Рішення адміністративного суду від 2023-05-31 00:00:00+03

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі Відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі Відповідач-2), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі Відповідач-3), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі Відповідач-4), в якому просив суд: - скасувати та визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 15.08.2022 №971040122897 щодо відмови у переведені \~ [PERSON] на пенсію за вислугу років відповідно до п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з моменту звернення, а саме з 26.01.2022; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перевести [PERSON] на пенсію за вислугу років відповідно до п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та виплатити пенсію, починаючи з моменту звернення, а саме з 26.01.2022. В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що спірним рішення протиправно відмовлено Позивачу у його переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «є» статі 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з підстав відсутності відповідного стажу (перебування в складі збірних команд України не менше 6 років), оскільки Позивач має посвідчення майстра спорту України міжнародного класу №1427, що підтверджує його право на переведення на пенсію за вислугу років, а також відповідно до довідок від 05.01.2021 №01 та №02 та від 09.08.2022 \~№1031 працював (перебував) на посаді спортсмена-інструктора штатної команди національних збірних команд України. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року у справі №160/13663/22 адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про скасування і визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 15.08.2022 №971040122897 щодо відмови у переведені \~ [PERSON] на пенсію за вислугу років відповідно до п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з моменту звернення, а саме з 26.01.2022. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з 26.01.2022 перевести [PERSON] \~на пенсію за вислугу років відповідно до п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та здійснити перерахунок і виплату пенсії з урахуванням виплачених сум, починаючи з моменту звернення, а саме з 26.01.2022. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Відповідач-4 - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі Відповідач-4, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви Позивача відмовити у повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що звернення Позивача від 09.08.2022, за принципом екстериторіальності, розглядалося Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, за результатом розгляду якого, останнім прийнято рішення від 15.08.2022 №971040122897 про відмову у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років у зв`язку з тим, що згідно довідки №02 від 05.01.2021 Позивач працював за сумісництвом на посаді спортсмена інструктора з 01.01.2006 до 14.03.2014, тоді як спеціальний стаж, який передбачає призначення пенсії за вислугу років визначається лише за основним місцем роботи у відповідності із записами у трудовій книжці, а період роботи за сумісництвом до такого стажу не зараховується. Враховуючи зазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області не приймалося жодних актів владно-розпорядчого характеру за результатами розгляду заяв Позивача щодо переведення із пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, що, на думку останнього, свідчить про відсутність підстав для зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області перевести [PERSON] \~на пенсію за вислугу років в межах спірних правовідносин. Крім того, Відповідач-4 зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою, те що Позивачем до заяв про призначення пенсії за вислугу років не було надано документів, що підтверджують саме перебування у складі збірних команд України не менше 6 років станом на 11.10.2017. Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити, з огляду на те, що Міністерством соціальної політики України в листі №16177/0/219/54 від 06.09.2019 повідомлено, що з 04.06.2019 доцільно визначати право на пенсію за вислугу років та стажу, які були передбачені законодавством станом на 11.10.2017, тобто на дату набуття чинності Законом №1788 в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій». Враховуючи наведене, Відпоідач-3 вважає, що право на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають особи за наявності стажу роботи у період до 11.10.2017 \~- не менше 25 років і перебування в складі збірних команд України не менше 6 років. Водночас у Позивача страховий стаж становить 25 років 3 місяці 9 днів, проте відсутній стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугою років - \~перебування в складі збірних команд України не менше 6 років. Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України. Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області і отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 26.01.2022 Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про переведення з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.07.2022 №971040122897 Позивачеві відмовлено у переведені на пенсію за вислугою років відповідно до п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років заслуженим майстрам спорту, майстрам спорту міжнародного класу -членам команд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583. Встановлено, що заявник має посвідчення майстра спорту України міжнародного класу. Проте, документів, що підтверджують факт перебування [PERSON] в складі збірних команд України не менше 6 років, не надано. 09.08.2022 Позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 15.08.2022 №971040122897 відмовлено [PERSON] в переведені його на пенсію за вислугою років, оскільки згідно з довідкою №2 від 05.01.2021 він працював на посаді спортсмена-інструктора за сумісництвом з 01.01.2006 по 14.03.2014, спеціальний стаж, який передбачає призначення пенсії за вислугу років визначається лише за основним місцем \~роботи у відповідності із записами у трудовій книжці. Час роботи за сумісництвом до такого стажу не зараховується. Встановлено також, що вік заявника 44 роки. Страховий стаж особи складає 25 років 3 місяці 9 днів ( в т.