Рішення адміністративного суду від 2022-07-28 00:00:00+03

Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування У листопаді 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просила: - скасувати наказ від 24.10.2014 № 1005-О про звільнення [PERSON] з посади начальника Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області; - поновити [PERSON] на посаді начальника Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області; - стягнути з Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 25.10.2014 і до моменту фактичного поновлення на публічній службі; - зобов`язати Державну фіскальну службу України відкликати відомості про застосування до [PERSON] заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади». Позовні вимоги мотивовано тим, що наказом Державної фіскальної служби України від 24.10.2014 № 1005-О позивачку було звільнено із посади начальника Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на підставі Закону України «Про очищення влади». Позивачка вважає таке рішення протиправним, оскільки воно порушує її конституційні права та свободи, суперечить нормам міжнародно-правових актів та рішенням Європейського суду з прав людини у справах про люстраційні заходи. Окрім того, зазначає, що звільнення відбулося у період тимчасової непрацездатності. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.02.2015 залучено до участі у справі в якості другого відповідача Державну податкову інспекцію у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області. Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.06.2020, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2020, замінено первісного відповідача - Державну фіскальну службу України на правонаступника - Державну податкову службу України, а також первісного відповідача - Державну податкову інспекцію у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Закарпатській області. Протокольною ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 залучено до участі в справі в якості співвідповідача Головне управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 24.10.2014 № 1005-О про звільнення [PERSON] з посади начальника Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області; поновлено [PERSON] на посаді начальника Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області з 25.10.2014; стягнуто з Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 494 784,72 грн з відрахуванням податків та зборів. Рішення суду в частині поновлення [PERSON] на займаній на час звільнення посаді та стягнення на її користь заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 6849,36 грн допущено до негайного виконання. Зобов`язано Державну податкову службу України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до [PERSON] заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади». Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача із займаної посади відбулося тільки на підставі довідки про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці. Таке рішення ґрунтувалося виключно на факті обіймання позивачем протягом більше 1 року посади, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 3 Закону України «Про очищення влади». Суд врахував правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03.06.2020 у справі № 817/3431/14 про те, що заходи такої суворості як звільнення з посади із забороною займати посаду на 10 років не можуть застосовуватись до державних службовців лише через те, що вони залишились на своїх посадах державної служби після обрання нового глави держави, без аналізу індивідуальної поведінки таких осіб та встановлення зв`язку із узурпацію влади, підривом основ національної безпеки і оборони України або протиправного порушення прав і свобод людини. Суд з урахуванням довідки Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про заробітну плату позивача та з покликанням на постанову Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу. Суд відхилив доводи Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області про недопустимість стягнення сум втраченого заробітку з Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області, аргументовані тим, що останній не є правонаступником органів Міндоходів та Державної фіскальної служби України з кадрових питань, а тільки з питань реалізації державної податкової політики. З цього приводу суд зазначив, що ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.06.2020 за клопотанням представника позивача було замінено первісного відповідача - Державну фіскальну службу України на правонаступника - Державну податкову службу України, а первісного відповідача - Державну податкову інспекцію у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Закарпатській області. Вказана ухала суду залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2020. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що з огляду на припинення юридичної особи Головного управління Міндоходів у Закарпатській області, реорганізацію Державної фіскальної служби шляхом поділу на Державну податкову службу України та Державну митну службу України, необхідно провести процесуальне правонаступництво у справі та замінити їх належними відповідачами. При цьому суд зазначив, що питання щодо наявності підстав для заміни вказаних відповідачів їх правонаступниками було вирішено саме в контексті взаємозв`язку з предметом даного адміністративного позову. Крім того, суд зазначив, що Верховний Суд не знайшов підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.06.2020. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 10.03.2021 апеляційні скарги Державної податкової служби України та Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області залишив без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 залишив без змін. Суд апеляційної інстанції зазначив, що апелянти у своїх апеляційних скаргах покликаються на те, що Державна податкова служба України та Головне управління Державної податкової служби у Закарпатській області не є правонаступниками Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області в питаннях проходження/звільнення із публічної служби. З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначив, що у спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувались ліквідованим органом, не можуть бути припинені і підлягають передачі іншим державним органам, за виключенням того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі. При цьому, державні органи, хоча і є юридичними особами, але норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) про перетворення юридичних осіб не можуть бути підставою для вирішення питання про правонаступництво для органів державної влади, оскільки ЦК України передбачає перехід при правонаступництві об`єктів цивільних та майнових прав, а в адміністративному праві мова йде про перехід специфічних, владних прав. Норма ж про те, що ліквідація юридичної особи не тягне за собою переходу прав та обов`язків у порядку правонаступництва, стосовно державних органів не може діяти, оскільки ліквідація органу публічної влади обов`язково повинна тягнути за собою перехід його прав та обов`язків у порядку правонаступництва іншому органу. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.06.2020 за клопотанням представника позивача було замінено первісного відповідача - Державну фіскальну службу України на правонаступника - Державну податкову службу України, а первісного відповідача - Державну податкову інспекцію у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Закарпатській області. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2020 вказана ухвала залишена без змін. При цьому, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що з огляду на припинення юридичної особи Головного управління Міндоходів у Закарпатській області, реорганізацію Державної фіскальної служби шляхом поділу на Державну податкову службу України та Державну митну службу України, необхідно процесуальне правонаступництво у справі та замінити їх належними відповідачами. Верховний Суд не знайшов підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.06.2020. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що не заслуговують на увагу суду посилання апелянтів на те, що Державна податкова служба України та Головне управління Державної податкової служби у Закарпатській області не є правонаступниками Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області в питаннях проходження/звільнення із публічної служби. Крім того, суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, зазначив про правомірність стягнення на користь позивачки середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, оскільки вона скористалася своїм правом на подання клопотання, передбаченого частиною третьою статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), жодних дій, спрямованих на затягування розгляду справи вона не вчиняла. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційних скарг Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій Державна податкова служба України та Головне управління Державної податкової служби у Закарпатській області звернулись до Верховного Суду з касаційними скаргами, у яких, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю. Підставами звернення з касаційними скаргами Державна податкова служба України та Головне управління Державної податкової служби у Закарпатській області зазначають пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржники зазначають про неврахування судом апеляційної інстанції правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 826/9815/18, у якій досліджувалось питання правонаступництва Державної податкової служби України від Державної фіскальної служби України. Крім того, скаржники наголошують на тому, що запис про припинення Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутній. Постанова Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 682-р свідчать про компетенційне адміністративне (публічне) правонаступництво Державної податкової служби України, тобто про перехід до Державної податкової служби України функцій Державної фіскальної служби України у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску. Проте спір у цій справі виник у відносинах публічної служби. Заміна Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області як боржника за вказаним рішенням може мати місце виключно у випадку фактичного її вибуття унаслідок припинення. Звертають увагу на те, що позивачка ніколи не перебувала у трудових відносинах з Державною податковою службою України. Наразі всі права і обов`язки Міністерства доходів і зборів України перейшли до Державної фіскальної служби України, складено розподільчий та ліквідаційний баланси, отже органом, який мав би поновлювати та виплачувати середній заробіток за час вимушеного прогулу є саме Державна фіскальна служба. Також зазначають, що судами попередніх інстанцій не надано правової оцінки частині другій статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Вважають, що відсутні підстави для стягнення середньомісячного заробітку за весь час судового розгляду, оскільки в цій справі, на думку скаржників, наявні всі ознаки затягування розгляду справи та винесення рішення не в розумні строки, що ґрунтується саме на вільному волевиявленні позивача, що призвело до тривалого розгляду справи. Позиція інших учасників справи Відсутність відзивів на касаційні скарги не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій. Рух касаційної скарги 22.04.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Державної податкової служби України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2021 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Мартинюк Н. М. для розгляду судової справи № 807/3656/14. Ухвалою Верховного Суду від 14.05.2021 відкрито касаційне провадження за скаргою Державної податкової служби України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021. 26.04.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2021 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Мартинюк Н. М. для розгляду судової справи № 807/3656/14. Ухвалою Верховного Суду від 14.05.2021 відкрито касаційне провадження за скаргою Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021. Ухвалою Верховного Суду від 25.07.2022 закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження. Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи [PERSON] у період з 12.09.2013 по 24.10.2014 проходила службу в територіальних органах Міністерства доходів і зборів, у тому числі на посаді начальника Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області. Наказом Державної фіскальної служби України від 24.10.2014 № 1005-О від 24.10.2014, на підставі листа Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 21.10.2014 № 350/8/07-16-04-00-29, довідки про результати перевірки відомостей, зазнаних в особовій справі та/або трудовій книжці, [PERSON] звільнено з посади начальника Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області з 24.10.2014 з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», пунктом 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України. Відповідно до довідки про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці [PERSON] , у період з 25.02.2010 по 22.02.2014 остання обіймала посади, щодо яких частиною першою статті 3 Закону України «Про очищення влади» встановлена заборона, а саме: з 09.09.2011 по 11.09.2013 голови Виноградівської районної державної адміністрації у Закарпатській області. Вказана обставина стала підставою для звільнення [PERSON] . Не погоджуючись з прийнятим рішенням та з метою захисту порушеного права на працю, що проявилося у незаконному, на думку позивачки, звільненні, вона звернулася з цим адміністративним позовом до суду. Позиція Верховного Суду Релевантні джерела права та акти їхнього застосування Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Статтею 52 КАС України передбачено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - Порядок № 1074). Згідно з пунктами 5, 6 Порядку № 1074 орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України. Пунктом 8 Порядку № 1074 визначено, що внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам. Перейменування органу виконавчої влади не призводить до його реорганізації. Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» від 06.08.2014 № 311 (далі - Постанова № 311) утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби та реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів, шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби. Відповідно до пункту 1 Постанови № 311 утворено юридичну особу - Головне управління ДФС у Закарпатській області та реорганізовано шляхом приєднання до нього ГУ Міндоходів у Закарпатській області. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» (далі - Постанова № 1200) утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Відповідно до пункту 2 Постанови № 1200 Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 682-р «Питання Державної податкової служби» (далі - Розпорядження № 682-р) визначено, що Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відповідно до наказу ДПС України «Про початок діяльності Державної податкової служби України» від 28.08.2019 № 36 розпочато виконання ДПС України функцій і повноважень ДФС України, що припиняється. Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи Частинами першою-третьою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги. Враховуючи вимоги та обґрунтування касаційних скарг, перегляд оскаржуваних судових рішень буде здійснюватися Верховним Судом в межах доводів та вимог касаційних скарг. Касаційні провадження у справі відкриті з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Оскаржуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій з цієї підстави, відповідачі у скаргах зазначили, що судами не враховано висновки, зроблені Верховним Судом у постанові від 11.02.2021 у справі № 826/9815/18 щодо правонаступництва ДФС. Колегія суддів Верховного Суду доходить висновку про підтвердження підстави відкриття касаційних проваджень, з огляду на таке. Положення КАС України, на відміну від чинного цивільного чи господарського процесуального законодавства, не пов`язують процесуальне правонаступництво з обов`язковою наявністю факту припинення юридичної особи. Ключовим за правилам КАС України є доведення обставин вибуттям сторони - суб`єкта владних повноважень з відносин, щодо яких виник спір. Вказані правила КАС України встановлені, враховуючи специфіку публічно-правових відносин, а саме: повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства, такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації. Отже, якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі розпорядчим актом Кабінету Міністрів України його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень. Якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень. У межах вирішення питання, яке є предметом касаційного перегляду в цій справі, для встановлення факту публічного правонаступництва визначальним є встановлення або припинення первісного суб`єкта - Державної фіскальної служби України та її територіальних органів, або переходу їх функцій (адміністративної компетенції), з яких виник спір, до Державної податкової служби України та її територіальних органів. Визначаючи суб`єкт, який буде здійснювати виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] , суди попередніх інстанцій виходили з того, що ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.06.2020 за клопотанням представника позивача було замінено первісного відповідача - Державну фіскальну службу України на правонаступника - Державну податкову службу України, а первісного відповідача - Державну податкову інспекцію у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Закарпатській області. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2020 вказана ухвала залишена без змін. При цьому, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що з огляду на припинення юридичної особи Головного управління Міндоходів у Закарпатській області, реорганізацію Державної фіскальної служби шляхом поділу на Державну податкову службу України та Державну митну службу України, необхідно процесуальне правонаступництво у справі та замінити їх належними відповідачами. Верховний Суд уважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними, з огляду на таке. [PERSON] до оскаржуваного звільнення перебувала на посаді начальника Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області. Постановою № 311 територіальні органи Міністерства доходів і зборів реорганізовані, шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби, зокрема, створено Головне управління ДФС у Закарпатській області та реорганізовано, шляхом приєднання до нього, Головне управління Міндоходів у Закарпатській області. Постановою № 1200 реорганізовано Державну фіскальну службу шляхом поділу на Державну податкову службу та Державну митну службу України, однак Державна фіскальна служба України продовжувала виконувати функції у відповідній сфері, і запис про припинення вказаної юридичної особи у Реєстрі на момент виникнення спірних правовідносин був відсутній. Розпорядженням № 682-р Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою України покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби України, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 17.05.2019 до Реєстру внесений запис про державну реєстрацію ДПС України як юридичної особи, та про внесення рішення засновників (учасників) ДФС України щодо припинення такої як юридичної особи в результаті реорганізації. Відповідно до Наказу ДПС України «Про початок діяльності Державної податкової служби України» від 28.08.2019 № 36 розпочато виконання ДПС України функцій і повноважень ДФС України, що припиняється. Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Постанова № 537) утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, серед яких Головне управління ДПС у Закарпатській області. Постановою № 537 реорганізовані територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби, зокрема, Головне управління ДФС у Закарпатській області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Закарпатській області. Проте територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжували здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд доходить висновку, що на момент виникнення спірних правовідносин до Державної податкової служби України та її структурних підрозділів перейшли частково повноваження Державної фіскальної служби України та її територіальних органів, а саме щодо сфери реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску. Спір у цій справі виник у відносинах публічної служби і стосується поновлення позивачки на посаді начальника Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області із одночасним стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У такому випадку заміна Державної фіскальної служби України та його територіальних підрозділів як відповідачів може мати місце виключно у випадку фактичного їх вибуття унаслідок припинення. Аналогічна за своєю суттю правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 826/9815/18, від 14.04.2021 у справі № 826/14904/18, від 13.05.2021 у справі № 826/2850/17, від 03.06.2021 у справі № 640/19105/19, від 26.05.2022 у справі № 807/3591/14. Ураховуючи, що суть спору у цій справі не стосується публічно-владних функцій, що були передані Державній податковій службі України, і на момент вирішення судом питання про заміну відповідачів до Реєстру не був унесений запис про припинення Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області, висновок судів попередніх інстанцій про стягнення середнього заробітку із Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області є безпідставним. Крім того, Верховний Суд вважає помилковим посилання судів першої та апеляційної інстанцій на ухвалу Верховного Суду від 08.10.2020 у справі № 807/3591/14 та постанови Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 524/4478/17, від 20.02.2019 у справі № 826/16659/15, з огляду на таке. Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Частиною п`ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Водночас Верховний Суд наголошує, що системний аналіз норм адміністративного процесуального законодавства свідчить, що під час вирішення справ суди враховують не будь-які висновки Верховного Суду, а ті, які висловлені Судом у подібних правовідносинах. Так, у справі № 524/4478/17 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про заміну первісного відповідача - виконкому Автозаводської райради на належного відповідача - виконком Кременчуцької міськради, оскільки за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань первісний відповідач - виконком Автозаводської райради 29.11.2017 ліквідовано за рішенням засновників. Крім того, суди встановили, що Кременчуцька міськрада, за рішенням якої було ліквідовано виконком Автозаводської райради, має основний робочий орган - виконком Кременчуцької міськради, до компетенції якого належить вирішення питання про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У справі № 826/16659/15 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав до заміни сторони виконавчого провадження у справі, оскільки Міністерство юстиції України є правонаступником Державної виконавчої служби України в частині виконання завдань і функцій з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів, у тому числі й в частині обов`язку виконати судове рішення у даній справі про стягнення на користь позивача середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі. Отже, висновки Верховного Суду, на які посилаються суди попередніх інстанцій, стосуються правовідносин, які не є подібними. Що стосується ухвали від 08.10.2020 у справі № 807/3591/14, то Верховний Суд вказаною ухвалою відмовив у відкриті касаційного провадження, не здійснюючи касаційний розгляд. Водночас колегія суддів зазначає, що Верховний Суд в своїй постанові від 11.02.2021 у справі № 826/9815/18 вже викладав висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. Так, Верховний Суд у справі № 826/9815/18 дійшов висновку, що обов`язок боржника, що випливає з рішення суду, яким на користь позивача з ДФС України стягнуто заборгованість по заробітній платі, не стосується публічно-владних функцій у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску чи інших функцій, що були передані ДПС України відповідно до Постанови № 1200 та Розпорядження № 682-р. У такому випадку заміна ДФС України як боржника за вказаним рішенням може мати місце виключно у випадку фактичного її вибуття унаслідок припинення. Ураховуючи, що зобов`язання, що випливає з рішення суду, яким на користь позивача з ДФС України стягнуто заборгованість по заробітній платі, не стосувалося публічно-владних функцій, що були передані ДПС України, і на момент вирішення судами питання про заміну боржника до Реєстру не був унесений запис про припинення ДФС України як боржника за вказаним рішенням суду, Верховний Суд зазначив про передчасність висновків судів попередніх інстанцій про вибуття ДФС України і наявність підстав для її заміни на ДПС України. Проте суд апеляційної інстанції, переглянувши рішення суду першої інстанції, не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.02.2021 у справі № 826/9815/18. Окрім того, Верховний Суд у постанові від 21.12.2021 у справі № 802/4159/14-а також викладав висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відповідно до якого визначальним у спірних правовідносинах є встановлення або припинення первісного суб`єкта - Державної фіскальної служби України, або переходу його функцій (адміністративної компетенції) до Державної митної служби України. У цій справі суд встановив, що відповідачі - Державна фіскальна служба України та Вінницька митниця ДФС перебувають в стані припинення. Водночас запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи Державної фіскальної служби України та Вінницької митниці ДФС в єдиному державному реєстрі відсутній, а тому Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав стверджувати про наявність підстав для правонаступництва у цій справі. Доводи Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області про те, що судами попередніх інстанцій не досліджувалось питання щодо працевлаштування позивачки та отримання нею заробітної плати за весь період судового розгляду, а також чи можна вважати цей період «вимушеним прогулом» та не надано оцінку діям позивача та своїм діям в частині зупинення провадження у цій справі, колегія суддів відхиляє, оскільки це не було підставою для відкриття касаційного провадження. Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 28.09.2021 у справі № 826/5780/15 наголосив на тому, що добросовісна реалізація позивачем його процесуальних прав на подання клопотань про зупинення та поновлення провадження в справі, не покладає на нього тягар вини за розгляд справи більше одного року у розумінні частини другої статті 235 КЗпП України. Норми чинного законодавства не виключають період зупинення провадження в справі з періоду, за який має бути сплачений середній заробіток час вимушеного прогулу. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги Відповідно до вимог статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Враховуючи, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права та неправильно застосували норми матеріального права щодо процесуального правонаступництва, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021 в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку, з ухваленням у цій частині нового судового рішення. Висновки щодо розподілу судових витрат З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Результат розгляду: partial