Рішення адміністративного суду від 2022-01-11 00:00:00+02

фізична особа-підприємець [PERSON] звернулась з позовом до суду, в якому просила: - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.03.2016 № 0008911304; - зобов`язати Луцьку ОДПІ надати ГУ ДКСУ у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на її користь 407382,00 грн бюджетного відшкодування з податку на додану вартість; стягнути з Державного бюджету України суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 407382,00 грн. Обґрунтовує позов тим, що не погоджується із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням та висновками контролюючого органу, викладеними в акті перевірки. Оскільки, відповідач неправильно трактує норми податкового законодавства, пов`язані з придбанням, державною реєстрацією та використанням в господарській діяльності фізичної особи-підприємця транспортних засобів. Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління ДПС у Волинській області подати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на \~користь [PERSON] 407382,00 грн бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та стягнення з Державного бюджету України суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 407382,00 грн, у зв`язку з відмовою позивачки від позову в цій частині. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 1 червня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 24 березня 2016 року № 0008911304. Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що судом першої інстанції не враховано, що до податкового кредиту приватного підприємця можливе включення податку на додану вартість по транспортним засобам, зареєстрованих лише на суб`єкта господарювання за умови використання їх в оподаткованих операціях. У ході проведення перевірки СПД [PERSON] не було надано документального підтвердження використання транспортних засобів в операціях, що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість. Крім того, суд першої інстанції не дав правової оцінки тому, що відповідно до ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, до яких належать вантажні автомобілі. Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце. Позивачка та представник відповідача подали до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з складними погодними умовами. Крім того, [PERSON] також зазначила про зайнятість представника позивача в інших судових процесах. Суд апеляційної інстанції, протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотань сторін про відкладення розгляду справи, оскільки повідомлені ними причини неявки судом визнано неповажними. У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів. Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність висновків податкового органу щодо завищення позивачкою суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у податковій декларації за грудень 2015 року на суму ПДВ 407 382,00 грн. Судом апеляційної інстанції встановлено, що в період з 9 березня 2016 року по 14 березня 2016 року податковим органом проведена позапланова виїзна документальна перевірка правомірності нарахування фізичною особою-підприємцем [PERSON] сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за грудень 2015 року, що виникла за рахунок від`ємного значення ПДВ, що декларувалося у грудні 2015 року. За результатами перевірки складено акт від 14 березня 2016 року № 907/13-04/ [NUMBER] , висновками якого контролюючим органом встановлено порушення підприємцем [PERSON] підпункту «а» пункту\~ 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, пунктів\~ 200.1,\~ 200.4 «б» статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за грудень 2015 року на суму 407 382 грн. На підставі акта перевірки податковим органом 24 березня 2016 року винесено податкове повідомлення-рішення № 0008911304, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2015 року на 407 382,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 203 691,00 грн. З акта перевірки вбачається, що висновки податкового органу про завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ за грудень 2015 року на суму 407 382,00 грн ґрунтуються на тому, що у податковій звітності з ПДВ за вказаний період у податкових зобов`язаннях не відображено суму ПДВ 407 382,00 грн за наслідками операцій з придбання автотранспортних засобів, що зареєстровані на фізичну особу, а не на суб`єкта господарювання. Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що до податкового кредиту декларації з ПДВ за грудень 2015 року позивачем включено суми ПДВ, сплачені при ввезенні транспортних засобів на митну територію України за наступними\~ ВМД: - № 205070000/2015/028839 від 18 грудня 2015 року, за якою імпортовано тягач сідельний б/в марки «DAF» (модель FT XF 105.41) та сплачено ПДВ митним органам в сумі 58 564,87 грн; - № 205070000/2015/028917 від 18 грудня 2015 року, за якою імпортовано напівпричіп тентовий штора 3-х основний б/в марки «SCHMITZ» (модель SCS 24/L-13 та сплачено ПДВ митним органам в сумі 19 653,08 грн; - № 205070000/2015/027577 від 10 грудня 2015 року, за якою імпортовано тягач сідельний б/в марки «RENAULT» (модель PREMIYM DXI1 1-430 EEV) та сплачено ПДВ митним органам в сумі 132 510,96 грн; - № 205070000/2015/027616 від 10 грудня 2015 року, за якою імпортовано напівпричіп тентовий штора 3-х основний б/в марки «Krone» (модель SDP27) та сплачено ПДВ митним органам в сумі 22 116,49 грн; - № 205070000/2015/028835 від 18 грудня 2015 року, за якою імпортовано тягач сідельний б/в марки «RENAULT» (модель PREMIYM DXI1 1-430 EEV) та сплачено ПДВ митним органам в сумі 134 699,21грн; - № 205070000/2015/029047 від 21 грудня 2015 року, за якою імпортовано напівпричіп тентовий штора 3-х основний б/в марки «KOGEL» (модель SN 24) та сплачено ПДВ митним органам в сумі 39 837,71 грн. Позивачем, як фізичною особою проведено державну реєстрацію придбаних транспортних засобів в органах ДАІ, про що видані відповідні свідоцтва, відповідно до яких власником транспортних засобів є [PERSON] . Факт придбання зазначених транспортних засобів та сума ПДВ, сплачена митним органам, сторонами не заперечується. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне. Порядок формування податкового кредиту як юридичними особами, так і фізичними особами, зареєстрованими платками ПДВ, врегульований нормами\~ \~\~статті 198 Податкового кодексу України\~ \~\~(далі -\~ \~\~ПК України). Згідно з п.\~ \~\~198.1\~ \~\~ст.\~ \~\~198 ПК України\~ \~\~до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Так, пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. При цьому, норми Податкового кодексу України, для юридичних осіб чи фізичних осіб - підприємців, які є платниками ПДВ, не передбачають будь-яких відмінностей при визначенні сум ПДВ, що підлягають включенню до податкового кредиту такого платника податку та бюджетному відшкодуванню. З аналізу наведених правових положень, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право на податковий кредит у фізичної особи - підприємця, зареєстрованого платником ПДВ, по операції з придбання транспортних засобів, інших основних засобів виникає у разі, якщо такі транспортні засоби придбаваються для використання у межах господарської діяльності в оподатковуваних операціях, та за наявності належного документального підтвердження такого придбання. У подальшому таке використання повинне підтверджуватися документально. Однак, якщо товари/необоротні активи починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника ПДВ (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 ПК України), фізична особа - підприємець зобов`язаний нарахувати зобов`язання за такими активами. Щодо покликання податкового органу про те, що використання приватним підприємцем в оподатковуваних операціях автотранспортного засобу, можливе лише по транспортним засобам, зареєстрованих на суб`єкта господарювання, а не на приватну особу, суд апеляційної інстанції зауважує наступне. Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 затверджено Порядок державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Порядок 1388). Цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Відповідно до пункту 6 Порядку № 1388 транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами. З аналізу наведених правових положень, суд апеляційної інстанції зазначає, що транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами. А неможливість державної реєстрації транспортних засобів за фізичними особами-підприємцями не позбавляє права таких осіб на податковий кредит за операціями з придбання транспортних засобів, якщо були дотримані умови його формування, визначені статтею 198 Податкового кодексу України. \~ Крім того, у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 17.12.2018 у справі № 810/1726/16 (касаційне провадження К/9901/31620/18) викладено правовий висновок, про те що, оскільки відповідно до пункту 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого\~ постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388\~ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено реєстрацію транспортних засобів лише за юридичними або фізичними особами, тому у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів не може зазначатися як їх власник фізична особа-підприємець. Такі правові позиції Верховного Суду викладені і в постановах від 12 лютого 2019 року у справі № 807/1380/16 та від 27 лютого 2020 року у справі № 807/2235/15. Підпунктом 189.1 статті 189 ПК України визначено, що у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання. Згідно з абзацом «а» пункту 198.5 статті 198 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1статті189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України. Так, визначальним