Рішення адміністративного суду від 2022-09-28 00:00:00+03

Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша Чарівна Скриня" звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.12.2019 №00005430502. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року позов задоволено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "Перша Чарівна Скриня" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2016 по 31.03.2019, валютного законодавства за період з 01.04.2016 по 31.03.2019, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2016 по 31.03.2019 та іншого законодавства за період з 01.04.2016 по 31.03.2019. Результати перевірки оформлені Актом від 16.09.2019 №26/26-15-14-02-04/35791225 , у висновках якого зазначено, що позивачем порушено: - пункт 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 1961647 грн.; - пункт 201.1 статті 201 ПК України, в результаті чого порушено дотримання термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають надання покупцям - платникам податку на додану вартість; - пункт 1 частини 2 статті 6 та абзацу 1 пункту 8 статі 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-V (зі змінами) та пункту 6 частини 3 розділу IV "Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, відповідно до якого, суми єдиного внеску нараховані за відповідний календарний місяць сплачуються платниками не пізніше 20 числа наступного місяця, в результаті чого встановлено несвоєчасну сплату за лютий 2016 року. На підставі висновків Акта перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.10.2019 №00001870502, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 2452059 грн. (за податковим зобов`язанням - 1961647 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 490 412 грн.). В подальшому рішеннями ДПС України від 24.12.2019 №14351/6/99-00-08-05-01 скаргу ТОВ "Перша Чарівна Скриня" задоволено частково: оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 17.10.2019 №00001870502 скасовано в частині взаємовідносин із ТОВ "Клін капітал сервіс" та штрафних санкцій у відповідній частині, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін. На підставі висновків Акта перевірки та рішення Державної податкової служби України від 24.12.2019 №14351/6/99-00-08-05-01 Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято нове податкове повідомлення-рішення від рішення від 27.12.2019 №00005430502, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1447769 грн (за податковим зобов`язанням - 1158215 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 289 554 грн.). Позивач, вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України в редакції, що були чинними на момент їх виникнення. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спірні правовідносини врегульовано нормами Податкового кодексу України та Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Так, п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Вказаною нормою закону також передбачено, що платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Також ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХV, передбачено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Враховуючи норми ст. 44 Податкового кодексу України, здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено перелік обов`язкових реквізитів, які має містити первинний документ, зокрема це: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Отже, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Підпунктом 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу. У відповідності до п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу. З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), здійснюваних для провадження власності господарської діяльності платника податку, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та які відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, та мають підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції. Колегія суддів зазначає, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника. Крім того, однією із судових доктрин, виділених на сьогоднішній день національним законодавством та судовою практикою Верховного Суду є доктрина реальності господарської операції. Суть вказаної доктрини полягає в тому, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України. Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат, і вказана обставина є визначальною для дослідження судом під час вирішення цієї справи. Судом встановлено, що у період, за який здійснено перевірку, між ТОВ "Перша Чарівна Скриня" (постачальник) та ТОВ "АПЄ" (покупець) було укладено договір поставки товару від 15.12.2016 №15/12/16-КК, згідно умов якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором поставити покупцю товар, а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити товар у відповідності до умов, визначених цим договором. На виконання вказаного договору позивачем було здійснено поставку на адресу ТОВ "АПЄ" товарів: кока-кола, швепс тонік, швепс лимон, Бонаква негазована, Фанта апельсин, Бонаква газована, Спрайт, Берн, Фанта лимон, Фанта мандарин. На підтвердження фактичного виконання укладеного договору позивачем долучено до матеріалів справи копії видаткових накладних від 22.12.2016 №4084, від 23.12.2016 №4121, від 20.01.2017 №197, від 26.01.2017 №243, від 26.01.2017 №244, від 26.01.2017 №245, від 21.02.2017 №623, від 21.02.2017 №624 на загальну суму 1217027,52 грн та копію виписки по рахунку за період з 16.12.2016 по 16.02.2017. Також у матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні на отримання товару від постачальника-нерезидента Іноземного підприємства "Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед" та копія договору на комплексне логістичне обслуговування із ТОВ "ДСВ Логістика" на зберігання товару на складі останнього, які підтверджують факт наявності товару, який було реалізовано на адресу ТОВ "АПЄ" за договором поставки та ділової мети взаємовідносин. Також між позивачем та ТОВ "Мартейн" було укладено договір від 01.08.2016 №0108-16/01 на поставку товарів. На виконання вказаного договору позивачем було здійснено поставку на адресу ТОВ "Мартейн" товарів: капучіно ICS "Ірландський віскі", кава в зернах "Dolce" (100% Arabica), чай, капучіно, шоколадний напій, молоко, вершки, кава в зернах, капсули. На підтвердження фактичного виконання укладеного договору позивачем долучено до матеріалів справи копії видаткових накладних від 16.08.2016 №2392, від 25.08.2016 №2478, від 29.08.2016 №2518, від 04.10.2016 №3027 на загальну суму 5217500,16 грн (у т.ч. ПДВ 869583,36 грн) та копію виписки по рахунку за період з 17.08.2016 по 13.10.2016. Як вбачається із видаткових накладних, на підставі договору від 01.08.2016 №0108-16/01 ТОВ "Перша Чарівна Скриня" здійснювало поставку наступних товарів: Також у матеріалах справи наявні митні декларації, інвойси та CMR транспортної накладної, ветеринаре свідоцтво, які підтверджують факт наявності товару, який було реалізовано на адресу ТОВ "Мартейн" за договором поставки та ділової мети взаємовідносин. Всі вищеозначені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості. Суд першої інстанції вірно зазначив, що наведені вище докази підтверджують наявність реальних господарських операцій ТОВ "Перша Чарівна Скриня" з контрагентами ТОВ "Мартейн" та ТОВ "АПЄ". Колегія суддів зазначає, що всі вищеозначені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості. У свою чергу, контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі. Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку або можливої фіктивності його контрагента, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем спірних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект, тощо. В період існування взаємовідносин у позивача з ТОВ "АПЄ" та ТОВ "Мартейн" ці товариства були платниками податку на додану вартість та звітували до контролюючого органу щодо податку на прибуток та податку на додану вартість. Колегія суддів зазначає, що наявність певної податкової інформації на яку посилається податковий орган, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності ніякі товари (роботи, послуги) не отримувались ( поставлялись) платником податків його контрагентам. Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. В контексті викладеного колегія суддів також зазначає, що твердження відповідача про те, що контрагенти позивача не мали необхідних ресурсів для провадження господарської діяльності є необгрунтованими, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, ґрунтуються виключно на припущеннях, які, в свою чергу, базуються на узагальненій податковій інформації без проведення перевірок контрагентів позивача та дослідження первинних документів. Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача, оскільки такі відомості носять інформаційний характер та не є свідченням нереальності господарських операцій за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку (постанови від 08.12.2021 у справі № 810/3514/17, від 05.08.2021 у справі № 813/5824/15, від 16.09.2020 у справі № 520/4150/19). Щодо посилання апелянта на наявність у Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвали Київського районного суду міста Харкова від 24.07.2018 у справі №640/12292/18 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №32017220000000062 від 18.05.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 205 КК України, колегія суддів зазначає наступне. Оцінка документів як письмових доказів здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого в статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною другою якої визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Сама собою наявність кримінальних проваджень за фактами фіктивного підприємництва не є беззаперечним доказом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків усіх господарських операцій, здійснених між платником та його контрагентами. Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним щодо дійсного стану правосуб`єктності своїх постачальників і реально отримати від них товари (роботи/послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства. Наведене правозастосування відповідає висновку Верховного Суду, викладеному, зокрема, в постановах від 09.07.2020 у справі № 826/9561/17, від 04.09.2020 у справі № 1640/2783/18, від 25.09.2019 у справі № 817/992/15. У матеріалах справи наявний вирок Деснянського районного суду міста Києва від 23.10.2017 у справі №754/12007/17, в якому зазначено, що [PERSON] отримав фактичне право на керівництво фінансово-господарською діяльністю ТОВ "Мартейн" здійснення організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, але не мав наміру на його використання, оскільки перереєстрував вказане підприємство на прохання невстановленої особи та за грошову винагороду, підписав документи, які стали підставою для проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи ТОВ "Мартейн". [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 205-1 КК України (підроблення документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи та фізичних осіб-підприємців). Свідок [PERSON] був допитаний у судовому засіданні судом першої інстанції. Останній не зміг нічого пригадати з приводу реєстрації ТОВ "Мартейн", підписання документів щодо господарської діяльності цього товариства, заперечив своє перебування у місті Києві. Суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки покази свідка суперечать встановленими вироком суду від 23.10.2017 у справі №754/12007/17 обставинам, такий вирок не є достатнім доказом того, що первинні документи не підписувались [PERSON] або іншою особою, на підставі довіреності виданої [PERSON] , тому такі документи, за відсутності інших обставин, не можуть бути відхилені судом. Фактично ні вироків, ні жодних доказів, встановлених у ході здійснення кримінальних проваджень, які б свідчили про нереальний характер господарських операцій між позивачем та контрагентами, відповідач до суду не надав. Отже, в результаті дослідження документів, складених на підтвердження виконання укладених між позивачем та його контрагентами договорів, а також враховуючи види діяльності позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ці документи є первинними в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» і в сукупності з іншими документами є достатніми доказами для підтвердження реальності господарських операцій, руху активів у процесі здійснення господарських операцій та зміни у власному капіталі позивача та їх зв`язку з його господарською діяльністю. Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні господарські операції позивача з його контрагентами мали реальний характер, а висновки податкового органу спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Враховуючи наведене у сукупності колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. Суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції. Наведені скаржником підстави апеляційного оскарження судового рішення у цій справі не знайшли свого підтвердження. Решта доводів заявника апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовує, натомість зводиться виключно до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи, що виходить за межі повноважень апеляційного суду. Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied