Рішення адміністративного суду від 2022-04-07 00:00:00+03

У березні 2021 року [PERSON] (далі Позивач, [PERSON] ) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (далі Відповідач-1, ТУ ДСА України в Одеській області), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (далі Третя особа, ГУ ДКС України в Одеській області) в якому просила суд: - визнати протиправними дії ТУ ДСА України в Одеській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; - зобов`язати ТУ ДСА України в Одеській області провести перерахунок суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити недоотриману частину. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що працює на посаді судді Київського районного суду м. Одеси, однак, суддівську винагороду їй за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року нараховано та виплачено на підставі ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», а не на підставі ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що призвело до зменшення її розміру і, відповідно, порушення її прав та гарантій. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року залучено до участі у справі № 420/3375/21 як другого Відповідача Державну судову адміністрацію України (далі Відповідач-2, ДСА України) (а.с. 53-55). Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково: - стягнуто з ТУ ДСА України в Одеській області на користь [PERSON] недоплачену суддівську винагороду у сумі 182149,67 грн. за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року; - зобов`язано ДСА України здійснити фінансування ТУ ДСА України в Одеській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати [PERSON] недоплаченої суддівської винагороди у сумі 182149,67 грн. за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року; - в решті позову відмовлено. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ТУ ДСА України в Одеській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає оскаржуване рішення таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтовування апеляційної скарги зазначено, що у період з 18.04.2020 року до 28.08.2020 року положення ч.ч. 1 та 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону № 553-ІХ) були чинними і на підставі яких здійснювалось нарахування та виплата [PERSON] суддівської винагороди із застосуванням обмежування її максимальним розміром у сумі 47 230 грн на місяць.Зазначене питання було предметом розгляду Ради суддів України під час засідання, що відбулося 24.04.2020 року, за результатами якого прийнято відповідне рішення від 24.04.2020 року \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 22, відповідно до якого обмеження, встановлені Законом № 553-ІХ, слід застосовувати виключно до частини суддівської винагороди, заробітної плати, грошового забезпечення, розрахованих, починаючи з 18 квітня 2020 року, пропорційно до кількості відпрацьованих у місяці робочих днів, виходячи з фактично відпрацьованого часу з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу та інших надбавок і доплат). Також, апелянт зазначає, що виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється у порядку черговості відповідно до вимог чинного законодавства України Державною судовою адміністрацією України за рахунок коштів бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період, а тому враховуючи, що територіальне управління не є головним розпорядником коштів і як бюджетній установі йому не виділялися кошти на виконання рішення суду, територіальне управління не є належним відповідачем за вимогою про нарахування та виплати [PERSON] суддівської винагороди з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року в повному обсязі згідно ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» без застосування обмежень, встановлених ст. 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», відповідно до розміру суддівського окладу. [PERSON] надала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне. Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] обіймає посаду судді Київського районного суду м. Одеси згідно наказу голови Київського районного суду м. Одеси від 30.10.2009 року № 166-ос «Про обрання безстроково на посаду судді [PERSON] » (а.с. 17). У період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області нарахувало та виплачувало [PERSON] суддівську винагороду за цей період із обмеженням 10 розмірами мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року відповідно ст. 29 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 року \~\~\~\~№ 553-ІХ, що підтверджується довідкою ТУ ДСА України в Одеській області № 5-1040/21 від 02.03.21 року про нараховану та виплачену суддівську винагороду за період з 01.01.2020 року - 31.08.2020 року судді Київського районного суду м. Одеси Гниличенко М.В. (а.с. 19). Не погоджуючись з діями ТУ ДСА України в Одеській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» [PERSON] звернулася до суду із даним позовом. Розглянувши справу по суті суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди ТУ ДСА України в Одеській області мало керуватися виключно Законом України «Про судоустрій і статус суддів», а не застосувати вимоги ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», що прямо суперечить ст. 130 Конституції України, тому [PERSON] має право на отримання суддівської винагороди у спірний період у розмірі, встановленого Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Однак, позовні вимоги задовольнив частково, в інший ніж заявлено Позивачем спосіб, з огляду на те, що права та інтереси [PERSON] будуть захищені, якщо з ТУ ДСА України в Одеській області буде стягнуто на її користь недоплачену суддівську винагороду в сумі 182 149, 67 грн. за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року, а ДСА України має бути зобов`язано здійснити фінансування ТУ ДСА України в Одеській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати [PERSON] недоплаченої суддівської винагороди в сумі 182 149, 67 грн. за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року, виходячи з приписів частини 4 статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» стосовно того, що функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України, а також частини 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», приписів частини 2 статті 9, частини 2 статті 245 КАС України. При цьому судом першої інстанції застосовано правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 24.09.2020 року по справі № 280/788/19. Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 130 Конституції України передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. № 1402-VIII. Як визначено ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, що повністю узгоджується з приписами частини 2 статті 130 Конституції України. Зазначені конституційні запобіжники мають на меті унеможливлення свавільного встановлення або зміни законодавцем розміру винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу через інші законодавчі акти. Частиною2 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Базовий посадовий оклад судді місцевого суду визначений в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (п. 1 ч. 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Частиною 9 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів`встановлено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків. Отже, з огляду на приписи частини 2 статті 130 Конституції України та частини 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», розмір суддівської винагороди, зокрема і граничний розмір останньої, можуть визначатись виключно Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Натомість, 12 березня 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину. 18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553- IX, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29 такого змісту: «Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки. Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України. Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)». Як визначено ч.ч. 1, 2, 3 та 4 ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України. Отже, з огляду на зазначене, адміністративний суд при вирішенні спору повинен застосувати правовий акт, який має вищу юридичну силу, тобто в спірних правовідносинах приписи частини 2 статті 130 Конституції України. Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не є Законом про судоустрій, виключно яким відповідно до частини 2 статті 130 Конституції України може встановлюватись розмір винагороди судді, в зв`язку з чим у ТУ ДСА України в Одеській області були відсутні правові підстави для застосування положень цього закону при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди, яка, як одна із складових гарантій незалежності суддів, не може бути змінена чи врегульована іншим законом, ніж змінами до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Приведене правове регулювання спірних правовідносин дає підстави для висновку, що набрання 18 квітня 2020 року чинності Законом № 553-ІХ, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29 зазначеного вище змісту, не змінило правове регулювання правовідносин з нарахування та виплати суддівської винагороди, а тому у ТУ ДСА України в Одеській області були відсутні законні підстави для обмеження розміру суддівської винагороди. Натомість, ТУ ДСА України в Одеській області всупереч приписам частини 2 статті 130 Конституції України та частини 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосувало до спірних правовідносин положення статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», якими ці відносини, як зазначалось вище, не регулюються, внаслідок чого безпідставно в період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року виплатило [PERSON] суддівську винагороду в обмеженому розмірі. Набрання 18 квітня 2020 року чинності Законом № 553-ІХ не змінило правового регулювання правовідносин з нарахування та виплати суддівської винагороди, оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір винагороди судді за приписами частини 2 статті130 Конституції України не регулюється, а тому розмір суддівської винагороди станом як на 18 квітня 2020 року, так й у період існування спірних правовідносин, повинен був визначатися виключно за положеннями статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». ТУ ДСА України в Одеській області навіть після набрання чинності Законом № 553-ІХ та доповнення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» статтею 29 повинно було діяти виключно в межах приписів частини 2 статті 130 Конституції України, тобто застосовувати для обчислення розміру винагороди судді виключно положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Натомість, останній жодних норм стосовно обмеження розміру винагороди судді не містить. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, який викладений в постанові від 09.12.2021 року по справі № 280/6910/20. З огляду на зазначене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди ТУ ДСА України в Одеській області мало керуватися виключно Законом України «Про судоустрій та статус суддів», при цьому застосування вимог статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прямо суперечить статті 130 Конституції України. Таким чином, колегія суддів визнає правильним висновок суду першої інстанції про наявність у [PERSON] права на отримання суддівської винагороди у спірному періоді у встановленому Законом України «Про судоустрій та статус суддів» розмірі та стягнення з ТУ ДСА України в Одеській області суддівської винагороди на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Крім того, апеляційний суд враховує, що рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-/2020 у справі № 1-14/2020 (230/20) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: - частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ зі змінами; - абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ. Стосовно обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права [PERSON] в частині зобов`язання ДСА України здійснити фінансування ТУ ДСА України в Одеській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати [PERSON] недоплаченої суддівської винагороди в сумі 182 149, 67 грн. за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року, колегія суддів вважає за необхідним зазначити наступне. Частиною 1 статті 148 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку (ч. 6 ст. 148 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»). Відповідно до статті 149 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Частиною 3 статті 148 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: 1) Верховний Суд щодо фінансового забезпечення його діяльності; 11) вищий спеціалізований суд щодо фінансового забезпечення його діяльності; 2) Державна судова адміністрація України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України; 3) Вища рада правосуддя щодо фінансового забезпечення її діяльності. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України (ч. 4 ст. 148 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»). Таким чином, саме на ДСА України як головного розпорядника коштів Державного бюджету щодо фінансового забезпечення діяльності судів покладено обов`язок із фінансування діяльності місцевих загальних судів, тому судом першої інстанції обґрунтовано зобов`язано здійснити фінансування ТУ ДСА України в Одеській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати [PERSON] недоплаченої суддівської винагороди в сумі 182 149, 67 грн. за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року. Що стосується доводів апелянта про те, що територіальне управління не є належним Відповідачем за вимогою про нарахування та виплату Позивачу суддівської винагороди, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до положення про ДСА України, затвердженого рішенням Ради суддів України від 22 жовтня 2010 року № 12 та Закону України «Про джерела фінансування органів державної влади», Бюджетного кодексу України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ДСА України є бюджетною установою, яка фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету України в межах, передбачених Законом України про державний бюджет на відповідний рік, та усі рахунки ДСА України відкриті в органах Державного казначейства України. Виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів здійснюється ДСА України у порядку черговості згідно чинного законодавства України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів» у межах, передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період. Фінансування програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів» здійснюється за рахунок бюджетних коштів, які передбачаються у Законі України «Про Державний бюджет України». Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області є структурним підрозділом Державної судової адміністрації України, а тому вищезазначені доводи апелянта є безпідставними. Також, колегія суддів вважає помилковим посилання ТУ ДСА України в Одеській областіна рішення Ради суддів України №22 від 24.04.2020 року, як на підставу правомірності нарахування та виплати [PERSON] суддівської винагороди із застосуванням обмежування її максимальним розміром у сумі 47 230 грн. на місяць, оскільки таке рішення не є нормою Закону України «Про судоустрій та статус суддів», виключно яким регулюється суддівська винагорода згідно ч. 1 ст. 135 цього Закону. Враховуючи вищевказане, твердження скаржника про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає. Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України). Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: denied