Рішення адміністративного суду від 2022-06-22 00:00:00+03

Приватне виробничо-комерційне підприємство «ПРОМТЕХСНАБ» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби \~у Дніпропетровській області (ЄДРПОУ 43145015) (правонаступником є Головне управління ДПС у Дніпропетровській області код ЄДРПОУ ВП 44118658) (далі - відповідач) №0010440510 від 24.07.2020року, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 250 000,00 грн.. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 липня \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~2021 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, неналежну оцінку доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, позивач просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року та прийняти нове рішення, позовні вимоги задовольнити, скасувати оскаржене податкове повідомлення-рішення. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, констатуючи порушення позивачем вимог податкового законодавства реалізації пального саме 01.07.2019р, тобто в перший день, коли наявність ліцензії на такий вид діяльності стала обов`язковою і одночасно день, коли така ліцензія могла йому бути видана, суд першої інстанції помилково залишив поза увагою обставини можливості своєчасного отримання позивачем такої ліцензії, з урахуванням нормативно-правового регулювання цієї процедури, та висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, у подібних спорах (справа № 160/1395/20, №260/1729/19, №520/13143/19 та ін.). Відповідач своїм правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача не скористався. Апеляційний розгляд справи здійснено за правилами ст.311 КАС України, в порядку письмового провадження. Вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне. З матеріалів справи встановлено, що на підставі наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 03.07.2020 року №1526-п і направлень на перевірку від 03.07.2020 року № 1946 та №1946 посадовими особами відповідача проведено фактичну перевірку АЗС за адресою: Дніпропетровська область, м. Покров, вул. Партизанська, буд. 1/7, що належить позивачу, з питань дотримання законодавства у сфері обігу підакцизних товарів. Перед початком перевірки посадовими (службовими) особами податкового органу було здійснено контрольну розрахункову операцію та придбано скрапленого газу 4,62 літри по ціні 10,60 грн. за літр на загальну суму 49,90 грн., що підтверджується фіскальним чеком № 8682 від 06.07.2020 року, виданим ПВКП «ПРОМТЕХСНАБ», копія якого міститься в матеріалах справи. За результатом проведеної перевірки перевіряючими складено акт від 06.07.2020 \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 00128, у висновках якого зазначено, що фактичною перевіркою встановлено факти реалізації підприємством в період з 01.07.2019 до 10.09.2019 пального без ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. Відповідно до відомостей, що містяться в контрольних стрічках, які створені в електронній формі реєстратора розрахункових операцій (РРО), котрий використовується ПВКП «ПРОМТЕХСНАБ», останнім 01.07.2019 року здійснено реалізацію пального марки «Бензин А-95 євро» в кількості 24,47 літрів за ціною 29,30 грн. на загальну суму 599,77 грн., що підтверджується фіскальним чеком №2818; пального марки «Бензин А-92 євро» в кількості 7,6 літрів за ціною 28,30 грн. на загальну суму 199,80 грн., за відсутності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. Ліцензію підприємство отримало лише 12.09.2019 року. Таким чином було порушено вимоги статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». На підставі акта перевірки, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення рішення «форми С» від 24.07.2020 року \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№0010440510, яким за порушення статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, а також статті 17 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» до ПВКП «ПРОМТЕХСНАБ» застосовано штрафні санкції у розмірі 250\~ 000 грн.. 20.08.2020 року позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку до Державної податкової служби України. Державна податкова служба України рішенням № 9013/6/99-00-03-01-06 від 21.04.2021 року залишила без змін оспорюване податкове повідомлення-рішення від 24.07.2020 року № 0010440510, а скаргу без задоволення. Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 24.07.2020р. №0010440510 протиправним, позивач звернувся до суду з вимогами про його скасування. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зазначив, що факт роздрібної торгівлі пальним за відсутності ліцензії підтверджений належними, допустимими і достовірними доказами, які містяться в матеріалах справи, а отже підстави для скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення відсутні. Доводи позивача про процедурні порушення під час фактичної перевірки суд відхилив. Колегія судів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне. В частині безпідставності доводів позивача про допущення відповідачем порушень процедури проведення фактичної перевірки, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції. Статтею 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено види перевірок. Так, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Статтею 80 ПК України визначено порядок проведення фактичної перевірки. Відповідно пунктів 80.1- 80.2 статті 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема\~ у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального. З матеріалів справи встановлено, що перед початком проведення фактичної перевірки уповноваженими особами контролюючого органу вручено керуючому АЗС «Square» Мякотіну С.Г., як уповноваженому представнику підприємства, копію наказу та направлення на перевірку під підпис, після чого їх було допущено до проведення перевірки без жодних зауважень з його сторони або відмови в такому допуску з підстав, передбачених підпунктом 80.2 статті 80 і пункту 81.1 статті 81 ПК України. Факти порушень вимог ПК України під час проведення фактичної перевірки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Щодо суті виявленого порушення, за яке на позивача накладено штрафні санкції, судом зазначено, що позивачем не заперечувався факт відсутності станом на 01.07.2019 ліцензії на роздрібну торгівлю пальним, як і доведено факт реалізації пального 01.07.2019 року на АЗС без наявної ліцензії, а тому правомірно відповідачем застосовано санкції до позивача. Колегія суддів звертає увагу на наступне. Відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Пунктом другим Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 №790 (далі - Порядок №790) встановлено, що фінансові санкції застосовуються за порушення, передбачені статтею 17 Закону № 481/95-ВР. Зокрема, за порушення норм цього\~ Закону\~ щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії - 250000 гривень. Стаття 15 цього Закону визначає, що рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України. При цьому, Закон № 481/95-ВР не вимагає певної форми рішення суб`єкта владних повноважень щодо стягнення штрафів, оскільки Порядком № 790 не врегульоване питання щодо застосування фінансової санкції за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії, контролюючий орган правомірно керувався спеціальними нормами Закону, які мають вищу юридичну силу над підзаконними актами, у даному випадку Законом № 481/95-ВР. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами і пальним, зберігання пального, яка ліцензується відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». Зважаючи на положення абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 3, частини першої статті 8 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» при запровадженні ліцензування роздрібної та оптової торгівлі паливом, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх прийняття. Закон №2628-VІІІ, яким внесені зміни в тому числі до Законів № 481, №222-VIII, прийнятий Верховною Радою України 23 листопада 2018 року, опублікований 12 грудня 2018 року, набрав чинності з 1 січня 2019 року, крім зокрема норм підпункту 6 (щодо змін до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»), підпункту 17 (щодо змін до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності») пункту 2 розділу II цього Закону, що набирали чинності з 1 липня 2019 року. Отже законодавець при запровадженні ліцензування оптової торгівлі пальним дотримався принципів, встановлених Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» щодо надання достатнього строку для реалізації прийнятих змін, який склав вісім місяців з дня прийняття Закону №2628-VІІІ. Колегія суддів зазначає, що у постановах Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі №160/10203/19, від 01 грудня 2020 року у справі №580/1550/20, від 22 грудня 2020 року у справі №400/4113/19, від 09 березня 2021 року у справі №520/13143/19, від 27 липня 2021 року у справі 260/1729/19 викладено правові висновки щодо застосування норм права у подібних зі спірними у цій справі правовідносинах. Відповідно до вказаних правових висновків вищий орган виконавчої влади України з метою реалізації положень Закону №481 в частині внесених змін Законом №2628-VІІІ, лише 19 червня 2019 року постановою №545 (набрала чинності 1 липня 2019 року) пункт 6 переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2015 року № 609 виклав в новій редакції, доповнивши його новим видом ліцензійної діяльності (зокрема роздрібна та оптова торгівля пальним, зберігання пального), визначивши орган ліцензування - ДФС, територіальні органи ДФС. При цьому, фактично отримати ліцензію для здійснення роздрібної торгівлі пальним можливо було не раніше 1 липня 2019 року, що є днем набранням чинності норм Закону №2628-VІІІ щодо ліцензування, в тому числі й щодо відповідальності за торгівлю пальним без ліцензії. Отже, зволікання з боку держави в особі її органів виконавчої влади (КМУ, ДФС) щодо визначення органу ліцензування та відповідно зменшивши суб`єкту господарювання строк для реалізації права на отримання ліцензії до набрання чинності норм Закону №2628 щодо ліцензування, призвело б до необхідності зупинення діяльності суб`єкта господарювання. Зазначені дії органів виконавчої влади є прикладом порушення ними принципу «належного урядування», які призвели до перешкод в господарюванні для добросовісних платників. Частиною другою статті 6 та частиною першої статті 7 КАС України передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (метою цього Закону є впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини) суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119). Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява \~№ 35298/04, пункт 67). До спірних правовідносин підлягає застосуванню рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 (справа № 1-6/2018), яким сформовано правову позицію щодо верховенства права, а саме - основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність. Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005). Принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища. Затримка в отриманні ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним була зумовлена виключно відсутністю законодавчо визначеного порядку отримання таких ліценцій станом на день набрання чинності Законом №2628-VIII. Аналізуючи наявність легітимної мети і пропорційність втручання держави у майнові права позивача за обставин, що склалися у цій справі, колегія суддів бере до уваги те, що держава не створила правового регулювання і фактичних умов, за яких господарська діяльність позивача у спірний період могла б бути законною. Необхідний перехідний період був уведений в дію, проте ретроспективної дії таким положенням законодавець не надав. Отже, притягнення до відповідальності за таких умов не може бути визнане таким, що переслідує законну мету і є пропорційним. Наведене у своїй сукупності дозволяє стверджувати \~про протиправність, а отже і необхідність скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення. Констатуючи порушення позивачем вимог податкового законодавства реалізації пального саме 01.07.2019р, тобто в перший день, коли наявність ліцензії на такий вид діяльності стала обов`язковою і одночасно день, коли така ліцензія могла йому бути видана, суд першої інстанції помилково залишив поза увагою обставини можливості своєчасного отримання позивачем такої ліцензії, з урахуванням нормативно-правового регулювання цієї процедури, та висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, у подібних спорах (справа №580/1550/20, справа №400/4113/19, справа №520/13143/19). Отже, враховуючи наведені вище правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних зі спірними у цій справі правовідносинах, колегія суддів вважає наявними підстави для скасування ухваленого судом першої інстанції судового рішення з прийняттям нового рішення у справі про задоволення позовних вимог. При вирішенні питання розподілу судових витрат, колегія суддів враховує положення ч.1 ст.139 КАС України, з огляду на що, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути витрати на сплату судового збору в загальній сумі 9\~ 375,00 грн., з яких 3750,00 грн. сплаченого судового збору за подачу позовної заяви до суду першої інстанції та 5625,00 грн. сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

Результат розгляду: granted