Рішення адміністративного суду від 2022-06-22 00:00:00+03

[PERSON] звернувся з позовом до Криворізької місцевої прокуратури №2, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Криворізької місцевої прокуратура №2, яка виявилася у не належному застосуванні управлінської функції при розгляді\~ заяви від 08.08.2019 № 59/1 -213вх.-19 в розумінні ч. 5\~ ст. 12 Конституції України; - визнати протиправною бездіяльність Криворізької місцевої прокуратура №2 , яка виявилася у порушенні управлінської функції відповідно п. 18,19 ч. 1\~ ст. 4 КАСУ\~ і ст.\~ 3,19 Конституції України\~ при розгляді зверненню від 08.08.2019 № 59/1 -213вх.-19; - визнати протиправною бездіяльність Криворізької місцевої прокуратура №2 , яка виявилася у не вжитті системи заходів, спрямованих на усунення правових причин не забезпечення\~ права позивача на рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, на загальнообов`язкове державне соціальне страхування і попередити виникнення негативних суспільних наслідків, пов`язаних з не підкоренням особ виконавчої влади\~ основному Закону України\~ не зверненні до генеральної прокуратури, суду та постановити окрему ухвалу згідно 249\~ КАСУ. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року позовну заяву [PERSON] до \~Криворізької місцевої прокуратури №2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу. Позивачем була подана апеляційна скарга, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю згідно ст. 315 КАС України. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права. Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ч.2 ст.312 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження. Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Як свідчать матеріали справи, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про звільнення від сплати судового збору, позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання: оригіналу квитанції про сплату судового збору у розмірі 840,80 грн. та належним чином оформленого адміністративного позову, відповідно до вимог частини 5\~ статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до кількості учасників справи. 11.03.2021 р. від [PERSON] надійшла заява, в якій позивач просить суд вважати виконаними вимоги ухвали від 30.11.2020 р. та звільнити від сплати судового збору. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 р. позовну заяву [PERSON] , у зв`язку з не усуненням недоліків, повернуто позивачу. Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 30.11.2020 р. та не усунуто недоліки позовної заяви у встановлений судом строк. Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується. Вимоги до змісту та форми позовної заяви містяться в статті 160 КАС України. Відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Судом першої інстанції вірно встановлено відсутність належних доказів на підтвердження скрутного матеріального становища позивача як підстави для звільнення його від сплати судового збору. За приписами ч.1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. Як слідує з наведених положень процесуального закону, вирішуючи питання про звільнення від сплати судового збору, суд враховує майновий стан сторони. Втім, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. В спірному випадку суд першої інстанції в ухвалі від 30.11.2020 р. про залишення позовної заяви без руху обґрунтовано вказав на те, що долучена до матеріалів справи довідка про розмір щомісячної компенсації виплат непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом І групи, містить лише відомості про розмір компенсаційної виплати за догляд за інвалідом І групи. Жодних відомостей про те, що позивач не має будь-яких інших доходів у вказаному документі не зазначено. Зазначена довідка не може бути розцінена як належний доказ на підтвердження скрутного матеріального становища позивача, оскільки доказів того, що щомісячна компенсація виплат непрацюючій особі є єдиним джерелом доходів позивача до суду надано не було, а тому така довідка не відображає майнове становище позивача станом на дату подання позовної заяви. Приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи положення ст. 160 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано без порушень норм чинного законодавства залишив без руху адміністративний позов [PERSON] ухвалою від 30.11.2020 р., та приймаючи рішення про повернення позивачу адміністративного позову, зробив обґрунтований висновок про те, що позивачем у встановлений судом строк не було усунуто зазначені в ухвалі суду від 30.11.2020 р. недоліки адміністративного позову, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України є підставою для повернення такого позову позивачу. Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують. Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Результат розгляду: denied