Рішення адміністративного суду від 2022-07-19 00:00:00+03

[PERSON] звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства, Міністерство культури України, в якому просила суд: - визнати нечинним запис у додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 №878 «Про затвердження Списку історичних населених місць України» в розділі Одеська область: «м. Одеса - 1794 рік»; - зобов`язати Кабінет Міністрів України внести зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 №878 «Про затвердження Списку історичних населених місць України» в такому записі в розділі Одеська область: «м. Одеса - 1415 рік». Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2019 у справі №826/8295/18, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2020, закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України. Постановою Верховного Суду від 06.09.2021 вказані вище рішення судів у справі №826/8295/18 скасовано, а матеріали судової справи направлені до суду першої інстанції для продовження розгляду. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову якою позов задовольнити. До Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого відповідачем щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечено. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду відкрито провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2022 року та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, з належними документами, що посвідчують право представників представляти їх інтереси, в судове засідання не з`явилися. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції постановлено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України. У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке. Як вбачається з матеріалів справи, та вірно встановлено судом першої інстанції постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 р. №878 "Про затвердження Списку історичних населених місць України" з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць України, на виконання статті 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" затверджено список історичних населених місць України. До списку в розділі Одеська область, в графі «дата заснування або перша писемна згадка про м. Одеса» вказано 1794 рік. Постановою Верховної Ради України від 11.02.2015 №184-VIII "Про відзначення пам`ятних дат і ювілеїв у 2015 році" постановлено урочисто відзначити на державному рівні у 2015 році пам`ятні дати і ювілеї, в тому числі, відому подію в Україні: 600 років з часу першої писемної згадки про місто Одесу (1425). Міністерство культури України своїм листом від 18.04.2018 315/29/53-18 на заяву позивачки, яка надійшла на адресу Секретаріату Кабінету Міністрів України від 29.03.2018 №41-С-007190/15 повідомило, що дане питання не відноситься до їх компетенції та поінформувало, що з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць України, на виконання статті 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини", головним виконавцем постанови КМУ від 26.07.2001 №878 визначено Державний комітет будівництва, архітектури та житлової політики України, який в подальшому перейменовано в Державний комітет України з будівництва та архітектури. Вважаючи проігнорованими у відповіді від Міністерства культури України від 18.04.2018 р. вимоги щодо відновлення історичної правди та вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом в системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів. Відповідно до статті 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" до повноважень Уряду відносяться, зокрема, забезпечення проведення політики у сферах освіти, науки і культури, етнонаціонального розвитку України і міжнаціональних відносин, охорони історичної і культурної спадщини. Статтею 4 Закону України "Про охорону культурної спадщини" визначено, що до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері охорони культурної спадщини належить, в тому числі, затвердження Списку історичних населених місць України та змін, внесених до нього. Згідно з пунктом 1 статті 3 Закону України "Про культуру" основними засадами державної політики у сфері культури, зокрема є сприяння створенню єдиного культурного простору України, збереженню цілісності культури, турбота про розвиток культури. Відповідно до статті 4 Закону України "Про охорону культурної спадщини" визначено, що до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері охорони культурної спадщини належить, в тому числі, затвердження Списку історичних населених місць України та змін, внесених до нього. Згідно з пунктом 1 статті 3 Закону України "Про культуру" основними засадами державної політики у сфері культури, зокрема є сприяння створенню єдиного культурного простору України, збереженню цілісності культури, турбота про розвиток культури. Відповідно до статті 4 Закону України "Про культуру" Кабінет Міністрів України щороку затверджує програму діяльності центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах культури та мистецтв, з розвитку культури на відповідний рік (далі по тексту - Програма діяльності з розвитку культури), що визначає стратегічні цілі та пріоритетні завдання державної політики у сфері культури на певний календарний рік, а також заходи, що плануються та здійснюватимуться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах культури та мистецтв, для досягнення зазначених цілей реалізації завдань. Програма діяльності з розвитку культури не може суперечити Програмі діяльності Кабінету Міністрів України, державним цільовим програмам у сфері культури, іншим законодавчим актам. Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць України, на виконання статті 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 26.07.2001 №878 "Про затвердження Списку історичних населених місць України". До списку в розділі Одеська область, в графі «дата заснування або перша писемна згадка про м. Одеса» вказано 1794 рік. Як вірно зазначено судом першої інстанції, дана графа вказує на одну з двох можливих дат, або дату заснування, або дату першої писемної згадки, що не є тотожними поняттями. Мова йде саме про дату заснування міста Одеса, оскільки щодо міста Одеса відомі дані про заснування міста та офіційного отримання ним назви, яка збереглась по теперішній час. Відповідно до змісту заявленого позову та апеляційної скарги, позивачем жодних доводів в обґрунтування порушення порядку прийняття спірної постанови. Отже, оскаржуваний запис у додатку Постанови КМУ прийнятий у межах повноважень, визначених наведеним вище законодавством. Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач стверджує про невідповідність положень щодо зазначеної вище дати у Постанові КМУ №878 положенням Постанови Верховної Ради України №184 від 11.02.2015 №184-VIII "Про відзначення пам`ятних дат і ювілеїв у 2015 році". Так, вказаною Постановою Верховної Ради постановлено урочисто відзначити на державному рівні у 2015 році пам`ятні дати і ювілеї, в тому числі, відому подію в Україні - 600 років з часу першої писемної згадки про місто Одесу (1425). Поряд із цим, як вірно зауважено судом першої інстанції, у Постанові Верховної Ради України №184 від 11.02.2015 №184-VIII "Про відзначення пам`ятних дат і ювілеїв у 2015 році" мова йде не про дату заснування міста Одеса, а про першу писемну згадку про місто Одесу. Вищезазначені постанови регулюють різні історичні факти, пов`язані з містом Одеса, та, відповідно, розповсюджуються на різні суспільні відносини. Як вірно зауважено судом першої інстанції, позивачка не погоджується з датою, вказаною у постанові Уряду та припускає, що Постанова №878 містить дані, які на її думку не відповідають історичним фактам, не зазначаючи при цьому порушення яких саме норм законодавства допустив відповідач при її прийнятті та не надаючи жодних доказів реального порушення нормами оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень її прав та інтересів, що позбавляє суд можливості встановити, які саме її порушені права суд повинен відновити. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Результат розгляду: denied