON] начальника УМВС України на Придніпровській залізниці. На думку позивача, оскаржений наказ є незаконним, оскільки підписаний особою, яка на час видання наказу не мала повноважень для його винесення. Крім того, Законом України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) встановлено граничний вік перебування на службі у званні полковника до 60 років, а отже на дату винесення наказу позивачем не досягнуто граничного віку; при прийнятті оскарженого наказу відповідачами не розглянуто його заяву щодо продовження проходження служби у поліції. Разом з тим, приймаючи таке рішення відповідач-1 порушив пункт 1 частини другої статті 2 КАС України, оскільки діяв недобросовісно та не розсудливо, з порушенням принципу рівності перед законом та з порушенням пропорційності, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ голови Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці від 21 жовтня 2020 року № 6о/с По особовому складу про звільнення полковника міліції [PERSON] з органів внутрішніх справ з посади начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці у запас Збройних Сил за пунктом 64 а (за віком), відповідно до пунктів 7, 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Поновлено [PERSON] на посаді начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці з 21 жовтня 2020 року. Стягнуто з Управління МВС України на Придніпровській залізниці в особі Ліквідаційної комісії на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу з 21 жовтня 2020 року по 29 квітня 2021 року в розмірі 59141,24 грн. Визнано протиправною бездіяльність Національної поліції України та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо невиконання вимог пункту 9 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" стосовно [PERSON] , що полягають у відсутності пропозицій призначення [PERSON] на відповідну посаду як працівника міліції. Зобов`язано Національну поліцію України та Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області запропонувати [PERSON] вакантні посади в органах Національної поліції України. Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції про те, що спірний наказ голови Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці [PERSON] від 21 жовтня 2020 року «По особовому складу» №6о/с прийнято протиправно, оскільки звільнення позивача відбулося без урахування положень підпунктів 2 та 3 пункту 8 Положення №114 та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямований оскаржений наказ. Суд першої інстанції враховуючи практику Верховного Суду щодо правозастосування пунктів 8, 9, 10 Розділу XI Прикінцевих і Перехідних положень Закону №580-VIII. зазначив, що працівнику міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, гарантоване право бути прийнятим на службу до поліції за умови його відповідності вимогам до поліцейських та надання згоди на призначення на дану посаду, або у разі успішного проходження конкурсу. Наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду в органах поліції, а саме - ініціатива керівництва, оскільки згода особи, по своїй суті, є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком такої згоди є призначення особи на посаду у відповідності до узгодженої пропозиції. Отже, особа у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу, і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва і така ініціатива є обов`язковою. Проте, надання згоди працівником міліції на призначення на посаду в органі поліції, неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад в даному органі. Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції про те, що зазначене свідчить про те, що відповідачі -2,3 повинні були запропонувати [PERSON] будь-які посади в новостворених органах поліції. При цьому, відповідачі-2,3 і не заперечують факту відсутності з їх боку пропозицій позивачу посад в будь-якому органі поліції, а згідно доводів апеляційних скарг вважають, що чинним законодавством визначено порядок прийняття на службу до поліції лише на конкурсній основі. Враховуючи викладене колегія суддів суду апеляційної інстанції вважала, що доводи Національної поліції України та ГУНП в Дніпропетровській області стосовно того, що у випадку не прийняття особи до Національної поліції України шляхом видання наказу про призначення, вона може бути прийнята лише за результатами проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, є помилковими, оскільки лише в разі, якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття посад, виникають підстави для застосування пункту 10 розділу XI Закону №580-VІІІ (постанова Верховного Суду від 11 жовтня 2019 року у справі №821/73/16). Підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування У касаційній скарзі НП України указує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Підставами касаційного оскарження відповідачем рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року є пункти 1, 2 частини четвертої статті 328 КАС України. Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. На обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження відповідач зазначає, що судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови не правильно застосовані норми матеріального права без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2020 року у справі №0540/5961/18-а, від 11 червня 2020 року у справі №821/303/17, від 31 травня 2021 року у справі №640/13168/20 та від 09 вересня 2021 року у справі №640/11863/19 щодо застосування пункту 9 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію». Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. Скаржник, зазначає, що на цей час є підстави та необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16 лютого 2021 року у справі №160/9286/18 щодо правозастосування пункту 9 Закону №580-VIІ, якими поширено/поновлено для позивача трьохмісячний строк дії спеціального порядку, встановленого цим пунктом (який на думку касатора є преклюзивним та не підлягає поновленню за жодних умов), з тих міркувань, що по незалежним від позивача причинам (оскарження свого попереднього звільнення з ОВС) він не міг у встановлений законом строк виявити своє бажання бути прийнятим на службу в поліцію, а отже у справі №160/9286/18 Верховним Судом фактично штучно поновлено для позивача вказане право, яке діяло лише у період з 06 серпня 2015 року по 06 листопада 2015 року, бути прийнятим на службу в поліцію вперше лише за його бажанням, яке він виявив у 2018 році після поновлення а службі в ОВС, без проходження конкурсу та без підтвердження або іншим чином встановлення факту відповідності його вимогами до поліцейських, що прямо передбачено пункту 9 Закону №580-VІІІ. Позиція інших учасників справи Від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу відповідача, в якому позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін. Рух касаційної скарги Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Національної поліції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 06 жовтня 2022 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду. Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи [PERSON] з серпня 1992 року по 27 жовтня 2014 року перебував на службі в органах внутрішніх справ України. 27 жовтня 2014 року наказом МВС України №2238 о/с [PERSON] звільнено з посади начальника УМВС України на Придніпровській залізниці на підставі підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року №1682-VIІ та пункту 62 «а» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із поставленням на військовий облік). Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року у справі №804/19009/14, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року, позивача поновлено на посаді начальника УМВС України на Придніпровській залізниці з 28 жовтня 2014 року та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу. Вказане рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку в межах місячного платежу було допущено до негайного виконання. 01 серпня 2018 року МВС України видано наказ №979 о/с щодо поновлення [PERSON] на посаді начальника УМВС України на Придніпровській залізниці з 28 жовтня 2014 року. Наказом МВС України від 16 січня 2019 року По особовому складу №26 о/с, відповідно до пунктів 10, 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, позивача звільнено з органів внутрішніх справ з посади начальника УМВС України на Придніпровській залізниці у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) з 16 січня 2019 року. Уважаючи своє звільнення від 16 січня 2019 року незаконним, [PERSON] оскаржив його в судовому порядку. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року у справі №160/1744/19, залишеним без змін в частині поновлення позивача на посаді постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року, [PERSON] поновлено на посаді начальника УМВС України на Придніпровській залізниці з 16 січня 2019 року та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу. Вказане рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку в межах місячного платежу було допущено до негайного виконання. 09 жовтня 2019 року МВС України видано наказ №968 о/с щодо поновлення [PERSON] на посаді начальника УМВС України на Придніпровській залізниці з 16 січня 2019 року. Наказом МВС України від 10 жовтня 2019 року «По особовому складу» №969 о/с відповідно до пунктів 7, 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ з посади начальника УМВС України на Придніпровській залізниці у запас Збройних Сил за пунктом 64 «а» (за віком). Не погоджуючись з вищевказаним наказом про звільнення, позивач звернувся до суду. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року у справі №160/11448/19 у задоволенні позову відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі №160/11448/19 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року скасовано та позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ МВС України від 10 жовтня 2019 року По особовому складу №969 о/с про звільнення полковника міліції [PERSON] зі служби в органах внутрішніх справ з посади начальника УМВС України на Придніпровській залізниці у запас Збройних Сил за пунктом 64 «а» (за віком) відповідно до пунктів 7, 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Поновлено позивача на посаді начальника УМВС України на Придніпровській залізниці з 10 жовтня 2019 року. Наказом МВС України від 16 вересня 2020 року №680 о/с По особовому складу поновлено [PERSON] на посаді начальника УМВС України на Придніпровській залізниці з 10 жовтня 2019 року. Наказом голови Ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці від 21 жовтня 2020 року По особовому складу №5 о/с поновлено [PERSON] на посаді начальника УМВС України на Придніпровській залізниці з 10 жовтня 2019 року з підстави: наказ МВС України від 16 вересня 2020 року №680о/с, лист Департаменту персоналу МВС України від 18 вересня 2020 року №31327/-2020. Наказом голови Ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці від 21 жовтня 2020 року «По особовому складу» №6 о/с звільнено полковника міліції [PERSON] з органів внутрішніх справ з посади начальника УМВС України на Придніпровській залізниці у запас Збройних Сил за п. 64 «а» (за віком) відповідно до пунктів 7, 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Правомірність та обґрунтованість вказаного наказу є предметом спору переданого на вирішення суду. Оцінка Верховного Суду Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України). Відповідно до ухвали Верховного Суду від 06 грудня 2021 року касаційне провадження у цій справі відкрито відповідно до вимог пунктів 1 та 2 частини четвертої статті 328 КАС України. Обґрунтовуючи пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2020 року у справі №0540/5961/18-а, від 11 червня 2020 року у справі №821/303/17, від 31 травня 2021 року у справі №640/13168/20 та від 09 вересня 2021 року у справі №640/11863/19 щодо застосування пункту 9 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію». Також скаржник уважає, що існують підстави відступити від висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 16 лютого 2021 року у справі №160/9286/18 щодо правозастосування пункту 9 Закону №580-VIІ. Спірні правовідносини між сторонами склались з приводу звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ за віком та пропонування позивачу посад в органах поліції без проходження конкурсного відбору. НП України у касаційній скарзі не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій в частині зобов`язання Національної поліції України запропонувати вакантні посади в поліції особі, відповідність вимогам до поліцейських якої не встановлена. На переконання НП України суди першої та апеляційної інстанції, зобов`язавши Національну поліції України запропонувати вакантні посади в поліції особі, відповідність вимогам до поліцейських якої не встановлена, що прямо передбачено спеціальним законом, діяли всупереч завданням та принципам адміністративного судочинства, оскільки не тільки прямо порушили релевантну матеріальну норму права, а й вийшли за межі наданих суду повноважень, втрутившись у законну діяльність органу державної влади, служба в якому має особливий характер, оскільки є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Верховний Суд зазначає, що перегляд рішень судів попередніх інстанцій здійснюється межах, визначених статтею 341 КАС України. Тобто розгляд касаційної скарги здійснюється в межах прав, свобод та інтересів, які стосуються скаржника. Верховний Суд не надає оцінку незгоди НП України із висновками судів попередніх інстанцій в частині скасування оскаржуваного наказу, поновлення позивача на посаді начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці та стягнення з Управління МВС України на Придніпровській залізниці в особі Ліквідаційної комісії на користь [PERSON] заробітної плати за час вимушеного прогулу, тому що ці вимоги стосуються інших відповідачів, які із касаційною скаргою до суду касаційної інстанції не зверталися. Суд приймає до уваги посилання скаржника на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2020 року у справі №0540/5961/18-а, від 11 червня 2020 року у справі №821/303/17, від 31 травня 2021 року у справі №640/13168/20 та від 09 вересня 2021 року у справі №640/11863/19 щодо застосування пункту 9 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», з огляду на таке. У справах №0540/5961/18-а, №821/303/17, №640/13168/20, №640/11863/19 предметом спору є скасування наказів про незаконне звільнення осіб з органів внутрішніх справ (МВС або його територіального органу) з тих підстав, що їх як діючих працівників органів внутрішніх справ (міліції) не прийнято (переведено) на службу в поліцію відповідно до пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ у спосіб призначення їх на рівнозначні, вищі або нижчі посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції, на підставі їх згоди на прийняття і подальше проходження служби в поліції, проте без проходження успішної участі у відповідному конкурсі та поза межами встановленого цим пунктом трьохмісячного строку, під час якого діяв такий спеціальний порядок. У вказаних судових справах позивачі, посилаючись на положення пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII, вважали, що їх має бути прийнято на службу в поліцію без проходження конкурсу, шляхом призначення їх на посади в поліції, лише тому, що вони виявили бажання проходити службу в поліції. У цих справах наявні факти звільнення з ОВС працівників міліції після