Рішення адміністративного суду від 2022-09-06 00:00:00+03

[PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області (далі - ГУ ПФУ у Чернігівській області, відповідач), в якому просив: - визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення розміру відсотків щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 72% до 56% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; - зобов`язати відповідача відновити позивачу право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в розмірі 72% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, і виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, в розмірі 72% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; - зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 72% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді згідно довідки Чернігівського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року №7-09/14 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що розрахунок належної позивачу до виплати суми здійснений відповідачем виходячи із розміру 56% суми суддівської винагороди, яка враховується при призначенні довічного грошового утримання судді, і фактично при розрахунку відповідачем взято до уваги лише 23 роки стажу на посаді судді. Позивач вважає, що відповідачем протиправно проігноровано прямі норми Закону, а саме ст. 141 та абз.4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у зв`язку з чим вважає дії відповідача протиправними, такими, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, та порушують його прав. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року даний позов задоволено повністю. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю. Вимоги скарги обґрунтовано тим, що стаж позивача на посаді судді складає повних 23 роки, у зв`язку з чим проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 56%. Також вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Постановою Верховної ради України від 08 вересня 2016 року №1515/VІІІ [PERSON] звільнено з посади судді Апеляційного суду Чернігівської області у зв`язку з подання заяви про відставку. З жовтня 2016 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області і отримує щомісячне довічне грошове утримання судді. У зв`язку зі зміною з січня 2020 року розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, 27 лютого 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок раніше призначеного довічного грошового утримання судді. 18 березня 2020 року відповідач відмовив позивачу у перерахунку. 21 серпня 2020 року рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду у справі №620/2584/20 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області про відмову в перерахунку [PERSON] щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оформлене протоколом від 06 березня 2020 року, згідно заяви від 27 березня 2020 року. Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити [PERSON] , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Чернігівського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року №7-09/14, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року. На виконання вказаного судового рішення відповідачем проведено перерахунок та встановлено щомісячне довічне грошове утримання позивача у розмірі 103 586,56 грн. На звернення позивача про частковий перерахунок щомісячного довічного грошового утримання відповідач листом від 01 серпня 2020 року повідомив, що рішення суду виконано з дотриманням вимог чинного законодавства в розмірі 56% за 23 роки стажу на посаді судді, зазначеного у довідці Чернігівського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року №7-09/14. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, вважаючи його протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися, суд виходив з такого. Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Також у цій правовій нормі зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII. На момент виходу позивача у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання діяв саме цей Закон (далі - Закон №1402-VIII). Відповідно до п. 8 ч. 5 статті 48 Закону № 1402-VIII (в редакції, чинній на час призначення довічного грошового утримання), незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. Відповідно до ч.1 статті 116 Закону № 1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Постановою Верховної ради України від 08 вересня 2016 року №1515/VІІІ [PERSON] звільнено з посади судді Апеляційного суду Чернігівської області у зв`язку з подання заяви про відставку. Як зазначено Конституційним Судом України у п.3 мотивувальної частини рішення від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 «[...] відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи па посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання». На момент призначення позивачу щомісячного довічного грошовою утримання судді у відставці правовідносини з даного питання регулювались ст.142 Закону №1402. Відповідно до вказаної статті, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. Частиною 2 статті 142 Закону №1402 встановлено, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Частина 3 статті 142 Закону встановлює, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. (ч.3 ст.142 в редакції Закону №1798-VIІІ від 21 грудня 2016 року). При цьому, пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. В силу ч.1 статті 116 Закону України №1402-VIII стаж роботи на посаді судді визначається згідно статті 137 цього ж Закону. Відповідно до ч.1 статті 137 Закону № 1402-VIII у первісній редакції 2016 року до стажу роботи на посаді судді зараховувалась лише робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Однак, Законом України від 12 липня 2018 року № 2509-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" статтю 137 Закону № 1402-VIII доповнено частиною 2 такого змісту: "До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді". Отже, з дати набрання чинності Законом № 2509-VIII, тобто з 05 серпня 2018 року, законодавець встановив нові правила обчислення стажу роботи на посаді судді, згідно з якими до суддівського стажу також зараховується