Рішення адміністративного суду від 2024-03-19 00:00:00+02

І. Короткий зміст позовних вимог. 19.02.2024 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Івано-Франківської області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2\~ст.210-1 КУпАП\~та накладено\~адміністративне стягнення\~-\~штрафу в\~розмірі 3400\~грн.В обґрунтування позову зазначає, що 08.02.2024 року на виконання отриманого оповіщення з`явився до Івано-Франківського РТЦК та СП, однак посадова особа центру повідомила про притягнення його до адміністративної відповідальності за неприбуття до РТЦК та СП за викликами по повістці на 23.03.2023 року. Надалі, працівник РТЦК та СП вручив під розписку позивачу копію постанови про накладення адміністративного стягнення щодо нього. Однак, так як постанова була винесена через 11 місяців з дня ніби-то вчинення адміністративного правопорушення, то позивач вважає, що провадження у справі слід закрити на підставі ст. 38 КУпАП. ІІ.\~ Стислий виклад позиції учасників справи. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить в задоволенні позову відмовити повністю, постанову № 218 від 08.02.2024 року Івано-Франківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, залишити без змін, зазначаючи, що [PERSON] здійснив правопорушення. Позивач є військовозобов`язаним та перебуває на обліку в Івано-Франківському РТЦК та СП, відома адреса проживання якого [ADDRESS] , про що також свідчить відмітка місця реєстрації у паспорті позивача. Про уточнення облікових даних останній до вказаного центру не звертався. Однак у позовній заяві зазначена інша адреса, що є порушенням правил військового обліку. Щодо військовозобов`язаного [PERSON] здійснювались заходи для уточнення військово-облікових даних, шляхом оповіщення через сільську раду, однак, було повідомлено, що останній за місцем реєстрації не проживає. В подальшому, а саме 22.03.2023 року позивачу під особистий підпис була вручена повістка про прибуття до Івано-Франківського РТЦК та СП, однак [PERSON] 23.03.2023 року на виклик не прибув, причини неявки не повідомив. З метою повторного оповіщення [PERSON] здійснювались заходи щодо повідомлення останнього через сільську раду, однак голова сільської ради повідомив, що здійснити оповіщення не вдалося, оскільки у даному будинку зі слів сусідів ніхто не проживає. В подальшому від Івано-Франківського фахового коледжу Львівського національного університету природокористування надійшло сповіщення про те, що [PERSON] вступив на навчання. Вважає, що уповноваженою особою відповідача правомірно винесено оскаржену постанову, оскільки позивачем вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.2\~ст.210-1 КУпАП, а адміністративне стягнення накладено в межах строку, передбаченого ст. 38 КУпАП. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив скасувати оскаржену постанову від 08.02.2024 року. Пояснив суду, що [PERSON] дійсно не прибув до Івано-Франківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки 23.03.2023 року, повістку про такий виклик отримував, однак вважає, що провадження у справі слід було закрити на підставі ст.38 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.2\~ст.210-1 КУпАП\~є триваючим. Оскільки уповноваженою особою відповідача про вчинення адміністративного правопорушення позивачем стало відомо тільки 08.02.2024 при його явці до РТЦК , то строк, передбачений ст.38 КУпАП, не пропущений. ІІІ.\~ Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 23.02.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. IV. Фактичні обставини справи. У відповідності до поіменного списку військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку у Івано-Франківському РТЦК та СП, оповіщені та підлягають явці за викликом затвердженого начальником Івано-Франківського РТЦК та СП [PERSON] від 17.03.2022 року, містяться дані про солдата [PERSON] , 1991 року народження жителя с. Стебник (а.с.29-31). Згідно копії розписки про отримання повістки [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , повістку про прибуття на 09-00 23.03.2023 року до Івано-Франківського РТЦК та СП отримав 22.03.2023 року, про що свідчить підпис [PERSON] (а.с. 32). З довідки № 63-К від 07.02.2024 року Львівського національного університету природокористування ВСП «Івано-Франківський фаховий коледж» вбачається, що [PERSON] у 2023 році поступив і навчається на ІІ курсі денного відділення освітньо-професійного ступеня фаховий молодший бакалавр (а.с.12). У відповідності до оповіщення Львівського національного університету прородокористування ВСП «Івано-Франківський фаховий коледж» від 05.02.2024 року студенту [PERSON] необхідно прибути 08.02.2024 року о 10-00 годині у Івано-Франківське РТЦК та СП (а.с.11). Відповідно до постанови за справою про адміністративне правопорушення від 08.02.2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст.210-1 ч.2 КУпАП\~та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400 грн (а.с.13). V. Мотиви з яких виходить суд та норми права. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» та Правилами військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487. Стаття 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» визначає, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом. Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). Відповідно до п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: 1) перебувати на військовому обліку: 2) прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів. Згідно частиною 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Приписами частини 2 статті 210-1 КУпАП, передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, яка тягне за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 210, 210-1, 211 КУпАП.: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Відповідно ч. 1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Статтею 245 КУпАП, встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Пунктом 7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин, зокрема, закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). VІ.\~Висновки суду. Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Зі змісту постанови вбачається, що [PERSON] не прибув за викликом до РТЦК та СП 23.03.2023 року, що є датою вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 210-1 КУпАП. При цьому постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була прийнята 08.02.2024 року. Оскільки сам відповідач безпосередньо викликав [PERSON] до РТЦК та СП на 23.03.2023 року, то останній був обізнаний про неявку позивача, а дата неявки особи - є датою вчинення адміністративного правопорушення та датою його виявлення. Відтак, постанова про адміністративне правопорушення № 218 була складена поза межами строку накладення адміністративного стягнення, встановленого ч. 1 ст. 38 КУпАП. Стосовно твердження представника відповідача, що вчинене [PERSON] правопорушення є триваючим, то суд зазначає наступне. Як слідує з правових висновків, викладених в п. 17, 18 постанови Верховного Суду від 03.05.2018 року по справі №487/2854/17, Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. Характер триваючого правопорушення оцінюється судом в кожному конкретному випадку індивідуально. Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону. В той же час, оскільки оскаржувана постанова містить дату вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 210-1 КУпАП, та не носить характеру триваючого правопорушення, то твердження відповідача є необгрунтованими. \~ \~ \~ \~Наведений висновок узгоджуються з висновком Верховного Суду, зробленим в постанові від 17.07.2019 року в справі №601/952/16. У зв`язку з вищевикладеними обставинами позов підлягає до задоволення. VІ.\~Судові витрати. Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 605,60 грн. згідно квитанції від АТ КБ Приватбанк від 19.02.2024. Таким чином відповідно до положень частини 1 статті 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 605,60 грн. При цьому позивачу слід роз`яснити, що надмірно сплачений ним судовий збір у розмірі 605,60 грн може бути повернено судом за його клопотанням на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України ""Про судовий збір". На підставі ст. 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», ст. 38, ч.2 ст.201-1, п.7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

Результат розгляду: granted