Рішення адміністративного суду від 2022-07-20 00:00:00+03

21.10.2021р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення Головного управління /ГУ/ ДПС у Львівській обл.: № 0937399-2408-1320 від 08.06.2021р. про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік на суму 35076 грн. 93 коп.; № 0937400-2408-1320 від 08.06.2021р. про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік на суму 13949 грн. 38 коп. (а.с.1-3). Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників страви (у письмовому провадженні) (а.с.26-27). Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.03.2022р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській обл. № 0937399-2408-1320 від 08.06.2021р. та № 0937400-2408-1320 від 08.06.2021р.; стягнуто на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 908 грн. (а.с.63-75). Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ДПС у Львівській обл., який у поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду в частині задоволеного позову та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити в повному обсязі (а.с.80-86). Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивачем [PERSON] на момент винесення податкових повідомлень-рішень експертний висновок щодо належності об`єктів нерухомості до певного класу будівель, не подавався до податкового органу. За таких обставин позивач не звертався щодо проведення звірки по об`єктах нерухомості, які перебувають у його власності, та правомірності нарахування податку на нерухоме майно. Лише 24.11.2021р. до податкового органу надійшла заява від позивача про надання експертного висновку АС3 № 2126901 від 27.09.2021р. щодо належності об`єктів нерухомості, які перебувають у його власності. Натомість, спірні податкові повідомлення-рішення винесені 08.06.2021р., тобто, на цей момент контролюючий орган не володів інформацією щодо приналежності об`єктів нерухомості позивача. Окрім цього, спірні нежитлові будівлі зареєстровані на фізичну особу-громадянина, а не на юридичну особу Фермерське господарство /ФГ/ «Богдановичі - КБО», а відтак останні не звільняються від оподаткування. У матеріалах справи є відсутніми належні та допустимі докази, які свідчили б про те, що позивач у розумінні законодавства є сільськогосподарським товаровиробником, який займається вирощуванням зернових та інших культур, а також тваринництвом, при цьому спірні будівлі використовує виключно для сільськогосподарських потреб. Отже, при прийнятті податкових повідомлень-рішень податковий орган використав визначені ПК України джерела податкової інформації про об`єкти оподаткування податком на майно, діяв у межах повноважень та спосіб, що визначені законом, тому підстав для скасування податкових повідомлень - рішень немає. Позивачем [PERSON] скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми діючого законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.116-117). Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Водночас, колегія суддів не убачає підстав для задоволення клопотання відповідача про розгляд справи в присутності сторін (а.с.85), оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Апелянтом подану апеляційну скаргу, в якій детально та послідовно обґрунтовано свою правову позицію по справі, будь-яких нових доказів останнім не представлено. Позивачем не скеровано до суду відзив на апеляційну скаргу; жодних додаткових доказів останній не надав. Звідси, правових підстав для висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, колегія суддів не убачає. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Окрім цього, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав. Як встановлено під час судового розгляду, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Витягу про державну реєстрацію прав № 30247659 від 09.06.2011р., Свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 05.05.2011р. та 30.05.2011р., фізична особа [PERSON] є власником, зокрема, таких об`єктів нерухомого майна: 1) нежитлова будівля телятник, загальною площею 1620,40 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; 2) нежитлова будівля телятник, загальною площею 644,40 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-8, 36-40). Рішенням Старояричівської сільської ради № 1 від 27.06.2019р. «Про встановлення ставок та пільг сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік» встановлено розмір податку на нерухомість на 2020 рік для будівель сільськогосподарського призначення в розмірі 0,02 % за 1 кв.м. від розміру мінімальної заробітної плати (а.с.14-16). На підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України відповідачем ГУ ДПС у Львівській обл. прийняті 08.06.2021р. спірні податкові повідомлення-рішення № 0937399-2408-1320 та № 0937400-2408-1320, якими [PERSON] визначено грошові зобов`язання за 2020 рік (а.с.4-5) по вказаним об`єктам відповідно 35076 грн. 93 коп. та 13949 грн. 38 коп. Вказані податкові повідомлення-рішення скеровані на адресу позивача рекомендованою кореспонденцією та вручені адресату 04.09.2021р. (а.с.42-44). Відповідно до експертного висновку АС3 № 2126901 Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» (ДП ДНДІАСБ), затверджений в.о. директора С.В.Басько 27.09.2021р., об`єкти нерухомості [PERSON] , зокрема нежитлова будівля - телятник, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 644,40 кв.м та нежитлова будівля - телятник, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1620,40 кв.м, відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (підкласи 1271.1 та 1271.91) (а.с.11-13). 24.11.2021р. на адресу податкового органу надійшла заява позивача від 22.11.2021р. про звільнення від сплати розглядуваного податку, в якій він повідомив про здійснення виробництва сільськогосподарської продукції, використання для цього спірних будівель, а також долучив експертний висновок ДП ДНДІАСБ АС3 № 2126901 від 27.09.2021р. (а.с.41). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Окрім цього, [PERSON] є засновником та керівником (головою) ФГ «Богдановичі-КБО», яке зареєстроване як суб`єкт господарювання 05.08.2005р. Вказані обставини стверджуються копіями виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с.38-41). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що з метою застосування норм пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (підкласи 1271.1-1271.9). Аналізуючи норми підпункту «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, суд дійшов висновку про те, що законодавець визначив умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування цільове призначення їх використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку. З огляду на наявність експертного висновку ДП ДНДІАСБ АС3 № 2126901 від 27.09.2021р., відповідно до підпункту «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України зазначені будівлі не є об`єктами оподаткування. Крім того, слід зазначити, що [PERSON] є керівником ФГ «Богдановичі -КБО», яке зареєстроване як суб`єкт господарювання 05.08.2008р., що підтверджується копією довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. При цьому позивач є власником об`єктів нерухомого майна, та з огляду на зміст позовної заяви, зазначені об`єкти нерухомого майна використовує у сільськогосподарській діяльності, а саме для зберігання зернових, гербіцидів. Отже, в розумінні вимог пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України позивач [PERSON] як керівник фермерського господарства, є сільськогосподарським товаровиробником, відтак належні йому будівлі, споруди не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень підпункту «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, з огляду на що суд дійшов висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню. Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і не відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке. Спірним у цій справі є питання правомірності визначення податковим органом грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, власнику нежитлових приміщень, та можливість застосування положень пп.266.2.2 «ж» п.266.2 ст.266 ПК України в розглядуваному випадку. При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує наступне. Статтею 266 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Згідно з пп.266.1.1, 266.1.2 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. За приписами пп.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Підпунктом 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Так, відповідно до підпункту «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України (в редакції, яка діяла до 01.01.2019р.) не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Законом України № 2628-VIII від 23.11.2018р., який набрав чинності 01.01.2019р., внесено зміни до ПК України й підпункт «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України викладено в такій редакції: не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019р., що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи. Умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку. Також слід зазначити, що встановлена підпунктом «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження. Аналізуючи наведені приписи норми підпункту «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку про те, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Залежно від періоду (до і після 01.01.2019р.) застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку). Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України № 507 від 17.08.2000р., клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів. Як з`ясовано судом першої інстанції з наявних у справі матеріалів, об`єкти нерухомості приміщення телятників (будівля для перебування тварин (телят) та будівля для зберігання корму, необхідного для годування тварин (телят)), які належать позивачу на праві власності, й щодо яких контролюючим органом прийнято рішення про донарахування податкових зобов`язань, є будівлями, що можуть використовуватися у сільськогосподарській діяльності. Наведена обставина також достовірно підтверджується представленим позивачем експертним висновком ДП ДНДІАСБ АС3 № 2126901 від 27.09.2021р. Разом з тим, під час розгляду справи не представлено будь-яких документів про те, що дійсно такі будівлі та приміщення, які за своїм прямим призначенням призначені для використання в сільськогосподарській діяльності, приймали участь (прямо чи побічно) у виробництві сільськогосподарської продукції. Будь-яких доказів використання спірних будівель [PERSON] для здійснення сільськогосподарської діяльності (зберігання зернових, гербіцидів) суду не надано. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що функціональне призначення спірних будівель є використання їх для перебування тварин та зберігання кормів для них, а не зберігання зернових, гербіцидів. Окрім цього, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначав про те, що він є засновником та власником ФГ «Богдановичі-КБО». Видами діяльності ФГ «Оберіг» є: код КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); код КВЕД 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід, 01.46 Розведення свиней, 01.63 Післяурожайна діяльність. Тобто, позивач переконував, що здійснює сільськогосподарську діяльність (товаровиробництво) самостійно та через утворену ним юридичну особу, яка, своєю чергою, використовує спірні об`єкти нерухомості у межах провадження сільськогосподарської діяльності. Поняття «сільськогосподарський товаровиробник» міститься у ст.1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» № 2238-III від 18.01.2001р., під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції». Так, відповідно до приписів ст.1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин. Отже, сам факт створення позивачем юридичної особи, яка використовує спірні об`єкти нерухомості у межах провадження сільськогосподарської діяльності, за діючого правового регулювання, не впливає на можливість застосування пільги, визначеної підпунктом «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. Разом із тим, при вирішенні питання щодо наявності у позивача пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, колегія суддів враховує, що позивачем не надано жодних доказів безпосереднього ним використання у сільськогосподарській діяльності вищезазначених об`єктів нерухомості. Не надано також і доказів передачі таких об`єктів до складу майна ФГ «Богдановичі-КБО» позивачем як засновником (власником) означеного фермерського господарства. У вимірі наведених вище понять, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.10.2019р. (справа № 0340/1905/18), не можуть застосовані до справи, яка розглядається, з огляду на відмінність фактичних обставин. Так, у справі № 0340/1905/18 суди установили, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником; основними видам її діяльності є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, розведення свиней, оброблення насіння для відтворення, виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; позивач є орендарем земельної ділянки (категорія - землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства), яка й використовується позивачем для сільськогосподарського товарного виробництва. Як наголошувалося вище, у справі, яка розглядається, позивачем не доведено факту належності до сільськогосподарських товаровиробників. З огляду на викладене, спірні податкові повідомлення-рішення № 0937399-2408-1320 від 08.06.2021р. та № 0937400-2408-1320 від 08.06.2021р., якими позивачу визначено суми податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період 2020 рік, прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та ПК України, а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує останню правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Касаційного адміністративного суду від 16.12.2021р. у справі № 160/9061/20, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору. Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення. В силу приписів ст.139 КАС України належить змінити розподіл судових витрат, при цьому понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви не підлягають відшкодуванню [PERSON] , а суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ГУ ДПС у Львівській обл. Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до помилкового вирішення спору, через що рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову, з вищевикладених мотивів.

Результат розгляду: denied