Рішення адміністративного суду від 2022-08-15 00:00:00+03

Позивач звернулася в суд з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Хмельницькій області щодо нездійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди судді, який займає відповідну посаду, та зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області здійснити [PERSON] - судді у відставці, що має суддівський стаж 31 рік 8 місяців, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання із розрахунку 90% суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді в Хмельницькому апеляційному суді, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови у зарахуванні [PERSON] до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті ім.Івана Франка. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати [PERSON] до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті ім. Івана Франка та здійснити з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням раніше виплачених сум). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що статтею 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 (далі Закон №1402-VIII) (із внесеними змінами і доповненнями) встановлено перелік посад, робота на яких зараховується до стажу роботи на посаді судді, а саме: суддів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення судді на посаду. Вказує, що зазначеним переліком не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання. Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк. Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного. З урахуванням положень ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції надає правову оцінку висновкам суду першої інстанції в частині позовних вимог, які задоволенні. Із матеріалів справи слідує, що Позивач є суддею у відставці та отримувала з 24.09.2016 (після відрахування з штату апеляційного суду) щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % суддівської винагороди. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.12.2020 по справі №560/5627/20, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.06.2021, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] з 19.02.2020 у відповідності до вимог Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI. У цьому рішенні суд дійшов висновку, що з 19 лютого 2020 року судді, які вийшли у відставку, мають право на розрахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі положень\~ Закону України №1402-VIII. На виконання вказаного рішення суду, ГУ ПФУ у Хмельницькій області проведено позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 68%, про що повідомлено листом від 27.08.2021. В листі також вказано, що в суму суддівської винагороди не враховано доплату за вислугу років у розмірі 80% посадового окладу (враховуючи висновки мотивувальної частини рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.12.2020 по справі №560/5627/20). Розрахунок щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020: 115610,00 грн (посадовий оклад) + 5780,50 грн (доплата за перебування на адміністративній посаді, 5%) + 11561,00 грн (доплата за роботу що передбачає доступ до державної таємниці, 10%)= 132951,50 грн (суддівська винагорода) х 68% = 90407,02 грн. Листом від 25.11.2021 №11246-10137/Д/1-03/8-2200/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у відповідь на заяву позивача, повідомило, що за даними трудової книжки та розрахунку суддівського стажу роботи судді стаж позивача, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, складає 29 років 2 місяці 29 днів. На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.12.2020 головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 на підставі довідки від 11.03.2020 №01-17/89/2020 в розмірі 68% суддівської винагороди (50% - за 20 років + 18% - за 9 років (9 років х 2%)). Підстави для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди відсутні. Також вказано, що відсутні підстави для збільшення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за інші періоди роботи (навчання), крім за період роботи безпосередньо на посаді судді. Водночас, наведено розрахунок щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020: 115610 грн. (посадовий оклад) + 92488,00 грн (доплата за вислугу років) + 5780,50 грн. (доплата за перебування на адміністративній посаді, 5%) + 11561,00 грн. (доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, 10%) = 225439,50 грн (суддівська винагорода) х 68% = 153298,86 грн. Такий розрахунок щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020 підтверджується і рішенням відповідача від 30.08.2021. Також судом встановлено, що згідно копії диплому ЖВ-1 №094237 позивач навчалась у Львівському ордена Леніна державному університеті ім.Івана Франка. Вказана інформація також підтверджена листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.02.2022 №2200-0304-7/11906, у якому також вказано, що такий період навчання становив з 01.09.1976 по 25.06.1981. Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Правовідносини, пов`язані з виходом судді у відставку та призначенням йому щомісячного довічного грошового утримання, регулюються Законом №1402-VIІІ. Згідно ч.1 ст.137 Закону №1402-VIІІ, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. На підставі положень абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Таким чином, за змістом наведеної вище норми, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. На момент виходу позивача у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010 (далі - Закон №2453-VІ). Згідно ст.131 Закону №2453-VІ, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби. Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VІ, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. До набрання чинності Закону №2453-VІ зазначені правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» №2862-ХІ від 15.12.1992 (далі - Закон №2862-ХІ). Відповідно до ч.1 ст.43 Закону №2862-ХІІ, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. На час набрання чинності Законом №2453-VІ діяла постанова Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», відповідно до абз.2 п.31 якої (діяла одночасно із Законом №2862-ХІІ та втратила чинність 01.01.2012), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України №545 від 11.06.2008, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби. Відповідно до статті 1 Указу Президента України №584/95 від 10.07.1995 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби. Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що законодавством, яке підлягає застосуванню для обрахунку стажу позивача на посаді судді, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, було передбачено зарахування до стажу судді половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів. Таким чином, підлягає зарахуванню до стажу позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, оскільки умова стосовно роботи на посаді судді не менше як 10 років дотримана (позивач працювала суддею з 22.06.1987 року до 23.09.2016).\~\~ Отже, колегія суддів вважає дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови у зарахуванні [PERSON] до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті ім.Івана Франка протиправними. Як наслідок, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність зобов`язання відповідача зарахувати [PERSON] до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті ім. Івана Франка та здійснити з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням раніше виплачених сум). Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника. Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001). Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Результат розгляду: denied