Рішення адміністративного суду від 2022-10-26 00:00:00+03

У червні 2020 року [PERSON] (далі позивачка) звернулась до суду із позовом до Кропивницького апеляційного суду (далі відповідач-1), у якому просила: - визнати протиправним та скасувати наказ голови Кропивницького апеляційного суду № 10 від 29.04.2020 в частині пункту 1, а саме «обмеження нарахування та виплати суддівської винагороди за квітень 2020 року, починаючи із 18 квітня 2020 року, який був застосований до судді Кропивницького апеляційного суду [PERSON] із застосуванням обмеження нарахування у сумі 56878 грн. 87 коп.; - зобов`язати провести нарахування та виплату суддівської винагороди на підставі частини 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня календарного року становить 115 610 грн., та «щомісячної доплати за вислугу років в розмірі 70% посадового окладу як такій, стаж роботи якої становить понад 30 років з урахуванням утримання з цих сум передбачених законів податків та обов`язкових платежів при їх виплаті на період з 18 квітня 2020 року на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з урахуванням виплачених раніше сум». Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено частково: - визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу голови Кропивницького апеляційного суду №10 від 29 квітня 2020 "Про оплату праці суддів", стосовно судді Кропивницького апеляційного суду [PERSON] ; - зобов`язано Кропивницький апеляційний суд нарахувати та виплатити судді Кропивницького апеляційного суду [PERSON] суддівську винагороду (враховуючи раніше виплачені суми, з урахуванням податків і зборів) за період з 18 квітня 2020 року до 28 серпня 2020 року, без застосування обмеження, встановленого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 року №294-IX. Рішення суду в частині присудження виплати суддівської винагороди у межах суми за один місяць звернуто до негайного виконання. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2021 року скасовано рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року та у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 09 грудня 2021 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково: - постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу голови Кропивницького апеляційного суду №10 від 29 квітня 2020 "Про оплату праці суддів" стосовно судді Кропивницького апеляційного суду [PERSON] скасовано та залишено в цій частині в силі рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року; - рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про зобов`язання Кропивницького апеляційного суду нарахувати та виплатити судді Кропивницького апеляційного суду [PERSON] суддівську винагороду (враховуючи раніше виплачені суми, з урахуванням податків і зборів) за період з 18 квітня 2020 року до 28 серпня 2020 року, без застосування обмеження, встановленого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 №294-IX, скасовано, та направлено справу в цій частині позовних вимог на новий розгляд до Кіровоградського окружного адміністративного суду. Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року залучено в якості другого відповідача по справі Державну судову адміністрацію України (далі відповідач-2 або скаржник). Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року адміністративний позов задоволено: - визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу голови Кропивницького апеляційного суду №10 від 29 квітня 2020 "Про оплату праці суддів", стосовно судді Кропивницького апеляційного суду [PERSON] ; - стягнуто на користь [PERSON] недоотриману суддівську винагороду в розмірі 617 702,11 грн. за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, буд.18/5, код ЄДРПОУ 26255795). Рішення суду в частині присудження виплати суддівської винагороди у межах суми за один місяць звернуто до негайного виконання. Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року внесено уточнення до третього абзацу резолютивної частини рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.05.2022 року у справі №340/1768/20 шляхом викладення його у такій редакції: "Стягнути на користь [PERSON] недоотриману суддівську винагороду в розмірі 382324,40 грн. за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів, головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, буд.18/5, код ЄДРПОУ 26255795).". Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що обмеження виплати позивачці, починаючи з 18 квітня 2020 року, суддівської винагороди розміром, що не перевищує 10 прожиткових мінімумів на підставі статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 №294-IX (далі Закон №294-IX) з урахуванням змін, внесених Законом України від 13 квітня 2020 року № 553-IX «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"» (далі Закон № 553-IX), було неправомірним, а відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач-2 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вимоги апеляційної скарги відповідача-2 мотивовано, зокрема тим, що відповідач-2 не нараховує та не здійснює виплату суддівської винагороди суддям, адже це здійснює відповідач-1. Скаржник зазначає про відсутність його неправомірних дії або бездіяльності, як головного розпорядника бюджетних коштів щодо невиплати суддівської винагороди в повному обсязі позивачці. Вважає, що відповідач-1, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня не мав правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-ІХ) поза межами видатків державного бюджету. Стверджує, що рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 не є підставою для нарахування та виплати позивачці недонарахованої суддівської винагороди з 18.04.2020 до 28.08.2020, оскільки це рішення не поширюється на правовідносини, які виникли до дня його ухвалення. З цих підстав, відповідач-2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Позивачка правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача-2 не скористалась, відзив на апеляційну скаргу відповідача-2 до суду не подала. Відповідач-1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача-2 не скористався, відзив на апеляційну скаргу відповідача-2 до суду не подав. Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів\~ ст. 311 КАС України. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне. Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що позивачка Указом Президента України № 165/2001 від 07.03.2001 року призначена строком на п`ять років на посаду судді Совєтського районного суду міста Макіївки Донецької області. Постановою Верховної Ради України № 3564-ІV від 16.03.2006 року позивачку обрано на посаду судді Харцизького міського суду Донецької області. Постановою Верховної Ради України № 592-VIІ від 19.09.2013 року позивачку обрано на посаду судді апеляційного суду Кіровоградської області. Наказом від 16.10.2018 №19-к позивачку зараховано до штату Кропивницького апеляційного суду 17 жовтня 2018 року із встановленням посадового окладу відповідно до штатного розпису та щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 60 % посадового окладу, як такій, стаж роботи якої становить понад 25 років. Наказом від 14.08.2019 року №27-к позивачці встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 70 % посадового окладу, як такій, стаж роботи якої становить більше 30 років. \~ Пунктом 1 наказу від 29.04.2020 р. №10 "Про оплату праці" відповідач-1 визначено, що при виплаті суддівської винагороди за квітень 2020 року, обмеження, що передбачені Законом №553-ІХ, застосувати до частини суддівської винагороди, починаючи з 18 квітня 2020 року, пропорційно до кількості відпрацьованих у місяці робочих днів/годин, виходячи з фактично відпрацьованого часу з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу та інших надбавок і доплат). Вважаючи протиправним наказ голови Кропивницького апеляційного суду № 10 від 29.04.2020 в частині пункту 1, а саме «обмеження нарахування та виплати суддівської винагороди за квітень 2020 року, починаючи із 18 квітня 2020 року, який був застосований до судді Кропивницького апеляційного суду [PERSON] із застосуванням обмеження нарахування у сумі 56878 грн. 87 коп., не погоджуючись з обмеженням у виплаті суддівської винагороди, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що обмеження виплати позивачці суддівської винагороди розміром, що не перевищував десяти прожиткових мінімумів на підставі статті 29 Закону № 294-ІХ \~(у редакції \~Закону № 553-ІХ) було неправомірним. Крім того, суд першої інстанції встановив, що у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року позивачці суддівська винагорода нараховувалася відповідачем у повному обсязі, однак її виплата здійснювалася з урахуванням обмежень, встановлених статтею 29 Закону України №294-ІХ з урахуванням змін, внесених Законом України № 553-IX. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що стягнення недоотриманої суддівської винагороди на користь позивачки має здійснюватися шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України. Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Приписами частини 1 статті 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Положеннями частини 2 статті 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Згідно з частиною 2\~ статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ Конституцією\~ та законами України. Враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2021 року у цій справи, колегія суддів зазначає, що до спірних правовідносин слід застосувати положення статті 135 Закону України від\~ 02.06.2016\~ №\~ 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402 VIII), які є спеціальними та мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону №294-ІХ (у редакції Закону № 553-ІХ), адже «спеціальність» Закону № 1402-VIII, зокрема його статті 135, що спирається передусім на конституційні положення частини другої статті 130 і є своєрідним її «продовженням», що в свою чергу безапеляційно долає доктринальний принцип подолання колізії правових норм, за яким наступний закон з того самого питання скасовує дію попереднього (попередніх). Таким чином, доводи апеляційної скарги, що відповідач-1, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня не мав правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування обмежень, а також відносно дії рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020, ніяким чином не спростовують висновку Верховного суду про неправомірність обмеження виплати позивачці суддівської винагороди та не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції. З урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 09 грудня 2021 року у цій справи, якою рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу голови Кропивницького апеляційного суду №10 від 29 квітня 2020 "Про оплату праці суддів" стосовно судді Кропивницького апеляційного суду [PERSON] залишено в силі, апеляційний суд надає оцінку рішенню суду першої інстанції від 05 травня 2022 року, яким розглянута позовна вимога щодо зобов`язання провести нарахування та виплату суддівської винагороди на підставі частини 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня календарного року становить 115 610 грн., та «щомісячної доплати за вислугу років в розмірі 70% посадового окладу як такій, стаж роботи якої становить понад 30 років з урахуванням утримання з цих сум передбачених законів податків та обов`язкових платежів при їх виплаті на період з 18 квітня 2020 року на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з урахуванням виплачених раніше сум». Щодо належного відповідача та ефективного способу захисту порушених прав. Так, колегія суддів звертає увагу, наказ голови Кропивницького апеляційного суду № 10 від 29.04.2020 в частині пункту 1 за своєю правовою природою не призначений і не мав на меті реалізувати вимоги частин першої, третьої статті 29 Закону № 294-ІХ (у редакції Закону № 553-ІХ, яка була чинна на час виникнення спірних відносин) у розумінні обмежити їм виплату суддівської винагороди десятьма прожитковими мінімумами з 18 квітня 2020 року й на весь період дії карантину (включно зі спірним періодом у цій справі). Норми частини першої, третьої статті 29 Закону № 294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ) є нормами зобов`язального характеру і якщо розглянути їх в такій площині, то для застосування обмежень, про які йде мова, не потрібно встановлювати певні факти, що мають юридичне значення (як, приміром, для встановлення доплати за вислугу років, для виплати якої потрібно встановити наявність необхідного стажу роботи). Реалізація вимог частин першої, третьої статті 29 Закону № 294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ) не вимагала від відповідача-1 (в обов`язковому порядку) окремого правозастосовного акта (як умови для «втілення» законодавчих обмежень при виплаті суддівської винагороди протягом дії карантинних обмежень). У такому сенсі Голова суду (як посадова особа, яка очолює Кропивницький апеляційний суд), видавши спірний наказ, не діяв неправомірно чи явно всупереч, не на підставі наданих йому повноважень, чим обмежив право позивача на суддівську винагороду. Участь Кропивницького апеляційного суду та Голови цього суду в окресленому законодавчому механізмі фінансового забезпечення суддів на рівні відповідного суду полягає у виконанні функцій розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня (у системі головного розпорядника). Відповідно до частин третьої, четвертої статті 148 Закону № 1402-VIII, Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА. Відповідно до статті 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону №1402-VIII у зіставленні з положеннями частини першої, пункту 1 частини другої, частини п`ятої статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України, колегія суддів дійшла вважає, що оскільки головним розпорядником бюджетних коштів, виділених, зокрема, на виплату суддівської винагороди (суддям місцевих і апеляційних судів) є відповдіач-2, який, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, то саме відповідач-2 як суб`єкт владних повноважень має б відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати судді у повному обсязі суддівської винагороди. Колегією суддів встановлено зі змісту довідки Кропивницького апеляційною суду від 05.05.2022 р. №09-06/13/2022, що несплачена сума суддівської винагороди позивачки за