Рішення адміністративного суду від 2022-01-26 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держпраці у Донецькій області, Голови ліквідаційної комісії Головного управління Держпраці у Донецькій області Зуб Ганни Володимирівни, в якому просив: стягнути суму незаконно утриманої заробітної плати за березень 2021 року у розмірі 2842,50 грн. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року задоволено позовні вимоги, а саме суд: стягнув з Головного управління Держпраці у Донецькій області на користь [PERSON] суму незаконно утриманої заробітної плати за березень 2021 року у розмірі 2842,50 грн. Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення яким відмовити у задоволені позовних вимог. В скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи внаслідок неповного з`ясування обставини справи. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що у період з 10 грудня 2020 року по 12 березня 2021 року Позивач був відсторонений від виконання своїх посадових обов`язків та згідно наказу Головного управління Держпраці у Донецькій області № 91-ЛК від 12 березня 2021 року відсторонення було скасовано та позивачу повинна бути нарахована та виплачена за цей період заробітна плата. За період з 10 грудня 2020 року по 12 березня 2021 року, тобто за час відсторонення позивача від виконання службових обов`язків. Позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата у сумі 2834.61 грн.. а саме за 10 грудня 2020 року та 11 грудня 2020 року у сумі 869,4 грн. та за 5 робочих днів у лютому 2021 року у сумі 1965.21 грн Так як, позивач був відсторонений від посади , заробітна плата на період відкритого дисциплінарного провадження не повинна була нараховуватися взагалі. Право на отримання середньої заробітної плати за період відсторонення від посади виникло з моменту закриття дисциплінарного провадження. Таким чином було проведено дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період, а саме помилкове нарахування та виплата заробітної плати за 10 грудня 2020 року, 11 грудня 2020 року та за 5 робочих днів у лютому 2021 та нарахування та виплата середньої заробітної плати за час відсторонення після закриття дисциплінарного провадження за період за 10 грудня 2020 року, 11 грудня 2020 року та з 01 лютого 2021 по 05 лютого 2021 року. Тому, всі нарахування та виплати у період дисциплінарного провадження підлягали коригуванню, як помилково нараховані. Так, Управлінням Держпраці в березні 2021 року заробітна плата позивача була відкориговану на суму 2834,61 грн. У зв`язку із закриттям дисциплінарного провадження щодо позивача, було зроблено перерахунок за середнім показником заробітної плати за попередні періоди та для вірного відображення у розрахункових листах зазначено суму з від`ємним показником. Також, позивач стверджує, що у березні 2021 року відповідачем проведено утримання на загальну суму 2842,50 грн. Проте, відповідно інформації Управління Держпраці про нараховану та виплачену заробітну плату начальнику відділу юридичного забезпечення [PERSON] за березень 2021 року, яка додана позивачем до позовної заяви, та інформації, яка міститься у службовій записки члена ліквідаційної комісії Савенко Ю. , у березні 2021 заробітна плата [PERSON] була відкоригована на суму 2834,61 грн. Крім того, питання незаконного утримання заробітної плати [PERSON] розглядалось Донецьким окружним адміністративним судом у справі № 200/2386/21-а. В рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 13.05.2021 № 200/2386/21-а визначено, що посилання позивача у відповіді на відзив про те, що виплачена позивачу заробітна плата за період з 10 грудня 2020 року утримувалася Головним управлінням Держпраці у Донецькій області без його згоди, є помилковими, оскільки заробітна плата на період відкритого дисциплінарного провадження не повинна була нараховуватися взагалі, оскільки позивач був відсторонений від посади. Тому, всі нарахування та виплати у період дисциплінарного провадження підлягали коригуванню, як помилково нараховані, що і було здійснено Головним управлінням Держпраці у Донецькій області. Однак, підставою для здійснення відрахувань стала лічильна помилка, а саме дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період. Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки клопотання надіслано в електронній формі не скріплено електронним підписом учасника справи (його представника), явка відповідача не визнавалась обов`язковою, відповідач не позбавлений права залучити іншого представника, а суд не бачить перешкод для розгляду справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне. З 06 лютого 2017 року позивач займає посаду начальника відділу юридичного забезпечення Головного управління Держпраці у Донецькій області, про що свідчить копія трудової книжки. 10 грудня 2020 року т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Зуб Г.В. видано наказ № 448-к «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно [PERSON] » з метою встановлення наявності або відсутності складу дисциплінарного проступку у діях начальника відділу юридичного забезпечення [PERSON] .. Пунктом 2 вищенаведеного наказу, вирішено на період проведення дисциплінарного провадження відсторонити від виконання посадових обов`язків начальника відділу юридичного забезпечення [PERSON] , про що позивача було ознайомлено. Підставою порушення дисциплінарного провадження слугувала службова записка в.о. головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції, головного державного інспектора відділу контролю північно-східного напрямку управління праці Буднікова В.С. від 10.12.2020 щодо незаконного втручання позивача до судової справи № 200/9749/20-а. в якій позивачем є ТОВ «Інформаційний центр Владар», відповідачем - Головне управління Держпраці в Київській області, внаслідок подання м [PERSON] до суду заяв (клопотань) від імені Головного управління Держпраці у Київській області про відкладення розгляду справи. 28.12.2020 т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Зуб Г.В. видано наказ №483-к «Про продовження строків здійснення дисциплінарного провадження стосовно [PERSON] », внаслідок чого продовжено строки дисциплінарного провадження до 05 лютого 2021 року. Позивач був ознайомлений з наказом про що свідчить його підпис. 12.03.2021 заступником голови ліквідаційної комісії Головного управління Держпраці у Донецькій області Фольварчуком Ф. було видано наказ № 91-ЛК «Про закриття дисциплінарного провадження», відповідно до якого дисциплінарне провадження відносно позивача, відкрите за наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 10 грудня 2020 року № 448-к, було закрито, у зв`язку із завершенням терміну здійснення дисциплінарного провадження. Відповідно до пункту 2-3 вищевказаного наказу, вирішено припинити відсторонення позивача від виконання посадових обов`язків та оплатити за час відсторонення позивача на посаді заробітну плату у розмірі середньої заробітної плати відповідно до вимог частини 4 статті 72 Закону України «Про державну службу» з урахуванням вимог частини 5 статті 72 цього Закону. Таким чином, у період з 10 грудня 2020 року по 12 березня 2021 року позивач був відсторонений від виконання своїх посадових обов`язків. Заступником голови ліквідаційної комісії Головного управління Держпраці у Донецькій області Федором Фольварчуком до члена ліквідаційної комісії була спрямована службова записка щодо суми, утриманої з [PERSON] у березні 2021 року. Відповідно службової записки члена ліквідаційної комісії встановлено, що у період відсторонення від посади позивач перебував на робочому місці у період з 10 грудня 2021 року по 05 лютого 2021 року (остання дата перебування позивача на робочому місці), тому Управління Держпраці нарахувало та виплатило позивачу середній заробіток за час відсторонення на посаді за цей період. Так, відпрацьованими робочими днями у грудні 2020 року були: 10 грудня 2020 року, 1 1 грудня 2020 року, 30 грудня 2020 року, 31 грудня 2020 року, що підтверджується відомостями з табелю урахування робочого часу за грудень 2020 року; відпрацьованими робочими днями у січні 2021 року були періоди: з 04 січня 2021 року по 06 січня 2021 року, з 19 січня 2021 року по 22 січня 2021 року, з 25 січня 2021 року по 29 січня 2021 року, що підтверджується відомостями з табелю урахування робочого часу за січень 2021 року; у лютому 2021 року позивач перебував на робочому місці з 01 лютого 2021 року по 05 лютого 2021 року, що підтверджується відомостями з табелю урахування робочого часу за лютий 2021 року. Починаючи з 08 лютого 2021 року в табелі урахування робочого часу за лютий та березень 2021 року відомості про перебування Позивача на робочому місці відсутні, робочі дні позначені відміткою «НЗ» - відсутність на робочому місці за невизначених причин. За період з 10 грудня 2020 року по 12 березня 2021 року, тобто за час відсторонення позивача від виконання службових обов`язків, йому була нарахована та виплачена заробітна плата у сумі 2834.61 грн., а саме за 10 грудня 2020 року та 11 грудня 2020 року у сумі 869,4 грн. та за 5 робочих днів у лютому 2021 року у сумі 1965.21 грн. Після закриття дисциплінарного провадження 12 березня 2021 року Головним управлінням Держпраці у Донецькій області було нараховано та виплачено на користь Позивача середню заробітну плату у відповідності до відпрацьованих робочих днів: 10 грудня 2020 року по 11 грудня 2020 року - нараховано у сумі 1191,18 грн (2 робочих дні); 04 січня 2021 року по 06 січня 2021 року. 19 січня 2021 року по 22 січня 2021 року, 25 січня 2021 року по 29 січня 2021 року - нараховано у сумі 7147, 08 грн (12 робочих днів), 01 лютого 2021 по 05 лютого 2021 року - нараховано у сумі 2977, 95 грн (5 робочих днів). Загальна сума нарахувань складає - 6961, 59 грн та відповідно була перерахована 31 березня 2021 року на банківський рахунок позивача відкритий в АТ «Ощадбанк», що підтверджується реєстром перерахувань на особисті вклади за березень 2021 року, платіжним дорученням від 12 березня 2021 року №65. З 30 грудня 2020 року по 31 грудня 2020 року позивачу було нараховано середню заробітну плату у сумі 958.90 грн. Відповідна сума була перерахована 27 квітня 2021 року на банківський рахунок позивача відкритий в АТ «Ощадбанк», що підтверджується реєстром перерахувань на особисті вклади за квітень 2021 року, платіжним дорученням від 27 квітня 2021 року № 96. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до приписів статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон № 889) цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця. Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (стаття 5 Закону № 889). Згідно з статтею 7 Закону № 889 державний службовець має право, зокрема, на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення). Згідно статті 50 вказаного Закону, держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи. Заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; премії (у разі встановлення). Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет. Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів, які надходять до державного бюджету в рамках програм допомоги Європейського Союзу, урядів іноземних держав, міжнародних організацій, донорських установ. Порядок використання таких коштів, які надходять до державного бюджету, затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок формування фонду оплати праці державних службовців у державному органі, а також порядок преміювання державних службовців затверджуються Кабінетом Міністрів України. За положенням ч.1-5 ст. 72 Закону № 889, державний службовець може бути відсторонений від виконання посадових обов`язків у разі виявлення порушень, встановлених пунктами 1, 7-10 та 14 частини другої статті 65 цього Закону, за які до нього може бути застосовано дисциплінарне стягнення. Рішення про відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків приймається відповідно керівником державної служби або суб`єктом призначення одночасно з прийняттям рішення про порушення дисциплінарного провадження або під час його здійснення у разі: наявності обставин, що дають підстави вважати, що такий державний службовець може знищити чи підробити речі і документи, які мають суттєве значення для дисциплінарного провадження; впливу на працівників державного органу та інших осіб, зокрема, здійснення протиправного тиску на підлеглих, погрози звільненням з роботи; перешкоджання в інший спосіб об`єктивному вивченню обставин вчинення дисциплінарного проступку. Тривалість відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків не може перевищувати часу дисциплінарного провадження. У разі закриття дисциплінарного провадження без притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності йому оплачується у розмірі середньої заробітної плати час відсторонення від виконання посадових обов`язків в установленому порядку. Під час відсторонення від виконання посадових обов`язків державний службовець зобов`язаний перебувати на робочому місці відповідно до правил внутрішнього службового розпорядку та сприяти здійсненню дисциплінарного провадження. Відповідно до ст. 94 КЗпП, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із ст. 127 КЗпП, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). Відповідно до ст. 128 цього Кодексу, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. У відповідності до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. При цьому, суд зазначає, що чинним законодавством передбачено різні механізми утримання із зарплати працівника суми, надміру виплаченої внаслідок лічильних та нелічильних помилок. До лічильних відносять механічні, арифметичні помилки, помилки через збій у бухгалтерській програмі. Такі утримання проводять на підставі відповідного наказу роботодавця за умови, що не минув строк в один місяць з дня виплати неправильно обчисленої суми. Згода працівника для утримання таких сум непотрібна. Визначення поняття "рахункова помилка" міститься в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про працю". Так, зокрема, наголошується, що лічильна (рахункова) помилка - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, які не вимагають правової оцінки. Отже, рахункова помилка - це результат неправильного застосування правил арифметики. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні. При цьому, у постанові від 06 травня 2020 року у справі №2а-3494/09/2670 Верховний Суд, розглядаючи подібні правовідносини, у розрізі чи надмірна виплата була викликана рахунковою помилкою або недобросовісністю позивача, зазначив, що двічі отримана допомога на оздоровлення не є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату та не вважається неправильно обчисленою сумою. Крім того, слід пам`ятати, що у загальному випадку при утриманні надміру виплачених коштів сума всіх відрахувань із зарплати (після утримання ПДФО, військового збору) не повинна перевищувати 20%. Не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством не звертається стягнення. Якщо ж помилка нелічильна (неправильне застосування законів, норм колективного договору), то суму переплати працівник може повернути за наказом та лише добровільно на підставі письмової заяви. Якщо утримання відбувається на підставі заяви працівника роботодавець має право утримати із заробітної плати працівника і перерахувати за зазначеним у заяві напрямом ту суму грошових коштів, яку такий працівник зазначив у цій заяві. Якщо працівник відмовляється повернути помилково виплачені йому внаслідок нелічильної помилки кошти, то відповідно до норми ст. 1215 ЦКУ: не підлягає поверненню безпідставно отримана виплата, у тому числі зарплата, якщо її роботодавець провів добровільно, за відсутності рахункової помилки з його боку і недобросовісності з боку працівника. Суд зазначає, що якщо роботодавець утримав надмірно виплачені суми заробітної плати без згоди працівника, незважаючи на пропуск місячного терміну або на те, що помилка не є лічильною, працівник має право звернутися до суду у зв`язку з неправомірними діями роботодавця, який порушив норми чинного законодавства України. Суд зазначає, що у буд якому разі, за положенням ст. 127 КЗпП, відрахування із заробітної плати працівників можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Матеріали справи свідчать, що відрахування було здійснено на підставі службової записки, прийняття інших наказів (розпоряджень) з цього питання з матеріалів справи не встановлено. При цьому, з пояснень відповідача вбачається, що нарахована позивачу заробітна плата на період відкритого дисциплінарного провадження не повинна була йому нараховуватися, а повинно було застосовано лише положення іншої норми законодавства щодо оплати часу відсторонення від виконання посадових обов`язків, а саме оплата повинна була відбуватись із розрахунку розміру середньої заробітної плати. Отже, у даному випадку відповідачем не доведено жодним належним та допустимим доказом, що помилка, про яку йдеться мова, є безпосередньо рахунковою, а не помилкою, пов`язаною з помилковим застосуванням закону та інших нормативно-правових актів, неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування суддівської винагороди. Оскільки відповідачем розпорядчого документу про стягнення із заробітної плати позивача надміру виплаченої суми не приймалось, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення такої на користь позивача. Разом з цим, відповідно інформації про нараховану та виплачену заробітну плату начальнику відділу юридичного забезпечення [PERSON] за березень 2021 року, та інформації, яка міститься у службовій записки члена ліквідаційної комісії Савенко Ю., заробітна плата [PERSON] у березні 2021 року була відкоригована (утримана заробітна плата) на суму 2834,61 грн., а не 2842,50 грн. Тобто саме зазначена сума знайшла своє підтвердження матеріалами справи. За змістом ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За таких обставин апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції - змінити. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial