Рішення адміністративного суду від 2022-01-20 00:00:00+02

Позивач [PERSON] звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд: - \~визнати протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області щодо відмови здійснити перерахунок пенсії [PERSON] та її виплату з 01.04.2019, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" із обов`язковим урахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених Харківським обласним ТЦК та СП у новій довідці про розмір грошового забезпечення, яка видана та направлена відповідачу на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду 31.05.2021 у справі № 520/4995/21, що враховується для перерахунку пенсії, станом на 05,03.2019 р. - зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії [PERSON] та її виплату з 01.04.2019, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХП "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" із обов`язковим урахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених Харківським обласним ТЦК та СП у новій довідці про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, станом на 05.03.2019, здійснивши виплату однією сумою, починаючи з 01.04.2019, з урахуванням проведених раніше виплат. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у перерахунку пенсії [PERSON] , оформлену листом від 02.08.2021 за №2000-0202-8/99287. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області \~провести з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії [PERSON] на підставі довідки Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 05.07.2021 №ФХ-101647 з урахуванням раніше здійснених платежів, здійснивши платіж по виплаті різниці однією сумою. \~ Позов у решті вимог - залишено без задоволення. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській областіна користь [PERSON] 454 грн. 00 коп. у якості компенсації витрат на оплату судового збору. Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем ГУ ПФУ в Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 скасувати та ухвалити рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що у спірних правовідносинах відсутні підстави для перерахунку пенсії заявника з 01.04.2019. Також посилався на обставину пропущення позивачем строку звернення до суду із даним позовом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є військовослужбовцем Збройних Сил України, отримує пенсію у порядку Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яку виплачує ГУ ПФУ в Харківській області. На виконання вимог п.п.1 і 2 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 пенсійним органом за документом про розмір та структуру грошового забезпечення діючого військовослужбовця станом на 01.03.2018 проведено перерахунок пенсії заявника. Харківським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки - \~надіслано до ГУПФУ в Харківській області документ про розмір та структуру грошового забезпечення діючого військовослужбовця за посадою професора кафедри ХВУ станом на 05.03.2019: 1) оклад за посадою, 2) оклад за військовим званням, 3) надбавка за вислугу років, 4) надбавка за особливості проходження служби, 5) надбавка за роботу в умовах режимних обмежень, 6) надбавка за науковий ступінь, 7) надбавка за вчене звання, 8) премія (довідка від 05.07.2021 №ФХ-101647). Зверненням від 07.07.2021 заявник порушив перед пенсійним органом питання про перерахунок пенсії. Відповідно до відповіді ГУ ПФУ в Харківській області 02.08.2021 за №2000-0202-8/99287, [PERSON] повідомлено про відсутність підстав для перерахунку пенсії відповідно до уточнюючих довідок про розмір грошового забезпечення. Не погодившись з вказаною відмовою, позивач оскаржив її до суду. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з необхідності визнання протиправною відмову відповідача у перерахунку пенсії [PERSON] та зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області \~провести з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії [PERSON] на підставі довідки Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 05.07.2021 №ФХ-101647 з урахуванням раніше здійснених платежів, здійснивши платіж по виплаті різниці однією сумою. \~ Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області виплатити різницю перерахованої пенсії [PERSON] однією сумою, враховуючи наступне. Право громадян на соціальний захист проголошено ст. 46 Конституції України, а п.6 ч.1 ст.92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України і з 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення". У силу дії норми ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Отже, порядок соціального захисту у формі пенсійного забезпечення військовослужбовців, звільнених зі служби у відставку, унормовано, насамперед, приписами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі за текстом - Закон № 2262-XII). Так, положення названого закону запроваджують дві окремі, самостійні і незалежні одна від одної процедури, за якими відбувається обчислення розміру пенсії особи, а саме: 1) за ст.43 згаданого закону у випадку призначення пенсії вперше та 2) за ст.63 згаданого закону у випадку збільшення розміру вже призначеної пенсії за подією збільшення розміру оплати праці працівника на аналогічній (прирівняній) посаді. При цьому, ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено порядок обчислення розміру пенсії у разі її призначення вперше і саме у цій процедурі базовою розрахунковою величиною є виплати (як винагорода за працю), одержані особою-пенсіонером під час проходження служби (тобто юридичне значення у даному випадку мають складові елементи грошового забезпечення самого працівника (службовця) - власна винагорода особи за працю). Натомість, ст.63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено порядок обчислення розміру вже призначеної пенсії шляхом її перерахунку у залежності від тих виплат (як винагорода за працю), котрі одержані третьою сторонньою особою - іншим працівником, який обіймає цю ж саму чи прирівняну посаду (тобто юридичне значення у даному випадку мають складові елементи грошового забезпечення іншого працівника - діючого службовця за аналогічною (прирівняною) посадою - винагорода третьої сторонньої особи за працю). У силу правового висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 по зразковій справі №240/5401/18 процедури призначення пенсії (ст.43 Закону №2262-XII) та перерахунку пенсії (ст.63 Закону №2262-XII) є різними як за змістом, так і за механізмом проведення. Колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. Таким чином, питання визначення механізму перерахунку пенсій (умов, порядку та розмірів) передано законодавцем у відання Уряду України і деталізовано, зокрема, у положеннях Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (затверджено постановою КМУ від 13.02.2008р. №45, далі за текстом - Порядок №45). Згідно з п. 1 Порядку №45 перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсій проводиться у разі прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством. Отже, приводом для проведення перерахунку розміру раніше призначеної пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення загального характеру, виданого суб`єктом владних повноважень, наділеним правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців. 30.08.2017 КМУ прийнято постанову №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", за якою відбулось збільшення розміру грошового забезпечення військовослужбовців (далі за текстом - Постанова КМУ №704) та яка набрала чинності з 01.03.2018. Саме з 01.03.2018 громадянин категорії військовослужбовець у відставці набув суб`єктивне право на перерахунок розміру раніше призначеної пенсії з урахуванням приписів Порядку №45 та постанови КМУ №704. Проте, 21.02.2018 КМУ прийнято постанову №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова КМУ №103), п.п.1 і 2 якою установлено правило перерахунку пенсії виходячи з таких складових як: оклад за посадою, оклад за військовим (спеціальним) званням, відсоткова надбавка за вислугу років, а датою перерахунку було визначено - 01.01.2018. Тобто положеннями п.п. 1 і 2 Постанови КМУ №103 надана ретроспективна дія у часі приписам Постанови КМУ №704. Одночасно Постановою КМУ №103 були внесені зміни і до п.5 Порядку №45, внаслідок чого під час перерахунку пенсій мали використовуватись такі види грошового забезпечення, як: посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років. За правилами ч. 2 ст. 265 та ч.1 ст.325 КАС України пункти 1 і 2 Постанови КМУ №103 діяли у період часу з 28.02.2018 та до 05.03.2019 (як до моменту набрання законної сили судовими рішеннями по справі №826/3858/18) і були обов`язковими до виконання усіма суб`єктами права як чинне рішення Уряду України нормативного характеру. Тому, до 05.03.2019 пенсійний орган цілком правомірно виконував нормативні приписи діючого рішення Уряду України. Втрата чинності пунктами 1 і 2 Постанови КМУ №103 з 05.03.2019 у силу ст.ст.255, 265, 325 КАС України означає, що саме з указаної календарної дати відбулись зміни у правовому регулюванні правовідносин з приводу перерахунку раніше призначеної пенсії військовослужбовцям у відставці. Викладене узгоджується з правовою позицією постанови Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №2540/2873/18. Оскільки первісний перерахунок пенсії заявника \~проведено з урахуванням запроваджених пунктами 1 і 2 Постанови КМУ №103 обмежень, то утрата чинності нормативно-правовим актом у цій частині зумовлює припинення існування перепон (перешкод) у перерахунку пенсії за усіма складовими грошового забезпечення, котрі реально отримує діючий на відповідній військовій посаді військовослужбовець. Таким чином, з 05.03.2019 - з дня набрання чинності судовим рішенням у справі №826/3858/18 відпали підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ, з урахуванням лише розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років без взяття до обрахунку додаткових видів грошового забезпечення. Критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів та зазначення у процесуальних документах належних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення. Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Колегія суддів зазначає, що факт порушення права заявника на перерахунок пенсії за усіма регулярними та реально виплаченими складовими грошового забезпечення діючого військовослужбовця у спірних правовідносинах слід визнати підтвердженим. При цьому, за приписами ст.63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у спорі з приводу перерахунку пенсії військовослужбовця у відставці до предмету доказування входять обставини: 1) обіймання заявником певної посади у штаті органу (установи, організації, частини тощо) перед звільненням зі служби; 2) продовження існування цієї ж самої або створення аналогічної чи прирівняної посади у штаті; 3) прийняття компетентним суб`єктом права рішення загального характеру про підвищення винагороди за службу усім військовослужбовцям; 4) співставності умов проходження служби; 5) реального отримання діючим військовослужбовцем підвищеної винагороди за службу у межах конкретного календарного місяця; 6) видачі довідки про грошове забезпечення тим органом, якого відбулось звільнення або у якому заявник знаходився на фінансовому утриманні чи який видає довідки у силу спеціального повноваження. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України предметом судової перевірки у порядку адміністративного судочинства є рішення та діяння (дія чи бездіяльність) владних суб`єктів. З урахуванням викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності визнання протиправною відмову ГУ ПФУ в Харківській області у перерахунку пенсії [PERSON] , оформлену листом від 02.08.2021 за №2000-0202-8/99287 \~та зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області \~провести з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії [PERSON] на підставі довідки Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 05.07.2021 №ФХ-101647 з урахуванням раніше здійснених платежів. \~ Щодо вимоги позивача про про виплату різниці пенсії однією сумою, колегія суддів зазначає наступне. Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 року № 5-рп/2013). В своїх Рішеннях Конституційний Суд України наголошує, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, ст. 