Рішення адміністративного суду від 2022-05-11 00:00:00+03

10.11.2020 року АТ Одеська ТЕЦ звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.02.2020 року №0011395104 на суму 9\~ \~368,55 грн. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.08.2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 20.02.2020 року № 0011395104, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 9368,55 грн. Стягнуто за рахунок бюджетний асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь АТ Одеська ТЕЦ \~понесені судові витрати у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. В поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що за наслідком проведеної камеральної перевірки податковим органом було встановлено факт несвоєчасної сплати товариством самостійно визначеного грошового зобов`язання з екологічного податку, що і стало підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій. Апелянт вважає, що згідно Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, якій діяв на час порушення справи, мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. На думку апелянта, системний аналіз норм Закону № 2343 свідчить про те, що встановлена цим Законом заборона щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій стосується грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), на які поширюється мораторій (термін виконання яких настав до дня введення мораторію, який співпадає з днем порушення судом справи про банкрутство боржника). Апелянт зазначив, що оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли (термін виконання яких настав) після введення мораторію, то і не припиняє заходів, спрямованих \~на їх забезпечення. Вказане, на думку апелянта, свідчить про те, що протягом дії мораторію по процедурі банкрутства зупиняється виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав саме до дня введення мораторію та контролюючим органам забороняється погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу, що не звільняє платника податків - юридичну особу, якою є підприємство, від сплати поточних обов`язкових платежів до моменту виключення даної юридичної особи з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Податковим кодексом України та Законом № 2343 не передбачено будь-яких виключень щодо нарахування та сплати податків підприємствами під час процедури банкрутства. З огляду на зазначене апелянт вважає прийняте податкове повідомлення-рішення законним та обґрунтованим, та просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.08.2021 року та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає \~задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 24.01.2020 року \~головним державним ревізором-інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб Північного управління у м. Одесі ГУ ДПС в Одеській області було проведено камеральну перевірку з питання своєчасності надання роки акціонерним товариством Одеська ТЕЦ податкової декларації по екологічному податку за 2017-2019 роки, за результатами якої складено акт від 24.01.2020 року № 960/15-32-51-04/5471158. Перевіркою встановлено порушення акціонерним товариством Одеська ТЕЦ термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання по збору з екологічного податку протягом строків, визначених п. 57.1 ст. 57 ПК України, п. 2681.5.1 п. 2681.5 ст. 2681 ПК України, а саме: - збір з екологічного податку, сплачений юридичними особами за 2017 рік від 24.01.2017 року № 9267930337 граничний термін сплати 19.02.2017 року; дата сплати 13.05.2019 року, сума сплаченого податкового боргу 8486,59 грн.; - збір з екологічного податку, сплачений юридичними особами за 2017 рік від 19.04.2017 року № 9068808231 граничний термін сплати 19.05.2017 року; дата сплати 13.05.2019 року, сума сплаченого податкового боргу 881,96 грн. На підставі вищевказаного акту перевірки Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.02.2020 року № 0011395104, яким на підставі абз. 3 п. 126.1 ст. 126 ПК України за затримку на 119 та 119 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 46842,75 грн. зобов`язано позивача сплатити штраф в розмірі 20% у сумі 9\~ \~368,55 грн. Не погоджуючись з вказаним вище податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду першої інстанції. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог АТ Одеська ТЕЦ з огляду на наступне: Відповідно до п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Згідно п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу. Як вбачається з акту камеральної перевірки, проведеної Головним управлінням ДПС в Одеській області, перевіркою встановлено порушення акціонерним товариством Одеська ТЕЦ термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання по збору з екологічного податку протягом строків, визначених п. 57.1 ст. 57 ПК України, п. 2681.5.1 п. 2681.5 ст. 2681 ПК України, по податковим деклараціям з екологічного податку за 2017 рік від 24.01.2017 року № 9267930337 та від 19.04.2017 року № 9068808231. Однак, в ході розгляду справи встановлено, що ухвалою Арбітражного суду Одеської області від 15 червня 2001 року у справі № 17-2-18/01-5010 за результатами розгляду заяви ВАТ «Одесагаз» про визнання банкрутом ДП «Одеська ТЕЦ» порушено провадження у справі про банкрутство, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Постановою господарського суду Одеської області від 13.12.2016 року у справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 публічне акціонерне товариство Одеська ТЕЦ було визнано банкрутом та відкрито стосовно нього ліквідаційну процедуру. У пункті 10 резолютивної частини вказаної постанови визначено вважати строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута таким, що настав (у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків та зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. В подальшому, 15.01.2019 року ухвалою господарського суду Одеської області по справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 задоволено клопотання Фонду державного майна України від 03.04.2018 року та закрито провадження по справі про визнання банкрутом АТ Одеська ТЕЦ, скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів, процедуру ліквідації АТ Одеська ТЕЦ та повноваження ліквідатора арбітражного керуючого припинено. Слід зазначити, що згідно п. 1.3 ПК України, цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій. Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів врегульовано Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом від 14 травня 1992 року № 2343-XII (в редакції Закону № 4212-VI від 22.12.2011 та послідуючими змінами, чинними станом на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) (далі Закон № 2343-XII). Частиною першою статті 7 Закону № 2343-XII передбачено, що щодо боржника застосовуються такі судові процедури банкрутства: розпорядження майном боржника; мирова угода; санація (відновлення платоспроможності) боржника; ліквідація банкрута. Відповідно до ч.1 ст.38 Закону № 2343-XII, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута; відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю; продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом; скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; вимоги за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі; виконання зобов`язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених цим розділом. За приписами п.4-3 Розділу Х Прикінцеві та перехідні положення Закону №2343-XII, провадження у справах про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника. Після припинення провадження у справі про банкрутство, забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, зупиняється перебіг позовної давності, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо. Зазначені дії не поширюються на задоволення вимог поточних кредиторів, на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, на відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення. Із \~зазначених положень чинного законодавства слідує, що з моменту визнання боржника банкрутом (ухвалення постанови у справі про банкрутство) у банкрута не виникає обов`язку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), котрі нараховані після моменту визнання боржника банкрутом, крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. При цьому, норми частини першої статті 38 Закону 2343-XII не передбачають виникнення податкового обов`язку у боржника, щодо якого господарським судом відкрито ліквідаційну процедуру, з підстав самостійного визначення таким боржником обов`язку щодо обчислення та декларування податків, податкових зобов`язань, термін сплати за якими настав після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом. Судом встановлено, що у період після ухвалення господарським судом Одеської області постанови від 13.12.2016 року у справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 публічним акціонерним товариством Одеська ТЕЦ подавались до податкового органу податкові декларації з екологічного податку за 2016-2017 рік (зокрема, \~за 4 квартал 2016 року було подано податкову декларацію з екологічного податку №9267930202 від 24.01.2017 року, а за 1 квартал 2017 року за було подано податкову декларацію з екологічного податку №9068808052 від 19.04.2017 року). Доказів подання позивачем за 4 квартал 2016 року та за 1 квартал 2017 року декларацій з екологічного податку від 24.01.2017 року № 9267930337 та від 19.04.2017 року № 9068808231 відповідачем не надано. В свою чергу, враховуючи приписи частини першої статті 38 Закону про банкрутство, а також положення підпункту 1.3. статті 1 та підпункту 14.1.147 статті 14 Податкового Кодексу України, суд першої інстанції правильно зазначив, що подання боржником, щодо якого введено ліквідаційну процедуру, декларацій до контролюючого органу не є підставою виникнення у такого боржника зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом. Аналогічні висновки щодо застосування зазначених норм права містяться у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 року у справі №925/871/15, які, в силу положень ч.5 ст.242 КАС України, є обов`язковими для врахування. Крім того, в ході розгляду справи встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 року по справі № 420/7821/20, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 року, було зобов`язано Головне управління ДПС в Одеській області припинити податкові зобов`язання акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, що виникли на підставі податкових декларацій, поданих під час ліквідаційної процедури, в тому числі: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~з екологічного податку за 4 квартал 2016 року (із розрахунком № 1, розрахунком № 2, розрахунком № 3) №9267930202 від 24.01.2017 року за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 98779,44 грн.; скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти 42432,93 грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 104,88 грн.; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~з екологічного податку за І квартал 2017 року (із розрахунком №1, розрахунком № 2, розрахунком № 3) №9068808052 від 19.04.2017 року за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 157957,97 грн.; скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти 67321,95 грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 324,70 грн.; - з екологічного податку за 2 квартал 2017 року (із розрахунком № 1, розрахунком № 2, розрахунком № 3) №9265612085 від 13.12.2017 року за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 133,98 грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 93,71 грн.; - з екологічного податку за 3 квартал 2017 року (із розрахунком № 1, розрахунком № 2, розрахунком № 3) №9283274598 від 02.01.2018 року за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 133,98 грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 27,05 грн.; - з екологічного податку за 4 квартал 2017 року (із розрахунком № 1, розрахунком № 2, розрахунком № 3) №9296862696 від 23.01.2018 року за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 70441,70 грн.; скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти 12080,74 грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 28,74 грн. Ухвалюючи рішення у справі № 420/7821/20 суд дійшов висновку, що оскільки податкові декларації з податків, податкових зобов`язань, за 2017-2018 роки подано позивачем в період ліквідаційної процедури після визнання банкрутом, відтак, суми визначених самостійно податкових зобов`язань не є підставою виникнення у такого боржника зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів). Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що з часу визнання позивача банкрутом та запровадження ліквідаційної процедури до припинення справи про банкрутство, у позивача не виникло жодних податкових зобов`язань, в тому числі податкового боргу за поданими в період ліквідаційної процедури після визнання банкрутом податковими деклараціями з екологічного податку за 4 квартал 2016 року та за 1 квартал 2017 року, а тому, нарахування штрафних санкцій за порушення термінів сплати податкових зобов`язань відповідно до ст. 126 ПК України є в даному випадку неправомірним. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 12.03.2019 по справі № 910/14827/16, від 16.04.2019 по справі № 925/871/15. Крім того, судовим рішенням у справі № 420/7821/20 було визнано незаконним нарахований податковий борг, який виник у позивача під час процедури ліквідації та зобов`язано ГУ ДПС в Одеській області припинити податкові зобов`язання акціонерного товариства Одеська ТЕЦ, в тому числі за тими \~податковим деклараціями, за якими в даному випадку відповідачем нараховано АТ "Одеська ТЕЦ" штрафні санкції у зв`язку з несвоєчасною сплатою грошових зобов`язань. В свою чергу, необґрунтованими є доводи апелянта про те, що абз. 2 п. 4-3 розділу Х Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом не визначає заборони застосування штрафних санкцій контролюючим органом до суб`єктів господарювання, щодо яких було закрито провадження про банкрутство, оскільки за змістом цієї норми, зокрема після припинення провадження у справі про банкрутство не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог. Також колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що \~мораторій на задоволення вимог кредиторів не зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли (термін виконання яких настав) після введення мораторію, і, відповідно, не припиняє заходів, спрямованих \~на їх забезпечення. Так, мораторій на задоволення вимог кредиторів та ліквідаційна процедура мають різні правові режими, зокрема наслідки мораторію застосовується до вимог кредиторів, обов`язок сплати яких виник до порушення справи про банкрутство, тоді як наслідки ліквідаційної процедури стосуються всіх вимог кредиторів, включаючи і поточних, зокрема з дня прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 812/2468/14, від 25 червня 2019 року у справі № 826/22478/15, від 18 грудня 2019 року у справі № 808/3975/13-а. В даному випадку позивачем 18.04.2019 року було подано податкову декларацію з екологічного податку №9077492181 за 1 квартал 2019 року та 13 травня 2019 року здійснено наступні платежі, а саме: відповідно до платіжного доручення № 1399 від 13 травня 2019 року AT «Одеська ТЕЦ» сплатило 46 842,71 грн. як сплата екологічного податку (за скиди забруднюючих речових безпосередньо у водні об`єкти) за 1 квартал 2019 року; відповідно до платіжного доручення № 1400 від 13 травня 2019 року AT «Одеська ТЕЦ» сплатила 10, 58 грн. як сплата екологічного податку (за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах) за 1 квартал 2019 року. Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про неправомірність зарахування податковим органом сплачених позивачем грошових коштів по поточній податковій декларації з екологічного податку від 18.04.2019 року № 9077492181 в рахунок сплати податкових зобов`язань, що виникли під час процедури ліквідації (та в подальшому повинні були бути припинені за рішенням суду) і змінювати призначення платежу на об`єкт оплати, як і здійснювати нарахування штрафних санкцій за прострочення терміну сплати податкових зобов`язань з екологічного податку, які фактично відсутні у позивача. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо \~протиправності податкового повідомлення-рішення від 20.02.2020 року № 0011395104 та наявності підстав для його скасування. Доводи апеляційної \~скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставі всього вищевикладеного колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення без змін. Зважаючи на залишення судового рішення суду першої інстанції без змін, судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.

Результат розгляду: denied