Рішення адміністративного суду від 2022-06-29 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України та Донецького обласного військового комісаріату, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просив: - визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо непризначення [PERSON] одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошовлої допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резирвістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16-16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та визнати мотиви відмови у призначенні спірної соціальної виплати Міністерства оборони України, що викладено у вих. від 09.12.2016 №248/3/6/1690 та від 30.06.2017 №248/3/6/2301, протиправними; - зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошовлої допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резирвістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16-16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для прцездатних осіб на день встановлення інвалідності, з врахуванням висновків суду; - визнати протиправною бездіяльність Донецького обласного військового комісаріату щодо відсутності вимоги до Міністерства оборони України щодо непризначення [PERSON] одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошовлої допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резирвістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»; - зобов`язати Донецький обласний військовий комісаріат надіслати до Міністерства оборони України письмову вимогу щодо призначення [PERSON] одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошовлої допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резирвістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві». Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 30 грудня 2020 рокуадміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо нерозгляду по суті заяви [PERSON] про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві». Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання про призначення та виплату [PERSON] одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві». В іншій частині позову було відмовлено. Не погоджуючись із вказаним рішенням, Міністерством оборони України подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову. Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що оскільки позивачем до заяви не додано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або не навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, то позивач не має права на виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволеннюз наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 17 лютого 2016 року [PERSON] отримав ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах, де велися бойові дії, що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ №0596846 від 17.02.2016 року (а.с. 91). 14 травня 2017 року позивачем було подано заяву до Донецького обласного військового комісаріату про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок виконання ним обов`язків військової служби. Листом Донецького обласного військового комісаріату від 26.06.2017 №С3_433 повідомлено позивача про те, що у зв`язку з тим, що останнім подано неповний пакет документів, для направлення таких документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України у військового комісаріату підстав немає. Вважаючи протиправною бездіяльність щодо неприйняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду. Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача про призначення йому допомоги по суті не вирішена, документи протиправно повернуті [PERSON] на доопрацювання з посиланням на відсутність в них документа, що свідчить про причини та обставини поранення, а тому Міністерство оборони України допустило протиправну бездіяльність. При цьому, суд дійшов висновку, що вирішення питання про призначення грошової допомоги належить до компетенції Міністерства оборони України, а тому у задоволенні вимог до Донецького обласного військового комісаріату України слід відмовити. Колегія суддів не може погодитись в повній мірі із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Статтею 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначений Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи (підпункт 1 пункту 6 Порядку). Згідно з положеннями пункту 11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою). У свою чергу, відповідно до пункту 13 Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Системний аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що передумовою отримання одноразової грошової допомоги, яка виплачується Міністерством оборони України, є звернення до уповноваженого органу, в даному випадку - військкомату, із відповідною заявою та іншими необхідними документами, які в установлений строк розглядаються цим органом, після чого складається висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, який направляється розпоряднику бюджетних коштів для прийняття відповідного рішення (про призначення чи про відмову в призначенні такої допомоги). Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Донецького обласного військового комісаріату із відповідною заявою від 14.05.2017 року, за результатами розгляду якої військовий комісаріат листом від 26.06.2017 №СЗ_433 повідомив позивача, що у зв`язку з тим, що останнім подано неповний пакет документів, для направлення таких документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України у військового комісаріату підстав немає. Разом з тим, колегія суддів не бере до уваги лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 09.12.2016 №248/3/6/1690, оскільки він стосується первинного звернення позивача із заявою щодо призначення одноразової грошової допомоги в 2016 році, а предметом розгляду даної справи є повторне звернення позивача із заявою від 14.05.2017 року. Водночас, у постановах від 01.08.2018 у справі № 750/5060/17, від 22.08.2018 у справі № 802/1966/17-а, від 18.10.2018 у справі № 825/454/18, від 20.05.2019 у справі №697/566/17, від 30.07.2020 у справі №712/11484/17, від 21.04.2021 у справі № 640/6031/19, від 20.08.2021 у справі № 826/8399/18, Верховний Суд дійшов такого висновку: «<…> передумовою отримання одноразової грошової допомоги, яка виплачується Міністерством оборони України, є звернення до уповноваженого органу, в даному випадку - військкомату, із відповідною заявою та іншими необхідними документами, які в установлений строк розглядаються цим органом, після чого складається висновок за результатами розгляду заяви про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, який направляється розпоряднику бюджетних коштів для прийняття відповідного рішення (про призначення чи про відмову в призначенні такої допомоги). При цьому, колегія суддів зауважує, що на відповідача 2 покладено обов`язок направити до Міністерства оборони України висновок та документи для прийняття рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а до компетенції Міністерства оборони України віднесено прийняття відповідного рішення.» Таким чином, застосовуючи вищезазначений висновок Верховного Суду, колегія суддів звертає увагу на те, що саме військовим комісаріатом, визначених чинним законодавством дій щодо подання висновку розпоряднику коштів зроблено не було, чим допущено протиправну бездіяльність у процесі вирішення питання щодо призначення [PERSON] одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи. Міністерство оборони України в особі Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум наділене обов`язком у місячний строк з дня надходження до Департаменту фінансів Міністерства оборони України відповідного пакету документів прийняти рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. Таке рішення приймається Комісією виключно на підставі поданих документів. Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги до Донецького обласного військового комісаріату задоволенню не підлягають, оскільки наявні підстави для визнання протиправною бездіяльності військового комісаріату, яка полягає у неподанні у п`ятнадцятиденний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо можливості виплати позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Водночас, позовні вимоги до Міністерства оборони України є передчасними, оскільки саме в подальшому Міноборони має надати оцінку поданому пакету документів щодо наявності чи відсутності підстав для виплати одноразової грошової допомоги. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.04.2022 у справі № 760/11168/17. Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нової постанови про задоволення адміністративного позову частково. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Результат розгляду: partial