фактором для формування податкового кредиту суб`єктами господарювання - фізичними особами, зареєстрованими платниками податку на додану вартість, при ввезенні на митну територію України основних засобів є, як і для платників податку на додану вартість - юридичних осіб, взяття на облік такого майна в якості основних фондів та використання таких засобів в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності за наявності належного документального оформлення, підтвердження відповідних витрат та відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку. При цьому слід звернути увагу, що відповідно до частини першої статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Це положення однаково відноситься до прав і до обов`язків фізичної особи-підприємця, в тому числі до обов`язку ведення відповідного бухгалтерського обліку. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 16.10.2020 у справі № 803/1276/16, від 17 грудня 2018 року у справі № 810/1726/16. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Під час проведення перевірки ФОП [PERSON] , контролюючим органом встановлено факт придбання позивачкою в грудні 2015 року сідельних тягачів та напівпричипів тентованих на загальну суму 2444293,92 грн (в т.ч. ПДВ 407382 грн). А також, як вбачається з акту перевірки від 14.03.2016, надано податковому органу копії документів, які підтверджують цей факт: ВМД, CMR, сертифікати відповідності, свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів (а. с. 11-12 т. 1), що не заперечується сторонами. Досліджуючи обставини справи в контексті напрямків використання позивачкою придбаних транспортних засобів у межах власної господарської діяльності, судом апеляційної інстанції встановлено, що фактичним видом діяльності [PERSON] є: вантажний автомобільний транспорт, КВЕД_49.41 і позивачка зареєстрована у встановленому законом порядку платником податку на додану вартість. Однак, позивачем, ні в ході проведення перевірки, ні до суду не було надано документальних підтверджень (договори перевезення, заявки на надання послуг перевезення цими транспортними засобами, платіжних доручень та ін. документів, які підтверджують оплату ФОП [PERSON] послуг перевезення, шляхових листів, ТТН, наказів на відрядження, авансових звітів та ін.) використання придбаних транспортних засобів в господарських операціях, що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість. Також, відсутні акти введення в експлуатацію основних засобів (придбаних транспортних засобів), накази про введення в експлуатацію основних засобів - тягача сідельного б/в марки «DAF» (модель FT XF 105.41), напівпричепів тентових марки «SCHMITZ» (модель SCS 24/L-13) та марки «KOGEL» (модель SN 24), тягача сідельного б/в марки «RENAULT» (модель PREMIYM DXI1 1-430 EEV). Щодо наказів та актів введення в експлуатацію основних засобів сідлових тягачів та напівпричепів, які позивачкою подані до суду першої інстанції, то такі датовані 30.12.2014 та не стосуються транспортних засобів, які придбані [PERSON] в грудні 2015 року (а.с.233-238 т. 1). \~\~ Щодо висновку експерта Петренко Г.А. від 14.04.2020, складеного за результатами проведення судово-економічної експертизи, які позивачкою подані в суді першої інстанції, то такий не є належним доказом у справі, оскільки такий надавався за даними Акта перевірки ГУ ДФС у Волинській області № 26170/13-04/2820510269 від 11 грудня 2018 року з питань завищення ФОП [PERSON] суми витрат, пов`язаних з отриманням нею доходу за період з 01.01.2016 по 31.12.2017. Отже, позивачем не були дотримані визначені ПК України умови формування податкового кредиту за операцією з придбанням транспортного засобу. З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм податкового законодавства України (на момент виникнення спірних відносин), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачка неправомірно у податковій декларації з податку на додану вартість за грудень 2015 року у складі податкового кредиту відобразила ПДВ на суму 407382,00 грн, яка сформована за наслідками операції з придбання вищенаведених транспортних засобів, які в подальшому були зареєстровані на фізичну особу [PERSON] . Оскільки такі не відображені у бухгалтерському обліку підприємця, не взяті на облік майна в якості основних фондів, відсутні документальні підтвердження використання цих засобів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивачки. Відтак, встановлення відповідачем завищення позивачем суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за грудень 2015 року на суму 407382,00 грн є обґрунтованим, а тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.03.2016 № 0008911304 задоволенню не підлягає. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову в задоволенні позову.

Результат розгляду: denied