Рішення адміністративного суду від 2022-01-14 00:00:00+02

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила: а) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови [PERSON] , як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій, у проведенні розрахунку підвищення пенсії та невиплати їй підвищення пенсії у розмірі, передбаченому п. г ст. 77 Закону України Про пенсійне забезпечення із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком та у проведенні перерахунку стажу роботи у відповідності до ст. 58 Закону України Про пенсійне забезпечення; \~ \~\~б) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок підвищення пенсії в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно п. г ст.77 Закону України Про пенсійне забезпечення та перерахунок стажу роботи згідно ст. 58 Закону України Про пенсійне забезпечення зі змінами, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом реабілітованій, починаючи з 05.05.2018 року. Рішенням від 10 вересня 2021 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково. Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови [PERSON] у зарахуванні часу перебування на засланні у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудової пенсії. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у встановленому законом порядку зарахувати час перебування [PERSON] на засланні (спецпоселенні) в період з 05.08.1948 до 30.06.1958 у потрійному розмірі в загальний стаж для призначення пенсії за віком відповідно до ст.58 Закону України Про пенсійне забезпечення. Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови [PERSON] у проведенні розрахунку підвищення пенсії та невиплати їй підвищення пенсії, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій у розмірі, передбаченому пунктом г статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із розрахунку 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області \~здійснити [PERSON] розрахунок підвищення пенсії та провести виплату підвищення пенсії, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій у розмірі, передбаченому пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення, із розрахунку 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком з 10.06.2021 року. В решті позовних вимог відмовив. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо розміру призначеного підвищення пенсії та дати, з якої адміністративний позов задоволено. Так, визнавши позивача особою, що була репресована і в подальшому реабілітована, суд першої інстанції визначив право на підвищення пенсії як члену сім`ї репресованої, а згодом реабілітованої особи в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком. Проте відповідно до норм п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивач має право на підвищення пенсії на 50% від мінімальної пенсії за віком. Крім того, апелянт вказує на відсутність в мотивувальній частині рішення обґрунтування, чому саме з 10.06.2021 задоволено адміністративний позов. Адже ухвалою від 03.09.2021 суд задовольнив заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, чим визнав, що порушення прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду, почалося з часу, який вказаний у позовній вимозі, тобто з 05.05.2018, після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 13.03.2018, статтею 6 якого знято обмеження з переліку реабілітованих осіб, які, зокрема, мають право на підвищення пенсії в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком згідно зі ст. 47, пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та перерахунок стажу роботи згідно зі ст. 58 цього Закону. З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним проведення розрахунку підвищення пенсії та невиплати їй підвищення пенсії, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 25% від мінімальної пенсії за віком, починаючи з 10.06.2021, та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю. На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] з 06.12.1990 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивачу 30.09.2009 року видано посвідчення серії [NUMBER] , відповідно до якого у неї є право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" (а.с.5). 10 червня 2021 року [PERSON] звернулася до Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою щодо правильності пенсійного забезпечення. За результатами розгляду звернення листом від 30.06.2021 №8063-7432/К-52/8-1300/21 повідомлено про виплату підвищення позивачу, як члену сім`ї, котру було примусово переселено, в сумі 43,52 грн у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654, \~та неможливість зарахувати до страхового стажу період перебування на спец поселенні в Кемеровській області як члена сім`ї репресованого, а згодом реабілітованого (а.с. 7). Не погоджуючись з такою бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, позивач звернулася до суду з даним позовом. Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що позивач особисто була піддана такій формі репресій як заслання, була реабілітована на підставі ст.3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», а тому має право на пільги, передбачені ст.6 зазначеного Закону, а саме: на зарахування у потрійному розмірі до стажу роботи для призначення трудових пенсій час її перебування в засланні, а також право на підвищення пенсії як члена сім`ї репресованої, а згодом реабілітованої особи на 25% мінімальної пенсії за віком. Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1\~ ст. 308 КАС України\~ суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання зарахувати час перебування позивача на засланні (спецпоселенні) у потрійному розмірі в загальний стаж для призначення пенсії за віком сторонами не оскаржене, а тому в силу приписів ч.1\~ ст. 308 КАС України\~ колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в цій частині вирішення позовних вимог. Щодо позовних вимог про здійснення розрахунку та виплату підвищення пенсії як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій у розмірі, передбаченому п. «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком з 10.06.2021, колегія суддів зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (в редакції, чинній на час реабілітації позивача) необхідно вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 вказаного Закону. Відповідно до\~ ст. 1-2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17.04.1991 №962-XII, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон №962-XII), реабілітованими визнаються особи: які до 24.08.1991 були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24.08.1991 були здійснені репресії у формах, визначених\~ ст. 