Рішення адміністративного суду від 2022-04-13 00:00:00+03

В лютому 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив: - визнати наказ т.в.о. начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 19.01.2021 року №29 про застосування до працівника управління патрульної поліції в Житомирській області [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та наказ начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 29.01.2021 №92 о/с про звільнення [PERSON] зі служби в поліції протиправними та скасувати їх; - зобов`язати начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України поновити [PERSON] на службі в органах Національної поліції України на посаді поліцейського взводу №2 роти №4 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції; - зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити [PERSON] грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу, тобто з 29.01.2021 року по день винесення рішення судом; - допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді поліцейського взводу №2 роти №4 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі В обгрунтування вимог апеляційної скарги апелянтом відзначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. Так, на переконання апелянта, вчиненні ним дії, а саме нестриманість у власній поведінці, не є тим вчинком, що заслуговує на найсуворіше дисциплінарне покарання у вигляді звільнення. Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти доводів позивача та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин, викладених в ній, просив задовольнити. Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити в силі рішення суду першої інстанції. Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. Судом встановлено наступні обставини справи. Починаючи з 19.12.2017 року позивач обіймав посаду поліцейського взводу №2 роти №4 батальйону управління поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції та мав спеціальне звання молодший лейтенант поліції. 01.01.2021 до управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції із письмовою заявою звернувся [PERSON] , щодо неправомірних дій працівників УПП в Житомирській області ДПП, що виразилось у нанесенні останньому тілесних ушкоджень, застосування спеціального засобу спорядженого речовиною сльозогінної та дратівливої дії та кайданок під час затримання, що мало місце 01.01.2021 року за адресою: [ADDRESS] . Вказана заява зареєстрована працівниками УПП в Житомирській області ДПП в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події за №1. Відповідно до довідки, наданої [PERSON] з травматологічного пункту КУ "ЦМЛ №1 ЖМР", останній звернувся зі скаргою щодо нанесення йому тілесних ушкоджень працівниками поліції. Попередній діагноз - закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, множинні забої та крововиливи обличчя та волосяної частини голови. Забої обох кистей рук, пошкодження зв`язок правого колінного суглобу, закритий перелом кісток спинки носа. Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 04.01.2021 №4 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків» проведено службове розслідування з метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції під час затримання 01.01.2021 [PERSON] . За результатами службового розслідування, 19.01.2021 видано наказ №29 «Про застосування до працівників управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції дисциплінарних стягнень», у якому зазначено, що згідно із зібраними матеріалами підтвердився факт учинення дисциплінарних проступків окремими працівниками управління, у тому числі поліцейським взводу №2 роти №4 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області молодшим лейтенантом [PERSON] . За результатами перевірки, зокрема, встановлено, що поліцейський взводу №2 роти №4 батальйону управління Патрульної поліції в Житомирській області молодший лейтенант поліції [PERSON] вчинив дисциплінарний проступок, який дискредитує честь держави і підриває авторитет Національної поліції України, порушив вимоги з дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, незаконно, умисно, бажаючи продемонструвати свою вагомість та зверхність, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання наслідків, без попередження застосував заходи фізичного впливу під час затримання [PERSON] . Такими діями молодший лейтенант поліції [PERSON] порушив обов`язки неухильно дотримуватися актів, що регламентують діяльність поліції, присяги поліцейського та професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових обов`язків, наказів керівництва, визначених у пунктах 1 та 2 частини першої статті 18 Закону України «Про національну поліцію», у пунктах 1,4 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції країни, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-УШ. За вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог статті 7, пунктів 1 та 2 частини першої статті 18, статей 43,44, 64 Закону України "Про національну поліцію", пунктів 1, 4, 5 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзаців другого-восьмого пункту 1 розділу ТІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року № 1179, пунктом 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерством внутрішніх справ країни від 18 грудня 2018 року № 1026, пункту 3.1 розділу III посадової інструкції ІІІ поліцейського роти №4 управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, затвердженої наказом Департаментом патрульної поліції від 18.09.2018 № 4323, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-УІІІ «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», до поліцейського взводу №2 роти №4 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Наказом Департаменту патрульної поліції № 92 о/с від 29.01.2021 позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Не погоджуючись з фактом застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції з урахуванням суспільного резонансу та загального уявлення суспільства про поліцейського як носія влади, дійшов висновку, що відповідачем правомірно обрано позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з поліції, а оскаржувані накази не підлягають скасуванню, оскільки прийняті в межах повноважень та у спосіб визначений законом. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізує програми професійно - технічного навчання, підготовки та перепідготовки кадрів відповідно до суспільних програм. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Також громадянам згідно статті 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII). Згідно з частиною 1 статті 48 Закону №580-VIII призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 вказаного Закону. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Частиною 1 статті 18 цього ж Закону, визначено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва. Відповідно до статті 19 Закону №580-VIII передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначається Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15.03.2018 №2337-VIII (надалі, також - Закон №2337-VIII, Дисциплінарний статут). У розумінні частини 1 статті 1 Закону № 2337-VIII службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Згідно з частиною 2 цієї статті службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу. Відповідно до частини 3 статті 1 Закону №2337-VIII службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння. Згідно з статтею 12 Закону №2337-VIII дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом (частина 3 статті 11 Закону №2337-VIII). До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (частина 3 статті 13 Дисциплінарного статут). Враховуючи вищезазначені приписи, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника можуть застосовуватись заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення зі служби в поліції. Відповідно до розділу І Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом МВС України №1179 від 09.11.2016 (надалі, також - Правила етичної поведінки поліцейських), ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування. Абзацами першим, другим пункту 1, шостим пункту 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських встановлено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами. У той же час під час виконання службових обов`язків поліцейському заборонено: перебувати на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, уживати тютюнові вироби під час безпосереднього виконання службових обов`язків і в невстановленому місці. Тобто, законодавством встановлено підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку та недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення. Згідно із статтею 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (частини 1, частини 4 статті 16 Закону №2337-VIII). Згідно з частиною 3 статті 19 Закону №2337-VIII під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. Звільнення поліцейського із служби в поліції як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 №893 (надалі, також - Порядок №893). Розділом ІІ Порядку №893 визначено підстави для проведення службового розслідування. Так, відповідно до пункту 2 Розділу ІІ Порядку №893 службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення. Пунктами 2, 4, 5 Розділу VI Порядку №893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія. В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення. В описовій частині зазначаються також відомості про залучення фахівців та результати їх участі в службовому розслідуванні. У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначають у власній поведінці, не є тим вчинком, що заслуговує на найсуворіше дисциплінарне покарання у вигляді звільнення. Судом встановлено, що відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 04.01.2021 №4 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків» проведено службове розслідування з метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції під час затримання 01.01.2021 гр. [PERSON] . В призмі встановлених обставин, судова колегія звертає увагу на те, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни. Провина поліцейського у вчиненні дисциплінарного проступку в даному випадку проявляється у прямому намірі, тобто останній свідомо допускав настання несприятливих наслідків після вчинення ним даних дій. Так, за результатами службового розслідування встановлений факт неконтрольованої поведінки позивача по відношенню до затриманого гр. [PERSON] . Під час проведення службового розслідування були враховані пояснення [PERSON] , а також відеозапис з камер спостереження, встановлених в приміщенні та біля входу до відділу поліції, куди позивачем 01.01.2021 року був доставлений [PERSON] . Судом першої інстанції також була надана оцінка відеозапису події, яка стала підставою для проведення службового розслідування. При цьому, судом не встановлено факту спотворення порядку та логічної послідовності викладеної інформації в кожному окремо взятому сюжеті. Зокрема, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказаний відеозапис повністю підтверджує встановлений факт неконтрольованої поведінки позивача по відношенню до затриманого [PERSON] , що, на переконання суду, свідчить про те, що позивачем вчинено проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Так, з відеозапису події чітко видно, як [PERSON] не контролював свою поведінку та двічі ставив ногу на шию затриманому [PERSON] . Під час апеляційного провадження у справі апелянтом - позивачем по справі, не було спростовано факту допущення ним неприйнятної поведінки по відношенню до затриманого. Будь-яких доказів в спростування обставин, встановлених в ході розгляду справи судом першої інстанції, надано також не було. Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта стосовно допитаних в рамках службового розслідування працівників поліції, які зазначали, що позивач, [PERSON] , на шию [PERSON] не наступав і будь-якого болю та тілесних ушкоджень останньому не завдавав, оскільки вказані пояснення спростовуються хронологією відеозапису події, дослідженого під час проведення службового розслідування, з якого чітко слідує, що за вказаною подією спостерігали працівники поліції [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , не вживаючи при цьому жодних заходів щодо припинення дій [PERSON] у зв`язку з чим, як слідує з висновку службового розслідування, вказані особи були також притягнуті до відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку у вигляді попередження про неповну службову відповідальність. Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції та не бере до уваги доводи позивача, що нестримність в його поведінці, якщо і є дисциплінарним проступком, однак не заслуговує на найсуворіше покарання у вигляді звільнення. Дані пояснення, судова колегія розцінює як визнання позивачем факту вчинення ним проступку, за який його правомірно та обгрунтовано притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення. Відповідно до пункту 1 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 року №1179 (далі - Правила), ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки й порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування. Згідно абз. 1, 2, 5 пункту 1 розділу II Правил, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятим: відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законам України «Про Національну поліцію», «;Про запобігання корупції» та іншими актам законодавства України. Правила етичної поведінки поліцейських вимагають від кожного співробітника суворо та неухильно дотримуватись Конституції України, законів України, виконання вимог статутів, нормативних актів Міністерства внутрішніх справ України, працівник поліції має бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності. При цьому, одним із принципів етики працівників Національної поліції є гідна поведінка, що охоплює: повагу до гідності інших осіб; ввічливість та дотримання високої культури спілкування; доброзичливість і запобігання виникненню конфліктів; недопущення дій і вчинків, які можуть зашкодити роботі чи негативно вплинути на репутацію працівників Національної поліції. Поведінка працівника Національної поліції завжди й за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму й морально-етичним принципам. Зі змісту присяги поліцейського, яку він складає при вступі на службу в поліції, поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту. Виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати поведінки, яка ганьбить звання працівника поліції або підриває авторитет поліції, інших відносин, які носять протиправний характер. Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі №440/2305/19 (адміністративне провадження №К/9901/2816/20). Провина поліцейського у вчиненні дисциплінарного проступку, в даному випадку, проявляється у прямому намірі, тобто останній свідомо допускав настання несприятливих наслідків після вчинення ним даних дій. На думку суду першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, така поведінка позивача як працівника поліції суперечить загальним принципам, встановленим для останніх. Крім того, вчинення подібних дій призводить до встановлення негативної суспільної думки населення щодо органів правопорядку, які, у відповідності до своїх службових обов`язків, повинні неупереджено дотримуватись законодавства України, в тому числі щодо морально-етичних принципів. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року справа № 814/2530/16. У контексті даних процесуальних норм та встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при прийнятті оскаржуваних наказів від 19.01.2021 року №29, від 29.01.2021 №92 о/с Департамент патрульної поліції Національної поліції України діяв обґрунтовано, в порядку, у межах та у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача став дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні та неналежному виконанні професійних обов`язків, недотриманні службової дисципліни, вчинення дій, які підривають авторитет Національної поліції України, суперечить інтересам законності, компрометує звання поліцейського. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях позивача ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни. Вказані обставини позивачем не спростовані та не можуть вважатися припущеннями, оскільки підтверджуються наявними матеріалами службового розслідування. Зважаючи на викладене, відповідачем в повній мірі дотримано порядок та процедуру проведення службового розслідування, накладення дисциплінарного стягнення та звільнення зі служби у зв`язку із реалізацією такого стягнення. Вина позивача у порушенні службової дисципліни повністю доведена в ході службового розслідування. Прийнята позивачем при вступі на службу в поліції присяга відповідно до статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає взяття на себе обов`язків поваги та охорони прав і свобод людини, честі держави, несення високого звання поліцейського з гідністю та сумлінного виконання своїх службових обов`язків. В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби. Проступком, який ганьбить честь і гідність, порочить поліцейського та підриває авторитет Національної поліції України, є дія чи бездіяльність, яка за своїм характером несумісна з високим званням поліцейського і робить неможливим виконання ним своїх службових обов`язків, грубе порушення загальноприйнятих норм і правил поведінки, що принижує авторитет державної служби Національної поліції. Європейський суд з прав людини зазначив, що від держав очікується встановлення високих професійних стандартів у рамках їх правоохоронних систем і забезпечення того, щоб особи, які перебувають на службі в таких системах, відповідали необхідним критеріям (рішення від 12 січня 2012 року у справі "Горовенки та Бугара проти України" (Заяви №№36146/05 та 42418/05) п. 38). Службовим розслідуванням встановлено факт вчинення позивачем діяння, що дискредитує звання працівника органів Національної поліції. Із урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач власними діями порушив вимоги Закону №580-VIII, Дисциплінарного Статуту, Правил етичної поведінки, оскільки в даному випадку позивачем вчинено діяння, несумісне з його посадою, як таке, що суперечать покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до поліцейського як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Відповідно до частини 3 статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарні стягнення у вигляді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу. В ході судового розгляду справи наданими відповідачем доказами підтверджено, що при проведенні службового розслідування та оформленні його результатів, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з дотриманням необхідної процедури та з урахуванням всіх обставин справи. Виданий на підставі висновку службового розслідування наказ про застосування до позивача дисциплінарного стягнення та виданий відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) наказ про його звільнення відповідають критеріям правомірності, встановленим в частині другій статті 2 КАС України, а застосування крайнього заходу дисциплінарного стягнення є співмірним вчиненому позивачем проступку та відповідає статті 12 Дисциплінарного статуту. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied