Рішення адміністративного суду від 2023-05-29 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, у якому просить: - визнати незаконним та скасувати Наказ ГУНП в Харківській області № 474 від 05.09.2022 про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області в частині застосування дисциплінарного стягнення відносно поліцейського взводу роти № 3 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого сержанта поліції [PERSON] , у вигляді звільнення зі служби; - визнати незаконним та скасувати Наказ ГУНП в Харківській області №420 о/с від 07.09.2022 про звільнення зі служби в поліції поліцейського взводу роти № 3 батальону № 1 полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого сержанта поліції [PERSON] ; - поновити на посаді поліцейського взводу роти №3 батальону №1 полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого сержанта поліції [PERSON] ; - стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 08.09.2022 наступного дня після звільнення) та по день поновлення на посаді. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 січня 2023 року по справі № 520/8194/22 у задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Головного управління Національної поліції України в Харківській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку - відмовлено. Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 січня 2023 року по справі № 520/8194/22 скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказує, що у висновку службового розслідування відповідач відтворив лише фактичні обставини кримінального правопорушення, який мітиться у письмовому повідомленні про підозру від 02.08.2022 стосовно позивача. Зауважує, що обставини, встановлені в рамках кримінальної справи не є належними доказами через відсутність набравшого законної сили вироку суду, яким позивача визнано винним у інкримінованому йому злочині. З огляду на це вказує на неповноту висновків акту службового розслідування та ненадання оцінки обставинам, що пом`якшують відповідальність позивача нагороди, статус учасника бойових дій, позитивні характеристики за місцем проживання, наявність сім`ї, справну сплату аліментів на дитину. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у ній. Відповідач не погодився з доводами апеляційної скарги та подав відзив на неї, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення. В обґрунтування доводів відзиву на апеляційну скаргу стверджує про Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги позивача з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що [PERSON] працював в органах внутрішніх справ з 2006 року, з 15.03.2021 на посаді поліцейського взводу роти № 3 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області. Позивачу було пред`явлена підозра у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України. На підставі наказу ГУНП в Харківській області № 963 від 09.08.2022, з метою повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин, що призвели до можливого порушення службової дисципліни з боку позивача, призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію. За результатами проведеного службового розслідування складено висновок від 05.09.2022. У ході службового розслідування було встановлено, 02.08.2022 працівниками другого слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у м. Полтава, в рамках кримінального провадження від 25.05.2022 № 62022170020000352 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України поліцейському кавалерійського взводу роти № 3 батальйону № 1 ППОП ГУНП в Харківській області старшому сержанту поліції [PERSON] . З метою повного та всебічного службового розслідування до ТУ ДБР, розташованого в м. Полтава було направлено запит від 12.08.2022 № 828/119-15-2022 про надання будь-якої інформації або матеріалів, що можуть свідчити про причетність старшого сержанта поліції [PERSON] до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення. Згідно з отриманою інформацією, слідчим ТУ ДБР здійснюється досудове розслідування від 23.05.2022 № 62022170020000352 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, щодо можливих неправомірних дій з боку поліцейського кавалерійського взводу роти № 3 батальйону №1 ППОП ГУНП в Харківській області старшого сержанта [PERSON] . Отже, Головне управління Національної поліції в Харківській області у своєму висновку за результатами службового розслідування встановило, що за результатами проведення службового розслідування встановлені факти скоєння поліцейським дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні ним вимог пункту 1 частини1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині недотримання Присяги поліцейського, пункту 2 частини1 статті 2 Закону України «Про Національну поліцію» в частині невжиття заходів до усунення адміністративного правопорушення, пункту 6 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушенні та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, в частині повідомлення найближчого органу поліції або на телефон служби «102» про виявлену ним подію(конфлікт), тому за вчинення дисциплінарного проступку до старшого сержанта поліції [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби поліції. З метою реалізації наказу ГУНП в Харківській області № 474 твід 05.09.2022 про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області до позивача застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби, Наказом ГУНП в Харківській області № 420 о/с від 07.09.2022 позивач звільнений зі служби в поліції. Не погоджуючись з висновками службового розслідування та ухваленим за його результатами наказом про звільнення, позивач звернувся до суду. Відмовляючи у задоволенні, позову суд першої інстанції погодився з висновками акту службового розслідування про допущення позивачем дисципліни та застосованим до нього дисциплінарним стягненням у вигляді звільнення зі служби. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII). Відповідно до приписів статті 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. Згідно з частиною 1 статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. У частині 1 статті 18 Закону № 580-VIII визначені обов`язки поліцейського зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини. Частиною 1 ст. 59 Закону № 580-VIII передбачено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських. Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування. Метою цих Правил є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції. Відповідно до статті 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки". Порядок складання Присяги працівника поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України. Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ (надалі - Дисциплінарний статут) визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Відповідно до положень ст.14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України. Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 893 від 07.11.2018 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 р. за № 1355/32807 (далі Порядок №893). Пунктом 1 розділу 2 Порядку №893 передбачено, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за на5гвмості достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Відповідно до п. 1 розділу 5 Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків. Приписами п.п.2 та 3 розділу 4 Порядку № 893 визначено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають стосунок до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України Про захист персональних даних, Про державну таємницю та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; брати участь у розгляді справи на відкритому засіданні дисциплінарної комісії; користуватися правничою допомогою, послугами представника. Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків. Згідно з п. 4 розділу V Порядку №893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку. На підставі п.1 Розділу VI Порядку №893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія. У разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення. Відповідно до п. 4 розділу 6 Порядку № 893 в описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України Про захист персональних даних), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення. Розв`язуючи цю справи, колегія суддів враховує, що обсяг і зміст вмотивованості рішення суб`єкта владних повноважень, без сумніву, залежить від конкретних обставин, що були предметом дослідження, але в будь-якому випадку у рішенні повинно відображатися те, чим саме Головн управління Національної поліції в Харківській області керувалася, оцінюючи наявність або відсутність обставин, що можуть зумовити втручання у право позивача на працю у спосіб притягнення позивача до відповідальності шляхом звільнення зі служби. При цьому вмотивованість рішення суб`єкта владних повноважень набуває виняткового значення за умови прийняття рішення про звільнення, зважаючи на правові наслідки такого рішення для особи. Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується принципом верховенства права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 6 КАС України. Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)). При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Колегія суддів зауважує, що рішення суб`єкту владних повноважень не може ґрунтуватися на непідтвердженій належним чином інформації, незалежно від джерела її походження. Отже, наведене вище вимагає від Головного управління Національної поліції в Харківській області належного обґрунтування звільнення позивача. Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що матеріали службового розслідування містять копії таких документів: доповідної записки від 03.08.2022 № 744/119-21/01-2022, наказу про призначення СР від 09.08.2022 № 963, рапорту про зміну голови дисциплінарної комісії від 17.08.2022 № 855/119-15-22, наказу про продовження СР від 22.08.2022 № 1032, супровідного листа від 12.08.2022 № 828/119-15-2022, довідки ППОП, запиту від 30.08.2022 № 928/119-15-2022, службової характеристики [PERSON] , рапорту про телефонну розмову про телефонну розмову від 17.08.2022 № 857/119-15-2022, пояснень: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , висновку службового розслідування від 05.09.2022, наказу про застосування дисциплінарного стягнення від 05.09.2022 № 474(т. 1 а.с. 31). Колегія суддів дослідивши зміст висновку встановила, що усі його доводи, у частині, що стосується позивача, зводяться до факту внесення відомостей до ЄРДР за ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України стосовно позивача та повідомлення йому про підозру у вчиненні цього злочину та неповідомлення про подію конфлікту. У висновку службового розслідування відповідач вказує, що 01.05.2022 позивач разом з старшим сержантом [PERSON] та сержантом [PERSON] у складі ГШР заступили на патрулювання Немишлянського району міста Харкова. Приблизно о 12:00 вказані поліцейські прибули за адресою перехрестя проспектів Героїв Харкова та Петра Григоренка у м. Харків, де на той момент відбувався конфлікт між [PERSON] , [PERSON] та водієм автомобіля DAEWOO SENS н.з. [NUMBER] щодо створення [PERSON] аварійної ситуації на дорозі під час руху. Під час конфлікту [PERSON] дістав мобільний телефон з метою проведення відео фіксації правопорушення, на що старший сержант поліції [PERSON] безпідставно наніс йому задньою частиною прикладу табельної зброї АКС-74У удар у лобну ділянку голови, чим спричинив тілесні ушкодження. Вказані обставини відомі відповідачеві лише з матеріалів відповідного кримінального провадження. Колегія суддів дослідивши матеріали службового розслідування встановила відсутність у них будь-яких фактичних даних, які вказують на те, що під час конфлікту, який мав місце 01.05.2022 о 12:00 за адресою перехрестя проспектів Героїв Харкова та Петра Григоренка у м. Харків між [PERSON] , [PERSON] та водієм автомобіля DAEWOO SENS н.з. [NUMBER] , будь-хто з вказаних учасники конфлікту допустив вчинення будь-якого правопорушення. Матеріали службового розслідування також не містять інформації про факти продовження конфлікту після прибуття поліцейських [PERSON] , [PERSON] [PERSON] .. Відповідно до приписів пункту 6 ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події. З огляду на це, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено, що у позивача виник обов`язок щодо повідомлення про вказаний конфлікт у порядку, передбаченому пунктом 6 ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, що виключає порушення з боку позивача у цій частині висновків службового розслідування. Одночасно колегія суддів враховує, що матеріали службового розслідування не містять письмових пояснень учасників конфлікту - [PERSON] , [PERSON] та невстановленого водія DAEWOO SENS н.з. [NUMBER] . При цьому, колегія суддів зазначає, що пояснення [PERSON] подані лише у телефонному режимі члену дисциплінарної комісії, проте прибути для подання відповідачеві письмових пояснень [PERSON] відмовився. Також матеріали службового розслідування не містять інших доказів, які вказують на спричинення з боку саме [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] . При цьому, колегія суддів зазначає, що разом із позовною заявою представником позивача надані пояснення [PERSON] та [PERSON] , які спростовують завдання [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] . Наявність повідомлення про підозру стосовно позивача до набрання законної сили вироком суду у справі про притягнення останнього до кримінальної відповідальності не зумовлює підстав вважати, що позивачем дійсно допущено відповідне кримінальне провадження, а сам факт повідомлення про підозру не є належною підставою вважати, що [PERSON] дійсно допущено порушення присяги. Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає висновки акту службового розслідування передчасними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Згідно з ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їх повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейські виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижуючи честь і гідність людини; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватись правил внутрішнього розпорядку. Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Приписами ст. 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції. Відповідно до частини 7 статті 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції. Згідно з частиною 8 статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. Відповідно до пункту 3 статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України щодо виконання дисциплінарних стягнень - дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу. Підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у статті 13 Дисциплінарного статуту є вчинення дисциплінарного проступку, тобто протиправних, винних дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні поліцейським службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Наказом Міністерства внутрішніх Перелічені у статті 13 Дисциплінарного статуту види дисциплінарних стягнень застосовуються виходячи із обставин і характеру проступку, особи поліцейського, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби, ступеня його вини. Звільнення зі служби в поліції є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни та є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Передумовою звільнення поліцейського за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, має бути грубе порушення службової дисципліни, встановлене внаслідок ретельного службового розслідування та підтверджене належним доказами. Отже, колегією суддів встановлено, що висновок службового розслідування не є належним чином вмотивованим, обґрунтованим, а є таким, що ґрунтується на неналежних доказах. Колегія суддів також зазначає, що в акті службового розслідування вказано на відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність позивача, відсутній аналіз попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби, винність дій належними та допустимими доказами не підтверджена. Так відповідачем, при складанні службової характеристики [PERSON] не враховані службові характеристики позивача надані командиром ППОП ГУНП в Харківській області Щебетуном С., зокрема щодо належного виконання обов`язків служби у поліції, участі в АТО, перебування на робочому місці з моменту початку агресії рф в Україні, безпосередньої участі у відбитті нападів загарбників, евакуації мирного населення з зони бойових дій тощо (а.с. 72-73, 41). Враховуючи викладене колегія суддів вважає висновки про вчинення дисциплінарного проступку, яке виразилося в невиконанні вимог пункту 1 частини1 статті 18 Закону України «Про національну поліцію» в частині недотримання присяги поліцейського, пункту 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про національну поліцію» в частині невжиття заходів до усунення адміністративного правопорушення, пункту 6 ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019р. № 100, п. 1, 2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, п. 1, 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передчасними та таким, що не підтверджені належними та допустимими доказами. З огляду на вказане, колегія суддів вважає наявними підстави для скасування наказів ГУНП в Харківській області № 474 від 05.09.2022 про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області в частині застосування дисциплінарного стягнення стосовно поліцейського взводу роти № 3 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого сержанта поліції [PERSON] , у вигляді звільнення зі служби та № 420 о/с від 07.09.2022 про звільнення зі служби в поліції поліцейського взводу роти № 3 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого сержанта поліції [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи протиправність наказу про звільнення позивача з посади, колегія суддів вважає наявними підстави для поновлення позивача на посаді поліцейського взводу роти №3 батальйону №1 полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого сержанта поліції. Стосовно позовних вимог позивача про нарахування та виплату Головним управлінням Національної поліції в Харківській області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.09.2022 по час прийняття рішення по справі, колегія суддів зазначає таке. Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає судовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відтак, з огляду на висновки суду у цій справі вимушений прогул було допущено позивачем у період з 08.09.2022 по 29.05.2023, що складає 263 календарних дні. Обрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється колегією суддів на підставі приписів Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України № 100 від 8 лютого 1995 р. З довідки про доходи позивача, виданої ГУ НП у Харківській області від 16.11.2022 № 464 колегією суддів встановлено, що грошове забезпечення позивача липень 2022 року та серпень 2022 року складало 23855,08 грн (12245,99 грн + 11609,09 грн). Середньоденне грошове забезпечення позивача склало 397,58 грн (26855,08 грн / 60 фактично відпрацьованих днів (31 у липні 2022 року та 29 у серпні 2022 року)). Отже, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 08.09.2022 по 29.05.2023 у розмірі 104563,54 грн (263 календарних дні * середньоденну заробітну плату у розмірі 397,58 грн) з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає. Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення. За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги є обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Таким чином, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року по справі № 520/8194/22 підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав, визначених ч. 1 ст. 317 КАС України.

Результат розгляду: granted