Рішення адміністративного суду від 2022-02-03 00:00:00+02

Сільськогосподарське приватно-орендне підприємство "Нива" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило: - визнати протиправним та скасувати відмову ГУ ДПС у Полтавській області в підтвердженні СПОП "Нива" статусу платника єдиного податку 4 групи, оформлену листом № 9459/6/16-31-18-08-18 від 22.03.2021; - зобов`язати ГУ ДПС у Полтавській області відновити статус СПОП "Нива", як платника єдиного податку четвертої групи з 01.01.2021. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.09.2021 позов задоволено. ГУ ДПС у Полтавській області (далі - відповідач), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин по справі, просило його скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що пункт 291.5-1 статті 291 ПК України визначає обставини, за яких платники податків не можуть бути платниками єдиного податку четвертої групи. З огляду на те, що підприємством у граничні строки не подано звітну податкову декларацію, останній у 2021 році не міг перебувати на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності як платник єдиного податку четвертої групи. Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 1 ст.\~308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України\~справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що СПОП "Нива" з 2000 р. зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку в ГУ ДПС у Полтавській області, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб\~підприємців та громадських формувань (а.с. 10). З 2014 року позивач є платником єдиного податку четвертої групи як сільськогосподарський товаровиробник, у якого частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків, що підтверджується довідками (а.с. 22-26). У лютому 2021 року СПОП "Нива" подало до контролюючого органу пакет документів для підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи: загальну/звітну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи за 2021 р., відомості про наявність земельних ділянок (а.с. 43-85). 25.03.2021 позивачем подано відповідачу розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2020 рік, звітну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи за 2021 рік та звітну відомість про наявність земельних ділянок, що підтверджується квитанціями (а.с. 86-88, 90-110, 134) Листом від 22.03.2021 ГУ ДПС у Полтавській області відмовило позивачу у підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2021 рік. Підставою для прийняття рішення слугувало ненадання СПОП "Нива" звітної податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи (а.с.11). Позивач оскаржив вказане рішення контролюючого органу в адміністративному порядку, за наслідками розгляду якого ДПС України 04.06.2021 прийняла рішення, яким залишила скаргу без задоволення, а рішення ГУ ДПС в Полтавській області без змін (а.с. 13-21). Не погодившись із відмовою\~відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи рішення про відмову у підтвердженні позивачу статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2021 рік, відповідач діяв не в межах та не у спосіб, передбачений чинним законодавством. Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані\~Податковим кодексом України\~(далі\~ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до пп.\~291.4.4. п. 291.4 ст. 291 ПК України\~сільськогосподарських товаровиробників, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків, віднесено до четвертої групи суб`єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності. Згідно з пунктами 299.1 та 299.2\~ст. 299 ПК України, реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку. Порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування, або відмови від спрощеної системи оподаткування встановлюється\~ст. 298 ПК України, пунктом 298.8 якої передбачено, що порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку четвертої групи здійснюється відповідно до підпунктів 298.8.1-298.8.4 цієї статті. Щорічне підтвердження статусу платника єдиного податку, умови та порядок такого підтвердження встановлено правилами підпункту\~298.8.1 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України. Відповідно до пп.\~298.8.1 п. 298.8 ст. 298 ПК України\~сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають до 20 лютого поточного року: - загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку); - звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки (юридичні особи); - розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва (юридичні особи) - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику; - відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок. У відомостях (довідці) про наявність земельних ділянок зазначаються дані про кожний документ, що встановлює право власності та/або користування земельними ділянками, у тому числі про кожний договір оренди земельної частки (паю). Згідно пп.\~295.9.1 п. 295.9 ст. 295 ПК України\~платники єдиного податку 4 групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому\~статтею 46 цього Кодексу. Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений\~ст. 299 ПК України, відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку. Пунктом\~299.10 ст. 299 ПК України\~визначено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі, зокрема, якщо платником єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену підпунктом\~295.9.1 пункту 295.9 статті 295\~та підпунктом\~298.8.1 пункту 298.8 статті 298\~цього\~Кодексу. Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку про чітке розмежування понять переходу на спрощену систему оподаткування та щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку. Колегія суддів зазначає, що\~ПК України\~передбачає підстави для анулювання реєстрації платника єдиного податку або підстави, з яких платник не може бути платником єдиного податку 4 групи, але не містить норму, відповідно до якої платник, який до 20 лютого не подав звітність, зазначену у пп.\~298.8.1 п. 298.8 ст. 298 ПК України, не може бути, або втрачає статус платника єдиного податку 4 групи. Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 24.01.2019 у справі № 814/1394/15, яка відповідно до ч. 5\~ст. 242 КАС України, має враховуватися судом. Судом встановлено, що позивач з 01 січня 2014 року набув статус платника єдиного податку четвертої групи. Відтак, звертаючись у лютому 2021 року із переліком документів до податкового органу, позивач не вчиняв дій, спрямованих на перехід на спрощену систему оподаткування, а здійснював щорічне підтвердження статусу платника єдиного податку. Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, документи, необхідні для щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку згідно з підпунктом\~298.8.1 пункту 298.8 статті 298 ПК України, окрім звітної податкової декларації прийняті та зареєстровані контролюючим органом, що підтверджується квитанцією № 2 (а.с. 42). Посилання апелянта на неподання звітної податкової декларації на 2021 рік у строк, встановлений\~ПК України, як на підставу для відмови в підтверджені статусу платника єдиного податку суд першої інстанції обґрунтовано визнав помилковими, оскільки положеннями\~ПК України\~у такому випадку встановлено повноваження контролюючого органу щодо прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників цього податку, а не підтвердження чи відмови у підтвердженні статусу такого платника. Проте, як з`ясовано судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, рішення про анулювання реєстрації СПОП "Нива" шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку податковим органом не приймалось. Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що фактично позивачем під час формування податкової декларації за 2021 р., яка направлена відповідачу у лютому 2021 р. у графі «Тип декларації» залишено дві позначки «Загальна» та «Звітна» . Натомість, контролюючий орган, прийнявши таку декларацію, жодним чином не повідомив платника податків про наявність такого недоліку та не надав можливості позивачу їх своєчасно усунути, а лише вказав на відсутність декларації з позначкою «Звітна» та відмовив у підтвердженні статусу платника єдиного податку. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, зокрема, у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року, що реалізуючи Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати процедури, у тому числі процесуальні заборони й обмеження. Разом з тим Суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки захист прав повинен бути не лише формальним, але й реальним. Надмірні формальності не можуть покладатися в основу рішень адміністративного органу, якими б заперечувалася сутність змісту конституційно гарантованого права. Адже форма, відповідно до вимог поваги до прав людини та принципу сприяння, не має підміняти зміст, зокрема, в ситуації, коли під час прийому документа його можна привести у відповідність до формальних вимог Закону. Оскільки відповідач за результатами опрацювання отриманої декларації, в якій платником податків зазначено тип декларації «Загальна» та «Звітна» не виказав жодних зауважень до такої декларації, то відповідно позивач мав законні очікування на те, що статус платника податків буде підтверджений. Відповідно до ч. 1\~ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених\~статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2\~ст. 77 КАС України\~визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Колегія суддів зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності вчинених ним дій щодо відмови позивачу у підтверджені статусу платника єдиного податку 4 групи, а тому вірним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Відповідно до\~ст. 242 КАС України\~рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до\~ст. 316 КАС України\~суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Результат розгляду: denied