період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року включно становить в загальному розмірі 382324,40 грн. Зі змісту матеріалів також вбачається, що станом на час існування спірних правовідносин бюджетні асигнування Кропивницького апеляційного суду за КЕКВ 2110 «Оплата праці» мали дефіцит необхідного обсягу бюджетних асигнувань у розмірі 4 444 594 грн. Стосовно недостатнього обсягу бюджетних асигнувань Кропивницького апеляційною суду за КЕКВ 2110 «Оплата праці» відповідач-2 був обізнаний, адже розрахунки річною фонду обов`язкових виплат працівників апарату суду та суддівських винагород щомісяця направлялись відповідачу-2 в електронному вигляді. З цих підстав, оскільки згідно приписів статті 148 Закону № 1402-VIII саме відповідач-2 здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення відповідача-1, колегія суддів дійшла висновку, що саме дії відповідача-2 призвели до отримання позивачкою суддівської винагороди не у розмірі, визначеному статтею 135 Закону № 1402-VIII. Також, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи відповідача-2 про те, що зміни до кошторису Кропивницького апеляційною суду стосовно зменшення бюджетних асигнувань за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» відповідачем-2 у 2020 році не вносилися. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій відповідача-2 щодо виплати позивачці суддівської винагороди за період з 18.04.2020 до 27.08.2020 включно із застосуванням обмежень, передбачених статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік. Статтею 2 КАС України метою адміністративного судочинства визначено ефективний захист прав. Сам лише формальний розгляд справи і ухвалення рішення, яке завідомо не може захистити особу, не узгоджується з метою правосуддя. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Приписами ч.2 ст. 9 КАС України визначено, що Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Колегія суддів ураховує, що у віданні ДСА діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів", призначена саме для таких цілей. Як правильно встановлено судом першої інстанції, нарахування позивачу суддівської винагороди здійснювалося відповідачем у відповідності до вимог статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України №1402-VIII. Проте, виплата такої винагороди здійснювалась не у повному обсязі внаслідок обмежень, запроваджених законодавцем у статті 29 Закону України №294-ІХ. Відтак, апеляційний суд вважає, що з метою ефективного захисту прав позивачки в спірному випадку слід визнати протиправними дії відповідача-2 щодо виплати позивачці суддівської винагороди за період з 18.04.2020 до 27.08.2020 включно із застосуванням обмежень, передбачених статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік, а також стягнути з відповідача-2 на користь позивачки недоотриману суддівську винагороду за період 18.04.2020 до 27.08.2020 включно у розмірі 382324,40 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при виплаті. Колегія суддів звертає увагу, що особливості виконання судового рішення про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, не вказують на необхідність встановлення відповідного порядку виконання у самому судовому рішенні за умови, якщо жодний з учасників справи не просив про це суд. Аналогічний висновок вказано Верховним Судом у постанові від 05 травня 2022 року у справі 640/23038/20. Натомість, суд першої інстанції стягнути на користь позивачки недоотриману суддівську винагороду шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», фактично встановивши порядок примусового виконання судового рішення. Крім того, суд першої інстанції вирішив стягнути на користь позивачки недоотриману суддівську винагороду за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року, замість періоду з 18 квітня по 27 серпня 2020 року включно. Також, суд першої інстанції помилково вирішив визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу голови Кропивницького апеляційного суду №10 від 29 квітня 2020 "Про оплату праці суддів", стосовно судді Кропивницького апеляційного суду [PERSON] , оскільки ці позовні вимоги вже задоволені рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року, яке в цій частині залишено в силі постановою Верховного Суду від 09 грудня 2021 року. Відповідно до частин 1 - 4 \~ст. 317 КАС України \~судове рішення суду першої інстанції може бути змінено шляхом доповнення або зміни його мотивувальної та (або) резолютивної частини у разі: 1) неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З цих підстав, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги відповідача-2, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про часткове задоволення адміністративного позову в частині позовних вимог, направлених на новий розгляд.

Результат розгляду: partial