період роботи у сфері права, вимога щодо якого була необхідною для призначення (обрання) особи на посаду судді вперше в силу вимог закону, який діяв на момент такого призначення (обрання). Варто зазначити, що ця норма закону не містить будь-яких обмежень щодо дії у часі, а лише пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею. Абз.4 п.34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII встановлюється, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Отже, судом першої інстанції вірно зазначено, що системний аналіз наведених норм доводить, що положення статті 137 та абз.4 п.34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про судоустрій і статус суддів» свідчить про те, що з моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд", яким внесені зміни до статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддям додатково до стажу роботи на посаді судді підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18 зазначено, що внесені до статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зміни дозволяють зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення особи на посаду судді. Вказаний висновок суду додатково підтверджується спільним листом голови Вищої ради правосуддя, в.о. голови Верховного Суду, голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в.о. голови Ради суддів України, голови Державної судової адміністрації та ректора Національної школи суддів України від 05 листопада 2018 року №41783/0/9-18, №2664/0/2-18, №01-6757/18, №9рс-1112/18, №1-22433/18, №02/3878. Так, згідно ч.1 статті 7 Закону України «Про статус суддів» в редакції, чинній на момент призначення позивача суддею вперше, право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років. Тобто, на момент призначення позивача суддею для зайняття такої посади поряд з іншим необхідною була наявність стажу роботи в галузі права не менш як два роки. Крім того, на час призначення на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося ч.4 статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 №2862-Х1І «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального-захисту суддів». Відповідно до абзацу 2 статті 1 Указу Президента України №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (у редакції, чинній на день призначення позивача на посаду судді) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах. Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, а тому період проходження строкової військової служби також зараховується до стажу роботи, що дає судді право на відставку. Крім того, в розділі III Порядку призначення довічного утримання судді, передбачено, що до заяви про призначення щомісячного довічного утримання додається, зокрема, розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Форма вказаного Розрахунку стажу судді наведена у додатку №4 до цього Порядку, та з його змісту вбачається, що розрахунок складається уповноваженою особою суду та підписується головою суду і особою, яка склала цей розрахунок. З наданих позивачем відповідачу документів вбачається період проходження позивачем строкової військової служби - 2 роки 28 день, період очного (денна форма) навчання у Харківському юридичному інституті з 1985 по 1989 рік, тобто, до зарахування до стажу судді підлягав 1 рік та 11 місяців такого навчання. Також зараховано до стажу період роботи позивача в.о. слідчого Сосницького РВВС Чернігівського облвиконкому та слідчого Сосницького РВВС Чернігівського облвиконкому - 3 роки 4 місяці 16 днів. Стаж на посаді судді становить 23 роки 7 місяців 30 днів. Відтак, стаж роботи позивача на посаді судді, який мав бути врахований відповідачем при визначенні відсотків для нарахування довічного грошового утримання судді, становить 31 рік 14 днів, що підтверджено розрахунком стажу судді, проведеним Апеляційним судом Чернігівської області та підписаний в.о. Голови О.Г. Сердюк. (а.с.9). Судом першої інстанції вірно зазначено, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, встановлюється та обраховується при розгляді заяви судді про відставку (прийнятті рішення про звільнення) уповноваженим органом, яким у 2016 році була Верховна Рада України, у зв`язку з чим є єдиним і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді та визначення його розміру. При цьому чинне законодавство України не надає органам Пенсійного фонду України права перегляду стажу роботи на посаді судді. Таким чином, стаж роботи позивача на посаді судді становить понад 31 рік, що є підставою для розрахунку належної до виплати суми щомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці із застосуванням відсоткового розміру суддівської винагороди - 72%. Відповідачем при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці безпідставно не зараховано до стажу роботи на посаді судді період проходження строкової військової служби, половина періоду навчання та додаткові роки роботи в галузі права, що стало підставою для неправомірного визначення відсоткового значення щомісячного довічного грошовою утримання у розмірі 56% суддівської винагороди замість належних 72%. Внаслідок неправомірного визначення відповідачем відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці призначена до виплати сума довічного грошового утримання, з урахуванням невірно визначеного відсотку відповідачем, є меншою, ніж мала бути визначена та виплачена, що є порушенням конституційних прав і гарантій позивача. Колегія суддів пристає на позицію суду першої інстанції щодо того, що ефективність захисту порушених прав позивача полягає у вчиненні відповідачем дій по призначенню щомісячного довічного грошового утримання із застосуванням відсоткового значення суддівської винагороди в розмірі 72% замість 56%, нарахуванні цього грошового утримання починаючи з 19 лютого 2020 року, а також у виплаті недоплаченої внаслідок вищезазначених порушень суми довічного грошового утримання судді у відставці. Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Обставини, викладені в апеляційній скарзі, критично оцінюються судом, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції. В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied