Рішення адміністративного суду від 2022-08-11 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.02.2022 позов залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС). Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що у судові засідання 24.01.2022 та 17.02.2022 позивач не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим повідомленням та згідно відомостей розносної книги, про причини своєї неявки у судові засідання не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за відсутності позивача не подавав. Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення а справу направити для продовження розгляду в іншому складі суду, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для залишення позову без розгляду були відсутні. Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини п`ятої статті 205 КАС у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів. Пунктом 4 частини першої статті 240 КАС передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що наслідки повторної неявки позивача у судове засідання у вигляді залишення позову без розгляду, можна застосовувати лише у випадку належного повідомлення позивача про розгляд справи, проте виключно тоді, коли позивач не заявляв про розгляд справи за його відсутності та за наявності обставин, того, що неявка перешкоджає розгляду справи. Будь-яких обґрунтувань тому, що неявка позивача перешкоджає розгляду справи, оскаржувана ухвала не містить. Окрім того, матеріали справи містять заяву позивача від 08.07.2019, у якій він просив продовжити судовий розгляд у порядку письмового провадження за його відсутності (а.с. 77). Відомості про відкликання цієї заяви позивачем матеріали справи не містять. У свою чергу, наявність вказаної заяви унеможливлює застосування приписів пункту 4 частини першої статті 240 КАС щодо залишення без розгляду позовної заяви з підстав повторної неявки у судове засідання позивача. Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про залишення позову без розгляду. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. За змістом частини першої статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права які призвели до неправильного вирішення питання, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції. Водночас, суд апеляційної інстанції у межах своїх повноважень не вправі вирішувати питання складу суду першої інстанції, який здійснюватиме розгляд справи. Тому відповідні вимоги апеляційної скарги суд залишає без задоволення.

Результат розгляду: partial