Рішення адміністративного суду від 2022-02-08 00:00:00+02

Короткий зміст позовних вимог. В травні 2021 року [PERSON] звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати йому індексації грошового забезпечення з 01.01.2003 року по 31.12.2007 року з застосуванням базового місяця січень 2003 року, з 01.01.2008 року по 28.02.2018 року, з застосуванням базового місяця січень 2008 року; зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення в період 01.01.2003 року по 31.12.2007 року з застосуванням базового місяця січень 2003 року, з 01.01.2008 року по 28.02.2018 року - з застосуванням базового місяця січень 2008 року. В обґрунтування позову зазначив, що у період проходження ним військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме, у період з 01 січня 2003 року по 28 лютого 2018 року не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення у належному розмірі. Позивач вважає, що у вказаний період для розрахунку індексації повинен бути встановлений базовий місяць січень 2003 року для періоду 01.01.2003 року по 31.12.2007 року та січень 2008 року для періоду з 01 січня 2008 року по 28 лютого 2018 року. Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем порушено право позивача на отримання індексації грошового забезпечення. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень). Не погодившись із судовим рішенням, Військова частина [NUMBER] Національної гвардії України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його та прийняти нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Апелянтом зазначено, що пункт 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 у редакціях, які діяли до 01.12.2015 року передбачав встановлення нового базового місяцю при будь-яких підвищеннях складових грошового забезпечення за рахунок виплати додаткових видів грошового забезпечення. Оскільки позивачу у період з 01.01.2003 року по 30.11.2015 року постійно виплачувались надбавки, доплати винагороди, премії, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність підстав для перерахунку індексації у вказаний період. Також вказано, що виплати індексації з 01.12.2015 року не відбувались через відсутність належного фінансування, що виключає будь-яку вину відповідача, як розпорядника коштів. Крім того апелянт визначає, що суд першої інстанції при встановленні базового місяця січня 2003 та січня 2008 втрутився у дискреційні повноваження відповідача. [PERSON] своїм правом на подання відзиву не скористався. У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Фактичні обставини справи. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] проходив військову службу за контрактом у період з 23.02.1995 року по 26.05.2019 року на різних посадах військових частин (структурних підрозділів) Національної гвардії України та 26.05.2019 року звільнений у запас з Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України (а.с. 11). У Військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України позивач проходив службу у 2005-2019 роках (а.с. 21). Позивач вважає, що в період з 01 січня 2003 року по 28 лютого 2018 року йому протиправно не нараховувалась індексація грошового забезпечення, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції. Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Статтею 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. За приписами ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Відповідно ч.2 ст.6 цього ж Закону порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок №1078). Пунктом 1-1 Порядку №1078 передбачено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Згідно п.4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується оплата праці (грошове забезпечення). У період до 30.11.2015 року діяла редакція п. 5 Порядку №1078, якою унормовано, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної допомоги сім`ям з дітьми, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. Пунктом 5 Порядку №1078 у редакції з 01.12.2015 року визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Абзаци 4,5 п. 5 Порядку №1078 унормовують, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. При цьому нормативне регулювання що діяло до 01.12.2015 року, а саме п. 5 Порядку №1078, передбачало встановлення нового базового місяцю при будь-яких підвищеннях складових грошового забезпечення за рахунок виплати додаткових видів грошового забезпечення, які носять постійний характер, як то надбавки, доплати, винагороди, премії, т. інше. З наявних у матеріалах справи особистих карток грошового забезпечення позивача вбачається, що у період з 01.01.2003 року по 30.11.2015 року останньому збільшувалось грошове забезпечення за рахунок підвищення його складових (додаткових видів грошового забезпечення, які носять постійний характер), що виключає застосування базового місяця січня 2003 року при обрахунку індексації за період з 01.01.2003 року по 31.12.2007 року та січня 2008 року за період з 01.01.2008 року по 30.11.2015 року. За таких обставин рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні відповідної частини позовних вимог. Разом з тим, зміни, що були внесені до Порядку №1078 Постановою КМУ №1013 від 09.12.2015 року (застосовуються з 01.12.2015 року) визначали, що встановлення нового базового місяцю відбувається виключно з зростанням (підвищенням) тарифних ставок (окладів), а не складових заробітної плати (грошового забезпечення). Відповідно до п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних вище нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. У ході розгляду справи відповідач не спростував факт не нарахування та не виплати заявникові індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року та нарахування і виплату індексації з листопада 2018 року. Суд першої інстанції у відповідності до вимог чинного законодавства встановив протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати індексації у період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року та встановив, що базовий місяць для вказаного період є січень 2008 року. Апелянтом, у свою чергу, вказано, що питання встановлення базового місяця для визначення індексації відноситься до його дискреційних повноважень та наразі не існує спору з даного питання. Стосовно дискреційних повноважень, судова колегія зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Наведені висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі №802/412/17-а, від 11 квітня 2018 року у справі №806/2208/17. Також Верховний Суд раніше вже звертав увагу на те, що місяць, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу), є базовим для проведення індексації (пункт 26 постанови від 5 лютого 2020 року у справі №825/565/17). У цьому контексті судова колегія наголошує, що зміст пункту 5 Порядку №1078 визначає, що підставою для встановлення чи зміни базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення є підвищення тарифної ставки (окладу) військовослужбовця. За таких обставин, базовий місяць для індексації встановлюється у відповідності до приписів нормативних актів, що унеможливлює застосування відповідачем дискреційних повноважень при його визначені, оскільки відсутній фактор будь-якого вибору. Тому у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретну дію на користь позивача - провести індексацію його грошового забезпечення, враховуючи нормативно визначений базовий місяць. Якщо відповідач цієї дії не вчиняє, останнього можна зобов`язати до її вчинення у судовому порядку. За наведених висновків, судова колегія вважає, що зобов`язання відповідача нарахувати й виплатити індексацію грошового забезпечення з одночасним визначенням базового місяця для цієї індексації не є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. Відповідні висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.11.2021 року у справі № 120/313/20-а. В свою чергу, з урахуванням приписів п. 5 Порядку №1078 виключно місяць, у якому було здійснено підвищення тарифних ставок (окладів) повинен вважатись базовим для обчислення індексу споживчих цін. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців (тарифних сіток), яка набрала чинності 01 січня 2008 року. Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме 01 березня 2018 року. Оскільки до 01.03.2018 року не було здійснено підвищень тарифних ставок (окладів) військовослужбовців, саме січень 2008 року слід вважати базовим місяцям для обчислення індексації грошового забезпечення військовослужбовців. При цьому посилання апелянта на постанову КМУ №1013, якою підвищено зарплати працівникам бюджетної сфери за рахунок збільшення посадових окладів та постійних складових зарплати з січня 2016 року, судова колегія відхиляє, оскільки зміна розміру доплат, надбавок та премій не є підвищенням тарифних ставок (окладів), тому не впливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації. Таким чином, відповідач у період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року повинен був нарахувати та виплачувати позивачеві індексацію грошового забезпечення із урахуванням базового місця січня 2008 року, тому рішення суду першої інстанції у відповідній частині є вірним та скасуванню не підлягає. З урахуванням викладеного в сукупності, відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог. Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Результат розгляду: partial