Рішення адміністративного суду від 2022-01-17 00:00:00+02

[PERSON] у липні 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Калуської міської ради про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020, 2021 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020, 2021 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що разова грошова допомога до 5 травня у 2020, 2021 роках повинна виплачуватися позивачу у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту" у редакції\~ Закону №367-ХІV від 25.12.1998, оскільки\~ рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 за №3-р/2020\~ визнано таким, що не відповідає\~ Конституції України\~ (є неконституційним), окреме положення пункту 26\~ розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України\~ у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі №300/3268/21 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Калуської міської ради щодо нездійснення нарахування та виплати [PERSON] \~щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Калуської міської ради нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплачених сум допомоги. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Калуської міської ради нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплачених сум допомоги. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, при цьому не наведено поважних підстав для поновлення такого строку. Апелянт звертає увагу на те, що позивач щороку отримує одноразову грошову допомогу до 05 травня і знає про порядок, строки і розмір такої виплати. Тобто, у випадку незгоди із розміром такої допомоги, позивач мав право звернутися до суду із позовом в межах шестимісячного строку, який обраховується з наступного дня, після отримання ним одноразової грошової допомоги до 05 травня. Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої\~ статті 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що [PERSON] відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 09.07.2015 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій . Відповідач розпорядженням від 12.04.2021 призначив позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком в сумі 8845 грн. Також, направив до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської ОДА лист №01-16/2434/02 від 14.05.2021 про потребу в додаткових коштах для виплати позивачу допомоги до 5 травня за 2021 рік (а.с.12). За результатом розгляду заяви позивача про виплату разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій у 2020, 2021 роках в розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком з посиланням на Закон України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту", відповідач відповіддю №В-149 від 20.05.2021 повідомив позивача, що одноразова грошова допомога до 5 травня у 2020 році виплачена позивачу в розмірі, передбаченому постановою від 19.02.2020 №112, а в 2021 році при надходженні коштів разова грошова допомога до 5 травня позивачу буде виплачена відповідно до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту" (а.с.10). Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2020, 2021 роках в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом. Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що з 27.02.2020 положення\~ ст.12 Закону №3551-XII\~ застосовуються в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №367-XIV від 25.12.1998 (далі Закон №367-XIV) (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10рп/2008). Суд дійшов висновку про порушення прав позивача на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2020-2021 роках у належному розмірі, оскільки таку допомогу йому було виплачено у розмірі, меншому ніж передбачено ч.5 ст.12 Закону №3551-XII. Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Відповідно до частини 5\~ статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»\~ щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Пунктом 20\~ розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня\~ 2007 року № 107-VI частину п`яту\~ статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»\~ викладено у такій редакції «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України». Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають\~ Конституції України\~ (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20\~ розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня\~ 2007 року № 107-VI. Статтею\~ 171\~ Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»\~ передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених\~ статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. \~Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 05 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги. Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01 січня 2015 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розділ\~ VІ\~ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України\~ доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей\~ 12,\~ 13,\~ 14,\~ 15\~ та\~ 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»\~ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. На виконання зазначених приписів\~ Бюджетного кодексу України\~ Кабінетом Міністрів України прийнято\~ постанову Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2021 року № 325 «Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», якою визначено розмір виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій - 1491 гривень. Водночас, Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 визнано таким, що не відповідає\~ Конституції України\~ (є неконституційним), положення пункту 26\~ розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України\~ у частині, яка передбачає, що норми і положення статей\~ 12,\~ 13,\~ 14,\~ 15\~ та\~ 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»\~ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до положень\~ статті 152 Конституції України\~ передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають\~ Конституції України\~ або якщо була порушена встановлена\~ Конституцією України\~ процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України»\~ встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Конституційним Судом України в Рішенні від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 вказано про втрату чинності положеннями Закону саме з дня ухвалення цього Рішення. Отже, положення пункту 26\~ розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України\~ у частині, яка передбачає, що норми і положення статей\~ 12,\~ 13,\~ 14,\~ 15\~ та\~ 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»\~ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, втратили чинність саме з 27 лютого 2020 року, при цьому необхідно враховувати, що Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено. Таким чином, з 27 лютого 2020 року у позивача виникло право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року № 367-ХІV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для учасників бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Водночас, як слідує з матеріалів справи, у 2020 році позивачу виплачено разову грошову допомогу лише у сумі 1390,00 грн, у 2021 році 1491,00 грн, що не відповідає\~ приписам статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»\~ та свідчить про порушення його прав на отримання такої допомоги у належному розмірі. При цьому апеляційний суд зазначає, що норми будь-яких підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанов Кабінету Міністрів України, не можуть змінювати приписів закону України, і не позбавляють позивача цього права, відсутність встановленого механізму їх виплати не звільняє державу в особі уповноваженого органу від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум допомоги, чим спростовуються доводи апелянта у цій частині. Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до частин 1, 2 і 3\~ ст. 122 КАС України\~ позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані\~ статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності». Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»). Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011\~ визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Колегія суддів зазначає, що\~ Закон України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»\~ у межах спірних правовідносин не передбачає досудового врегулювання спору шляхом звернення до органу з питань соціального захисту населення з заявою (скаргою) з приводу щорічної виплати разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених\~ статтями 12-16 цього Закону. У зв`язку з викладеним звернення позивача до органу з питань соціального захисту населення з заявою (скаргою) про перерахунок та доплату щорічної допомоги до 5 травня за 2020 рік, на підставі\~ Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020, яким визнано таким, що не відповідає\~ Конституції України\~ (є неконституційними), окреме положення пункту 26\~ розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України\~ у частині, яка передбачає, що норми і положення статей\~ 12,\~ 13,\~ 14,\~ 15\~ та\~ 16 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»\~ (далі Закон № 3551-ХІІ) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, у межах спірних правовідносин не є обов`язковим та не може вважатись досудовим порядком вирішення спору. Аналогічна правова позиція щодо досудового врегулювання спору висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20. Єдиним способом захисту порушеного права у цьому випадку є звернення до суду. Отже, перебіг шестимісячного строку звернення до суду з позовом щодо виплати щорічної разової грошової допомоги за 2020 рік з урахуванням положень частини четвертої\~ статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», розпочався 01.10.2020 та закінчився 31.03.2021. Така позиція узгоджується з відповідними висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06.02.2018 у справі № 607/7919/17, в яких Верховний Суд встановив, що 30 вересня поточного року - це встановлений\~ законом\~ кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. За встановлених обставин у цій справі позивач достовірно міг дізнатися про порушення своїх прав, оскільки у квітні 2020 року отримав щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 1390 грн., але до суду з позовною заявою звернувся тільки 02 липня 2021 року. Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19). Суд враховує, що виплата грошової допомоги до 5 травня є періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка його отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення конкретного розміру грошової допомоги чи був здійснений його перерахунок, з яких складових він складається, як обрахований та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий його розрахунок чи розрахунок його складових. Отже, з дня отримання грошової допомоги до 5 травня особою, якій виплачений конкретний розмір грошової допомоги, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання грошової виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових нарахованого грошового забезпечення, звернулась до органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від органу відповіді на подану нею заяву. Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб. Враховуючи те, що поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду з позовом позивачем не зазначено та в ході судового розгляду справи таких не встановлено, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень\~ статті 123 КАС України\~ та залишення без розгляду адміністративного позову [PERSON] щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Вказана правова позиція щодо застосування до спірних правовідносин положень статей\~ 122,\~ 123 КАС України\~ узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 у справі\~ № 510/1286/16-а та постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19. Разом з тим, строк звернення до суду з позовом в частині вимог про нарахування та виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік позивачем не пропущено, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання Управління соціального захисту населення Калуської міської ради нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплачених сум допомоги. Рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові учасниками справи не оскаржується, а тому відсутні підстави для апеляційного перегляду рішення суду в цій частині. Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ч.1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що судом першої інстанції при задоволенні позову в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік та зобов`язання відповідача нарахувати й виплатити таку допомогу позивачу за 2020 рік неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно скасувати та залишити адміністративний позов в цій частині без розгляду. В решті рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 316 КАС України.

Результат розгляду: partial