Рішення адміністративного суду від 2022-10-25 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - відповідач-2), в яком, з урахуванням уточненого позову, у просила: - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №056650006341 від 28.09.2021 року про відмову у призначенні пенсії; - зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити пенсію на пільгових умовах за Списком №1 з 21.09.2021 року на підставі пункту п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», із урахуванням висновків Конституційного Суду України у Рішенні від 23.01.2020 року по справі №1-р/2020 року, із зарахуванням до стажу періоду догляду за дитиною до трьохрічного віку [INFO] , з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року; до пільгового стажу періоду роботи з 01.04.2008 року по 30.06.2008 року за посадою стажист майстра контрольного підземного (а.с. 146-151). Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення від 28 вересня 2021 року № 056650006341 про відмову у призначенні пенсії [PERSON] . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву [PERSON] від 21.09.2021 про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 на підставі п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», із урахуванням висновків Конституційного Суду України у зроблених у рішенні від 23.01.2020 по справі №1-р/2020 року, із зарахуванням до стажу періоду догляду за дитиною до трьохрічного віку [INFO] , з 01.01.2004 по 31.12.2004 та до пільгового стажу періоду роботи з 01.04.2008 року по 30.06.2008 за посадою стажист майстра контрольного підземного, з врахуванням висновків суду викладених у даному рішенні. В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовлено (а.с. 175-179). Відповідачі, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційних скарг зазначено, що виключно Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 визначено пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Звертають увагу, що станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку №1 [PERSON] 1976 року народження, досягла віку 45 років 1 місяць. Імперативною нормою п.1 ч.1 ст.114 Закону №1058-IV встановлено, що необхідний вік для жінок для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку №1 становить 50 років. Також зазначають, що запис №13 трудової книжки позивача про переведення з 01.04.2008 стажистом майстра підземного, не містить інформацію щодо зайнятості на підземних роботах 50% робочого часу. Крім того, оскільки довідка про сплату страхових внесків про період догляду за дитиною до 3 років з УПСЗН не надходила, а в системі персоніфікованого обліку відсутня інформація про сплату страхових внесків, відсутні підстави для врахування періоду догляду за дитиною при обчисленні стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Закону №1058-IV. Також звертає увагу, що рішення від 28.09.2021 №056650006341 яким відмовлено [PERSON] у призначенні пенсії за віком винесене Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Тернопільській області. Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційних скарг, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне. [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] (а.с. 8-11). Як вбачається з матеріалів справи, 21 вересня 2021 року [PERSON] звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 28 вересня 2021 року рішенням № 056650006341 [PERSON] відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку. Крім того, не було зараховано до страхового стажу період догляду за дитиною до трьохрічного віку з 01.01.2004 по 31.12.2004, оскільки довідка про отримання допомоги по догляду за дитиною в органи УПСЗН не надана. До пільгового стажу не зарахований період роботи з 01.04.2008 по 30.06.2008 за посадою стажист майстра контрольного підземного, оскільки посада не передбачена Списком №1 (а.с. 13). Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до статті 44 Закону №1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Законом № 1058 визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. За змістом статті 1 цього закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»). Згідно п. 2 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". Статтею 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлений порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону, згідно якої особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством. Щодо доводів апелянта, що станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку №1 [PERSON] 1976 року народження, досягла віку 45 років 1 місяць, суд зазначає наступне. Так, відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2). За змістом пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Законом № 213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу. Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 року текст Закону № 1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п. 1 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші. Вказана норма набула чинності з 01.10.2017. Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома абсолютно ідентичними законами, а саме: пунктом "а" статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 року та частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV від 09.07.2003 року у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року. Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII. Пунктом першим резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункт "а" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015. В пункті 3 цього рішення визначено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону № 1788-XII, яка була чинна до 01.04.2015, в наступній редакції: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах". Таким чином, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1, а саме: пункт "а" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, та частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року. Відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом "а" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 50 років за частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII. Вирішуючи спір, суд дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме положенням пункту "а" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020. Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції, висловленій у рішенні Верховного Суду від 17 грудня 2021 у справі №160/9272/20 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20. В цих судових рішеннях суд вказав на наявність колізії між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Суд не приймає доводи відповідача про те, що визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах визначається лише Законом № 1058-IV, який є пріоритетним та основним над іншими Законами України, адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон №1058-IV. Велика палата Верховного суду в межах зразкової справи № 360/3611/20 дійшла висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливим ля особи, а не Закону № 1058-ІV. При ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України). На момент звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком за Списком № 1 у вересні 2021 року норми Закону № 1788-ХІІ були чинними. Цей закон не скасований Верховною Радою України, його положення не визнавалися неконституційними або незаконними і на сьогодні. Умови та порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах визначалися Законом № 1788-ХІІ на момент виникнення спірних правовідносин. Отже, при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком за Списком № 1 орган ПФУ повинен був призначати позивачу пенсію за Законом №1788. Щодо доводів апелянта, що запис №13 трудової книжки позивача про переведення з 01.04.2008 стажистом майстра підземного, не містить інформацію щодо зайнятості на підземних роботах 50% робочого часу, суд зазначає наступне. Згідно з роз`ясненнями Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС «Про порядок застосування затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173 Списків виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах» від 02.04.1976 року №5/8, учні індивідуально-бригадного навчання користувалися правом на відповідну пенсію лише в тих випадках, якщо Списками передбачено виробництва (роботи) та цехи без перелічення конкретних професій. Похідне слово «Учень» вперше було зафіксоване в Додатку В до Класифікатора професій ДК 003-95, затвердженого наказом Держстандарту України від 27.07.1995 року №257, згідно із Змінами та доповненнями №4, затвердженими наказом Держстандарту України від 15.04.2002 року №230. Передбачено це слово і відповідним додатком до чинного Національного класифікатора України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 року №327. Похідні слова до професій (професійних назв робіт) можуть застосовуватися за умови збереження галузевої та функціональної належності, кваліфікаційних вимог, виключення дублювання, збереження коду новоутвореної професії. Якщо назва професії працівника утворюється за допомогою похідного слова, у тому числі «Помічник», «Учень», «Стажист», із дотриманням зазначених вище умов, право його на пенсію за віком на пільгових умовах та інші пільги і компенсації визначаються на тих самих умовах, що і працівникові базової професії. В матеріалах справи міститься довідка №613 від 30.08.2021 ПрАТ «ШУ «Покровське», якою підтверджено виконання позивачем на виробництві гірничих робіт, ведення гірничих та інших видів робіт з метою добування вугілля підземним способом за професією: стажист майстра контрольного підземного з оплатою підземного робочого за період з 01.04.2008 по 30.06.2008, що передбачено Списком №1 (а.с. 28). Таким чином, суд приходить до висновку, що надані позивачем документи є достатніми доказами пільгового стажу роботи, який має враховуватися при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах передбачених Списком №1. Щодо доводів апелянта, що оскільки довідка про сплату страхових внесків про період догляду за дитиною до 3 років з УПСЗН не надходила, а в системі персоніфікованого обліку відсутня інформація про сплату страхових внесків, відсутні підстави для врахування періоду догляду за дитиною при обчисленні стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Закону №1058-IV, суд зазначає наступне. Абзацом 1 ч.1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058). За приписами 6 ст. 20 Закону № 1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч. 12 ст. 20 Закону № 1058). Згідно із п. 10 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010, №2464-VI (далі - Закон № 2464) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок. Зокрема, ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці. За унормуванням ч. 2 ст. 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (п. 171.1 ст. 171). Згідно із ч. 1 ст. 16 Закону № 1058 застрахована особа має право, зокрема, отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі в письмовій формі. З аналізу наведених норм, вбачається, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права позивача на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку, внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16). Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 11 Закону № 1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи (пункт е) та час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку (пункт ж). Водночас за змістом статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю. Таким чином, до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 по справі №686/1015/16-а, від 29 липня 2020 року по справі №607/5038/16-а та від 20 січня 2021 року по справі №311/2865/13-а (2а/311/45/2013). Як встановлено матеріалами справи, відповідно до свідоцтва про народження від 13 лютого 2002 року серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Красноармійського міського управління юстиції Донецької області, [INFO] народився [PERSON] у м. Красноармійськ, Донецька область. Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 25). Довідкою Товариства з додатковою відповідальністю «Красноармійська швейна фабрика «Веселка», №01/125 від 30 листопада 2021 року підтверджено, що позивачка дійсно працювала швачкою І розряду на Красноармійській швейній фабриці з 12 травня 2001 року по 31 січня 2005 року, та з 04 липня 2002 року по 09 січень 2005 року знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років і отримувала допомогу по догляду за дитиною до 3-х років (а.с. 23). Отже, відповідачем безпідставно не зараховано спірні періоди до страхового стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугу років. Доводи апелянта, що рішення від 28.09.2021 №056650006341 яким відмовлено [PERSON] у призначенні пенсії за віком винесене Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Тернопільській області колегія суддів не приймає, оскільки відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.11.2021 №16735-15771/П-15/8-0500/21 зазначено, що заява про призначення пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за принципом екстериторіальності. За підсумками розгляду управлінням 28.09.2021 прийнято рішення №056650006341 про відмову в призначенні пенсії (а.с. 12-13). Доказів прийняття рішення саме Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Тернопільській області суду не надано. Наведене вище свідчить про протиправність відмови відповідача у призначенні пенсії, отже позовні вимоги є обґрунтованими. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №056650006341 від 28.09.2021 року про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву [PERSON] від 21.09.2021 про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 на підставі п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», із урахуванням висновків Конституційного Суду України у зроблених у рішенні від 23.01.2020 по справі №1-р/2020 року, із зарахуванням до стажу періоду догляду за дитиною до трьохрічного віку [INFO] , з 01.01.2004 по 31.12.2004 та до пільгового стажу періоду роботи з 01.04.2008 року по 30.06.2008 за посадою стажист майстра контрольного підземного, з врахуванням висновків суду викладених у даному рішенні. Доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи. За змістом статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Результат розгляду: denied