Рішення адміністративного суду від 2023-03-21 00:00:00+02

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду із позовом до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (далі відповідач або скаржник), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Інспектор з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Магала Олександр Олександрович (далі третя особа), в якому \~просив скасувати постанову Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради серії РАП №00057277 від 13.10.2022 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340 грн., закрити справу про адміністративне правопорушення та стягнути із Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на його користь судовий збір в сумі 496,20 грн., витрати на правничу допомогу 4760,00 грн. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вимоги апеляційної скарги відповідача мотивовано, зокрема тим, що 12.10.2022 року, інспектором з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Магалою О.О. було виявлено адміністративне правопорушення, яке передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме: стоянка на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками) транспортного засобу Toyota, номерний знак [NUMBER] (далі - транспортний засіб позивача), за адресою: м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 25, чим порушено вимоги п.п. «б» пункту 15.10 розділу 15 Правил дорожнього руху. У відповідності до положень КУпАП, інспектором з паркування було здійснено фотофіксацію обставин порушення правил стоянки в режимі фотозйомки, шляхом створення зображень транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, на яких було зафіксовано: дату порушення, місце розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомого об`єкта, географічні координати, час вчинення порушення. Враховуючи, що було проведено фотофіксацію обставин порушення в режимі фотозйомки та через відсутність технічних можливостей встановити особу, зазначену у частині першій статті 142 КУпАП на місці вчинення правопорушення (яка є суб`єктом правопорушення), інспектором з паркування відповідно до вимог ст. 2791 КУпАП було розміщено повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серії ІД №01060042 на лобовому склі транспортного засобу позивача. Після встановлення відповідальної особи, інспектором з паркування було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП №00057277 від 13.10.2022 року згідно з ч. 5 ст. 2791, ст.ст. 283, 284 КУпАП - без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Згідно з інформацією доказової бази, що наявна у Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради штраф за постановою про накладення адміністративного стягнення серії РАП №00057277 від 13.10.2022 було сплачено в повному обсязі в розмірі 51% в сумі 172,19 грн. Також зазначає про те, що у відповідності до матеріалів фотофіксацїї обставин вчинення адміністративного правопорушення чітко вбачається, що транспортний засіб Toyota, номерний знак [NUMBER] було залишено на тротуарі у місці, не позначеному відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками, у період часу з 14:35 по 14:41, що свідчить про зупинку транспортного засобу на період часу більш тривалий ніж 5 хвилин, що у відповідності до Правил дорожнього руху є стоянкою. Крім того, скаржник не погоджується з висновками суду, що адміністративне правопорушення слід кваліфікувати за п.п. «в» п. 15.10 Правил дорожнього руху, оскільки при недотриманні трьох факторів: 1) транспортний засіб має бути легковим автомобілем або мотоциклом; 2) транспортний засіб має бути розташований на краю тротуару; 3) транспортний засіб має залишити щонайменше 2 м для руху пішоходів норми цього пункту не діють та не застосовуються інспектором з паркування. В спірному випадку транспортний засіб був розташований безпосередньо на тротуарі, а не на краю тротуару, а тому порушення вірно кваліфіковано за пп «б» п.15.10 Правил дорожнього руху. Також, скаржник зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу, що стягнуті судом у розмірі 4767 грн, є неспівмірними зі складністю справи, витраченим адвокатом часом та значенням спору для сторони. З огляду на це, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову відмовити. Позивач через свого представника подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив не розпочинати, не призначати до апеляційного розгляду та не здійснювати апеляційний розгляд справи № 932/6637/22; закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою, посилаючись на процесуальні порушення з боку скаржника, які, на думку позивача, полягали в наступному: \~апеляційну скаргу підписано особою, яка не мала права її підписувати; апеляційну скаргу подано з пропуском строку на її подання без клопотання про поновлення строку, а судом відкрито провадження без вирішення питання про поновлення пропущеного строку; апеляційну скаргу подано в іншій спосіб, ніж до суду апеляційної інстанції; примірник \~апеляційної скарги для позивача подано без додатків. Третя особа правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористалася. В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі. В судовому засіданні позивач та представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечили, підтримавши висновки суду першої інстанції, зазначили про відсутність складу адміністративного правопорушення, не встановлення відповідачем фактичних обставин, зокрема місяця, де нібито було вчинено порушення, його тривалість, наявність чи відсутність відповідних знаків або табличок, що дозволяють стоянку автомобілю на тротуарі, тощо. Просили \~апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції \~- без змін. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне. Щодо процесуальних порушень. Повноваження представника скаржника підтверджені наказом про затвердження Положення про відділ юридичної та кадрової роботи інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, п.2.1. цього \~Положення, наказом про прийняття представника відповідача на посаду юрисконсульта вказаного відділу, п.п. 2.1.4., 3.1.1. посадової інструкції, довіреністю представника. Апеляційна скарга відповідача була подана поштою до суду першої інстанції. Згідно штемпелю на поштовому конверті датою подання апеляційної скарги є 26.12.2022 року. Враховуючи, що вступну та резолютивну частини \~рішення суду першої інстанції було проголошено 14.12.2022 року, а 24.12.2022 року є суботою, подання апеляційної скарги у першій робочий день 26.12.2022 року є вчасним, тому під час відкриття провадження у справі суд не \~вимагав клопотання про поновлення строку. Це також було встановлено в ході розгляду справи, тому такий довід позивача та його представника є хибним. Щодо інших доводів позивача та його представника, колегія суддів зазначає, що після відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду наведені доводи не дають правових підстав для нездійснення апеляційного розгляду або закриття апеляційного провадження. Щодо суті спору. Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення серія РАП №00057277 до повідомлення серія ІД №01060042, винесеної 13.10.2022 року третьою особою, \~\~12.10.2022 року 14.41 години транспортним засобом\~ TOYOTA RAV4, реєстраційний номер [NUMBER] , здійснено стоянку в районі будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Старокозацька, 25, чим порушено вимоги п.п. «б» п. 15.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, в частині заборони стоянки на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками). Позивача за вчинення вказаного діяння притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Вважаючи, що постанова серії РАП №00057277 до повідомлення серія ІД №01060042 від 13.10.2022 підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладено на відповідача. Натомість, відповідач не довів в суді, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, зокрема порушив правила зупинки, передбачені п.15.10 (б) Правил дорожнього руху, чим створив перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. Відтак, оскільки відповідачем не подано суду доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування спірної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення. Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ \~Конституцією\~ \~та законами України. Згідно з пп. «б» п. 15.10 \~\~Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, зупинка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками). Відповідно до п. 1.10. ПДР визначено: тротуар - це елемент дороги, призначений для руху пішоходів,\~ який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном; проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів; стоянка\~ це припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу. Отже, тротуар, це елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном. Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками. Згідно пунктів\~ 15.1,\~ 15.10. Правил дорожнього руху, затверджених\~ постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. Стоянка забороняється: а) у місцях, де заборонена зупинка; б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м; г) ближче 50 м від залізничних переїздів; ґ) поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху; д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів; е) ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства; є) на газонах. Інспектором при складанні оскаржуваної постанови вказано, що позивачем порушено підпункт «б» пункту\~ 15.10\~ розділу 15 Правил дорожнього руху, затверджених\~ постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Стоянка забороняється: на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками). Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Статтею 251 КУпАП \~\~передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до Примітки до \~\~статті 14-2 КУпАП \~\~режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього \~\~Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів. З аналізу вищенаведеного випливає те, що належним чином оформлені матеріали фото/відео фіксації є допустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення. Частиною другою \~\~ст. 77 КАС України \~\~передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що спірна постанова містить вказівку про здійснення фотозйомки за допомогою технічного засобу Logic Instrument Fieldbook K80V2. Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 \~\~ст. 122 КУпАП, матеріали справи містять фотознімки подій від 13.10.2022 року із зображенням транспортного засобу TOYOTA RAV4, реєстраційний номер [NUMBER] . На фотознімках відсутня адреса будівлі, біля якої зафіксовано знаходження транспортного засобу, а наведені дані геолокації також не дають можливості однозначно встановити таке місцезнаходження. Разом з тим, позивач не заперечує, що будинок, біля якого був припаркований автомобіль, має адресу вул. Старокозацька, 25 \~м. Дніпро, але припаркований автомобіль був зі сторони вул. Короленка, оскільки цей будинок знаходиться на розі цих вулиць. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що третьою особою не зафіксовано, що автомобіль припарковано у зоні дії дорожніх знаків, які дозволяють чи забороняють зупинку чи стоянку. Не надано суду й інших доказів, як-то схеми організації дорожнього руху з розташуванням дорожніх знаків в указаному місці. Отже, третьою особою та відповідачем не доведено, що паркування відбулося в зоні відсутності відповідних знаків, що дозволяють стоянку. Доводи суду та відповідача щодо можливості або неможливості кваліфікації дій позивача за пп «в» пункту\~ 15.10\~ розділу 15 Правил дорожнього руху колегія суддів до уваги не приймає, оскільки це виходить за межі предмету даної справи та компетенції суду. Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що фотознімки транспортного засобу TOYOTA RAV4, реєстраційний номер [NUMBER] , які були зроблені інспектором з паркування, підтверджують знаходження цього транспортного засобу у місці, де заборонена зупинка, а саме на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками). Відповідно до пункту 15.10 ПДР (в) стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху залишається щонайменше 2 м. Позивач стверджує, що ним здійснена зупинка на тротуарі за умови одночасного дотримання трьох вимог, а саме: стоянка здійснена легковим автомобілем, на краю тротуару; для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м. Слід зазначити, що відповідно до ст. 7 \~\~КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, \~\~встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 \~\~ст. 122 КУпАП, а отже наявні підстави для скасування спірної постанови. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення. Стосовно витрат позивача на правничу допомогу в зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України). Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. За змістом частини 3 цієї ж статті для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 5 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зі змісту матеріалів справи колегією суддів встановлено, що на обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу в зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції позивачем надано договір про надання правової допомоги від 13.10.2022 року, дві квитанції Monobank про перерахування 4760,00 грн. адвокату позивачем; акт приймання-передачі послуг від 04.11.2022 року. При цьому витрати складаються з оплати за: зустріч, консультацію, узгодження правової позиції\~ 500 грн.; збір доказів, адвокатські запити, направлення клопотань\~ 1000грн.; відправка поштою запитів та клопотань\~ 760 грн.; підготовка та подання позову\~ 1500 грн.; участь у судовому засіданні\~ 1000 грн. Відповідач у відзиві на позов заперечував проти такої суми судових витрат, посилаючись на її неспівмірність зі складністю справи, витраченим адвокатом часом та значенням спору для сторони. Суд першої інстанції оцінки цим запереченням не надав. Колегія суддів вважає, що з урахуванням наведених доводів відповідача слід зменшити суму витрат, що підлягає відшкодуванню до 3500 гривень, оскільки, на думку суду, зустріч, консультація та узгодження правової позиції охоплюється процесом підготовки позову, а відправлення поштою кореспонденції не є правничою допомогою. Таким чином, в частині зменшення розміру витрат на правничу допомогу апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду зміні. Щодо відшкодування витрат, понесених позивачем в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне. Позивачем подано до суду копії: договору про надання правової допомоги від 13.10.2022 між позивачем та адвокатом Перепелицею ВМ., акту приймання-передачі послуг від 13.10.2022, детального розрахунку витрат на правову допомогу від 02.02.2023, квитанції №6М9К Н1Р1-Т5СХ-9637 від 18.01.2023, детальний розрахунок \~додаткових витрат на правничу допомогу від 13.03.2023 року, клопотання про уточнення розміру витрат. Так, згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 03.02.202, позивачу надано наступні послуги: підготовка (аналіз законодавства та судової практики) та подання до Третього апеляційного адміністративного суду: 2-х клопотань про повернення апеляційної скарги відповідача від 04.01.2023 року та 10.01.2023 року, заперечень проти відкриття апеляційного провадження від 31.01.2023 року, клопотання про закриття апеляційного провадження від 03.02.2023 року, відзиву на апеляційну скаргу від 03.02.2023 року, ознайомлення із матеріалами справи у Третьому апеляційному адміністративному суді 25.01.2023 року, супроводження справи у Третьому апеляційному адміністративному суді - участь у судових засіданнях 6 годин, вартість 3000,00 грн. Крім того, матеріали справи містять квитанцію №6М9К Н1Р1-Т5СХ-9637 від 18.01.2023, яка підтверджує здійснення позивачем оплати за надання правової допомоги згідно договору б/н від 13.02.2023. Детальний розрахунок \~додаткових витрат на правничу допомогу від 13.03.2023 року, клопотання про уточнення розміру витрат містять такі послуги: підготовка (аналіз законодавства та судової практики) та подання до апеляційного суду заперечень проти поновлення відповідачу строку для звернення з апеляційною скаргою 500 грн; підготовка (аналіз законодавства та судової практики) та подання до апеляційного суду заперечень проти прийняття письмових пояснень відповідача щодо апеляційної скарги 500 грн; підготовка (аналіз законодавства та судової практики) та подання до апеляційного суду письмових пояснень від 13.03.2023 -500 грн; підготовка (аналіз законодавства та судової практики) та подання до апеляційного суду клопотання про поновлення строку на подання доказів та приєднання доказів до матеріалів справи -500 грн; підготовка (аналіз законодавства та судової практики) та подання до апеляційного суду клопотань про приєднання до матеріалів справи письмових міркувань позивача щодо відсутності об`єкта та об`єктивної сторони правопорушення від 13.03.2023 року 500 грн, всього -2500 грн. Отже, разом позивач просить стягнути судові витрати в сумі 5500 грн. за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції. Колегія суддів враховує заперечення відповідача щодо розміру заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу, а тож те, що не всі клопотання були задоволені судом, тому \~вважає, що достатньою сумою є 2500 грн, що підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для зміни рішення є, зокрема, \~невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Результат розгляду: partial