ч. додатковий стаж 18 років 7 місяців 23 дні). Правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 15.08.2022 №971040122897 є предметом судового розгляду у даній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що навіть без врахування періоду роботи Позивача за сумісництвом належним документами підтверджено перебування його у складі національної збірної команди України не менше 6 років (період з 17.03.2014 по 31.12.2021) і вибуття зі збірної команди України, тому суд дійшов висновку що рішення Пенсійного фонду про відмову у переведенні позивача на інший вид пенсії, прийнято не на підставі Конституції і діючого законодавства України. Суд першої інстанції також дійшов висновку, що з метою ефективного захисту порушеного права позивача слід зобов`язати \~Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з 26.01.2022 перевести [PERSON] \~на пенсію за вислугу років відповідно до п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та здійснити перерахунок і виплату пенсії з урахуванням виплачених сум, починаючи з моменту звернення, а саме з 26.01.2022. Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV. Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії. Відповідно до статті 51 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. В силу вимог статті 52 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, спортсмени відповідно до пункту «є» статті 55. Пунктом «є» статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 20 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Однак, Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набув чинності з 01.04.2015 пункт «є» статті 55 Закону № 1788-ХІІ (далі - Закон № 213-VIII) було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 25 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. У подальшому, рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII. Приймаючи вказане рішення, Конституційний Суд України виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України. Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року. З огляду на вказане, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «є» статті 55 Закону №1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом № 911-VIII. Тобто, Позивач з 04.06.2019 наділений правом на визначення права на отримання пенсії за вислугу років виходячи з наявності загального стажу роботи 20 років. Порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років заслуженим майстрам спорту, майстрам спорту міжнародного класу - членам збірних команд України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583 (далі - Порядок № 583).\~ Відповідно до п. 1 Порядку №583 пенсії за вислугу років \~призначаються спортсменам, які мають особливі заслуги перед фізкультурним рухом, - заслуженим майстрам спорту, майстрам \~спорту \~міжнародного класу при стажі роботи не менше 25 років і перебуванні в складі збірних команд України не менше 6 років незалежно від віку. З урахуванням того, що на момент виникнення спірних відносин при призначенні пенсії Позивачу повинні застосовуватись норми п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, таким же чином повинні застосовуватись і положення п. 1 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років заслуженим майстрам спорту, майстрам спорту міжнародного класу - членам збірних команд України, затвердженого постановою №583, щодо загального стажу роботи - не менше 20 років. За п. 1, п. 4 Порядку №583 до стажу роботи зараховується перебування вказаних осіб у складі збірних команд України, а також інші види діяльності, передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне \~страхування». Стаж, який дає право на пенсію за вислугу років, обчислюється на підставі трудової книжки та інших документів, що підтверджують перебування в складі збірних команд України, а також у разі наявності звання заслуженого майстра \~спорту або майстра спорту міжнародного класу. Пенсії за вислугу років призначаються і виплачуються за умови вибуття вказаних осіб зі збірних команд України. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з аналізу наведених норм слідує, \~право на пенсію за вислугу років мають: - спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд; - за наявності загального стажу роботи не менше 20 років незалежно від віку; - перебування в складі збірних команд України не менше 6 років; - вибуття вказаних осіб зі збірних команд України. Статтею 1 Закону України «Про фізичну культуру і спорт» від 24.12.1993 №3808-ХІІ (далі - Закон №3808-ХІІ) визначено, що спортсмен - фізична особа, яка систематично займається певним видом (видами) спорту та бере участь у спортивних змаганнях. Частинами 4-6 ст. 37 Закону №3808-ХІІ встановлено, що склад національних збірних команд щорічно затверджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері фізичної культури та спорту, та включає основний склад та склади спортсменів різних вікових груп з урахуванням вимог міжнародних спортивних федерацій. До основного складу національних збірних команд включаються спортсмени, які мають найвищі спортивні результати на всеукраїнських та міжнародних змаганнях. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері фізичної культури та спорту, на конкурсній основі формує штатну команду національних збірних команд України з олімпійських, неолімпійських та національних видів спорту, що включає спортсменів та фахівців сфери фізичної культури і спорту, зокрема тренерів, а з видів спорту осіб з інвалідністю - Український центр з фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері фізичної культури та спорту, укладає трудовий договір (контракт) із спортсменами та фахівцями штатної команди національних збірних команд України з олімпійських, неолімпійських та національних видів спорту, а з видів спорту осіб з інвалідністю - Український центр з фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю. Спортсмени - члени штатної команди національних збірних команд України беруть участь у міжнародних змаганнях або інших спортивних змаганнях, не включених до Єдиного календарного плану фізкультурно-оздоровчих\~ спортивних заходів та спортивних змагань\~ України, за погодженням з\~ центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері фізичної культури та спорту,\~ відповідно до умов трудового договору (контракту) (ч. 9 ст. 37 Закону №3808-ХІІ). Відповідно до ст. 24 Закону №1058-ІV\~ страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. (Порядок №637). За приписами пунктів 1 та 2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій. У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, та результати проведення атестації робочих місць на підприємстві. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до копії посвідчення Міністерства молоді та спорту України №1427 [PERSON] є майстром спорту України міжнародного класу з волейболу сидячи (УОРА). Відповідно до копії довідки Українського центру з фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю «ІНВАСПОРТ» від 05.01.2021 №02 [PERSON] працював за контрактом на посаді спортсмена-інструктора штатної команди національних збірних команд України з видів спорту осіб з інвалідністю за сумісництвом з 01 січня 2006 року (наказ від 10.01.2006 №01/1) по 14.03.2014 (наказ від 14.03.2014 №26-с). За записами трудової книжки [NUMBER] Позивача 17.03.2014 було прийнято за контрактом на посаду спортсмена інструктора штатної збірної команди України серед спортсменів-інвалідів відповідно до наказу №27-с від 17.03.2014 \~(запис №17). 31.12.2021 Позивача було звільнено із займаної посади за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу №190-с від 21.12.2021 (запис №19). Вказаний період роботи підтверджується і копією довідки Українського центру з фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю «ІНВАСПОРТ» від 05.01.2022 №01. Український центр з фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю «ІНВАСПОРТ» в довідці №1031 від 09.08.2022 підтвердив, що майстер спорту України міжнародного класу з волейболу сидячи [PERSON] перебував у складі національної збірної команди України з видів спорту осіб з ураженнями опорно-рухового апарату від 01.01.2006 до 31.12.2021 року. З огляду на зазначене, суд першої інстанції правильно зазначив, що навіть без врахування періоду роботи Позивача за сумісництвом належним документами підтверджено перебування його у складі національної збірної команди України не менше 6 років (період з 17.03.2014 по 31.12.2021) і вибуття зі збірної команди України. У відзиві на апеляційну скаргу Відповідач-3 зазначив, що при прийнятті оскаржуваного рішення керувався пунктом 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якого особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (тобто, 11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Проте, суд вважає такі висновки Відповідача-3 безпідставними, оскільки Позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про переведення на спірну пенсію після прийняття Конституційним Судом України рішення від 04.06.2019 №2-р/2019, а тому Відповідач-3 повинен застосовувати положення пункту «є» статті 55 Закону №1788 в первісній редакції. Посилання пенсійного органу на те, що спеціальний страховий стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «є» статті 55 Закону №1788, обчислений по 11.10.2017, повинен становити 25 років, є безпідставним, оскільки Відповідачем-3 фактично застосовано редакцію Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка рішенням Конституційного Суду України 04.06.2019 №2-р/2019 визнана неконституційною. З урахуванням вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №971040122897 від 15.08.2022 та наявність підстав для його скасування. Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що з урахуванням ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, тому, в даному випадку, зважаючи на те, що Позивач із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років звернувся до пенсійного органу 26.01.2022, нарахування та виплата такої пенсії повинна проводитись з дня звернення із відповідною заявою, тобто з 26.01.2022. Водночас, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, як орган Пенсійного фонду на обліку в якому перебуває Позивач, потрібно зобов`язати з 26.01.2022 перевести [PERSON] на пенсію за вислугу років, з огляду на таке. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року №13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі постанова № 22-1). Останнім абзацом пункту 4.2 Постанови №22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Пунктом 4.10 Постанови №22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Відтак, враховуючи, що за положеннями Закону №1058-IV та Постанови № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший подається до територіального органу Пенсійного фонду, а електронна пенсійна справа тільки після переведення з одного виду пенсії на інший пенсії передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії, є очевидним висновок про те, що після скасування рішення про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший визначеного програмним забезпеченням органу Пенсійного фонду за принципом екстериторіальності, питання про переведення з одного виду пенсії на інший пенсії має розглядати саме орган, яким відмовлено у такому переведенні. Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. З урахуванням наведеного, суд визнає, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів Позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень слід вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області як орган Пенсійного фонду, який виніс оскаржуване рішення про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший, з 26.01.2022 перевести [PERSON] \~на пенсію за вислугу років відповідно до п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та здійснити перерахунок і виплату пенсії з урахуванням виплачених сум, починаючи з моменту звернення, а саме з 26.01.2022. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки частково не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі підлягає частковому скасуванню. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial