Рішення адміністративного суду від 2022-02-07 00:00:00+02

у червні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим рішення позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт вказав, що єдиний соціальний внесок за нього сплачують роботодавці. У 2020 році від провадження адвокатської діяльності позивачем було отримано дохід лише у березні, червні, липні серпні, грудні, а станом на кінець 2020 року у позивача була переплата у розмірі 5512 грн. Відповідач не подав відзив або письмові пояснення на апеляційну скаргу. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2021, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. Судом першої інстанції встановлено, 03.10.2011 позивач отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю за №563. Позивач перебуває у трудових відносинах з ТОВ Торгова компанія Альфа сервіс на посаді юриста з 11 березня 2019 року, що підтверджується довідкою, виданою ТОВ Торгова компанія Альфа сервіс 11.06.2021 №2. Також перебуває з 01.06.2015 у трудових відносинах з ТОВ ФАСАД АЛЬЯНС, що підтверджується довідкою, виданою ТОВ ФАСАД АЛЬЯНС 11.06.2021 №4. Відомостями нарахування заробітної плати застрахованим особам підтверджено нарахування позивачу вказаними юридичними особами - роботодавцями заробітної плати, з якої утримано і сплачено єдиний соціальний внесок. При цьому, відповідно до поданого позивачем звіту від 20.01.2020 щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2020 рік, позивач як самозайнята особа у 2019 році отримав дохід від такої діяльності у сумі 50076 грн. Позивач визначив суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини 50076 грн. (4173 грн. щомісяця). Сума нарахованого позивачем єдиного внеску становить 11016,72 грн. за 2019 рік. Відповідно до поданого позивачем звіту від 30.04.2021 щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2020 рік, позивач як самозайнята особа у 2020 році отримав дохід від такої діяльності у сумі 11000 грн. Позивач визначив суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини 57784 грн. (4723,00 грн. у січні -серпні, а також 5000,00 грн. з вересня 2020 року). Сума нарахованого позивачем єдиного внеску становить 12712,48 грн. за 2020 рік. З інтегрованої картки платника податків слідує, що у 15.01.2020 та 15.07.2020 позивачем було сплачено сумарно 3795 грн. єдиного внеску як особою, яка провадить незалежну професійну діяльність (станом на 31.12.2019 також рахувалась переплата у розмірі 5512 грн.). У подальшому єдиний внесок позивачем як самозайнятою особою не сплачувався. Станом на 30 квітня 2021 року наявна недоїмка у розмірі 12143,03 грн. 17.05.2021 Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області відповідно до статті 25 Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та даних інформаційної системи органу доходів і зборів сформовано на позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-12001-13 на суму 12143,03 гривень зі сплати єдиного соціального внеску, станом на 30 квітня 2021 року. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач у спірний період був платником єдиного внеску відповідно до Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та повинен сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як самозайнята особа, а тому оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована відповідно до вимог чинного законодавства. Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини. Відповідно до підпункту\~ 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України\~ самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого пунктом 65.9 статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб;. Підпунктом\~ 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України\~ визначено, що працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону. Згідно із пунктом 2 частини першої\~ статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність\~ адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідно до частини третьої\~ статті 4 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність\~ адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Статтею 13 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність\~ визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відповідно до пункту 2 частини першої\~ статті 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування\~ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до\~ статті 2 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування\~ його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску. Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону Україну Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Пунктом 5 частини першої\~ статті 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування\~ до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності. Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої\~ статті 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування\~ єдиний внесок нараховується:\~ \~\~ для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої\~ статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до\~ Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої\~ статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює,\~ Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування\~ не врегульовано. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати. Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності. З урахування встановлених обставин та зазначених нормативно-правових положень можна дійти висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, \~\~\~\~адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний. Інше тлумачення норм Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску. Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у відповідний період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї у відповідному періоді. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 27 листопада 2019 року у справі № 160/3114/19, від 05.12.2019 року у справі № 260/358/19, від 05 березня 2020 року у справі №824/509/19-а, від 06 травня 2020 року у справі №400/1622/19, \~\~від 05 листопада 2020 року у справі №460/2442/19 який враховується судом при розгляду цієї справи відповідно до приписів частини п`ятої\~ статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України. З матеріалів справи встановлено, що з 01 червня 2015 року позивач працює найманим працівником у товаристві з обмеженою відповідальністю Фасад Альянс та з 11 березня 2019 року у товаристві з обмеженою відповідальністю Альфа Сервіс. За період з липня 2020 по травень 2021 ТОВ Фасад Альянс та ТОВ Альфа Сервіс сплачував за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що підтверджується відповідними довідками (а.с.11-12) та індивідуальними відомостями про застраховану особу (а.с.13). Отже, єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У розумінні\~ Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування\~ позивач є застрахованою особою і єдиний внесок за нього у період, за який винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 17 травня 2021 року № Ф-12001-13, нараховував та сплачував роботодавець у розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок щодо сплати у цей період єдиного внеску позивачем як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї. З огляду на вищенаведені обставини колегія суддів дійшла висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 17 травня 2021 року № Ф-12001-13 є протиправною та підлягає скасуванню. У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Частиною першою, сьомою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Оскільки, за результатом судового розгляду даної справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позову, у зв`язку з чим [PERSON] підлягає поверненню судовий збір у загальній сумі 2270 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, у тому числі 908 грн за подання адміністративного позову та 1362 грн за подання апеляційної скарги.

Результат розгляду: granted