Рішення адміністративного суду від 2022-10-20 00:00:00+03

[PERSON] (надалі також позивач, [PERSON] ) звернувся до Близнюківського районного суду м. Харкова з позовом до Департаменту патрульної поліції та до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області (надалі також відповідачі), в якому просив скасувати постанову поліцейського 3-ї роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшого лейтенанта Оксака Артема Петровича серії ДП 18 № 776816 від 22.10.2021, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення ( далі КУпАП). Рішенням Близнюківського районного суду м. Харкова від 25.01.2021 адміністративний позов задоволено в повному обсязі. Скасовано постанову інспектора взводу 1 роти 3 батальйону 3 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Оксака А. П. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 № 776816 від 22.10.2021 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.126 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.126 КУпАП відносно [PERSON] закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 гривні. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального, процесуального права, просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти \~постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначило, що оскаржувана постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п. 5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015. Просило врахувати, що Великою Палатою Верховного Суду у \~постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 зазначено, що визначений статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України) \~обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Вказав, що суд першої інстанції не проаналізував належним чином та не дослідив достеменно наявність скоєного позивачем правопорушення, яке мало місце, а всупереч цьому прийняв пояснення позивача як доказ, який має більш вагоме значення, що є неприпустимим в розумінні добросовісного та розсудливого розгляду справи. Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Від позивача та відповідача наявні в справі \~клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні без їх участі. Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційну скаргу подано на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження. Відповідно до пункту першого частини першої статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, \~перевіривши законність і обґрунтованість \~рішення суду першої інстанції в межах \~доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до постанови серії ДП18 № 776816 від 22.10.2021, [PERSON] 22.10.2021 о 09 год. 40 хв. в Дніпропетровській області, 159 км, на автодорозі М29 керував транспортним засобом SKODA FABIA з д.н.з. [NUMBER] та поза населеним пунктом рухався без ближнього світла фар або денних ходових вогнів, не включив аварійну світлову сигналізацію після зупинки, також на законну вимогу працівників поліції не надав посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив вимоги п. 2.4 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.126 КУпАП. Вказаною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Відповідно до посвідчення водія [NUMBER] , відкрита категорія «В» на період з 04.08.2018 по 05.08.2050. Скориставшись правом на оскарження постанови серії ДП18 № 776816 від 22.10.2021 у судовому порядку, \~ [PERSON] звернувся до суду із позовом про її скасування. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого ним рішення, та усунути вказані недоліки процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення неможливо, оскільки вказана справа та постанова за її наслідками згідно з вимогами чинного законодавства виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення, дійшов висновку про скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення. Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке. Статтею 14 Закону України Про дорожній рух від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі Закон 3353-XII) вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Згідно з пункту 8 частини 1 статті 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. В силу положень пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. На виконання приписів частини п`ятої статті 14 Закону 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. За пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9). Статтею 16 Закону 3353-XII визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема, передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до приписів п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Згідно з пп. «а» п.2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закон 3353-XII. А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону 3353-XII). Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Як встановлено частиною 1 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Як вбачається з оскаржуваної постанови, у графі суть адміністративного правопорушення та опис обставин, установлених при розгляді справи, у провину позивачу інкримінуються обставини, які не охоплюються диспозицією ч.1 ст. 126 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до п. 8 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 (далі Інструкція),\~справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (стаття 268 КУпАП). Відповідно до п. 9 розділу ІІІ Інструкції,\~розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Згідно з п.п. 1, 5 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.\~Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено. Як слідує з пояснень позивача за його участі справа поліцейським не розглядалася, постанова не складалася. Будь яких належних доказів відповідачем на спростування зазначеного факту \~до матеріалів справи не надано. Тобто відповідачем не надано \~належних доказів, що працівник поліції \~дотримався вищенаведених положень Інструкції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. \~чітко не роз`яснив позичу, яка\~саме справа буде розглядатись, не роз`яснив позивачу формулювання обвинувачення, що позбавило позивача права на захист від конкретного обвинувачення. Не дослідив докази. Не виніс та не оголосив в присутності позивача постанову по справі про адміністративне правопорушення. А викладені у постанові обставини не відповідають диспозиції статті КУпАП, яка застосована працівником поліції. Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. З висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у \~постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19, на які посилається Управління патрульної поліції в апеляційній скарзі, оскаржуване рішення узгоджується та їм не протирічить. Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний \~з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 \~Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності \~надання відповіді на аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду \~- без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Результат розгляду: denied