Рішення адміністративного суду від 2022-02-23 00:00:00+02

29.04.2021р. [PERSON] звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому просив суд, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0010129-5006-1905 від 12.04.2019р. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.09.2021р. позов задоволено. Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління ДПС у Тернопільській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт просить суд, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.09.2021р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України. ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Тернопільській області як платник податків. З свідоцтва від 27.04.2009р. видно, що [PERSON] є власником нежитлової будівлі (кормоцеху-зерноскладу), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Площа даної нежитлової будівлі складає - 730,2 кв. м., що підтверджується експлікацією внутрішніх площ до плану житлового дому. Головне управління ДПС у Тернопільській області нарахував позивачу суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2018 рік у розмірі - 27185,35грн. та прийняв податкове повідомлення-рішення №0010129-5006-1905 від 12.04.2019р., яке останній отримав 01.04.2021р. Податковим періодом, за який здійснювалось нарахування податкового зобов`язання є 2018р. Загальна площа об`єкта нежитлової нерухомості, яка знаходиться на території Жниборідської сільської ради в [ADDRESS] та належить на праві приватної власності позивачу становить 730,2 кв.м, що підтверджується експлікацією внутрішніх площ до плану житлового дому. Рішенням Жниборідської сільської ради №42 від 23.06.2017р. «Про встановлення ставок податків та зборів на території Жниборідської сільської ради» встановлено ставку податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. Із п.2.2 даного Рішення Жниборідської сільської ради №42 від 23.06.2017р. видно, що ставка податку для нежитлових приміщень, які перебувають у приватній власності фізичних осіб становить 0,05 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного ( податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування. ст.265 ПК України передбачено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю. В п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України видно, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Відповідно до п.п. 266.2.1 п.266.2, п.п. 266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. п.п.266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України визначено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Із змісту Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» видно, що з 1 січня 2018 року встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі - 3723 гривень. Отже, 0,05% розміру мінімальної заробітної плати становить - 1,86 грн. Площа об`єкту нерухомості [PERSON] складає - 730,2 кв.м., а тому сума податку, яка має бути сплачена власником нерухомості становить: 1,86 х 730,2=1358,17 грн. Тобто, податок, який підлягав сплаті позивачем складає - 1358,17 грн., а податковий орган нарахував - 27185,35 грн Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що податковий орган невірно розрахував суму податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки Головне управління ДПС у Тернопільській області як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб передбачений законами та Конституцією України. Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією. Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Результат розгляду: denied