Рішення адміністративного суду від 2022-11-01 00:00:00+02

14 грудня 2021 р. [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до \~\~Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області \~\~в якому просив: \~ визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення розміру пенсії за вислугу років [PERSON] під час перерахунку пенсії з 01.12.2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 12.06.2021 року № 324/С-1159, виданою Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області», з 90% до 70% суми грошового забезпечення та з обмеженням максимального розміру пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити [PERSON] \~перерахунок пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 12.06.2021 року № 324/С-1159, виданою Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області», в розмірі 90% суми грошового забезпечення без обмежень максимального розміру пенсії з 01.12.2019 року та здійснити виплату пенсії в цьому розмірі з 01.12.2019 року з урахуванням раніше виплачених сум. Рішенням \~Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2022 р. у справі № 160/25576/21 адміністративний позов \~\~ [PERSON] \~до \~Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області \~\~\~\~\~про визнання дій щодо зменшення розміру пенсії за вислугу років, зобов`язання провести перерахунок пенсії - задоволено частково. Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення розміру пенсії за вислугу років [PERSON] під час перерахунку пенсії з 01.12.2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 12.06.2021 року № 324/С-1159, виданою Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області», з 90% до 70% суми грошового забезпечення протиправними. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити [PERSON] перерахунок пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 12.06.2021 року № 324/С-1159, виданою Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області», в розмірі 90% суми грошового забезпечення пенсії з 01.12.2019 року та здійснити виплату пенсії в цьому розмірі з 01.12.2019 року з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду, позивачем \~\~подано апеляційну скаргу, згідно якої він \~просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2022 р. у справі № 160/25576/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд \~\~\~дійшов \~\~хибного висновку \~про \~\~\~відсутність \~\~підстав \~\~для задоволення \~вимог позивача \~\~щодо \~здійснення \~перерахунку \~та виплат \~пенсії без \~обмеження \~\~максимальним розміром. \~\~ Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів \~вбачає наявними \~\~підстави \~для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію, призначену відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», що підтверджується відомостями, які містяться в матеріалах справи. Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 у справі №160/13532/21 адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області \~про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо нездійснення [PERSON] перерахунку та виплати пенсії з 01.12.2019 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 12.06.2021 № 33/24-/С-1159, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії [PERSON] на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 12.06.2021 № 33/24-/С-1159, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області», з урахуванням проведених платежів. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Означене вище рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 у справі №160/13532/21 набрало законної сили 30.10.2021, що підтверджується відповідним написом на примірнику останнього, копія якого міститься в матеріалах справи. Під час виконання рішення суду по справі №160/13532/21, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області проведений перерахунок пенсії позивача, але здійснений \~\~такий перерахунок, виходячи з 70% грошового забезпечення, тобто відповідач повторно здійснив зменшення позивачу розміру пенсії за вислугу років з 90% до 70% під час перерахунку пенсії з 01.12.2019, що підтверджується листом від 01.12.2021 р., копія якого міститься в матеріалах справи. Водночас, суд зазначає, що в матеріалах справи міститься протокол призначення пенсії [PERSON] , з тексту якого судом встановлено, що основний розмір пенсії: 90 % грошового забезпечення (вислуга років 33). Вважаючи такі дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області протиправними, позивач звернувся до суду. Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до положень статті 2 Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі Закон № 3668-VI) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про статус народного депутата України», «;Про Національний банк України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про дипломатичну службу», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «;Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «;Про наукову і науково-технічну діяльність», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «;Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «;Про пенсійне забезпечення», «;Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Водночас Законом №3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, яку викладено в редакції Закону №3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII. Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016. Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом №3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону №3668-VI. Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону №3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII) та є однаковими за змістом. Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII. При цьому положення статті 2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону №3668-VI. Відповідно до висновків колегії суддів Верховного Суду у постанові №400/2085/19 від 16 грудня 2021 року, оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, то вони явно суперечать один одному. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд \~\~зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи. У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права , зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Зважаючи на викладене, застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16.12.2021 у справі №400/2085/19, від 17.02.2022 року у справі №640/11168/20, від 27.01. 2022 року у справі №240/7087/20 Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262-ХІІ, є протиправним. Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Результат розгляду: granted