Рішення адміністративного суду від 2022-06-23 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив: - \~визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в частині відмови [PERSON] у призначенні пенсії по віку на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати [PERSON] період праці з 25.09.1990 по 23.05.1993 у Шахта імені О.Ф. Засядька до загального страхового стажу і до стажу роботи на підземних роботах (пільгового стажу) за Списком №1; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити та виплачувати [PERSON] , податковий номер - [NUMBER] , пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.п.1 п.2 ст.114 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 05.05.2021 року. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 року адміністративний позов [PERSON] було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.05.2021 року «Рішення про відмову у призначенні пенсії», яким [PERSON] відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву [PERSON] від 05.05.2021 року про призначення пенсії та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки питання, щодо якого звернувся позивач, наданої судом у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову \~відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що відсутні правові підстави для зарахування до пільгового стажу позивача періоду його роботи з 25.09.1990 року по 23.05.1993 року. Відзив від позивача на адресу суду не надходив. Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, на підставі ст. 311 КАС України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції, 05 травня 2021 року [PERSON] звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2. ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Листом від 28.05.2021 року №1100-0302-8/22589 відповідач повідомив про відмову в призначені пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу, тому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. 1.ч.2.сттаті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач не має. Також, вказаним листом відповідач повідомив, що страховий стаж позивача становить 22 роки 3 місяці 14 днів, в тому числі робота в особливо шкідливих і особливо важких умовах за списком №1 4 роки 9 місяців 5 днів. Згодом відповідач листом від 01.07.2021 року повідомив про те, що у зв`язку допущеною помилкою в листі від 28.05.2021 року за №1100-0302-8/22589 пільговий стаж позивача складає 2 роки 10 місяців. 14.07.2021 року позивач оскаржив дії відповідача щодо не призначення йому пенсії за віком до організації вищого рівні - Пенсійного фонду України. Листом від 11.08.2021 року Пенсійний фонд України повідомив позивача, що останньому було відмовлено у призначені пенсії за віком \~\~на пільгових умовах за списком №1, у зв`язку з тим, що надана довідка про пільговий характер роботи від 15.10.2018 року, видана ДП «Шахта імені О.Ф. Засядька». Видана установою яка знаходиться на тимчасово окупованій території у Донецькій області, є недійсною і не створює правових наслідків, тому не може бути врахована при призначені пенсії. Не погодившись з вказаними доводами відповідача, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів. Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи з встановлених судом обставин щодо підстав (фактичних і юридичних) прийняття оскарженого рішення та здійснених на їх підставі висновків щодо змісту, обґрунтованості та вмотивованості рішення, висновків суду про визнання його протиправним та скасування, на підставі ч. 2 ст. 9 та абз.2 ч. 4 ст. 245 КАС України, права та інтереси позивача підлягають захисту в даному випадку шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 05.05.2021 року про призначення пенсії та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки питання, щодо якого звернувся позивач, наданої судом у рішенні. Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних \~послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначені Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок № 637). Так, відповідно до п. 1 Порядку № 637, \~основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637. Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для відмови у призначенні пільгової пенсії стало не зарахування до загального стажу періоду роботи з 25.09.1990 року по 23.05.1993 року, оскільки надана позивачем уточнююча довідка від 15.10.2018 року № 684 видана установою, яка знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій області та не може бути врахована. Між тим, відповідно до трудової книжки позивача, останній у період з 25.09.1990 року по 23.05.1993 року працював гірничоробочим очисного забою V розряду з повним робочим днем. Також, відповідно до поданої позивачем довідки від 15.10.2018 року, позивач у період з 25.09.1990 року по 23.05.1993 року працював гірничоробочим очисного забою з повним робочим днем, що передбачено списком № 1. Суд апеляційної інстанції, встановивши зміст спірних правовідносин, виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з цим, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. В свою чергу, відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на \~непідконтрольній \~українській владі \~території, \~не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у неї права на пенсійне забезпечення. Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 02.10.2018 року по справі № 569/14531/16-а, від 23.12.2019 року по справі № 235/2773/17, що враховується судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України. Враховуючи викладене, колегія судів вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення, як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці. Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 05.05.2021 року про призначення пенсії та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки питання, щодо якого звернувся позивач, наданої судом у рішенні. Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи. Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied