Рішення адміністративного суду від 2023-06-22 00:00:00+03

Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: визнати протиправними дії експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Лоран І.В. щодо викладення зауваження у пункті 9 Висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 14.12.2020 року №15639/82-20; стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області 2 102 грн. моральної шкоди на користь позивача. В обґрунтування позову вказано на протиправність Висновку про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 14.12.2020 року №15639/82-20, оскільки були відсутні підстави, передбачені ст.186-1 ЗК України для відмови в погодженні проекту землеустрою. Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду \~від \~10 лютого 2023 року, ухваленим за правилами загального позовного провадження, \~позов задоволений частково. Суд визнав протиправними та скасував Висновок експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Лоран Ірини Валеріївни від 14.12.2020 року №15639/82-20 про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, кадастровий номер 7124981000:01:006:0681. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди судом було відмовлено. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень). Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови, посилаючись на порушення норм матеріального права, [PERSON] просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції не врахував того, що він зазнав розчарування та незручності, що кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди від винесення незаконного Висновку експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 14 грудня 2020 року №15639/82-20. На думку апелянта, задоволення першої позовної вимоги щодо скасування вказаного Висновку експерта, є преюдиціальною ознакою для задоволення іншої позовної вимоги, оскільки остання виходить із результату неправомірного рішення суб`єкта владних повноважень та характеризує його рішення як таке, що завдає позивачеві моральної шкоди. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2021 скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.07.2021. Ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено повністю. Постановою Верховного Суду від 10 травня 2023 року скасовано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2021 та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Фактичні обставини справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на замовлення [PERSON] фізичною особою-підприємцем [PERSON] розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] в с. Білозір`я (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вказаний проект у липні 2019 поданий на погодження до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин відповідно до статті 186 та 186-1 Земельного кодексу України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За наслідками розгляду поданого позивачем проекту землеустрою експертом державної експертизи Головного Управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області [PERSON] видано висновок №8195/82-19 від 19.07.2019 року, в пункті 9 якого зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером 7124981000:01:006:0681 відсутня в Державному земельному кадастрі. Привести кадастровий план та інші матеріали проекту у відповідність. За підсумковою оцінкою проект землеустрою не погоджується. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач, не погодившись з висновком експерта, звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовною заявою. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 року у справі №300/1672/19 визнано протиправним та скасовано висновок експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Козаченко О.С. №8195/82-19 від 19.07.2019 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В подальшому розробником проекту землеустрою повторно було подано проект з коректурним аркушем до висновку №8195/82-19 від 19.07.2019 року \~на погодження до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За наслідками розгляду поданого позивачем проекту землеустрою експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області [PERSON] видано висновок №15639/82-20 від 14.12.2020 року, в пункті 9 якого зазначено, що \~земельна ділянка з кадастровим номером 7124981000:01:006:0681 перебуває в архівному шарі, тобто дана земельна ділянка як об`єкт не існує. За підсумковою оцінкою проект землеустрою не погоджується. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вважаючи протиправними такі дії та рішення відповідачів, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, заявивши одночасно вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправним рішенням відповідача. Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Зважаючи, що рішення суду першої інстанції оскаржено виключно у частині позовних вимог щодо відмови у стягненні моральної шкоди, суд апеляційної інстанції не дає оцінку частині позовних вимог щодо дій та Висновку експерта. Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, з огляду на наступне. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20.10.2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22.11.2005). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Разом з тим, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частини друга статті 77 КАС України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.04.2023 по справі № 1.380.2019.005731, від 22.01.2020 по справі № 560/798/16-а. При цьому суд 1-ї інстанції обмежився лише посиланням на недоведеність позивачем заподіяння йому моральних чи фізичних страждань діями чи бездіяльністю відповідачів. Водночас, зважаючи на те, що в межах розгляду цієї справи встановлено незаконність спірних дій та рішення відповідача, апеляційний суд дійшов висновку про те, що негативні емоції позивача внаслідок дій та рішення перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, а відтак завдали йому моральної шкоди. Що стосується її розміру, то відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі №823/868/18. Таким чином, апеляційний суд доходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди та задоволення позовних вимог у цій частині, так як \~факт заподіяння позивачеві моральної шкоди у зв`язку з неправомірними діями та/або рішенням суб`єкта владних повноважень, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача є підтвердженим, а заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди 2102 гривень є розумним та справедливим. Оскільки суд 1-ї інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду 1-ї інстанції у цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у цій частині. Враховуючи, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини справи та їм надано невірну правову оцінку в частині позовних вимог, колегія суддів, відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України, скасовує рішення суду першої інстанції у відповідній частині із прийняттям нового судового рішення у відповідній частині.

Результат розгляду: granted