Рішення адміністративного суду від 2022-01-12 00:00:00+02

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області (далі - Відповідач), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив: - визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Запорізькій області щодо нарахування податкового боргу у розмірі 337221,58 грн.; - визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 11.06.2021 за №0039015-1305-0828 прийняту Головним управлінням ДПС у Запорізькій області; - зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області врахувати та відобразити в інтегрованій картці платника з податку [PERSON] податок на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування у сумі - 312054,80 грн. та військовий збір у сумі - 25166,78 грн. В обґрунтування адміністративного позову, зокрема, зазначено про те що, Позивач є приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, який діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №8386. Факти оплати Позивачем військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування самостійно задекларованих зобов`язань згідно поданих декларацій: від 03.05.2017 за №1723885577; від 23.04.2018 за №31513195; від 23.04.2019 за №1883922; від 28.04.2020 за №20319945 та факти оплати Позивачем податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування самостійно задекларованих зобов`язань згідно поданих декларацій від 03.05.2017 за №1723885577, від 23.04.2018 за №31513195, від 23.04.2019 за №18839223, від 28.04.2020 за №20319945 підтверджуються належними платіжними документами. При цьому, не своєчасне перерахування сум зі сплати військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування самостійно задекларованих зобов`язань згідно поданих декларацій: від 03.05.2017 за №1723885577; від 23.04.2018 за №31513195; від 23.04.2019 за №1883922; від 28.04.2020 за №20319945 та оплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування самостійно задекларованих зобов`язань згідно поданих декларацій від 03.05.2017 за №1723885577; від 23.04.2018 за №31513195; від 23.04.2019 за №1883922; від 28.04.2020 за №20319945 на рахунок контролюючого органу відбулось не з вини позивача. Однак, Відповідач, не виконуючи будь-яких дій щодо проведення виїзної документальної перевірки діяльності Позивача, як приватного нотаріуса, не складаючи будь-яких Актів перевірки, діючи упереджено та незаконно, виніс протиправну Податкову вимогу зі сплати податкового боргу, якого фактично не існує, при цьому у Податковій вимозі навіть не зазначений період виникнення цієї заборгованості. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року по справі №280/6662/21 адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Запорізькій області щодо нарахування податкового боргу у сумі 337221 грн. 58 коп., у тому числі: по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у сумі 312054 грн. 80 коп., з яких податкове зобов`язання 261019 грн. 04 коп., пеня 51035 грн. 76 коп.; по військовому збору, що сплачується фізичною особою за результатами річного декларування, у сумі 25166 грн. 78 коп., з яких податкове зобов`язання 20769 грн. 69 коп., пеня 4397 грн. 09 коп. Визнано протиправною та скасовано Податкову вимогу від 11.06.2021 за №0039015-1305-0828, якою Головним управлінням ДПС у Запорізькій області вимагається від [PERSON] сплатити податковий борг, що станом на 10.06.2021 становить \~337221 грн. 58 коп., у тому числі: по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у сумі 312054 грн. 80 коп., з яких податкове зобов`язання 261019 грн. 04 коп., пеня 51035 грн. 76 коп.; по військовому збору, що сплачується фізичною особою за результатами річного декларування, у сумі 25166 грн. 78 коп., з яких податкове зобов`язання 20769 грн. 69 коп., пеня 4397 грн. 09 коп. Скасовано визначену Головним управлінням ДПС у Запорізькій області у Податковій вимозі від 11.06.2021 за №0039015-1305-0828 [PERSON] суму податкового боргу 337221 грн. 58 коп., у тому числі: по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у сумі 312054 грн. 80 коп., з яких податкове зобов`язання 261019 грн. 04 коп., пеня 51035 грн. 76 коп.; по військовому збору, що сплачується фізичною особою за результатами річного декларування, у сумі 25166 грн. 78 коп., з яких податкове зобов`язання 20769 грн. 69 коп., пеня 4397 грн. 09 коп. Зобов`язано Головне управління ДПС у Запорізькій області в інтегрованій картці платника податку [PERSON] зменшити шляхом виключення податковий борг: по військовому збору на суму 25166 грн. 78 коп., з яких податкове зобов`язання 20769 грн. 69 коп., пеня 4397 грн. 09 коп.; по податку на доходи фізичних осіб на суму 312054 грн. 80 коп., з яких податкове зобов`язання 261019 грн. 04 коп., пеня 51035 грн. 76 коп. (а.с. 135-139). Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі Відповідач, із посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що податковий борг у Позивача виник з 31.07.2017 року у зв`язку з несплатою платником податків самостійно задекларованих податкових зобов`язань. При цьому, податкове зобов`язання з урахуванням положень ст.ст. 45, 78 Бюджетного кодексу вважається виконаним з дня зарахування сплачених коштів на єдиний казначейський рахунок, чого, в межах спірних правовідносин, не відбулось. Крім того, Відповідач вказав і про те, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01.07.2020 №804/4602/16 у разі несвоєчасного або перерахування не в повному обсязі суми податкового зобов`язання з вини банку платника такий платник звільняється від фінансової відповідальності у вигляді штрафу та/або пені, однак, не звільняється від обов`язку сплатити в повному обсязі податкове зобов`язання. Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Обґрунтовуючи відзив Позивач вказав, зокрема, про те, що він своєчасно вчинив дії щодо сплати військового збору та податку на доходи фізичних осіб, але з вини банку (ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК») платіж не був проведений/перерахований, тому, на думку Позивача, Відповідач безпідставно прийняв оскаржувану податкову вимогу від 11.06.2021 за №0039015-1305-0828. Відповідач, який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання 12 січня 2022 року, своїх представників не направив, про причини неявки суд не сповістив. За таких обставин, колегія суддів, з урахуванням думки представника Позивача, ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи, які не з`явились. В судовому засіданні представник Позивача проти вимог апеляційної скарги заперечив. Заслухавши пояснення представника Позивача, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Позивачем було подано до контролюючого органу, зокрема: 1) Податкову декларацію про майновий стан і доходи та Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою, за 2016 рік, якими задекларовано до сплати військового збору у сумі 21315,46 грн. та податку на доходи фізичних осіб у сумі 255785,55 грн. (а.с.54-57); 2) Податкову декларацію про майновий стан і доходи та Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою, за 2017 рік, якими задекларовано до сплати військового збору у сумі 576,00 грн. та податку на доходи фізичних осіб у сумі 6912,00 грн. (а.с.58-61); 3) Податкову декларацію про майновий стан і доходи та Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою, за 2018 рік, якими задекларовано до сплати військового збору у сумі 720,00 грн. та податку на доходи фізичних осіб у сумі 8640,00 грн. (а.с.62-65); 4) Податкову декларацію про майновий стан і доходи та Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою, за 2019 рік, якими задекларовано до сплати військового збору у сумі 11049,06 грн. та податку на доходи фізичних осіб у сумі 132588,72 грн. (а.с.66-69). Загальна сума задекларованого позивачем за період 2016-2019 роки до сплати військового збору складає 33660,52 грн., а податку на доходи фізичних осіб 403926,27 грн. З метою оплати військового збору позивачем було подано до ПАТ «КБ «Хрещатик», зокрема, Платіжне доручення №1 від 05.04.2016 у сумі 22500,00 грн. як передоплата військового збору у розмірі 1,5% за 2016 рік (а.с.31, 130). З метою оплати податку на доходи фізичних осіб позивачем було подано до ПАТ «КБ «Хрещатик», зокрема, Платіжне доручення №1 від 05.04.2016 у сумі 273000,00 грн. як передоплата податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік (а.с.30, 131). На наведених Платіжних дорученнях №1 від 05.04.2016 у сумі 22500,00 грн. та №1 від 05.04.2016 на суму 273000,00 грн. містяться відмітки про їх одержання банком. Також, Позивачем було подано до ПАТ «КБ «Хрещатик»: платіжне доручення №1 від 05.04.2016 для сплати 630,00 грн. військового збору у розмірі 1,5% за 2015 рік (а.с.129); платіжне доручення №1 від 05.04.2016 для сплати 6300,00 грн. податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік (а.с.132) на яких містяться відмітки про їх одержання банком. \~ Враховуючи наведене, позивачем 05.04.2016 було подано до ПАТ «КБ «Хрещатик» платіжні доручення на сплату: військового збору всього у сумі 23130,00 грн. (23130,00 грн. = 22500,00 грн. + 630,00 грн.); податку на доходи фізичних осіб всього у сумі 279300,00 грн. (279300,00 грн. = 273000,00 грн. + 6300,00 грн.). Разом з цим, відповідно до інтегрованої картки по військовому збору Позивач станом на 31.12.2017 має податковий борг у сумі 20612,71 грн., з якої: 20610,84 грн. недоїмка; 01,87 грн. залишок несплаченої пені. Згідно з інтегрованою карткою по податку на доходи фізичних осіб Позивач станом на 31.12.2017 має податковий борг у сумі 245467,12 грн., з якої: 245467,12 грн. недоїмка. У листі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Хрещатик» за №30/1-03/1698 (датованому травнем 2016 року) на адресу позивача зазначено наступне: «… Розглянувши Вашого листа від 25.04.2016 вих.№85/01-16 до уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» (надалі банк або ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК»), повідомляємо наступне. На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.04.2016 №234 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05 квітня 2016 року прийнято рішення №463 про запровадження в ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05.04.2016 по 04.05.2016 року та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК». Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 21 квітня 2016 року прийнято рішення №560 відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» з 05.04.2016 до 04.06.2016 року включно та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК». … Будь ласка зверніть увагу на те, що під час дії тимчасової адміністрації платежі з рахунків в ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» не здійснюватимуться, оскільки, вони також є вимогами кредитора. Всі платіжні доручення, які були надіслані але не проведені банком, з моменту введення тимчасової адміністрації повертаються клієнтам як невиконані із зазначенням причин невиконання. Враховуючи вищевикладене та згідно роз`яснення Державної фіскальної служби України (лист ДФС України від 16.10.2015 №9647/Б/99-99-10-03-02-14) контролюючий орган не застосовує до суб`єкта господарювання штрафні санкції у випадку несвоєчасного перерахування (неперерахування) податків, зборів, платежів до бюджетів та державних цільових фондів з вини банку, у тому числі внаслідок регулювання НБУ економічних нормативів такого банку. Суб`єкту господарювання необхідно надати до контролюючого органу заяву з копіями платіжних документів. Що засвідчують факт подання їх до установи банку. Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення. Актуальну інформацію щодо порядку отримання грошових коштів та здійснення необхідних для цього дій Ви можете отримати на офіційному сайті ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» www.xcitybank.com.ua в мережі інтернет. …» (а.с.46). Позивач у зверненні від 31.07.2017 за №185/01-16 до ГУ ДФС у Запорізькій області зазначив: «… Враховуючи вище викладене та з огляду на роз`яснення Державної фіскальної служби України (лист ДФС України від 16.10.2015р. №9647/Б/99-99-10-03-02-14) та судову практику, що склалася на сьогоднішній день вважаю, що зобов`язання по сплаті ЄСВ, ПДФО та військового збору за 2015-2016 роки мною виконані в повному обсязі …» (а.с.52). \~\~ У листі ДФС України від 16.10.2015 за №9647/Б/99-99-10-03-02-14 «Про надання роз`яснення» зазначено: «… За порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених Податковим кодексом України (далі Кодекс), а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції. Зазначені норми встановлено пунктом 129.6 статті 129 Кодексу. Згідно з п.129.7 ст.129 Кодексу не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів, платежів з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України (далі НБУ) економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку. Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення. Контролюючий орган не застосовує до суб`єкта господарювання штрафні санкції у випадку несвоєчасного перерахування (неперерахування) податків, зборів, платежів до бюджетів та державних цільових фондів з вини банку, у тому числі внаслідок регулювання НБУ економічних нормативів такого банку. Суб`єкт господарювання повинен надати до контролюючого органу заяву з копіями платіжних документів, що засвідчують факт подання їх до установи банку. …» (а.с.53). У Податковій вимозі від 11.06.2021 за №0039015-1305-0828 ГУ ДПС у Запорізькій області вимагається від [PERSON] сплатити податковий борг, який станом на 10.06.2021 становить \~337221,58 грн., у тому числі: по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у сумі 312054,80 грн., з яких податкове зобов`язання 261019,04 грн., пеня 51035,76 грн.; по військовому збору, що сплачується фізичною особою за результатами річного декларування, у сумі 25166,78 грн., з яких податкове зобов`язання 20769,69 грн., пеня 4397,09 грн. (а.с.10, 105). Правомірність дії Відповідача щодо нарахування Позивачу податкового боргу у розмірі 337221,58 грн. та виставлення податкової вимоги від 11.06.2021 за №0039015-1305-0828 є предметом судового розгляду у даній справі. Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заборгованість Позивача, зокрема, по військовому збору у сумі 22500,00 грн. та по податку на доходи фізичних осіб у сумі 273000,00 грн. є сплаченою та фактично відсутня. Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з пунктами 36.1 та 36.5 статті 36 Податкового кодексу України (далі ПК України) податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи. Згідно з пунктом 38.1 статті 38 ПК України \~виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Пунктом 14.1.175 статті 14 ПК України передбачено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання. Положеннями статті 59 ПК України установлено, що в разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Статтею 109 ПК України визначено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України. Статтею 111 ПК України визначені види відповідальності за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. За порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна. Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені. Пунктом 126.1 статті 126 ПК України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу. Підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України передбачено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня. Таким чином, у ПК України під відповідальністю за несвоєчасну сплату самостійно визначеного податкового зобов`язання розуміється застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені. Разом з тим положення статті 129 ПК України містять застереження щодо застосування до платника відповідальності за неналежне виконання податкового зобов`язання. Так пунктом 129.6 статті 129 ПК України передбачено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції. Таким чином, платник звільнений від відповідальності у вигляді штрафу та/або пені за порушення строків або неповний обсяг перерахованого податкового зобов`язання у разі, якщо такі дії/або бездіяльність вчинені обслуговуючим його банком, оскільки вини та/або умислу у невчасній чи не в повному обсязі сплаті податкового зобов`язання у діях платника у цьому випадку немає. Водночас відповідно до пункту 113.2 статті 113 ПК України застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), передбачених цією главою, не звільняє платників податків від обов`язку сплатити до бюджету належні суми податків та зборів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, а також від застосування до них інших заходів, передбачених цим Кодексом. Із загальних положень статті 38 ПК також випливає, що належним виконанням податкового зобов`язання є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань. Таким чином, звільнення платника від відповідальності за порушення строків погашення податкового зобов`язання не свідчить про звільнення від обов`язку виконати податкове зобов`язання. Крім того, слід звернути увагу і на положення статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», відповідно до яких переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Наведена норма також свідчить про те, що належним виконанням податкового зобов`язання шляхом ініціювання платником переказу є надходження коштів від платника на відповідний казначейський рахунок. Вищенаведене свідчить про те, що у разі несвоєчасного або перерахування не в повному обсязі суми податкового зобов`язання з вини банку платника такий платник звільняється від фінансової відповідальності у вигляді штрафу та/або пені, однак, не звільняється від обов`язку сплатити в повному обсязі податкове зобов`язання. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 липня 2020 року у справі №804/4602/16. Більш того, у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу і на те, що оспорювана позивачем податкова вимога не є формою чи видом притягнення платника до відповідальності (не є за своєю суттю фінансовою санкцією у вигляді штрафу та/або пені), а свідчить про необхідність погашення суми податкового зобов`язання, відтак немає підстав і для її скасування, оскільки податкове зобов`язання на момент її винесення податковим органом належно виконане не було. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] 05.04.2016 сформував, зокрема, платіжне доручення №1 від 05.04.2016 про сплату військового збору у сумі 22500,00 грн. та платіжне доручення №1 від 05.04.2016 про сплату податку на доходи фізичних осіб у сумі 273000,00 грн., на яких міститься відмітка про їх одержання 05.04.2016 банком (ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК»), але дані суми не були перераховані банком (ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК») на відповідний рахунок контролюючого органу. Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що спірна податкова вимога в частині визначення податкового зобов`язання з військового збору та податку на доходи фізичних осіб за спірний період в сумі 281788,73 грн., яке підлягає сплаті Позивачем, є правомірною та скасуванню не підлягає. Разом з тим, \~вказана податкова вимога в частині визначення пені в сумі 55432,85 грн. є такою, що підлягає скасуванню, оскільки, в даному випадку, Позивач звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі військового збору та податку на доходи фізичних осіб за спірний період, яке відбулось з вини банку - ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК». З огляду на правомірність дій Головного управління ДПС у Запорізькій області щодо нарахування податкового боргу у розмірі 281788,73 грн. інші позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 08 жовтня 2021 року підлягає скасуванню.

Результат розгляду: partial