Рішення адміністративного суду від 2022-01-11 00:00:00+02

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного Фонду України у м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі - Управління), в якому позивач просив: 1) визнати протиправні дії відповідача щодо зменшення розміру відсотку з 90% до 50% від винагороди працюючого на відповідній посаді судді при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Луганського апеляційного суду від 10.03.2020 № 130; 2) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 90% від суддівської винагороди діючого судді, зазначеної у довідці Луганського апеляційного суду від 10.03.2020 № 130 з урахуванням фактичного виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебуває на обліку у відповідача та отримує довічне грошове утримання судді у відставці. Луганським апеляційним судом відповідно до Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ) та Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 позивачу була надана для подання до органів ПФУ довідка про суддівську винагороду від 10 березня 2020 року № 130, відповідно до якої розмір суддівської винагороди, яка має бути врахована при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 18 лютого 2020 року складає 173 415,00 грн. Позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із вказаного в довідці розміру суддівської винагороди. 13 травня 2020 року позивачем було отримано рішення відповідача від 30 квітня 2020 року за № 2661/2020, яким повідомлено про відмову позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання згідно з поданою заявою від 10 березня 2020 року. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30.10.2020 № 360/3382/20 визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 30 квітня 2020 року № 2661/2020 та зобов`язано здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 на підставі заяви від 10.03.2020 та довідки Луганського апеляційного суду від 10.03.2020 № 130, з урахуванням фактично сплачених сум. На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30.10.2020 у справі № 360/3382/20 за заявою позивача від 18.12.2020, відповідачем здійснено перерахунок його довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50% від розміру зазначеної у довідці суддівської винагороди. З посиланням на норми Конституції України, Закону № 1402-VІІІ позивач вважав дії відповідача щодо зменшення відсоткового значення грошового утримання судді у відставці протиправними. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління щодо зменшення [PERSON] відсоткового значення до 50% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, зазначеної у довідці Луганського апеляційного суду від 10.03.2020 № 130, при перерахунку йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - Головне управління) здійснити перерахунок та виплату [PERSON] щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням фактично виплачених сум, - із розрахунку 60% від суддівської винагороди діючого судді, зазначеної у довідці Луганського апеляційного суду від 10.03.2020 № 130 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до розрахунку стажу судді, стаж роботи позивача становить 25 років 04 місяці 22 дні, проте період служби в лавах Радянської армії, навчання та стаж роботи на інших посадах (крім роботи на посаді судді) неможливо врахувати до відсоткового обчислення понаднормових років на посаді судді. У позивача немає понаднормових років на посаді судді, тому процентне співвідношення суддівської винагороди складає 50 відсотків. Також апелянт зазначив, що для застосування розміру 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, немає ніякої підстави, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ від 07.07.2010 (далі - Закон № 2453-VІ). Але, з 18.02.2020 з моменту проголошення Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18.02.2020, Закон № 2453-VІ від 07.07.2010 в частині регулювання щомісячного грошового утримання, остаточно втратив чинність. Діючим Законом, передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї, для нарахування щомісячного грошового утримання. Слід вказати, що ухвалою місцевого суду від 05 липня 2021 року замінено відповідача - Управління, на правонаступника - Головне управління (а.с.79). Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке. [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ; фактичне місце проживання: [ADDRESS] , є суддею у відставці Апеляційного суду Луганської області та перебуває на обліку в Управлінні, отримує щомісячне довічне грошове утримання, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорта громадянина України, посвідчення судді у відставці № 00025 (а.с.7-10). Управлінням при призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 02.12.1994 здійснено розрахунок стажу, відповідно до якого загальний стаж позивача складає 42 роки 2 місяці 6 днів, стаж судді - 20 років 4 місяці 09 днів (а.с.60). Згідно з розпорядження Управління про перерахунок від 10.12.2020 загальний стаж позивача складає 42 роки 2 місяці 6 днів, стаж судді - 20 років 4 місяці 09 днів, щомісячне довічне грошове утримання [PERSON] як судді у відставці складало 90 % розміру заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді (а.с.192). 05.03.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання у зв`язку із визнанням неконституційним рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 положень пункту 25 Розділу XІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIІІ надавши довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 130 від 10.03.2020 (а.с.39, 56, 57). Відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 130 від 10.03.2020, суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 173 415,00 грн, з яких: посадовий оклад - 115 610,00 грн, доплата за вислугу років 50% - 57 805,00 грн. Рішенням про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання від 30.04.2020 № 2661/2020 ( [PERSON] ) у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання позивачу відмовлено (а.с.57-58). Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30.10.2020 в адміністративній справі № 360/3382/20 позов [PERSON] до Управління про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; визнано протиправним та скасоване рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 30 квітня 2020 року № 2661/2020 ( [PERSON] ) про відмову [PERSON] у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі заяви від 10 березня 2020 року, зареєстрованої за № 2661; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області здійснити перерахунок та виплату [PERSON] щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року на підставі заяви від 10 березня 2020 року, зареєстрованої за № 2661, та довідки Луганського апеляційного суду від 10 березня 2020 року № 130, з урахуванням фактично сплачених сум; у задоволенні позовних вимог про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 90% від суддівської винагороди, зазначеної у довідці Луганського апеляційного суду від 10 березня 2020 року № 130, відмовлено. Згідно з протоколом призначення пенсії від 10.12.2020 позивачу перераховано щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, у розмірі 50% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді (а.с.26, 62-64). Листом від 24.12.2020 № 1216-02-8/11668 позивачу надано відповідь на заяву щодо виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30.10.2020 у справі № 360/33382/20 (а.с.25-26). Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з відповідним позовом. З вищевказаних обставин судом з`ясовано, що предметом спору у цій справі є правомірність зменшення відповідачем відсоткового значення розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з якого обчислюється розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача, за наслідками здійсненого на виконання рішення суду у справі № 360/3382/20 перерахунку. Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги позивача, апеляційний суд виходить з такого. Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій позов задоволено. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої). Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон № 1402-VIII. Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу. Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VІІI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII). Законом України від 16.10.2019 № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, якими передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI. Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII). Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення. У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх Рішеннях, а саме: від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 № 10-рп/2008, а також у Рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020. Так, Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами. У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI «. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України). Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013). Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013). Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання. Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII. Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України. У зв`язку з викладеним Конституційний Суд України Рішенням від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним. Згідно з частиною першою статті 91 Закону України від 13.06.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 єдиною нормою, яка визначає порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, здійснення її перерахунку є стаття 142 Закону № 1402-VІІI. Разом з тим, місцевий суд правильно вважав помилковими посилання позивача на те, що такий перерахунок має бути здійснений, виходячи з 90% від суддівської винагороди працюючого судді. Так, позивач у своєму позові просив здійснити перерахунок грошового утримання судді у відставці на підставі частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII, якою передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Водночас, частиною третьою цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Вищевказана норма неконституційною не визнавалась. Суд вважає за необхідне зазначити, що перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді без врахування положень частини третьої статті 142 Закону № 1402-VІІI, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку. Крім того, до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми одного Закону, а не вибірково положення з різних законів. Суд звертає увагу відповідача, що при перерахунку пенсії позивача ним безпідставно здійснено нове обрахування стажу та у зв`язку із цим визначено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50 % від суддівської винагороди позивача. Так, постановою Артемівського районного суду м. Луганська від 23.08.2013, з урахуванням ухвали про виправлення помилки в резолютивній частині постанови від 23.09.2013, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Артемівському районі м. Луганська провести перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] в розмірі 90% від заробітної плати судді Апеляційного суду Луганської області, що працює на відповідній посаді починаючи з 05.06.2013 на підставі довідки № 266 від 31.07.2013 Апеляційного суду Луганської області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше проведених виплат (а.с.22-24). Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, постановою Артемівського районного суду м. Луганська від 23.08.2013 встановлено, що позивач є суддею у відставці, має стаж роботи понад 20 років, тому має право на перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру 90% заробітної плати судді Апеляційного суду Луганської області. Згідно з розпорядженням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області № 50108 від 13.09.2014 зарахований страховий стаж [PERSON] становить: на посаді судді - 25 років 04 місяці 22 дні, загальний стаж (повний) - 42 роки 02 місяці 06 днів (а.с.29). Отже, стаж позивача, який давав йому право на обрахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру 90% заробітної плати, був обрахований пенсійним органом та становив 25 років 04 місяці 22 дні. Згідно з розпорядженням Управління про перерахунок від 10.12.2020 стаж позивача обраховано наступним чином: загальний стаж позивача - 42 роки 2 місяці 6 днів, стаж судді - 20 років 4 місяці 09 днів, щомісячне довічне грошове утримання [PERSON] як судді у відставці складало 50 % розміру заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді (а.с.59), що свідчить, що відповідач зменшив стаж позивача на посаді судді. Як вже було зазначено раніше, згідно з частиною третьою статті 142 Закону № 1402-VІІI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Вказана норма встановлює відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді, та не надає право пенсійному органу при здійсненні перерахунку разом із зменшенням розміру відсотку зменшувати стаж позивача на посаді судді, який вже був обрахований, визначений і надав право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді в залежності від стажу у певному відсотку. Такі дії відповідача порушують законні права та інтереси позивача, оскільки як вже було зазначено, рішенням суду встановлено, що стаж роботи позивача на посаді судді становить понад 20 років, а за матеріалами пенсійної справи стаж позивача на посаді судді становить 25 років 04 місяці 22 дні. Отже стаж роботи позивача на посаді судді становить не 20 років 04 місяці 11 днів, як помилково вважає відповідач, а 25 років 04 місяці 22 дні, що свідчить про безпідставність застосування процентного відсотку в розмірі 50, оскільки такий відсоток складає 60% від суддівської винагороди (5 років понаднормових: 5 х 2% =1 0% + 50%). Вищевикладене обумовлює підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] - визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення позивачу відсоткового значення до 50% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, зазначеної у довідці Луганського апеляційного суду від 10.03.2020 № 130, при перерахунку йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням висновків суду щодо обрахування стажу, із розрахунку 60% від суддівської винагороди діючого судді, зазначеної у довідці Луганського апеляційного суду від 10.03.2020 № 130. Колегія суддів також погоджується з висновком місцевого суду, що є неприйнятними доводи відповідача, що із заявою встановленого зразка для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 90% від суддівської винагороди позивач не звертався, оскільки відповідача зобов`язано до вчинення дій щодо перерахунку щомісячного довічного утримання позивача за його заявою про перерахунок від 10 березня 2020 року, яка відповідає встановленій законодавством формі, за судовим рішенням, яке набрало законної сили. Тобто, заявою, що створює такий правовий наслідок, як здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з визначенням відповідного відсотку від суддівської винагороди працюючого судді, є заява позивача від 05 березня 2020 року, та ніяких інших додаткових заяв не потребується. Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права. Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied