Рішення адміністративного суду від 2023-05-25 00:00:00+03

У вересні 2019 року Державне підприємство «Харківський машинобудівний завод «ФЕД» (далі - ДП «ХМЗ «ФЕД»; позивач; платник) звернулося до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДПС (далі - Офіс ВПП ДПС; відповідач; контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05 липня 2019 року № 0000115008, від 05 липня 2019 року № 0000105008, від 05 липня 2019 року № 0000095008. Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 25 листопада 2019 року адміністративний позов задовольнив. Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 05 березня 2020 року рішення суду першої інстанції залишив без змін. Офіс ВПП ДПС звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2020 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. При цьому наголошує на фіктивному характері господарських операцій платника з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕКО.ЮА», Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІА ТЕХКОНТАКТ», Приватним підприємством «НВП «ЄДНІСТЬ», Виробничим кооперативом «РАЙДУГА», Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА», Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДЕК», Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОН-ЕКСПЕРТ». Верховний Суд ухвалою від 21 липня 2020 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Офісу ВПП ДПС. 17 серпня 2020 року від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він зазначив, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права. Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судами з`ясовано, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «ХМЗ «ФЕД» з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕКО.ЮА» за травень - липень 2018 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІА ТЕХКОНТАКТ» за червень 2018 року, Приватним підприємством «НВП «ЄДНІСТЬ» за грудень 2016 року, Виробничим кооперативом «РАЙДУГА» за вересень - жовтень 2018 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» за вересень - грудень 2018 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДЕК» за листопад - грудень 2018 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОН-ЕКСПЕРТ» за грудень 2018 року та податку на прибуток за 2016 - 2018 року, за результатами якої складено акт від 07 червня 2019 року № 46/28-10-50-08-12/14310052. Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року № 246, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року № 20, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) з підстави неправомірного формування даних податкового обліку за наслідками придбання товарно-матеріальних цінностей у Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕКО.ЮА», Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІА ТЕХКОНТАКТ», Приватного підприємства «НВП «ЄДНІСТЬ», Виробничого кооперативу «РАЙДУГА», Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА», Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДЕК», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОН-ЕКСПЕРТ» з огляду на фіктивний характер проведених поставок. Обґрунтовуючи свою позицію, контролюючий орган посилався на те, що поставлені контрагентами товари на адресу платника є імпортного походження та мають відповідні коди згідно з УКТ ЗЕД. Проте, під час здійснення перевірки встановлено факт відсутності ввезення продукції на територію України за зазначеними кодами згідно з УКТ ЗЕД, що підтверджується даними Автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» та свідчить про реалізацію вищевказаними постачальниками товарів невідомого походження, введених в обіг шляхом оформлення недостовірних документів. При цьому надані платником копії паспортів та етикеток оформлені на виготовлену продукцію в Російській Федерації, призначену тільки для внутрішніх поставок. Наявність же відрізних талонів у наданих паспортах та етикетках свідчить, що комплектуючі не призначені для експорту, а відтак і для ввезення на митну територію України. На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем 05 липня 2019 року прийнято податкові повідомлення-рішення: № 0000105008, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 2255369,00 грн за основним платежем та 1127684,50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; № 0000115008, згідно з яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 639686,00 грн; № 0000095008, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 875393,00 грн за основним платежем та 218848,25 грн за штрафними (фінансовими) санкціями. Задовольняючи адміністративний позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що фактичне виконання спірних операцій підтверджується належним чином складеними первинними документами, а доводи контролюючого органу про удаваний характер поставок ґрунтуються лише на припущеннях, оскільки долучені до матеріалів справи докази не підтверджують наявності між ДП «ХМЗ «ФЕД» та його контрагентами взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. На переконання Верховного Суду, наведені висновки судових інстанцій є передчасними з огляду на таке. Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Згідно зі статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України. Так, підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Таким чином, витрати для цілей визначення фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу. Вимоги частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається. Реальність, зокрема, потребує з`ясування того факту, чи справді відповідні товарно-матеріальні цінності отримано від указаних у первинних документах контрагентів. Для цього варто встановити, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв`язки між позивачем та його задекларованими постачальниками, хто персонально брав у цьому участь, допитати відповідних осіб як свідків. Не перевірено судами й фактичний альтернативний рух активів у порівнянні із задекларованим. Не досліджено судовими інстанціями і технічну можливість контрагентів платника виконати спірні поставки з урахуванням їхніх фактичних господарських ресурсів, понесення ними витрат, пов`язаних з реальним здійсненням господарської діяльності (на оренду приміщення, оплату комунальних платежів та електроенергії, виплату заробітної плати тощо). За таких обставин колегія суддів Касаційного адміністративного суду дійшла висновку, що внаслідок неповного з`ясування обставин справи суди попередніх інстанцій не забезпечили повного і всебічного розгляду адміністративної справи, не вжили визначених законом заходів, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу. Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи суд на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, повинен дійти висновку про обґрунтованість/безпідставність позовних вимог із відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Результат розгляду: partial