Рішення адміністративного суду від 2023-02-01 00:00:00+02

У січні 2022 року Виробничо-комерційна фірма «Агромарін» (ділі ВКФ) звернулась з позовом до суду до Головного управління ДПС в Одеській області (далі ГУДП) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 15.12.2021р. №30531/15-32-09-0, від 21.12.2021р. №00310450705, №00310500705. Рішеннм Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року позов задоволено. Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові. Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення в частині з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено, що в період з 26.10.2021р. по 08.11.2021р. ГУДС проведено документальну виїзну планову перевірку ВКФ, яка відповідно до наказу від 03.11.2021р. №7973 продовжувалась на п`ять днів, з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2018р. по 31.12.2020р., валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2018р. по 31.12.2020р., за результатами якої складено акт перевірки від 22.11.2021р. №25276/15-32-07-05-23/13925644. Під час перевірки встановлено допущені ВКФ порушення, зокрема,: -п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України внаслідок чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 247081,00 грн., у тому числі 2018 рік у сумі 124748,00грн., 2019 рік - у сумі 122333,00грн.; - п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України внаслідок чого встановлено заниження податку на додану вартість у сумі 135926,00грн., у тому числі: вересень 2019 року у сумі 18297,00грн., жовтень 2019 року у сумі 50520,00грн., листопад 2019 року у сумі 64219,00грн., грудень 2019 року у сумі 2890,00грн.; - п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України, а саме: ВКФ «Агромарин» не повідомило у строки контролюючі органи за основним місцем обліку, згідно з порядком обліку платника податків, про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням. На підставі висновків акту від 22.11.2021р. №25276/15-32-07-05-23/13925644 ГУДПС прийнято податкові повідомлення рішення від 21.12.2021р.: -№00310500705, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на прибуток підприємств у розмірі 247081,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 61770,00 грн. (а.с.107 т.1); -№00310450705, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість у розмірі 135926, 00грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 33982,00 грн. (а.с.108 т.1); -№30531/15-32-0902, яким, за встановлені порушення п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України застосовано фінансові санкцій у розмірі 27540,00 грн. (а.с.110 т.1). Винесення вказаних податкових повідомлень рішень і стало підставо для звернення з позову до суду. Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначав, що сама по собі відсутність або неналежне оформлення ТТН не є достатнім аргументом, який доводить нереальність господарської операції. Наявність або відсутність товарно-транспортних накладних є лише дотриманням або порушенням правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов`язані з дотриманням вимог податкового законодавства. З огляду на це, певні недоліки у ТТН або відсутність певних ТТН не може спричиняти для позивача негативних наслідків в аспекті свідчення про безтоварність господарської операції. У зв`язку з викладеним, суд вважав, що податкові повідомлення-рішення від 21.12.2021р. №00310450705, №00310500705 прийняті ГУДПС є протиправними та підлягають скасуванню. Також суд зазначив, що Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року №211 встановлено з 12 березня 2020 року на усій території України карантин, який неодноразово продовжувався. На момент виявлення правопорушення, проведення податкової перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення на усій території України запроваджено карантин з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), що відповідно до п.52-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу виключає правові підстави для застосування штрафних санкцій згідно п.117.1 ст.117 Податкового кодексу України, що також свідчить про неправомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 15.12.2021р. №30531/15-32-09-0 та наявність підстав для його скасування. Також судом першої інтанції було зазначено, що відповідач, перелічуючи в акті перевірки транспортні засоби із зазначенням\~ державного номеру, не встановив\~ дати\~ реєстрації об`єктів, що позбавляє суд можливості визначити винність позивача у вчиненні вказаного порушення податкової дисципліни. В свою чергу, у відзивах на позовну заяву від 03.02.2022р. та 01.06.2022р. ГУДПС не зазначено жодних пояснень чи обґрунтування на підтвердження правомірності прийняття податкового повідомлення рішення від 15.12.2021р. №30531/15-32-09-0. Решта доводів та заперечень учасників справи вказаних висновків суду по суті позовних вимог не спростовують, а тому, оцінивши усі наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважав позов таким, що підлягає задоволенню. Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції такими, що частково відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на наступне. Положеннями ст.19 КонституціїУкраїнипередбачено, щоорганидержавноївлади та органимісцевогосамоврядування, їхпосадові особи зобов`язанідіятилише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, щопередбаченіКонституцією та законами України. Відповідно до ст.133.1.1 ПК України платниками податку - резидентами є суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті. Згідно ст.134.1.1 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи. Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (ст.135.1 ПК України). Положеннями статті 137 ПК України встановлено, що податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу. Відповідальність за повноту утримання та своєчасність перерахування до бюджету податку, зазначеного в пункті 57.1-1 статті 57 та 141.4 статті 141 цього Кодексу, покладається на платників податку, які здійснюють відповідні виплати. Положеннями статті 198 ПК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою\~ пунктом 193.1\~ статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими\~ пунктом 201.11\~ статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Зі змісту статті 201 ПК України вбачається, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому\~ статтею 183\~ цього Кодексу. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна\~ та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період. Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01.08.2018р. між ФОП [PERSON] та ВКФ «Агромарін» укладено договір на поставку молока №11, згідно п.п.1.1. та 1.3 п.1 якого встановлено, що постачальник зобов`язується передати, а покупець прийняти та оплатити молоко, кількість та сорт якого зазначається в накладних. На підтвердження реальності укладеного договору від 01.08.2018р., позивачем до контролюючого органу та суду надано первинні документи: видаткові накладні, приймальні квитанції на закупівлю молочної сировини, маршрутні листи, товарнотранспортні накладні, спеціалізовані товарні накладні на перевезення молочної сировини (форма 1-ТН), видаткові касові ордери, обороно-сальдові відомості по рахунку 231 (а.с.134-250 т.1; 1-250 т.2; 1-16 т.3). 09.09.2019р. між ПАТ «Христинівський молокозавод» та ВКФ «Агромарін» укладено договір поставки №09-09-19, згідно п.1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передавати у власність покупця, а покупець зобов`язується приймати й оплачувати молоко знежирене, в подальшому -товар, у відповідності з умовами даного договору (а.с.17-19 т.3). Відповідно до п.3 додатку №1 від 09.09.2019р. до вищевказаного договору транспортні витрати по доставці молока знежиреного за рахунок продавця (а.с.20 т.3). На підтвердження реальності вказаного договору від 09.09.2019р. до контролюючого органу та суду надано первинні документи: видаткові накладні, спеціалізовані товарні накладні, ТТН, платіжні доручення, підтверджуючі оплату поставки молока (а.с.22-151 т.3). Колегія суддів вважає, що наведена первинна документація є належним та допустимим доказом реальності господарських правовідносин позивача з вказаними контрагентами, а протилежного під час провадження в судах першої та апеляційної інстанцій відповідачем доведено не було. Таким чином, враховуючи все вищевикладене у сукупності, та оскільки договори позивача з контрагентами в судовому порядку недійсними не визнавалися, підстав для визнання їх нечинними із суті та форми не вбачається, сторони мали на меті створення реальних правових наслідків, що підтверджується первинними документами, а податкові накладні складені у відповідності до положень ПК України з зазначенням всіх необхідних реквізитів та в установленому законом порядку недійсними не визнавались, колегія суддів приходить до висновку про правомірність формування витрат та віднесення позивачем сум ПДВ до складу податкового кредиту по взаємовідносинам з вказаними суб`єктами господарської діяльності. Крім того, у справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини «... підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Зазначений принцип на думку суду передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності». Колегія суддів наголошує, що обмеження відповідачем права позивача на формування податкового кредиту та витрат по взаємовідносинам з вказаними контрагентами з посиланням на вказані недоліки (зокрема, документообігу між контрагентами) є порушенням принципу «належного урядування» та свідчить про ту обставину, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується ДПС національне законодавство, призводить до наслідків, не сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. Водночас, стосовно податкового повідомлення-рішення від 15.12.2021 р. №30531/15-32-09-0 суд зазначає таке. Відповідно до ст.63.3 ПК України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку). Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, може прийняти рішення про зміну основного та неосновного місця обліку великого платника податків. Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу. Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків. Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню. Відповідно до п.8.3 - п.8.4 Наказу Міністерства Фінансів України №1588 від 09.12.2011 р. якщо у платника податків відбувається реєстрація, створення чи відкриття об`єкта оподаткування на території адміністративно-територіальної одиниці, де він не перебуває на обліку, то такий платник податків зобов`язаний стати на облік за неосновним місцем обліку у контролюючому органі за місцезнаходженням такого об`єкта у порядку, визначеному розділом VII цього Порядку. Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків. У повідомленні за формою №20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду. З аналізу наведеного вбачається наявність обов`язку у платника податків вчинення дій щодо реєстрації або взяттю на облік (повідомлення) у контролюючих органах за його місцезнаходженням об`єктів (зокрема, рухоме майно), які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність. Відповідно до ч.1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених\~ статтею 78\~ цього Кодексу. Так, приймаючи вказане податкове повідомлення-рішення від 15.12.2021р. №30531/15-32-09-0 ГУДПС зазначало, що ВКФ не повідомило у строки та не повідомило контролюючі органи за основним місцем обліку, згідно з порядком обліку платників податків, про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, а саме про власний автотранспорт у загальній кількості 26 одиниць: MERCEDES BENS, (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), MERCEDES BENS, (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), ГАЗ- 322132 (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), ГАЗ -2747 (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), ГАЗ - 32213 (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), ГАЗ - 33021 (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), [NUMBER] на базі ГАЗ- 5312 (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), Г6 ОТА 3.7 на базі ГАЗ - 5312 (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), ГАЗ- 53 (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), ГАЗ - 3302 (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), ГАЗ - 2705АС6 (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), ГАЗ- 53 (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), ГАЗ-53 (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), ГАЗ - 3302 (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), MERCEDES BENS (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), [NUMBER] (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), ГАЗ 3302 (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), ГАЗ - 3302 Ф1А (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), ГАЗ -3302 вантажний цистерна харчова (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), ГАЗ -3302 Ф1А (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), ГАЗ- 3302 (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), ГАЗ - 3309 (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), ОТА 3,7 01 ГАЗ- 5312(державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), ГАЗ- 3309 (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), CHEVROLET AVEO (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ), NISSAN ALMERA (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ). Також, підприємство не повідомило в строки контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків, про орендований об`єкт оподаткування (рухоме майно), пов`язане з оподаткуванням, а саме автомобіль MITSUBISI PAJERO SPORT2 (державний номер транспортного засобу [NUMBER] ) договір оренди від 31.01.2020 року. Відповідно даних «Податковий блок» ВКФ «Агромарин»(код ЄДРПОУ 13925644) 30.10.2021 повідомлено контролюючий орган про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, а саме автомобільну техніку в кількості 23 одиниці. З огляду на вищезазначене, встановлено порушення п.63.3 ст. 63 ПК України, а саме: платник податків ВКФ «Агромарин» (код ЄДРПОУ 139256443) не повідомило та не повідомило у строки контролюючі органи за основним місцем обліку, згідно з порядком обліку платників податків, про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з пнодаткуванням, а саме автомобільну техніку у кількості 27 одиниць. Водночас, в обгрунтування власної позиції при оскарженні вказаного податкового повідомлення-рішення, позивачем не було надано жодних належних та достатніх посилань, які б обгрунтовували відсутність факту порушення ст.63.3 ПК України, не надано таких доводів на відповідне питання суду і під час судового засідання 01 лютого 2023 року, натомість позивачем надано суду довідку про власні/орендовані транспортні засоби позивача (а.с.34 т.4), з якої (зокрема з графи «Дата реєстрації/знятий з реєстрації) вбачається наявність порушення ст.63.3 ПК України. Наведені обставини свідчить про наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності за порушення ст.63.3 ПК України та відсутність підстав для скасування вказаного податкового повідомлення-рішення. Стосовно строків прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.113 ПК України (штрафні (фінансові) санкції (штрафи)) граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування грошових зобов`язань, визначеним\~ статтею 102\~ цього Кодексу. Перебіг строку давності для застосування штрафних (фінансових) санкції (штрафів) зупиняється у випадках, визначених\~ пунктом 102.3\~ статті 102 цього Кодексу (113.2 ПК України). Відповідно до статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених\~ пунктом 102.2\~ цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до\~ статей 39\~ і\~ 39-2\~ цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання\~ податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної\~ пунктом 133.4\~ статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. Відповідно до ст.102.2 ПК України грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в\~ абзаці першому\~ пункту 102.1 цієї статті, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано (ст.102.2.1 ПК України). Колегія суддів зазначає, що в даному випадку порушення ст.63.3 ПК України не пов`язано з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, водночас, виконання ст.63.3 ПК України безумовно передбачає ініціативне подання платником податків іншого виду звітності - повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти (яке не є за своєю сутністю тотожнім обов`язковому періодичному декларуванню у встановлений законом строк), пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП. В зв`язку з зазначеним, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку 1095-денний строк починає свій відлік не за останнім днем граничного строку подання\~ повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (оскільки виникнення обов`язку щодо подання вказаного повідомлення безпосередньо є наслідком вчинення платником податку певних дій з придбання чи отримання у користування певних об`єктів), а з моменту, коли контролюючий орган дізнався про наявність таких обєктів та порушення строків повідомлення про них. Отже, враховуючи, що повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП було подано відповідачу 30.10.2021 року, колегія суддів приходить до висновку про дотримання ДПС 1095-денного стрку наданого для самостійного визначення суми грошового зобов`язання позивача шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення від 15.12.2021р. №30531/15-32-09-0. Тому, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.12.2021р. №00310450705, №00310500705. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції частково правильно надана оцінка обставинам справи, тому оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню.

Результат розгляду: partial