Рішення адміністративного суду від 2022-03-16 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ГАА № 598914 від 01.12.2021 року, винесену Інспектором взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Рівненській області ДПП лейтенантом поліції Мороз Юлією Юріївною про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. 00 коп. 01.12.2021 року постановою серії ГАА № 598914 його визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП та накладено штраф в розмірі 3 400 грн. 00 коп. Згідно постанови, 01.12.2021 року о 13 год. 27 хв., позивач здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме викликав працівників патрульної поліції та повідомив, що невідома йому особа пошкодила розбила бокове дзеркало заднього виду автомобіля, хоча ніяка подія не трапилася, дзеркала заднього виду були цілими. В обґрунтування позову зазначив, що 01.12.2021 року він зателефонував на лінію 102 та повідомив про неправомірні дії в [ADDRESS] з боку невідомої йому особи - власника транспортного засобу марки Шкода Фабія д.н.з. [NUMBER] , який пошкодив бокове дзеркало заднього виду його транспортного засобу та порушив правила ПДД, зокрема, залишив свій транспортний засіб в межах дії знака Пішоходний перехід на зебрі. Позивач з даною постановою не згідний, оскільки вважає, що вона є незаконною, крім того позивач вважає, що постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства, є незаконною, а тому підлягає скасуванню. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, представником - адвокатом Домецьким О.І. через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 16.03.2022 року подано клопотання, в якому позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити та розгляд справи проводити у його відсутність та у відсутність позивача. Представник відповідача - 1 - Управління патрульної поліції в Рівненській області в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, подав через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 27.01.2022 року відзив на адміністративний позов, в якому позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні. Крім того, зазначає, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону та вказує на те, що підстави для задоволення адміністративного позову відсутні. Представник відповідача - 2 - Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином. Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явились у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається із постанови серії ГАА № 598914 від 01.12.2021 року о 13 год. 27 хв. в м. Рівне по вул. Київській, 77 [PERSON] здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме викликав працівників патрульної поліції та повідомив, що невідома йому особа пошкодила розбила бокове дзеркало заднього виду автомобіля, хоча ніяка подія не трапилася, дзеркала заднього виду були цілими, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 183 КУпАП. Згідно постанови серії ГАА № 598914 від 01.12.2021 року, винесеної Інспектором взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Рівненській області ДПП лейтенантом поліції Мороз Ю.Ю. на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3 400,00 грн. Предметом оскарження в даній справі є постанова про вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене ст. 183 КУпАП, а саме - завідомо неправдивий виклик поліції. Так, зокрема, суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого умислу. Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Ознака винності діяння є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення (проступку), викладеного у ст. 9 КУпАП. В адміністративному позові позивач заперечує проти вчинення ним адміністративного правопорушення, свою вину не визнає. Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Відповідно до ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями. КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи. Згідно наявних матеріалів справи вбачається, що у особи, яка винесла постанову, не було жодних підстав. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, посадовою особою не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи. Істотне значення має та обставина, що у вказаний в постанові інспектором день і час позивач у вказаний період часу здійснив виклик спеціальних служб по телефону 102, але в нього не було ніякого умислу чи «завідомо» робити це не правдиво, стосовно нього вчинялися протиправні дії і інспектор поліції повинен був його захистити (для цього і був виклик), а він цього не зробив, а навпаки - склав постанову про адміністративне правопорушення. Постанова складалася інспектором без врахування її зауважень та конкретної обстановки, свідків пригоди інспектор не виявляв і не опитував. Щодо доказів правопорушення - відповідачем 1 по справі було долучено оптичний диск із аудіо зиписом запиту на службу 102, та оптичний диск із відеозаписом із портативного відео реєстратора поліцейського ВК-0114 та ВК-00108. Однак суд критично відноситься до наданих відповідачем 1 відео та аудіо матеріалів, як доказів в справі про адміністративне правопорушення в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки як на записах запитів на службу 102 позивача так і на відеозаписі по справі чітко зазначено суть виклику, «зокрема пошкодження бокового дзеркала позивача невідомою йому особою». Щодо зазначення відповідача 1 у своєму відзиві щодо проведення візуального огляду стану дзеркал поліцейськими на місці виклику, суд не вправі надавати оцінки пошкоджень оскільки даний вид та характер ушкоджень здійснюється відповідно до висновку експерта. За таких обставин позивач будь-яких правил не порушував, а поліцейський же стверджує про навмисний неправдивий дзвінок - виклик, не зазначаючи в оскаржуваній постанові чи дійсно він міг здійснювати вказане, як це зафіксовано, чи спричинило це якісь наслідки, чи може була створена аварійна ситуації чи ін. (тобто не вказано точно або хоча б приблизно суть і об`єктивна сторона правопорушення), це в самій постанові не відображено. Тобто порушено принцип юридичної визначеності, а отже і права позивача. Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що виноситься в конкретній адміністративній справі, а також визначається компетенція осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення. Як вбачається із оскаржуваної постанови, у ній відсутнє зазначення доказів, на яких грунтувався висновок інспектора про вчинення адміністративного правопорушення. Стороною відповідача також не доведено, що ним було вжито всіх можливих заходів для отримання доказів вини позивача до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Отже, посилання представника органу владних повноважень на порушення позивачем ст. 183 КУаАП будь-якими доказами не підтверджені, а тому зазначені позивачем обставини в обгрунтування позову - не спростовані. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що стороною відповідача, в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України, не доведено належними й допустимими доказами, достатніми у їх сукупності та логічному взаємозв`язку факт вчинення позивачем за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові, порушення вимог ст. 183 КУПАП, а відтак не доведено й правомірності оскаржуваної постанови та наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП. Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, може бути винесено одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 241 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення, передбаченого статті 183 КУпАП, потребує умисної форми вини особи, коли, відповідно до положень статті 10 КУпАП, особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Однак в діях позивача не було ніякого умислу, оскільки він виконав вимоги закону і був переконаний, що діє в передбаченому законом порядку, не створив нікому перешкод чи аварійної ситуації для інших громадян, документи надавав. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту рішення, що постановлюється в конкретній адміністративній справі. В постанові не зрозуміло і інспектором не відображено чому саме такий штраф і за яке порушення накладено на позивача, не вказано чому саме так і як індивідуалізоване покарання. Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248). Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку). Вирішення даної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові можуть бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). [PERSON] в позовній заяві просить поновити строк звернення до суду, оскільки копію оскаржуваної постанови йому на місці розгляду справи вручено не було, а отримав її адвокат Домецький О.І. лише 10.12.2021 року в УПП в Рівненській області під час ознайомлення з матеріалами справи про адміністративні правопорушення, а отже вважає, що строк на оскарження вказаної постанови почав свій перебіг з дня фактичного ознайомлення з матеріалами, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. За вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, про необхідність поновлення позивачу пропущеного ним строку звернення до суду з позовом про скасування постанови серії ГАА № 598914 від 01.12.2021 року. З врахуванням наведеного, склад адміністративного правопорушення у діях позивача не підтверджується доказами по справі, відповідачем не доведений, доводи позивача відповідачем не спростовано, тому позовні вимоги щодо скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ГАА № 598914 від 01 грудня 2021 року слід задовольнити. На підставі викладеного і

Результат розгляду: granted