Рішення адміністративного суду від 2022-05-17 00:00:00+03

25 червня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім «САМТЕК» (далі - позивач, ТОВ «САМТЕК») звернулося в суд з позовом до Державної податкової служби України (далі - відповідач-1, ДПС України,) Головного управління Державної податкової служби в місті Києві (далі - відповідач-2, ГУ ДПС в м. Києві) про визнання протиправними та скасування рішень ГУ ДПС в м. Києві від 12 лютого 2019 року №1075254/42539029 та №1075249/42539029 про відмову у реєстрації податкових накладних, зобов`язання ДПС України зареєструвати податкові накладні від 28 грудня 2018 року №113 та від 19 грудня 2018 року №56. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків такої. Ухвалою суду від 31 серпня 2021 року позов повернуто позивачеві. Не погоджуючись з цією ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду. На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що подання позову з пропуском строку обумовлено тим, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року у справі №640/1996/20 за позовом ТОВ «САМТЕК» до ГУ ДПС в м. Києві про визнання протиправними дій щодо прийняття рішень, зокрема від 12 лютого 2019 року №1075254/42539029 та №1075249/42539029, встановлено відсутність правових підстав для відмови позивачу у реєстрації спірних податкових накладних, однак у задоволенні позову відмовлено, оскільки визнання протиправними дій ГУ ДПС в м. Києві не є юридично значимим (не породжує настання будь-яких юридичних наслідків) для ТОВ «САМТЕК». Апелянт наголошує, що станом на момент подання позову у справі №640/1830/20 не був обізнаний із судовою практикою Верховного Суду стосовно скорочення строків судового оскарження рішень контролюючого органу щодо блокування податкових накладних. Відзиву на апеляційну скаргу не подано. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з таких підстав. Судом установлено, що позивач скористався правом досудового оскарження рішень про відмову у реєстрації податкових накладних - рішеннями Комісії з питань розгляду скарг від 25 лютого 2019 року №11219/42539029/1 та від 28 лютого 2019 року №11726/42539029/1 залишено оскаржувані рішення без змін. Водночас позовна заява подана до суду 25 червня 2021 року, тобто з пропуском 3-місячного строку для звернення до суду, встановленого частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. На обґрунтування заяви про поновлення цього строку позивач зазначає, що звернувшись з позовом у справі №640/1996/20 уважав, що ним обрано належний спосіб судового захисту шляхом оскарження дій ГУ ДПС в м. Києві щодо прийняття рішень про зупинення реєстрації податкових накладних. Проте місцевий суд дійшов висновку про неповажність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, внаслідок чого ухвалою від 16 липня 2021 року залишив позов без руху та запропонував ТОВ «САМТЕК» протягом 10 днів з дати отримання копії ухвали вказати інші підстави для поновлення строку. На виконання ухвали суду 26 серпня 2021 року позивачем подано нову заяву про поновлення строку звернення до суду. На обґрунтування цієї заяви позивач наводить ті ж доводи, що були викладені у заяві про поновлення строку, поданій разом із позовом, а також зазначив про необізнаність із судовою практикою Верховного Суду стосовно скорочення строків судового оскарження рішень контролюючого органу щодо блокування податкових накладних. Утім, місцевий суд дійшов висновку, що позивач не довів поважність причин пропуску тримісячного строку на звернення до суду з позовом, що стало підставою для постановлення 31 серпня 2021 року ухвали про повернення позовної заяви. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке. Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів. Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодексом адміністративного судочинства України, частиною 1 статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Частина 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Відповідно до частин 1 та 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно із частиною 4 цієї правової норми якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Наслідки пропущення строків звернення до суду регламентовані статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частин 1 та 2 якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Таким чином, строк звернення до суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Колегія суддів наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Посилання апелянта на рішення суду у справі №640/1996/20 не може бути визнано поважною причиною пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки згідно із матеріальним і процесуальним законодавством і судовою практикою, які є чіткими і сталими, належним способом захисту прав та інтересів платників податків щодо реєстрації податкових накладних є оскарження рішень про відмову у реєстрації податкових накладних і зобов`язання зареєструвати податкові накладні. Водночас 27 січня 2020 року позивач звертався до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ДПС України та ГУ ДПС в м. Києві, в якому просив, серед іншого, визнати протиправними та скасувати рішення від 12 лютого 2019 року №1075254/42539029 та №1075249/42539029, зобов`язати ДПС України зареєструвати податкові накладні від 28 грудня 2018 року №113 та від 19 грудня 2018 року №56 (справа №640/1830/20). Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2020 року позовну заяву у справі №640/1830/20 залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків, зокрема шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом. Ухвалою від 21 лютого 2020 року позовну заяву повернуто з підстав не усунення визначених судом недоліків позовної заяви, у т.ч. відсутності заяви про поновлення строку звернення до суду. Отже, позивач був обізнаний про порушення спірними рішеннями своїх прав і реалізував право на оскарження в судовому порядку цих рішень (справа №640/1830/20). На час подання позову у цій справі строк звернення до суду вже був пропущений, про що констатовано в ухвалі суду від 30 січня 2020 року, і позивач не усунув недоліки позовної заяви і не подав заяви про поновлення цього строку. Водночас позивач звернувся до суду з іншим позовом з іншими предметом оскарження (визнання протиправними дій щодо прийняття спірних рішень), строк звернення з яким не було пропущено, але у задоволенні якого відмовлено з мотивів неналежного способу захисту порушеного права. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивачем не доведено існування поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду. Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстави для його скасування відсутні.

Результат розгляду: denied