Рішення адміністративного суду від 2022-06-20 00:00:00+03

[PERSON] \~(далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив: - визнати протиправними дії військової частини [NUMBER] щодо ненарахування та невиплати йому грошової компенсацію за невикористані дні основної відпустки як учасника бойових дій з 2015 по 2016 роки включно; - зобов`язати військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2016 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 2016 року. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.08.2021 позов задоволено. Визнано протиправними дії військової частини [NUMBER] щодо ненарахування та невиплати [PERSON] \~грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки як учасника бойових дій з 2015 по 2016 роки включно. Зобов`язано військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] \~грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2016 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 2016 року. Військова частина [NUMBER] (далі - відповідач), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що дії відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки, як учаснику бойових дій за 2015 - 2016 роки, є правомірними, оскільки в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду \~надання військовослужбовцям інших видів відпусток, у тому числі додаткових, припиняється. Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги. На підставі положень ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що [PERSON] \~має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням. Наказом командира військової частини - польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) від 30.03.2016 № 75 старшого солдата [PERSON] , водія евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення 3 механізованого батальйону військової частини - польова пошта [NUMBER] , звільненого наказом командира 30 окремо механізованої бригади від 28 березня 2016 року № 34-рс з військової служби, з 30 березня 2016 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення. 02.04.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою щодо проведення нарахування компенсації за невикористані дні основної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 р. по 2016 р. включно. За результатом розгляду заяви відповідач листом від 29.04.2021 повідомив позивача про те, що додаткова відпустка в особливий період \~з моменту оголошення мобілізації до часу ввдення воєнного стану \~або до моменту прийняття \~рішення про демобілізацію військовослужбовцям не надається, у зв`язку з чим відстуні підстави для нарахування і виплати \~грошової компенсації за щорічні додаткові відпустки як учаснику бойових дій. Не погодившись із невиплатою при звільненні зі служби грошової компенсації за невикористані календарні дні основної відпустки як учаснику бойових дій, позивач звернувся до суду із даним позовом. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані дні відпустки, як учаснику бойових дій. Колегія суддів \~за результатами перегляду рішення суду першої інстанції зазначає наступне. Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать, зокрема, учасники бойових дій. Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"). Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Статтею 4 Закону України "Про відпустки" передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Відповідно до ч. 1, абз. 1 ч. 2 \~ст. 10- 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано. Отже, законом не виключаються випадки, коли військовослужбовцем відпустка не буде використана протягом календарного року та не передбачено позбавлення права на відпустку, яке військовослужбовець отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право використати право на відпустку за попередній рік. Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Аналогічна правова норма міститься у частині першої статті 24 Закону України "Про відпустки", якою встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація, зокрема, за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Судом апеляційної інстанції встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані дні основної відпустки, відповідач фактично відмовив у виплаті такої грошової компенсації з посиланням на те, що додаткова відпустка в особливий період \~з моменту оголошення мобілізації до часу ввдення воєнного стану \~або до моменту прийняття \~рішення про демобілізацію військовослужбовцям не надається. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 17 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. Згідно з п. 18 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється. При цьому, визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та «Про оборону України». За визначенням статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу. Стаття 1 Закону України "Про оборону України" визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку військовослужбовці набувають за період проходження ними військової служби. Разом з тим, як встановлено судовим розглядом, позивач звернувся до відповідача з заявою щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані дні основної відпустки. З урахуванням вищенаведених правових норм, колегія суддів зазначає, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки. Отже, позивач має право на грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки, як учасник бойових дій, а відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити таку компенсацію. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки, передбаченої ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та на час прийняття наказу про звільнення позивача зі служби відповідачем протиправно не було проведено з позивачем необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні основної відпустки. Судовим розглядом встановлено та не спростовано відповідачем, що позивачем основна відпустка не використана, грошова компенсація за неї не виплачена при звільненні. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дії та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної відпустки \~підлягають задоволенню. Про задоволення вказаних позовних вимог зазначено судом першої інстанції в резолютивній частині рішення. Проте, судова колегія зазначає, що судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення була надана оцінка щодо наявності у позивача права на грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: partial