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24.08.1991 були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24.08.1991 були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22\~ ст. 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24.08.1991 за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених\~ ст. 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24.08.1991, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку. Частиною першою\~ ст. 4 Закону №962-XII\~ передбачено поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей. Згідно з п. 2.13 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до\~ Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого\~ постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1\~ за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення. Згідно з п. «г»\~ ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон №1788-XII), призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком. Відповідно до п. 6\~ Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон №1058-IV), до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із\~ Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Підпунктом 2 п. 4\~ постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008 №654, з наступними змінами та доповненнями (далі\~ постанова №654), установлено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 грн, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 грн. Згідно зі\~ ст. 8 Конституції України\~ в Україні визнається і діє принцип верховенства права,\~ Конституція\~ має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~ Конституції України\~ та повинні відповідати їй. Стаття 28 Закону №1058-IV\~ визначає розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом. Відповідно до вимог ч. 1\~ ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 №966-XIV, з наступними змінами та доповненнями, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком. Згідно із ч. 4\~ ст. 28 Закону №1058-IV\~ мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами першою - третьою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами\~ Закону №1788-XII, який має вищу юридичну силу, а не підпунктом 2 п. 4 постанови №654, зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону. Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом в постановах від 10.10.2018 у справі № 446/1549/16-а, від 27.11.2018 у справі № 446/1515/16-а та від 06.02.2019 у справі № 446/1848/16-а. Аналізуючи співвідношення підпункту 2 п.4 постанови №654 та п. «г»\~ ст. 77 Закону №1788-XII, суд виходить з пріоритетності застосування до спірних правовідносин положень згаданого Закону як нормативно-правового акта вищої юридичної сили. Як правильно встановив суд першої інстанції з довідки Інформаційного центру Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №4/5-10420-Т від 06.01.1992, позивач визнана реабілітованою \~та відповідно до посвідчення\~ має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». З огляду на вказане, суд дійшов вірного висновку, що позивач є особою, яка необґрунтовано зазнала політичні репресії і згодом була реабілітована, що надає їй право на підвищення призначеної пенсії відповідно до п. «г»\~ ст.77 Закону №1788-XII, проте на 50% мінімальної пенсії за віком, а не 25%, які призначаються особам членам сім`ї репресованої, а згодом реабілітованої особи. \~\~ Підвищення до пенсії, яке виплачується позивачу в обсягах, визначених постановою №654, звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить\~ Закону №1788-XII, який має вищу юридичну силу. Враховуючи викладене, колегія судів дійшла висновку про наявність у позивача права на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому п. «г»\~ ст. 77 Закону №1788-XII, із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком. \~ При цьому, апеляційний суд зазначає, що вказані права у позивача виникли 05.05.2018, після набрання чинності \~\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»\~ від 13.03.2018 №2325-VIII, яким знято обмеження з переліку реабілітованих осіб, які, зокрема мають право на підвищення в розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком згідно із п. «г»\~ ст. 77 Закону №1788-XII. Також суд першої інстанції, на підставі поданої позивачем заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовними вимогами з 05.05.2018, визнав поважними наведені позивачем причини пропуску такого строку та поновив строк звернення до суду (ухвала від 03.09.2021). Поряд з цим, ухвалою від 10 вересня 2021 року Львівський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу у розмірі, передбаченому п. «г»\~ ст. 77 Закону №1788-XII, із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком\~ не відповідає критерію правомірності, передбаченому п. 1 ч. 2\~ ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Як наслідок, обґрунтованою є і похідна вимога про спонукання до вчинення дій з 05.05.2018. Суд першої інстанції не звернув на вказані обставини належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог у цій частині. Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) \~України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. \~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до \~ч.1 ст. 317 КАС України \~підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову. За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити повністю.

Результат розгляду: granted