закінчення дії спеціального порядку прийняття на службу до поліції, а саме трьохмісячного строку з дня опублікування Закону №580-VIII, з 06 серпня - 06 листопада 2015 року, встановленого пунктом 9 вказаного Закону з різних підстав, проте у всіх випадках як таких що не прийняті на службу поліцію за їх бажанням, оскільки після закінчення зазначеного трьохмісячного строку діє інший (єдиний) порядок прийняття на службу до поліції - на конкурсній основі, а також не бажання позивачів приймати участь у конкурсі на зайняття вакантних посад поліції. У справах №0540/5961/18-а, №821/303/17, №640/13168/20, №640/11863/19 Верховний Суд дійшов висновку про те, що якщо працівником міліції не подано рапорт упродовж трьох місяців на переведення до поліції відповідно до вимог пункту 9 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", то у подальшому визначено інший порядок прийняття на службу до поліції - на конкурсній основі. Відповідно до статті 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом. Повноваження Міністра внутрішніх справ України у відносинах з поліцією визначені статті 16 цього Закону, до яких вирішення питання щодо призначення осіб на посади працівників поліції не віднесено. Відповідно до вимог пункту 1 статті 22 Закону № 580-VІІІ безпосередньо керівник поліції приймає на службу та звільняє зі служби, призначає та звільняє з посад поліцейських відповідно до положень цього Закону. Відповідно до пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію працівники міліції» працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому орган (закладі, установі) поліції. Судами попередніх інстанцій встановлено, що [PERSON] перебуває у спеціальному званні полковника міліції, на дату винесення оскарженого наказу, досягнув 50 років, тобто граничного віку перебування на службі, встановленого пунктом 7 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Позивачем неодноразово висловлювалося бажання продовжити проходження служби, зокрема, і у новоствореному органі Національній поліції України, та наголошувалося про його відповідність всім вимогам, визначеним в Законі України «Про Національну поліцію» до поліцейських, що підтверджується його рапортами та заявами від 08 жовтня 2018 року, від 30 жовтня 2018 року, від 16 листопада 2018 року, від 03 грудня 2018 року, від 12 серпня 2020 року, від 18 вересня 2020 року, від 07 жовтня 2020 року до МВС України, Національної поліції, ГУНП в Дніпропетровській області, Ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці, копії яких містяться в матеріалах справи. Верховний Суд зазначає, що рапорти від 08 жовтня 2018 року, від 30 жовтня 2018 року, від 16 листопада 2018 року, від 03 грудня 2018 року, від 12 серпня 2020 року, від 18 вересня 2020 року, від 07 жовтня 2020 року стосуються виконання рішення суду у справі №160/9286/18. Це підтверджується тим, що представником відповідача-3 подано до суду клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] , які заявлені до Національної поліції України (вх. №222/21 від 11 січня 2021 року вх. №2089/21 від 12 січня 2021 року). Клопотання було мотивовано тим, що аналогічний спір між позивачем та Національною поліцією України вже вирішений по суті в іншій судовій справі №160/9286/18, рішення в якій Національною поліцією України на даний час фактично виконане та виконавче провадження ВП №63190472 закінчено. Заявник вважає, що у спірних правовідносинах у цій судовій справі наявні правові підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України в частині позовних вимог, що стосуються Національної поліції України, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду, між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав. Заявник зауважив, що предметом позову в частині, що стосується Національної поліції України, є, зокрема, позовні вимоги про визнання протиправними дій Національної поліції України щодо невиконання вимог пункту 9 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень цього Закону України «Про Національну поліцію», що виразилося у відсутності пропозицій призначити позивача на відповідну посаду в поліції як працівника міліції, в той час як підставами позову в частині, що стосується Національної поліції України, є протиправна, на думку позивача, відмова Національної поліції України прийняти [PERSON] на службу в поліцію на підставі пункту 9 Розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію». Позивач у судовому засіданні від 22 квітня 2021 року заперечив проти задоволення вказаного вище клопотання. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у задоволенні клопотання представника Національної поліції України про закриття провадження у справі №160/15285/20 в частині позовних вимог, заявлених до Національної поліції України відмовлено. Ухвала набрала законної сили 22 квітня 2021 року. Відмовляючи у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі №160/15285/20 в частині позовних вимог, заявлених до Національної поліції України, суд дійшов висновку про те, що у справі №160/9286/18 розглядалося питання щодо захисту прав та інтересів [PERSON] щодо виявленого бажання проходження останнім служби в Національній поліції України на підставі поданого рапорту від 08 жовтня 2018 року, у той час як у справі №160/15285/20 позивач оскаржує відсутність пропозицій щодо його призначення на відповідну посаду як працівника міліції, якого протиправно звільнено зі служби. За таких обставин, суд дійшов висновку, що предмет та підстави означених позовів є різними. Таким чином, позивач погодився із тим, що обставини, а також підстави та предмет спору у цій справі і у справі №№160/9286/18 є різними. Суд не може в позовному порядку розглядати одні й ті ж самі правовідносини повторно визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України в частині не прийняття рішення на підставі заяви [PERSON] від 08 жовтня 2018 року щодо бажання проходити службу в Національній поліції України та зобов`язати Національну поліцію України повторно розглянути заяву [PERSON] від 08 жовтня 2018 року щодо прийняття на службу до поліції з урахуванням правової позиції суду, які були визнані рішенням, у справі №160/9286/18. У цьому випадку виникають правовідносини, що стосуються виконання рішення суду. До інших заяв, які не стосуються виконання рішення суду у справі №160/9286/18 та, які були подані позивачем до НП України повинен застосовуватися загальний порядок розгляду та прийняття на роботу до органів поліції на основі конкурсного відбору. Таким чином, суд уважає правильними посилання скаржника на пункт 1 частини першої статті 328 КАС України та погоджується з ними. З урахуванням викладеного, Верховний Суд уважає, що у цій справі відсутня протиправна бездіяльність НП України та ГУ НП в Дніпропетровській області щодо невиконання вимог пункту 9 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" стосовно [PERSON] , що полягають у відсутності пропозицій призначення [PERSON] на відповідну посаду як працівника міліції. Також відсутні підстави для зобов`язання НП України та ГУНП в Дніпропетровській області запропонувати [PERSON] вакантні посади в органах Національної поліції України. Щодо доводів скаржника про необхідність відступити від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі №160/9286/18, колегія суддів зазначає таке. У справі №160/9286/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що [PERSON] був позбавлений виявити бажання (згоду) бути прийнятими на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, тобто до 06 листопада 2015 включно, через неправомірні дії відповідача, а саме внаслідок видання, скасованого вподальшому, судом наказу про звільнення №2238 о/с від 27 жовтня 2014 року. Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач міг висловити бажання щодо переведення його до органів національної поліції лише після вирішення спору щодо законності прийнятого відносно нього наказу про звільнення та поновлення його на посаді в органах МВС, та скасування протиправного наказу про звільнення відновлює правове становище звільненого працівника, яке було до прийняття скасованого наказу. Зазначене дало підстави для висновку про те, що позивач не міг бути позбавлений права виявити бажання щодо прийняття на службу в поліції, наданого йому Законом України «Про Національну поліцію», за відсутності підстав, передбачених статтею 49 та статтею 61 вказаного Закону. Колегія суддів зазначає, що позивачу судом у справі №160/9286/18 продовжено термін подачі рапорту до органів поліції, з урахуванням наведених вище специфічних обставин, які відмінні від обставин цієї справи. Фактично відповідач-3 не погоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 16 лютого 2021 року у справі №160/9286/18, зміст яких полягає у відновленні порушеного права та відновлення становища позивача, яке існувало до його звільнення з міліції на підставі Закону України «Про очищення влади». У цій справі на відміну від тієї на, яку посилається відповідач-3, обґрунтовуючи пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, встановлені інші обставини, які на переконання колегії не потребують повторного встановлення права позивача бути прийнятим на службу в поліції, наданого йому Законом України «Про Національну поліцію». За таких обставин, підстави для відступлення від висновків, що викладені у справі №160/9286/18 відсутні. За правилами пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд. Таким чином, Верховний Суд, переглянувши касаційну скаргу НП України в межах визначених статтею 341 КАС України, дійшов висновку про скасування рішень судів попередніх інстанцій в частині визнання протиправною бездіяльність НП України та ГУ НП в Дніпропетровській області щодо невиконання вимог пункту 9 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" стосовно [PERSON] , що полягають у відсутності пропозицій призначення [PERSON] на відповідну посаду як працівника міліції та зобов`язання НП України та ГУ НП в Дніпропетровській області запропонувати [PERSON] вакантні посади в органах НП України. У цій частині слід ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В решті рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін. Судові витрати З огляду на результат касаційного розгляду витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, не розподіляються.

Результат розгляду: partial