Рішення адміністративного суду від 2022-08-03 00:00:00+03

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~01.12.2021 року [PERSON] через свого представника Меламеда В.Б. звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~визнати бездіяльність відповідача, щодо не поновлення пенсії позивача -протиправною та дискримінаційною, визнати протиправними та дискримінаційними та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу викладене в листі відповідача від 02.09.2021 № 0800-0202-8/58761 та визнати протиправними та дискримінаційними дії відповідача стосовно відмови поновити виплату пенсії позивачу; зобов`язати відповідача вчинити певні дії - поновити виплату пенсії позивачу з 01.01.2017, на вказаний нею банківський рахунок, з нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм\~ Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; стягнути з відповідача коштів в сумі 100 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач відмовив у призначенні пенсії позивачу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виїхав з України на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, у зв`язку з чим пенсійний орган припинив виплату пенсії. Із посиланням на\~ Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009\~ та постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №815/1226/18 вважає, що відповідач протиправно не поновив позивачу пенсію починаючи з 01.01.2017 \~просить поновити виплату пенсії з нарахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2022 року адміністративний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не поновлення позивачу виплати пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити позивачу виплату пенсії з 01.01.2017. В іншій частині позовних вимог відмовлено. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Не погодившись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на необґрунтованість висновків суду просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те що позивач не має право на відшкодування моральної шкоди з огляду на протиправну поведінку пенсійного органу при припиненні виплати пенсії позивачу з 01.01.2017 року без жодних законних підстав. Також, позивач наголошує, що він має право на отримання компенсації втрати частини доходу незалежно від того, чи був такий дохід попередньо нарахованим, адже його виплата відбудеться на виконання рішення суду поза межами встановленого строку. Крім того, вказав, що він має право на поновлення виплати пенсії із проведенням відповідних перерахунків та з урахуванням розміру інфляції. Відповідач не погодившись з рішенням суду також звернувся з апеляційною скаргою у даній справі, просить суд рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачу було правомірно відмовлено в поновленні виплати пенсії з 01.01.2017 року, адже відповідно до ст. 51 Закону №1058 під час перебування особи за кордоном пенсія виплачується лише в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд першої інстанції не врахував, що на теперішній час між Україною та Ізраїлем така угода відсутня. \~Також, відповідач наголошує на тому, що позивачем порушено строк звернення до суду з адміністративним позовом у даній справі. Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку дослідженим судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, ат про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, \~з огляду на наступне. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , перед виїздом за кордон проживав за адресою: [ADDRESS] . 31.05.2016 виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Позивач через представника, який діє на підставі завіреної нотаріально довіреності 17.08.2021 звернувся до відповідача із заявою про поновлення пенсії. До заяви було додано наступні документи: довіреність представника (засвідчена копія); паспорт громадянина України для виїзду за кордон (засвідчена копія); ІПН; апостильована особиста заява про поновлення пенсії (оригінал). Листом від 02.09.2021 № 0800-0202-8/58761 відповідачем надано відповідь, що звернення за поновленням пенсії здійснюється відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до\~ Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого\~ Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1. Також, у відповіді наведено перелік документів, необхідних для поновлення пенсії Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не поновлення виплати пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом. Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно відмовив позивачеві в поновленні виплати пенсії з 01.01.2017 року, адже останнім було подано всі необхідні документи для умов поновлення пенсії. Також, суд дійшов висновку, що в даному випадку відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням індексації та відшкодуванням втрати частини доходів, моральної шкоди відсутні. Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.92 Закону України\~ «Про пенсійне забезпечення», який регулював правовідносини на момент виїзду позивача за кордон, громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від`їздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачувались тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України\~ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 якого, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно ст. 51 вказаного Закону, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N25-рп/2009\~ визнано неконституційними положення п.2 ст. 49 та друге речення ст. 51 Закону України\~ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Отже, виходячи із чинного пенсійного законодавства, особа має право на отримання заробленої та\~ призначеної\~ пенсії незалежно від місця її проживання. В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що\~ згідно Рішення №25-рп/2009, оспорюваними нормами\~ Закону № 1058-ІV\~ держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами. Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато роківв своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала\~ статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених\~ законом\~ і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи те, що\~ рішення\~ ЄСПЛ\~ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до\~ статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Отже, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення\~ статті 51 Закону № 1058-ІV\~ виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного\~ Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України у справі №21-180а15 від 12.05.2015 року, та у справі №608/1189/14-а від 06.10.2015 року. Перерахунок пенсій із заробітної плати, отриманої після призначення пенсії чи попереднього перерахунку та збільшеного страхового стажу регулюється статтею 42 Закону України\~ Про загальнообов`язкове пенсійне страхування\~ № 1058 від 9 липня 2003 року, частина 4 якої передбачає, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Кожний наступний перерахунок пенсії провадиться не раніш як через 2 роки після попереднього перерахунку з урахуванням страхового стажу після призначення пенсій. Перерахунок пенсій здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу зазначені в частині 1\~ статті 40 цього Закону. За приписами\~ ст. 44 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перерахунок та поновлення виплати пенсії здійснюється на підставі особисто поданої пенсіонером заяви, також, заяву про перерахунок та поновлення виплати пенсії може бути подано пенсіонером через свого повноважного представника. У п.1.5\~ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України\~ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого 25.11.2005 Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 (у редакції\~ Постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 за №13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.02.2005 за №1566/11846 (надалі\~ Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України\~ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування), зазначено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії. Заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається особою до органу, що призначає пенсію, в якому померлий пенсіонер перебував на обліку як одержувач пенсії. Заяву до органу, що призначає пенсію, про запит пенсійної справи особи, яка потребує опіки (піклування), якій опікуна (піклувальника) не призначено і яка перебуває на довготривалому лікуванні у закладі охорони здоров`я, подає адміністрація цього закладу. Заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації). Адміністрація виправного закладу, де пенсіонер відбуває покарання, надсилає органу, що призначає пенсію, за місцезнаходженням цього закладу повідомлення про прибуття засудженого до закладу та довідку цього закладу із зазначенням реквізитів для перерахування пенсії. Поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. У випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до\~ статті 43\~ Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до статті 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього\~ Закону\~ враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року. При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати: 1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних реєстру застрахованих осіб за формою згідно з\~ додатком 4\~ до Положення, а у разі необхідності за формою згідно з\~ додатком 3\~ до Положення; 2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу; 3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім`ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника особою з інвалідністю або учасником війни тощо). При переведенні на пенсію по інвалідності з іншого виду пенсії орган, що призначає пенсію, додає до пенсійної справи виписку з акта огляду МСЕК про встановлення або зміну групи інвалідності. Особи, які одержували пенсію від інших органів і звертаються до органів, що призначають пенсію, надають документ, що підтверджує розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання (п.2.8\~ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України\~ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування). Як зазначено у п.2.9\~ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України\~ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Для дітей, які не мають паспорта, документом, який засвідчує вік, є свідоцтво про народження. До заяви: опікуна (піклувальника) додається копія рішення органу опіки та піклування про встановлення опіки чи піклування або відповідне рішення суду; батьків-вихователів додається угода про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу; патронатного вихователя додається копія договору про патронат. Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання. Відповідно до п.2.22\~ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України\~ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування\~ за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання. При цьому, як зазначено у п.2.23\~ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України\~ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування\~ документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію. Враховуючи наведене, поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі, а також додатково наданих документів. Відповідно до ст.5 Закону України\~ «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну. Волевиявлення позивача щодо поновлення виплати пенсії оформлено ним письмово з наданням відповідних документів. Зокрема, позивачем до пенсійного органу надано копію паспорту України для виїзду за кордон, який є чинним, та діє до 2024 року. Відтак, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не поновлення позивачеві виплати пенсії з 01.01.2017 року. Стосовно доводів відповідача про необхідність застосування до спірних відносин строку звернення до суду, визначеного\~ ст. 122 КАС України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду в рішенні від 20.05.2020 року №815/1226/18 зазначила, що статті\~ 99,\~ 100 КАС України\~ (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі\~ Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009. Зважаючи на те, що непроведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком. Такий висновок Великої Палати Верховного Суду є застосовним при розгляді подібних справ і щодо статей\~ 122, та\~ 123 КАС України\~ (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), які за змістом є аналогічними статтям\~ 99,\~ 100 КАС України\~ (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року). З метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду відступила\~ від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 08 грудня 2015 року у справі № 21-5653а15, від 12 квітня 2016 року у справі № 462/9427/13-а, від 08 червня 2016 року у справі № 505/2135/14-а та від 11 жовтня 2016 року у справі № 404/4541/15-а, про те, що виниклі спори щодо поновленням виплати раніше призначених пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі\~ Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009\~ мають вирішуватися з урахуванням норм процесуального права - статей\~ 99,\~ 100 КАС України\~ (у редакції, чинній до\~ 15 грудня 2015 року). За таких обставин, колегія суддів зазначає, що в даному випадку, враховуючи зміст спірних відносин, підстави для застосування строків визначених\~ ст. 122 КАС України\~ відсутні. Щодо вимог позивача про поновлення виплати пенсії з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18, питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 101%, у взаємозв`язку з розміром пенсії, що має виплачуватися позивачеві, належить до компетенції пенсійного органу при поновленні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум. При цьому в разі незгоди з діями відповідача щодо наявності чи відсутності підстав для нарахування індексації та її розмірів позивач не позбавлений права звернутися за захистом своїх прав до суду. Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо проведення індексації пенсії є передчасними та задоволенню не підлягають. Щодо здійснення виплати пенсії позивачу на вказаний нею банківський рахунок, суд вважає, що до відновлення виплати пенсії, вказані вимоги є передчасними та направлені на захист ще не порушеного права, що суперечить\~ ст.5 КАС України, так як підлягає судовому захисту лише порушене право позивача. Щодо вимог апеляційної скарги про необґрунтованість висновків суду про відсутність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії. Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані\~ Законом № 2050-ІІІ\~ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим\~ постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159\~ (далі - Порядок). Згідно із ст.\~ 1,\~ 2 Закону № 2050-ІІІ\~ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому\~ Законі\~ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Пункти 1, 2 Порядку відтворюють положення\~ Закону № 2050-ІІІ\~ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій. У п. 4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Використане у\~ ст. 3 Закону № 2050-ІІІ\~ та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої\~ ст. 55 Закону № 2262-XII,\~ ст. 2 Закону № 2050-ІІІ\~ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення. Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень\~ ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом України у постановах від 19 грудня 2011 року (справа № 6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16), та Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17). Отже, враховуючи те, що судом встановлено факт безпідставного зупинення виплати пенсії позивачеві з 01.01.2017 року та зобов`язано Головне управління ПФУ в Запорізькій області здійснити виплату пенсії, суд приходить до висновку, що при виконанні рішення суду строк виплати пенсії з 01.01.2017 року безсумнівно буде порушеним, а відтак позивач набув право на нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача коштів в сумі 100,000 гривень (сто тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому протиправними та дискримінаційними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких було відмовлено у поновленні пенсії, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (Із змінами, внесеними згідно з\~ Постановами\~ Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.20011 від 27.02.2009) під моральною\~ шкодою\~ слід розуміти втрати немайнового характеру\~ внаслідок моральних чи фізичних страждань,\~ або інших негативних явищ,\~ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до\~ чинного\~ законодавства\~ моральна\~ шкода\~ може полягати, зокрема:\~ у\~ приниженні\~ честі,\~ гідності,\~ престижу або ділової репутації,\~ моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні\~ права\~ власності\~ (в\~ тому\~ числі інтелектуальної),\~ прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у\~ зв`язку\~ з\~ незаконним\~ перебуванням\~ під слідством і судом,\~ у порушенні\~ нормальних\~ життєвих\~ зв`язків\~ через неможливість продовження\~ активного\~ громадського життя,\~ порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Заявляючи вимогу про відшкодування\~ моральної\~ (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її\~ заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач зазначає, що його\~ хвилювання та майнові страждання у зв`язку з неотриманням вчасно та в повному обсязі сум виплат до 5 травня, очікування коштів та судовий спір з позивачем сам по собі вказує на моральні страждання, а факт негативних наслідків для позивача не підлягають доказуванню. Однак, такі доводи позивача суд вважає необґрунтованими з огляду\~ на те, що\~ відшкодування моральної шкоди є видом цивільно-правової відповідальності. В свою чергу, відповідно\~ до\~ загальних\~ підстав\~ цивільно-правової відповідальності\~ обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди\~ підлягають:\~ наявність такої\~ шкоди,\~ протиправність\~ діяння\~ її\~ заподіювача,\~ наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним\~ діянням\~ заподіювача та\~ вини\~ останнього\~ в\~ її\~ заподіянні.\~ Суд\~ повиненз`ясувати,\~ чим\~ підтверджується\~ факт\~ заподіяння\~ позивачеві моральних\~ чи\~ фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні,\~ в якій\~ грошовій\~ сумі\~ чи\~ в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при\~ цьому\~ виходить,\~ а\~ також інші\~ обставини,\~ що\~ мають\~ значення для вирішення спору. Розмір\~ відшкодування\~ моральної\~ (немайнової)\~ шкоди\~ визначається\~ залежно\~ від\~ характеру\~ та\~ обсягу страждань (фізичних, душевних,\~ психічних\~ тощо),\~ яких\~ зазнав\~ позивач,\~ характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.\~ Зокрема,\~ враховуються стан\~ здоров`я,\~ тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках,\~ ступінь зниження престижу,\~ ділової репутації,\~ час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Отже, враховуючи, що відшкодування моральної (немайнової шкоди) є видом цивільно-правової відповідальності, спосіб застосування якої передбачає встановлення об`єктивних обставин щодо наявності шкоди, протиправності діяння її заподіювача, причинового зв`язку між діями (рішеннями, бездіяльністю) заподіювача та наслідками у вигляді немайнової шкоди. Вказане безумовно свідчить на користь неможливості звільнення від доказування обставин, що можуть свідчити про наявність підстав для застосування цивільно-правової відповідальності - відшкодування моральної шкоди. Позивачем не надано до суду жодних доказів які б свідчили в чому полягають немайнові негативні наслідки, страждання (фізичні, душевні,\~ психічні\~ тощо), які зазнав позивач у зв`язку з не отриманням сум виплат пенсії. Позивачем не приведено і розрахунку та обґрунтування, що саме заявлена до відшкодування\~ моральної шкоди сума відповідає понесеним втратам немайнового характеру, також позивачем не зазначено з чого саме він виходив визначаючи розмір понесеної шкоди. Отже, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесення немайнових втрат, які мають бути відшкодовані відповідачем у заявлений в адміністративному позові спосіб, відтак не доведено тих обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги в цій частині, як це передбачено\~ ст. 71 КАС України. З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] \~в цій частині. Отже, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати в частині вимоги в задоволенні позовних вимог [PERSON] про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Результат розгляду: partial