Рішення адміністративного суду від 2024-04-02 00:00:00+03

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області (далі по тексту - відповідачі, ГУ НП України в Чернігівській області) в якому просив: - скасувати наказ ГУ НП в Чернігівській області від 04.07.2023 року № 1222 в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції на старшого сержанта поліції [PERSON] , поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області; - скасувати наказ ГУ НП в Чернігівській області від 04.07.2023 № 322 о/с «по особовому складу» в частині звільнення [PERSON] зі служби в поліції, за пунктом 6 частини першої; - поновити [PERSON] на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області, починаючи з 05.07.2023; - стягнути з ГУ НП в Чернігівської області на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 05.07.2022 року до дня поновлення на посаді. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року в задоволенні зазначеного позову відмовлено повністю. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Заслухавши суддю-доповідача, та представника відповідача, який з`явився у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення - скасувати, виходячи з наступного. Згідно із п.4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] проходив службу в Національній поліції України. Наказом начальника ГУ НП в Чернігівській області від 04.07.2023 № 322 о/с «По особовому складу» старшого сержанта поліції [PERSON] , поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Ніжинського районного відділу поліції ГУ НП, звільнено зі служби в поліції за пунктом 6, у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» 04.07.2023 (а.с.8) (далі по тексту - оскаржуваний наказ №1). Підставою для звільнення [PERSON] зі служби слугував наказ ГУ НП в Чернігівській області від 04.07.2023 року № 1222 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського ВП № 1 Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області», яким за порушення службової дисципліни, недотримання вимог статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 3 розділу 4 Правил етичної поведінки, Присяги працівника поліції, вимог керівництва ГУ НП в Чернігівській області та Національної поліції України, у частині нанесення 02.07.2023 року, тілесних ушкоджень цивільним особам у м. Бахмач позивача було звільнено зі служби в поліції (а.с.105) (далі по тексту - оскаржуваний наказ №2). Також, підставою для звільнення позивача зі служби слугував висновок службового розслідування від 04.07.2023 року, за фактом можливого порушення службової дисципліни поліцейськими ВП № 1 (м. Бахмач) Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області (а.с.49-70). Так, проведеним службовим розслідуванням встановлено, що в діях старшого сержанта поліції [PERSON] встановлені порушення службової дисципліни, недотримання вимог статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 3 розділу 4 Правил етичної поведінки, Присяги працівника поліції, вимог керівництва ГУ НП в Чернігівській області та Національної поліції України у частині нанесення 02.07.2023 тілесних ушкоджень цивільним особам у м. Бахмач. Вважаючи оскаржувані накази протиправними, а своє звільнення незаконним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, які фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції є правомірним. Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» (далі по тексту - Закон). Відповідно до частини першої статті 1 Закону Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Статтею 3 Закону визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (частина третя статті 11 Закону). Згідно з ч.1 статті 59 Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Відповідно до пункту 6 ч.1 статті 77 Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. В силу пунктів 1-2 частини 1 статті 18 Закону поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва. Так, частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі по тексту - Дисциплінарний статут), передбачено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Згідно частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону, зобов`язує поліцейського, серед іншого: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки. З метою урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі по тексту - Правила), з вимогами яких, згідно з пунктом 4 розділу І, особу ознайомлюють під час прийняття на службу до поліції. Відповідно до пункту 3 розділу ІV Правил за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику та допускати дискримінацію в будь-якій формі. Відповідно до статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом. Частиною третьою статті 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції. У свою чергу, частинами 1, 3, 4 та 10 статті 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України. Зокрема, окремими положеннями статті 15 Дисциплінарного статуту передбачено проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. Дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування. Забороняється включення до складу дисциплінарної комісії осіб, які є підлеглими поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, осіб, які сприяли вчиненню або приховуванню дисциплінарного проступку, та осіб, зацікавлених у результатах розслідування. У разі виникнення таких обставин член дисциплінарної комісії зобов`язаний негайно письмово повідомити про це керівнику, який призначив службове розслідування. Порядок утворення дисциплінарних комісій та їх повноваження визначаються Міністерством внутрішніх справ України. За рішенням керівника, який призначив службове розслідування, розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією у відкритому засіданні. У такому разі поліцейський, який притягається до відповідальності, у письмовій формі не пізніше ніж за три дні повідомляється про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку. Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 № 893, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (далі - Порядок проведення службових розслідувань). Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Так, згідно пунктів 7, 8 Розділу V Порядку проведення службових розслідувань розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів. За рішенням уповноваженого керівника розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією на відкритому засіданні, яке полягає в гласному та відкритому дослідженні обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування, за участю поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших заінтересованих осіб. Пунктом 2 розділу VI Порядку проведення службових розслідувань передбачено, що підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія. З аналізу вищенаведених норм Дисциплінарного статуту та Порядку проведення службових розслідувань слідує, що підставою для призначення службового розслідування є повідомлення поліцейських, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, а розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться або у формі письмового провадження, або у відкритому засіданні, при цьому рішення про проведення розгляду справи у відкритому засіданні приймається керівником, який призначив службове розслідування, про що повинно бути вказано у наказі про призначення службового розслідування. Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, 03.07.2023 на підставі рапорту заступника начальника УГІ ГУ НП в Чернігівській області майора поліції [PERSON] № 73рап/124/51/01-2023 від 03.07.2023 щодо можливого порушення службової дисципліни 02.07.2023 поліцейським СРПП ВП № 1 (м. Бахмач) Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області [PERSON], начальником ГУ НП в Чернігівській області видано наказ № 935 про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії (а.с.47-48). Згідно висновків службового розслідування, 02.07.2023 до УГІ ГУ НП в Чернігівській області надійшла інформація про те, що того ж дня о 20 год. 59 хв на лінію « 102» (вказана подія зареєстрована до ІКС «ІПНП» (журналу ЄО) Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області за № 4223 від 02.07.2023 року (а.с.72-73) надійшло анонімне повідомлення від невідомої особи про те, що в [ADDRESS] , працівник поліції ВП № 1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області, а саме - старший сержант поліції [PERSON] , перебуваючи поза службою, без табельної вогнепальної зброї, наніс тілесні ушкодження громадянці [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають за адресою: [ADDRESS] . У подальшому, на лінію « 102» (вказана подія зареєстрована до ІКС «ІПНП» (журналу ЄО) Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області за № № 4224 від 02.07.2023 (а.с.71)) надійшло повідомлення зі служби « 103» про те, що [PERSON] , [INFO] , здійснив самозвернення до Бахмацької місцевої лікарні (огляд проводив хірург та склав попередній діагноз - закритий перелом нижньої щелепи праворуч, знімок передано на руки потерпілому), травма отримана 02.07.2023 вдарив [PERSON] (працівник поліції). З метою перевірки вказаної інформації керівництвом ВП № 1 Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області були здійснені неодноразові дзвінки вказаному поліцейському, однак останній на зв`язок не вийшов, та під час перевірки його за місцем мешкання двері до будинку відкрила дружина та повідомили про його відсутність за місцем мешкання. 03.07.2023 старший сержант поліції [PERSON] на несення служби не заступив, та станом на 09 год. 00 хв. місцезнаходження останнього було невідомо. Під час проведення службового розслідування, були опитані діючі працівники поліції ВП № 1 Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській, покази яких досліджено колегією суддів апеляційної інстанції під час розгляду справи. Також, у висновках службового розслідування було зафіксовано, що [PERSON] , зловживаючи своєю владою та службовим становищем, змусив під тиском сім`ю [PERSON] написати зустрічну заяву від 03.07.2023 року, в період часу з 12:35 до 13:06. Так, у матеріалах справи наявні зустрічні заяви [PERSON] та [PERSON] від 04.07.2023, в яких останні відмовилися від наданої заяви з приводу отримання тілесних ушкоджень, просили припинити перевірку по даному факту та вказали про відсутність претензій до співробітника поліції [PERSON] (а.с.103-104). Дослідивши копії матеріалів службового розслідування та вищезазначені правові положення, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що з огляду на встановлені службовим розслідуванням обставини, відповідачем правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку. При цьому, основним доказом винної поведінки [PERSON] судом першої інстанції визнано висновок службового розслідування від 04.07.2023 року за фактом можливого порушення службової дисципліни поліцейськими ВП № 1 (м. Бахмач) Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області . Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у висновку службового розслідування не надано оцінки багатьом обставинам справи, рішення про звільнення позивача винесено без встановлення обставин справи та наявності вироку суду, яким мало бути встановлено або спростовано наявність/відсутність в діях позивача складу кримінального правопорушення. Крім того, обставини ймовірного вчинення [PERSON] дисциплінарного проступку, встановлені під час службового розслідування посадовими особами відповідача, ґрунтуються лише на показах потерпілих [PERSON] та [PERSON] , які від власних первісних тверджень відмовилися та зазначили, що не мають жодних претензій до позивача. У свою чергу, вказані твердження та показання [PERSON] та [PERSON] мали бути взяті до уваги під час доведення вини [PERSON] , або під час встановлення невинуватість останнього у вчиненні кримінального правопорушення, натомість в матеріалах справи не міститься, а відповідачем суду не надано, належних доказів порушення кримінальної справи відносно [PERSON] . Так, правовими положеннями ст. 17 КПК України регламентовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Отже, станом на момент прийняття висновку службового розслідування від 04.07.2023 року, за фактом можливого порушення службової дисципліни поліцейським ВП № 1 (м. Бахмач) Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області [PERSON] , вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду. У свою чергу, під час опитування службовими особами відповідача [PERSON] та [PERSON] , не роз`яснювалося право відмовитися від давання показань, а вказані особи не попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих пояснень, які неодноразово змінювалися останніми. Також, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у висновку службового розслідування від 04.07.2023 року не міститься належних доказів тілесних ушкоджень [PERSON] та [PERSON] , зокрема, висновків судово-медичного експерта. Окрім зазначеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що відносно [PERSON] адміністративне провадження також не порушувалося, а тому позивач не може вважатись винним у будь-якому правопорушенні без наявності відповідного рішення суду, а відтак не повинен зазнавати заходів дисциплінарного впливу. Разом з тим, відповідно до оскаржуваного наказу про звільнення від 04.07.2023 року, відповідачем не зазначено який саме пункт або частину статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» недотримано [PERSON] . У свою чергу, позивача звільнено зі служби, на підставі п. 6 ч. 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію», тобто у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення, у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Відповідно до приписів адміністративного судочинства, на ГУ НП України в Чернігівській області покладено обов`язок довести наявність в діях позивача складу дисциплінарного проступку, визначення якого наведено у Дисциплінарному статуті. Разом з тим, відповідачем не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних доказів наявність в діях позивача складу дисциплінарного проступку, визначення якого наведено у Дисциплінарному статуті за які останнього звільнено з посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області. Аналогічна правова позиція щодо неможливості притягнути працівника поліції до дисциплінарної відповідальності лише на підставі інформації, яка є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні, та про необхідність встановлення складу дисциплінарного проступку, який є відмінним від складу кримінального правопорушення, викладена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2020 року по справі №520/8550/18. Щодо висновків службового розслідування, з якими погодився суд першої інстанції, про те, що сам по собі факт можливого нанесення тілесних ушкоджень цивільним особам не під час виконання службових обов`язків, підриває авторитет органів поліції та набуває суспільного резонансу, через створення негативної громадської думки, що завдало непоправної шкоди репутації й авторитету діяльності Національної поліції України, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що це є лише припущеннями стосовно вчинення позивачем кримінального та дисциплінарного правопорушення, оскільки не підтверджується належними доказами. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 12.10.2023 року у справі № 160/8432/20 зробив такий правовий висновок: «У своїй практиці Верховний Суд, аналізуючи норми законодавства, які регулюють особливості проходження служби в поліції, неодноразово висновував, що однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є реалізація дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту. Іншою підставою звільнення є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення. Своєю чергою, притягнення особи до .кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, є підставами для звільнення зі служби в поліції. Проте ці підстави не слід ототожнювати із підставами для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності за наслідками службового розслідування, яким встановлено склад дисциплінарного проступку у виді порушення службової дисципліни та порушення Присяги поліцейського. Водночас, вчинення працівником поліції діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного. Притягнення до різних видів юридичної відповідальності передбачає виконання/дотримання відмінних і самостійних (окремих) процедур, які передують ухваленню рішення про накладення певного виду стягнення. Позиція щодо неможливості притягнути, працівника поліції до дисциплінарної відповідальності лише на підставі інформації, яка є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні, та про необхідність встановлення складу дисциплінарного проступку, який є відмінним від складу кримінального правопорушення викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 28.02.2020 у справі № 818/1274/17. У постанові від 28.02.2020 у справі № 818/1274/17 Верховний Суд вказав, що зі змісту пунктів 8.1., 8.2-8.4. Інструкції № 230 вбачається, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є повне доведення вини особи в ході службового розслідування, метою якого є з`ясування обставин вчинення дисциплінарного порушення, уточнення ступеня вини особи. Верховний Суд зазначає, що питання про наявність підстав для накладення на працівника поліції дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування». Стосовно правової оцінки правильності й обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то вона повинна фокусуватися насамперед на такому: - чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; - чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; - чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; - чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням. В аспекті спірних правовідносин необхідно зазначити, що вирішення питання про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясовувати склад саме дисциплінарного проступку в його діях. У даному випадку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення стало вчинення ним дій, які підривають довіру та авторитет органів влади і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби в органах поліції. Водночас, погодившись із висновками службового розслідування про порушення позивачем службової дисципліни, суд першої інстанції інстанції не встановив чи містить висновок службового розслідування обґрунтовані відомості щодо наявності причинного зв`язку між неправомірними діяннями позивача та їх наслідками, зокрема, чи дійсно наявний в діях позивача склад дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено позивачем; наявність вини позивача та ступінь її тяжкості, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності. Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в даному ГУ НП в Чернігівській області, в ході службового розслідування, не доведено вину [PERSON] у вчиненні дисциплінарного порушення, а тому відсутні законні підстави для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності. З огляду на вище зазначені правові положення чинного законодавства та обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувані накази ГУ НП в Чернігівській області від 04.07.2023 року № 1222 в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції старшого сержанта поліції [PERSON] , поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області та від 04.07.2023 № 322 о/с «по особовому складу» в частині звільнення [PERSON] зі служби в поліції, за пунктом 6 частини першої є протиправними та підлягають скасуванню. З огляду на скасування судом апеляційної інстанції оскаржуваних наказів як протиправних, задоволенню підлягає позовна вимога про поновлення старшого сержанта поліції [PERSON] (0094297) на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області, починаючи з 05.07.2023 року. Так, правовими положеннями ч.1 ст. 235 Кодексу законів про працю України регламентовано, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Частиною 2 ст.235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у порядку. Відповідно до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських від 06.04.2016 року № 260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції, закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських. Як встановлено судом апеляційної інстанції, кількість днів вимушеного прогулу з дня звільнення позивача та до винесення судом даного рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку - з 05.07.2023 року по 02.04.2024 року включно (дата ухвалення рішення судом) - складає 188 робочих днів. На вимогу суду апеляційної інстанції, 01.04.2024 року ГУ НП в Чернігівській області надано довідку про доходи № 180 від 14.03.2024 року про грошове забезпечення [PERSON] , в якій зазначено, що середньоденне грошове забезпечення останнього становить 689,02 грн. За таких підстав, на користь [PERSON] , належить виплатити суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 129 535,76 грн. (188 робочих днів * 689,02 грн.). Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом визнання протиправними та скасування наказів ГУ НП в Чернігівській області від 04.07.2023 року № 1222 та від 04.07.2023 № 322 о/с; поновлення старшого сержанта поліції [PERSON] (0094297) на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області, починаючи з 05.07.2023 року; стягнення з ГУ НП в Чернігівській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу (грошового забезпечення) в розмірі 129 535,76 грн.; допуск до негайного виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області та стягнути середній заробіток у межах суми стягнення за один місяць. Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України). Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України. Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року). Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються. Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

Результат розгляду: granted