Рішення адміністративного суду від 2022-05-26 00:00:00+03

[PERSON] звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просила: визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо підвищення, починаючи з 01.03.2021 року, розміру пенсії до суми не меншій ніж сума 2100 грн. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року у справі №340/4707/21 в задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання бездіяльності протиправною - відмовлено. [PERSON] , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне встановлення фактичних обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що, на думку позивача, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №127 від 22.02.2021 року пенсійний орган буз зобов`язаний нарахувати та виплачувати пенсію [PERSON] з підвищенням на 11%, а тому, з 01.03.2021 року розмір її щомісячної пенсії по інвалідності повинен становити не менше ніж 2100 грн. Крім того, [PERSON] наголошує на тому, що ані відповідь на свою заяву від 25.06.2021, ані відзив на позовну заяву від 06.08.201 остання від Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не отримувала. Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України. Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Кіровоградській області та їй призначена пенсія за інвалідністю (3 група, загальне захворювання) на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно матеріалів пенсійної справи [PERSON] отримувала пенсійні виплати з 01.03.2021 року до 30.06.2021 року в розмірі 1769 грн., а з 01.07.2021 року по 31.08.2021 року 1854 грн. Не погоджуючись з розміром пенсійних виплат, позивач звернулась до відповідача із заявою від 25.06.2021 року у якій зазначила про необхідність здійснення з 01.03.2021 підвищення розміру її пенсії до 2100 грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів України №127 від 22.02.2021 року. Вказана заява направлена на адресу ГУ ПФУ в Кіровоградській області засобами поштового зв`язку та отримана пенсійним органом 29.06.2021 року. На дану заяву ГУ ПФУ в Кіровоградській області підготувало позивачу відповідь від 07.07.2021 року, у якій зазначено про відмову у збільшенні розміру пенсії [PERSON] до 2200 грн. через відсутність у неї необхідного страхового стажу - 30 років. Правомірність бездіяльності відповідача щодо не збільшення розміру пенсії позивача до 2100 грн. з 01.03.2021 є предметом судового розгляду у даній справі. З урахуванням положень ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції зокрема виходив з того, що на заяву позивача ГУ ПФУ в Кіровоградській області надало відповідь від 07.07.2021 року, у якій правомірно зазначено про відмову у збільшенні розміру її пенсії на 11% через відсутність у позивача необхідного страхового стажу 30 років. Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Приписами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-ІV) визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Так, з матеріалів справи встановлено, що позивач з 16.04.2002 року перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Кіровоградській області та отримує пенсію за по інвалідності відповідно до Закону №1058-ІV. Відповідно до частини 2 статті 42 Закону №1058-ІV для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини. Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. №124 (надалі Порядок №124) визначено механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Згідно пункту 2 Порядку №124 перерахунку підлягають пенсії, обчислені відповідно до Закону; відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі відшкодування фактичних збитків; з урахуванням заробітку (грошового забезпечення), який визначено відповідно до частини першої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2021 р. №127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році» установлено, що у 2021 році (в редакції чинній станом на 01.03.2021): - перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. N 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» (Офіційний вісник України, 2019 р., N 19, ст. 663), проводиться з 1 березня із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11; - у разі, коли розмір підвищення в результаті перерахунку пенсії, зазначеного в абзаці другому цього пункту, не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії; - з 1 березня у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації, щомісячної компенсації в разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших доплат до пенсій, встановлених законодавством (крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), в осіб, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) з урахуванням страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону, не досягає 2200 гривень, таким особам надається щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсій. З матеріалів справи встановлено, що, не погоджуючись з розміром пенсійних виплат, позивач звернулась до відповідача із заявою від 25.06.2021 року, у якій зазначила про необхідність здійснення з 01.03.2021 підвищення розміру її пенсії до 2100 грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів України №127 від 22.02.2021 року. Вказана заява направлена на адресу ГУ ПФУ в Кіровоградській області засобами поштового зв`язку та отримана пенсійним органом 29.06.2021 року, що підтверджується копією конверту (а.с. 60 зв. бік) та роздруківкою з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» (а.с. 58). Як зазначалось вище, на дану заяву ГУ ПФУ в Кіровоградській області підготувало позивачу відповідь від 07.07.2021 року, у якій зазначено про відмову у збільшенні розміру пенсії [PERSON] до 2200 грн. через відсутність у неї необхідного страхового стажу - 30 років (а.с. 61). Відповідач вказує про те, що відповідь від 07.07.2021 року направлена на адресу [PERSON] 08.07.2021 простою поштовою кореспонденцією. Однак, матеріали даної справи не містять будь-яких доказів направлення такої відповіді на адресу позивача, або вручення позивачу особисто таку відповідь. Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем на підтвердження своєї позиції не надано навіть журнал реєстрації вихідної кореспонденції, в якому було б вказано інформацію щодо надіслання або вручення позивачу відповіді на її заяву. З огляду на вказане, колегія суддів зазначає, що хоча відповідь на запит позивача була сформована та міститься в матеріалах справи, однак, у порядку та спосіб, визначений чинним законодавством не доведена до відома позивача, про що [PERSON] зазначає як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі у даній справі. Більш того, у відповіді ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 07.07.2021 року не розглянуто питання щодо наявності підстав для підвищення розміру пенсії позивача з 1769 грн. до 2100 грн., як про це зазначала [PERSON] у своїй заяві. Вищевикладені обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, роблячи висновок, що доводи позивача про протиправність бездіяльності відповідача щодо не здійснення з 01.03.2021 року перерахунок пенсії до рівня 2100 грн. є необґрунтованими, не врахував того, що зазначене питання не було належним чином вирішено та розглянуто відповідачем за результатами розгляду заяви позивача від 25.06.2021 року, що, у свою чергу, свідчить про передчасність такого висновку суду першої інстанції. За загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві. Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Колегія суддів враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. З урахуванням наведеного та з огляду на те, що відповідачем фактично не розглянуто заяву позивача належним чином, суд визнає, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень слід вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву [PERSON] від 25.06.2021 з урахуванням висновків суду, викладених у даній постанові. За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 17 вересня 2021 року підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ 20632802) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1135 грн. (908 грн. за подання позовної заяви, 1362 грн. за подання апеляційної скарги)-50%. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial