Рішення адміністративного суду від 2024-08-07 00:00:00+03

[PERSON] звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання призначити з 01.12.2022 року пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 8 років відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржила позивач, подавши апеляційну скаргу до Сьомого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задоволити. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків. Як встановлено судом першої інстанції, позивач є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 2-ї категорії, на день аварії та по 31.12.1990 року постійно проживала в с.Звіздаль Народицького району Житомирської області, тобто на території, яка відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення. З досягненням 52 річного віку та за наявності страхового стажу більше ніж 15 років позивач 08.12.2022 року звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 8 років відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Листом від 21.12.2022 року відповідач відмовив у такому призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю підстав, так як вважає, що період навчання з 01.09.1987 року по 31.12.1990 року в Рівненському педагогічному інституті не підлягає врахуванню при визначенні періоду проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення. Таку відмову Позивач вважає протиправною, тому звернулась до суду з даним позовом. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що долучені до позову копії документів свідчать, що Позивач з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року сумарно прожила у зоні безумовного (обов`язкового) відселення лише 1 рік 4 місяці 06 днів (в період з 26.04.1986 року по 31.08.1987 року). Зазначене свідчить, про наявність у Позивача права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку лише на 5 років, а не на 8 років, що при досягненні 52 річного віку не надає право на призначення пенсії за віком з часу звернення (08.12.2022 року). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції\~в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Згідно із положеннями статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом. Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон № 796-XII) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Пунктом 5 частини 2 статті 55 Закону №796-XII встановлено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років за умови, мають право на зниження пенсійного віку на 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що для отримання пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до Закону № 796-XII, особа має відповідати певним вимогам. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років. Таким чином, для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, як особи, яка перебувала на території, яка віднесена до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської АЕС, необхідне дотримання обов`язкових умов: особа має бути потерпілою від Чорнобильської АЕС; у особи має бути необхідний страховий стаж; досягнення відповідного пенсійного віку. Так, колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що станом на 01.01.1993, [PERSON] постійно проживала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення (не менше 2 років), в с.Звіздаль Народицького району Житомирської області, у період з моменту аварії до 31.12.1990 року, тобто більше ніж 4 роки. Зазначене пітверджується копією довідки Архівного відділу Коростенської РДА Житомирської області від 07.07.2021 року №Ч-181, яка міститься в матеріалах справи та досліджена судом (а.с.14). Також, [PERSON] віднесена до 2 категорії осіб, постраждалих від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 10.08.2021 (а.с.11). Як вбачається з копії трудової книжки та підтверджується ГУ ПФУ у Рівненській області в оскаржуваному рішенні від 13.12.2022 №064350005168, [PERSON] має страховий стаж становить 34 роки 10 місяців 5 днів (а.с.45). В контексті встановлених обставин суд враховує та вважає застосованою позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17, від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 18.06.2020 у справі №404/5266/16-а (2-а/404/29/17), де зокрема суд дійшов наступних висновків: «…єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи...». Враховуючи вищенаведену позицію Верховного Суду, суд апеляційної інстанції зазначає, що саме посвідчення особи, яка постійно проживає у зоні безумовного (обов`язкового) відселення (категорії 2) серії [NUMBER] від 10.08.2021 надає позивачці право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, у тому числі, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку. Враховуючи положення статті пункту 5 частини 2 статті 55 Закону № 796-XII, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що [PERSON] має право на зменшення пенсійного віку на 8 років, а саме за досягненням 52 років, замість 60 років, з огляду на наступне. Так, датою народження [PERSON] є 30.11.1970 рік, із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах остання звернулася у грудні 2022 року року, тобто станом на момент подання вказаної заяви, позивачці виповнилося 52 роки. У даному випадку, відповідно до правових положень п. 5 ч. 2 статті 55 Закону № 796-XII,\~початкова величина\~зниження пенсійного віку позивачки становить - 4 роки, та додатково 1 рік за кожний рік проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за кожний рік проживання, але не більше 9 років, тобто ще 4 роки за період проживання в с.Звіздаль Народицького району Житомирської області, у період з моменту аварії до 31.12.1990 року. Посилання ГУ ПФУ в Житомирській області на те, що позивач навчалась в м. Рівне не спростовує доводів позивача про періоди проживання в с.Звіздаль Народицького району Житомирської області, про які зазначено у довідці від 07.07.2021 №Ч-181, а також не спростовує наявності у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії Б (категорія 2). Наявне у позивача посвідчення недійсним не визнавалось, її статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи не оспорювався, доказів фактичного проживання або реєстрації місця проживання позивача в іншому місті, аніж с.Звіздаль Народицького району Житомирської області відповідачі, як суб`єкти владних повноважень не наводять. Отже, відомості диплому не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, зокрема з 26.04.1986 по 31.12.1990, які підтверджено вищенаведеною довідкою місцевого органу державної влади та посвідченням категорії 2. В оскаржуваному рішенні вказано, що загальний страховий стаж позивачки становить 34 роки 10 місяців 5 дні, а отже у неї наявний страховий стаж та вона досягнула віку, визначеного статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з врахуванням зменшення, а тому має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що [PERSON] має право на зменшення пенсійного віку на 8 років, відповідно станом на момент звернення позивачки за пенсією (грудень 2022), остання мала право на її призначення. Отже, суд дійшов висновку, що Головне управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області рішенням №064350005168 від 13.12.2022 безпідставно та неправомірно відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню в судовому порядку. При цьому, суд звертає увагу, що з врахуванням положень статті 2 КАС України спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникало б необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права. Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій міжнародній нормі. При цьому, на переконання суду, зобов`язати призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку необхідно саме ГУ ПФУ в Житомирській області, як належного відповідача за цією позовною вимогою, як орган, що вирішував питання призначення пенсії. Аналогічна правова позиція про зобов`язання судом вчинення дій зобов`язального характеру саме того територіального органу Пенсійного фонду України по екстериторіальності, який приймав спірне рішення, визначена в постанові КАС ВС від 08.02.2024 в справі №500/1216/23. Відповідно до статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Матеріалами справи підтверджується, що 52 роки позивачу виповнилося 30.11.2022 (день досягнення пенсійного віку), а до органу пенсійного фонду за призначенням пенсії позивач звернулася 08.12.2022, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку. В межах спірних правовідносин, на переконання суду, ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській області призначити [PERSON] пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01.12.2022. За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб що визначений законом та Конституцією України. Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовує доводи відповідача та суду першої інстанції покладені в основу оскарженого рішення. Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Результат розгляду: granted