Рішення адміністративного суду від 2023-05-18 00:00:00+03

У грудні 2022 року Головне управління ДПС у Волинській області (далі Головне управління) звернулося до суду із позовом до [PERSON] в якому просило стягнути з відповідача в дохід держави податковий борг в сумі 83467,12 грн. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 1 березня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] податковий борг в сумі 3662,02 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, в частині відмовлених позовних вимог, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В доводах апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції дано невірне тлумачення нормі статті 129 Податкового кодексу України (далі ПК) в частині визначення початку строку нарахування пені та закінчення такого строку. Зазначає, що для стягнення до суду у розрахунку врахована пеня за період з 27.04.2017 по 05.08.2021 на суму 74628,38 грн. Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що податковий борг на суму 3662,02 грн підлягає стягненню. Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В щодо задоволених позовних вимог, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення. В частині відмовлених позовних вимог, цей суд вказав, що у позивача були підстави для нарахування пені на суму грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки за період з 27.01.2014 протягом 1095 днів, тобто до 25.01.2017, а подальше нарахування пені є незаконним. Такі висновки суду першої інстанції є не зовсім вірними, з таких міркувань. Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що [PERSON] з 12.10.1997 по 14.07.2014 була зареєстрована як фізична особа-підприємець (далі ФОП), що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.84). У зв`язку з несплатою у встановлені строки узгоджених податкових зобов`язань за відповідачем рахується заборгованість станом на 21.11.2022 у сумі 83467,12 грн, яка відповідно до норм підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК (а.с.5). Станом на час судового розгляду справи, Головним управлінням до суду першої інстанції подано довідку про наявність заборгованості по платежу до бюджету станом на 16.01.2023 становить 78290,40 грн по податку на додану вартість (далі ПДВ), де основний платіж 0 грн, штрафна санкція 3662,02 грн та пеня 74628,38 грн (а.с.93). Спірним в межах апеляційного розгляду справи є нарахування та стягнення пені у сумі 74628,38 грн. З матеріалів справи видно, що нарахування пені здійснювалось на борг минулих років у зв`язку з несвоєчасною сплатою грошового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 20.10.2010 № 0007561701/2/503 про визначення податкового зобов`язання з ПДВ \~на суму 74700 грн, податковий борг за яким був стягнутий на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2014 року у справі № 803/440/14, що набрало законної сили 24.03.2014 та остаточно погашений 04.08.2021 (а.с.77-83). Згідно позиції Головного управління для стягнення до суду у розрахунку врахована пеня за період з 27.04.2017 по 05.08.2021. З врахуванням вимог статті 102 ПК несплачена пеня за період з 22.07.2015 по 23.03.2017 у сумі 2596,32 грн у розрахунок заборгованості не подавалась. Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту14.1 статті 14 ПК грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня. Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України. Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до підпункту 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 ПК штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з осіб, що вчинили податкове правопорушення або порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Пунктом 57.3 статті 57 ПК визначено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. Пунктом 102.1 статті 102 ПК передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. Відповідно до пункту 102.4 статті 102 ПК у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним. Системний аналіз зазначених норм дозволяє зробити висновок про те, що ПК встановлено граничний строк для визначення контролюючим органом розміру податкового боргу, який починається за наслідком прийняття рішення податкового органу або самостійного декларування боржником податкових зобов`язань, та не може перевищувати 1095 календарних днів з моменту самостійного декларування податкових зобов`язань або прийняття відповідного рішення про нарахування податкового боргу контролюючим органом, по закінченню яких він уже не може вживати заходів до стягнення податкової заборгованості у будь-якому порядку (судовому чи позасудовому). Поряд з тим абзацом одинадцятим пункту 52-2 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу. Відтак строк давності заявлення до стягнення з боржника податкового боргу, який складає 1095 календарних днів був зупинений 18.03.2020. Відповідно до підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК (у редакції, чинній на час нарахування пені) нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); Відповідно до підпункту 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 ПК нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань. Граматичний (лексичний) і логічний аналізи підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК у редакції, чинній з 01.01.2017 (яка чинна і на час нарахування пені відповідачу) дають підстави для висновку, що законодавець пов`язує момент початку нарахування пені із закінченням граничного строку сплати податкового зобов`язання, визначеного ПК. Строк сплати податкового зобов`язання, на відміну від грошового зобов`язання, становить 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, період нарахування пені охоплює увесь час заниження податкового зобов`язання, в тому числі і період адміністративного та/або судового оскарження. Інше тлумачення вказаної норми позбавляє логічного змісту наведеного у ній в дужках словосполучення «у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження», яке, фактично, і вказує на те, що цей темпоральний проміжок є частиною іншого (більшого) періоду, ніж після узгодження грошових зобов`язань, визначених податковим повідомленням-рішенням. За змістом норм ПК узгодження грошових зобов`язань відбувається із закінченням процедури адміністративного та/або судового оскарження. На обґрунтованість такого висновку вказує і системний аналіз пункту 129.2 статті 129 ПК, оскільки предметом регулювання всієї цієї норми є скасування пені, нарахованої за період заниження грошового зобов`язання (його частини), у випадку, коли за наслідками адміністративного або судового оскарження скасовано нараховане грошове зобов`язання (його частина). Є підстави вважати, що якби законодавство не передбачало, що пеня має нараховуватися за весь період заниження податкового зобов`язання, виявленого контролюючим органом та донарахованого податковим повідомленням-рішенням (що і обумовило кваліфікацію такої суми як «грошове зобов`язання»), то і сенсу її скасовувати повністю або в частині у разі скасування самого податкового повідомлення-рішення повністю або в частині не було б. При цьому слід зазначити, що пеня на підставі пункту 129.1 статті 129 ПК нараховується в обов`язковому порядку в силу вимог ПК, і не обумовлюється прийняттям контролюючим органом жодних додаткових рішень. Однак, момент виникнення обов`язку платника податків з її сплати нерозривно пов`язаний з моментом виникнення обов`язку зі сплати визначеного контролюючим органом грошового зобов`язання (зокрема його узгодження), розмір якого і є базою для розрахунку пені. Отже, з урахуванням вимог пункту 129.2 статті 129 ПК у разі залишення без змін частини нарахованого контролюючим органом грошового зобов`язання (його частини) у порядку судового оскарження, пеня, нарахована за несплату такого, відображається в ІКП платника податку та підлягає сплаті за весь період заниження такого зобов`язання, в тому числі і за період адміністративного та/або судового оскарження. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 27 вересня 2022 року у справі №380/7694/20. Як видно з інтегрованої картки платника податків пеня за несвоєчасну сплату боргу минулих періодів, який виник на підставі ППР та Рішення суду нараховувалась позивачем починаючи з 27.04.2017 за весь період заниження такого зобов`язання до моменту повного погашення відповідного зобов`язання 04.08.2021 та становила 74628,38 грн Разом з тим, Законом України від 17.03.2020 №533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-2019)» (набрав чинності 18.03.2020 підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК доповнено пунктом 52-1. Згідно з абзацом одинадцятим пункту 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню. З огляду на те, що станом на 04.08.2021 (постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 16.06.2021 №611) дія карантину не завершена відповідачем необґрунтовано обчислена та застосована пеня у період з 01.03.2020 по 05.08.2021. Вказані висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із позицією Верховного Суду щодо подібної категорії справ, яка викладена у постановах від 10 серпня 2021 року у справі №520/18407/2020, 28 жовтня 2022 року у справі № 200/5487/21. Таким чином, пеня що підлягає стягненню з відповідача у якості податкового боргу яка нарахована з 27.04.2017 по 25.03.2020 становить 7145,28 грн. В розглядуваній апеляційній скарзі Головне управління не спростувало та не навело жодних доводів того, що спірна сума пені нараховувалась відповідачу із застосуванням норми пункту 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК. А суд першої інстанції, враховуючи вище викладені норми статті 129 ПК дійшов помилкового висновку, що нарахування пені мало здійснюватися з 27.01.2014 до 25.01.2017, тобто протягом 1095 днів. Зважаючи на те, що судом першої інстанції стягнуто з [PERSON] податковий борг в сумі 3662,02 грн і рішення суду у відповідній частині не оскаржувалось, на підставі обставин, що встановлені вище, з відповідача слід стягнути податковий борг у сумі 10807,30 грн (3662,02 грн + 7145,28 грн). Відповідно до частини четвертої статті 317 КАС зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Результат розгляду: partial