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Отже, обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання. З практики Європейського суду з прав людини вбачається, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; водночас ухиленням від виконання цього обов`язку є перекладення державою відповідальності за фінансове забезпечення організації виконавчого провадження на особу, на користь якої ухвалене судове рішення; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (§ 43 рішення у справі "Shmalko v. Ukraine" від 20 липня 2004 року, § 84 рішення у справі "Fuklev v. Ukraine" від 7 червня 2005 року, § 64 рішення у справі 2Apostol v. Georgia" від 28 листопада 2006 року, §§ 46, 51, 54 рішення у справі "YuriyNikolayevichIvanov v. Ukraine" від 15 жовтня 2009 року). Європейський суд з прав людини вказав, що визнання владою заявника відповідальним за ініціювання виконавчих проваджень стосовно судового рішення на його користь і нехтування нею його фінансовим станом були надмірним обтяженням і призвели до обмеження його права на доступ до суду такою мірою, що знівелювало сутність цього права (§ 65 рішення у справі "Apostol v. Georgia" від 28 листопада 2006 року). Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині судового рішення також вказується про порядок і строк виконання судового рішення. Отже, розгляд питання щодо порядку і строку виконання судового рішення у такому випадку обумовлюється певною необхідністю. Згідно із концепцією правомірного очікування (англ. - legitimateexpectation) дії або рішення органу публічної влади вважаються такими, що суперечать принципу верховенства права, не тільки у тих випадках, коли такими діями порушуються суб`єктивні права і процесуальні гарантії, прямо передбачені чинним законодавством, але й у тих випадках, коли такі дії не задовольняють правомірних очікувань осіб, стосовно яких вони вчиняються (ухвалюються). Правомірне очікування виникає у тому випадку, коли внаслідок заяв чи обіцянок від імені органу публічної влади, або внаслідок усталеної практики в особи сформувалося розумне сподівання, що стосовно до неї орган публічної влади буде діяти саме так, а не інакше. Колегія суддів зауважує, що обов`язок виконати судове рішення виникає у відповідача одразу ж після набрання цим рішенням законної сили незалежно від того чи виданий судом виконавчий документ для його примусового виконання. Зазначаючи про необхідність судового захисту саме в означений спосіб - здійснити виплату суми пенсії, яка буде обчислена пенсійним органом після виконання судового рішення по цій справі, однією сумою, позивач не зазначив про наявність фактичних та непереборних обставин (відповідно доказів в їх обґрунтування), які унеможливлять виконання відповідачем судового рішення, постановленого на користь позивача, саме в означений спосіб. Тому, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині. Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що частина позовних вимог знаходиться за межами, передбаченого ч. 2 ст.122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду, посилаючись у зв`язку з цим на практику Верховного Суду, зокрема постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а, то колегія суддів зазначає наступне. Так, приписами ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Загальні правила, закріплені у нормах адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів. Поняття "повинна була дізнатись", використане у ст. 122 КАС України, слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про прийняття оскаржуваного рішення та знала про обставини його прийняття. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Верховний Суд у постанові від 02 березня 2021 року по справі №758/7700/17 зазначив, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, з моменту отримання грошових виплат, при отриманні від органу Пенсійного фонду України повідомлення про призначення пенсії, відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок. У свою чергу, ч. 3 ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено, що перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком. В даному випадку, за наслідками апеляційного перегляду даної справи підтверджено протиправну бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у відмові у перерахунку пенсії [PERSON] , оформлену листом від 02.08.2021 № 2000-0202-8/99287 та у зв`язку з цим необхідність з метою захисту прав позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити [PERSON] перерахунок та виплату пенсії з 01.12.2019 на підставі довідки Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 05.07.2021 № ФХ-101647, тобто встановлено факт неправильного здійснення перерахунку пенсії позивача з 01.12.2019 пенсійним органом, оскільки перерахунок пенсії, на яку позивач має право, не проведено вірно з вини органу Пенсійного Фонду України, а тому колегія суддів вважає, що такий перерахунок та виплата пенсії мають бути проведені в даному випадку з 01.12.2019, без обмеження строком, передбаченим ст.122 КАС України. Також, колегія зазначає, що зі змісту приписів п.1, 2 Постанови КМУ від 21 лютого 2018 р. № 103 (в її первісній редакції) вбачається, що пенсія перераховується в повному обсязі. Тобто, виходячи зі змісту приписів вказаної Постанови пенсія позивачу вже мала бути нарахована. При цьому, посилання в апеляційній скарзі на практику Верховного Суду колегія суддів \~\~\~не приймає до уваги, оскільки обставини у даній справі є відмінними від тих, що склалися у справах на які посилається скаржник, що переглядалися Верховним Судом. Зокрема, у справі, що переглядалася Великою Палатою Верховного Суду (постанова від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а), спірні правовідносини були врегульовані нормами Закону України від 16.12.1993 р. №3723-ХІІ "Про державну службу". Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити [PERSON] виплату різниці пенсії однією сумою підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині постанови про відмову в задоволенні позову, в іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 є законним та обгрунтованим, отже залишається без змін.

Результат розгляду: partial