Рішення адміністративного суду від 2022-01-10 00:00:00+02

У березні 2021 року [PERSON] ( далі [PERSON] , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області ( далі ГУ ДМС у Харківській обл., відповідач), в якому просив: - визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 11.02.2021 №63012300006731 про відмову у оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнаму [PERSON] , [INFO] замість посвідки на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] від 04.12.2012 прийняте за результатом розгляду заяви від 28.01.2021; - зобов`язати відповідача здійснити оформлення та видачу громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнаму [PERSON] , [INFO] , нової посвідки на постійне проживання в Україні за заявою від 28.01.2021. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДМС України в Харківській обл. від 11.02.2021 №63012300006731 про відмову у оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнаму [PERSON] , [INFO] замість посвідки на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] від 04.12.2012 прийняте за результатом розгляду заяви від 28.01.2021. Зобов`язано ГУ ДМС України в Харківській області повторно розглянути заяву громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнаму [PERSON] , [INFO] , від 28.01.2021 щодо здійснення оформлення та видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні. У задоволені решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції \~в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] черерз свого представника адвоката Вітер Н.В. ( свідоцтво про право на заняття адвокатською дяльністю №5876/10 від 02.12.2016) подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт 1 зазначив, що з огляду на те, що судом першої інстанції встановлено неправомірність спірного рішення відповідача, належним способом захисту прав [PERSON] є зобов`язання ГУ ДМС у Харківській бл. видати йому нову посвідку на постійне проживання в Україні, оскільки в даному випадку повноваження відповідача не є дискреційними, і таке зобов`язання є єдиним правомірним та законно обґрунтованим варіантом поведінки суб`єкта владних повноважень. \~Посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20.09.2018 у справі № 820/1329/17, у постанові від 24.01.2020 у справі № 820/1719/18 , у постанові \~від 17.08.2020 у справі № 820/1683/18, у постанові від 14.12.2020 у справі № 820/1684/18.Вказав, що стягнення з відповідача на його користь судового збору у сумі 454,00 грн е неправомірним, оскільки в рамках позову ним сплачено судовий збір у сумі 1816,00 грн, тобто за кожну окрему вимогу 908, 00 грн, які підлягають задоволенню у повному обсязі. 02.09.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у справі № 520/4185/21 за апеляційною скаргою [PERSON] . 02.09.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 05.11.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду у складі головуючого судді: Любчич Л.В., суддів: Присяжнюк О.В., \~\~\~П`янової Я.В. ,прийнято до свого провадження справу за апеляційною скаргою [PERSON] . Також не погодившись з рішенням суду першої інстанції \~в частині задоволених позовних вимог ГУ ДМС у Харківській обл. також подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт 2 зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що дії, які закріплені п.37 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання» від 25.04.2018 № 321 \~(далі Порядок КМУ № 321) необхідно здійснити саме тому територіальному органу, який видав посвідку, що підлягає обміну. Зауважив, що саме відсутність підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, що підлягає обміну було враховано під час прийняття \~оскаржуваного рішення. Вказав, що відсутність інформації щодо факту документування \~ [PERSON] \~посвідкою на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] \~від 04.12.2012 слід вважати за невідповідність інформації, наданої іноземцем, даним з Єдиного державного демографічного реєстру та відповідних картотек. \~ 02.09.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку зі сплатою судового збору. 19.10.2021 на адресу суду від ГУ ДМС у Харківській обл. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. 13.12.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у справі № 520/4185/21 за апеляційною скаргою ГУ ДМС у Харківській обл. 13.12.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 20.12.2021 на адресу суду від [PERSON] ( представник \~Чінь Конг Чінь) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача просив рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог залишити без змін. Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються документів, на які апелянти посилаються в апеляційних скаргах, дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, \~апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з наступних підстав. [PERSON] , громадянин В`єтнаму, паспорт [NUMBER] від 11.02.2020. 04.12.2012 рішенням УДМС України в Херсонський обл. \~позивача документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] , терміном дії безстроково. 04.12.2012 Дніпровським РВ у м. Херсон позивача зареєстровано за адресою [ADDRESS] . З 20.11.2019 року місце проживання громадянина В`єтнаму [PERSON] [INFO] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . 28.01.2021 громадянин В`єтнаму [PERSON] відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321 звернувся до Слобідського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківський обл. із заявою про оформленні нової посвідки на постійне проживання в Україні у вигляді картки, що містить безконтактний електронний носій, замість посвідки на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] від 04.12.2012, у зв`язку із її непридатністю. 28.01.2021 25 користуючись п.7, 43, 44 Порядку № 321 \~ГУ ДМС України в Харківській обл. \~направлено відповідний запит до УДМС України в Херсонській області, з відповіді на який стало відомо, що станом на 29.01.2021 за обліками УДМС України в Херсонській обл.громадянин В`єтнаму [PERSON] не значиться. Посвідка на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] від 04.12.2012 УДМС не видавалась. 11.02.2021 на підставі отриманої відповіді, користуючись пп. 3 п. 62 Порядку №321, ГУ ДМС України в Харківській обл. прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання громадянину В`єтнаму [PERSON] . Не погодившись з рішенням відповідача, громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнаму [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Задовольняючи частково позовні вимог суд першої інстанції виходив з протиправності рішення ГУ ДМС України в Харківській обл. від 11.02.2021 №63012300006731 та з того, що належним та допустимим захистом прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву громадянина [PERSON] щодо здійснення оформлення та видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні. Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає. Пунктом 2 ч. 1ст. 9 Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 № 2491-III ( далі Закон \~№ 2491) встановлено, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону № 2491 особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви. Механізм обміну посвідки на постійне проживання врегульований положеннями Порядку КМУ № 321. Відповідно до п.7 Порядку КМУ №321 обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання; 5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія). Пунктом 16 Порядку КМУ №321 встановлено, що документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства. За змістом п. 21 Порядку КМУ №321 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32-34 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті. У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі. Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктом 17 цього Порядку. Згідно п. 22 Порядку КМУ № 321, у разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування. Після формування заяви-анкети працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта друкує її та надає іноземцеві або особі без громадянства для перевірки правильності внесених до заяви-анкети відомостей (п. 23 Порядку КМУ № 321). Приписами п. 40 \~Порядку КМУ №321 визначено, що для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи: 1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення); 2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства; 3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; 4) документи, що підтверджують обставини, у зв`язку з якими посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 цього Порядку); 5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником; 6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати. Іноземець або особа без громадянства під час подання документів пред`являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-6 цього пункту. До заяви-анкети додаються оригінали документа, зазначеного у підпункті 3 цього пункту, і документа, що підтверджує сплату адміністративного збору, та копії документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору, засвідчені працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом поставлення відмітки "Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати. Оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертаються іноземцеві або особі без громадянства. Пунктом 43 Порядку КМУ №321 встановлено, що рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні. Приписами п.46 Порядку КМУ №321 після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні. Відповідно до пп. \~3 п. 62 Порядку КМУ № 321 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію. Як встановлено судовим розглядом ГУ ДМС у Харківській обл. прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання від 11.02.2021 № [NUMBER] [PERSON] \~на підставі пп.3 п.62 Порядку КМУ № 321, у зв`язку з тим, що станом на 29.01.2021 за обліками УДМС вказаний громадянин не значиться, а посвідка на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] від 04.12.2012 УДМС не видавалась, про що повідомлено ГУ ДМС у Херсонській обл. листом від \~29.01.202136501.4.5/3040-21. Між тим, в матеріалах справи міститься завірена належним чином посвідка на постійне проживання в Україні серія [NUMBER] від 04.12.2012, видана [PERSON] , громадянину В`єтнаму , в якій зазначено місце прописки [ADDRESS] , строк дій безстроково. Жодних доказів про прийняття рішення про скасування позивачу посвідки на постійне проживання серії \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [NUMBER] від 04.12.2012 та визнання її недійсною, ні ГУ ДМС у Харківській обл, ні УДМС у Херсонській обл. до суду не надано. З огляду на викладені вище правові норми та враховуючи, що оскаржуване рішення містить лише посилання на пп. 3 п. 62 Порядку № 321 без належного обґрунтування його прийняття, а наявність чи відсутність факту оформлення та видачі позивачу посвідки, що підлягає обміну, міграційним органом не підтверджено та не вжито жодних заходів для підтвердження відомостей та дійсності поданих позивачем документів колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення ГУ ДМС у Харківській обл. від 11.02.2021 №63012300006731 про відмову у оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання громадянину [PERSON] , [INFO] замість посвідки на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] від 04.12.2012 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Щодо доводів ГУ ДМС у Харківській обл. про те, що відсутність інформації щодо факту документування \~ [PERSON] \~посвідкою на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] \~від 04.12.2012 слід вважати за невідповідність інформації, наданої іноземцем, даним з Єдиного державного демографічного реєстру та відповідних картотек колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи міститься посвідка на постійне проживання в Україні серія [NUMBER] від 04.12.2012, видана [PERSON] , громадянину В`єтнаму , в якій зазначено місце прописки [ADDRESS] , строк дій безстроково, яку не було враховано міграційним органом при прийнятті оскаржуваного рішення. Щодо позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ДМС у Харківській обл. здійснити оформлення та видачу громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнаму [PERSON] , [INFO] , нової посвідки на постійне проживання в Україні за заявою від 28.01.2021 колегія суддів зазначає наступне. Завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Таким чином, колегія суддів зазначає, що дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Так, положеннями п. 43 Порядку КМУ №321 передбачено, що рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні. Колегія суддів зауважує, що відповідачем під час судового розгляду не доведено наявність таких підстав. З огляду на викладені вище правові норми та враховуючи те, що судовим розглядом встановлено неправомірність спірного рішення відповідача, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача видати нову посвідку та необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про оформлення та видачу нової посвідки на постійне проживання в Україні, оскільки в даному випадку повноваження відповідача не є дискреційними, а є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - видача позивачу нової посвідки на постійне проживання в Україні. Вказані висновку узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.08.2020 у справі № 820/1683/18, у постанові від 14.12.2020 у справі №820/1684/18, які суд, з огляду на ч.5 ст.242 КАС України, враховує при вирішені спірних правовідносин, а тому визнає слушним посилання апелянта -1 на вказані правові позиції. Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає. Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний \~з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 \~Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За приписами ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За вказаних обставин, проаналізувавши всі наведені вище докази, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та процесуального, а також неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, що має наслідком часткове скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Питання розподілу судових витрат підлягає вирішенню в порядку ст. 139 КАС України. Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Частиною 6 вказаної статті визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. З огляду на викладені вище правові положення та враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення на його користь нестягнутої частини суми сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 454 грн (повна сума судового збору за подання позовної заяви 908 грн) \~та судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1362 грн, а всього 1816 грн. Щодо вимоги представника апелянта 1 вирішити питання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, надану у суді \~апеляційної інстанції, яку заявлено в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає. \~Відповідно до ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Колегія суддів зазначає, що представником апелянта - 1 в судовому засіданні оголошено заяву про залишення без розгляду питання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, що зафіксовано за допомогою технічних засобів. З огляду на викладене та враховуючи наведені вище правові норми колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення заяви представника апелянта - 1 про відшкодування судових витрат на правничу допомогу без розгляду.

Результат розгляду: granted