Рішення адміністративного суду від 2022-10-24 00:00:00+03

у жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до Олевського районного суду Житомирської області з заявою, в якій просив замінити позивача у справі, його матір [PERSON] на правонаступника у зв`язку з ії смертю. Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 19 липня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про заміну позивача у справі на його правонаступника. Не погоджуючись з вказаною ухвалою [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та постановити нову постанову, якою задовольнити заяву про заміну позивача у справі на його правонаступника. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення заяви. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Олевського районного суду Житомирської області від 03.02.2012 року по справі №2-а-2272/11 позов [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області про зобов`язання провести перерахунок та виплату коштів, передбачених ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» задоволено частково. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області провести перерахунок та виплату [PERSON] доплати до пенсії як особі, яка проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні двох мінімальних заробітних плат, визначених законодавством щомісячно, за період з 01.03.2011 року по 22.07.2011 року, з урахуванням проведених виплат. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області провести перерахунок та виплату [PERSON] додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 25 процентів мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за період з 01.03.2011 року по 22.07.2011 року, з урахуванням проведених виплат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Згідно копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 10.12.2020, [PERSON] померла [INFO] .. У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до Олевського районного суду Житомирської області з заявою, в якій просив замінити позивача у справі, його матір [PERSON] на правонаступника у зв`язку з ії смертю. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення заяви про заміну сторони правонаступником. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1ст. 379 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від право попередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив. Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України). Згідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст. 1227 Цивільного кодексу України встановлено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Тобто, аналіз наведених норм свідчить про те, що члени сім`ї померлої особи мають право лише на ті пенсійні виплати, право на які померлий пенсіонер набув до моменту своєї смерті, проте їх недоодержав. Тобто це лише ті конкретні суми виплат, які належали [PERSON] за життя, що були нараховані чи на які вона набула право до моменту смерті, і які залишились недоотриманими нею у зв`язку із смертю. Підставою та обґрунтованим доказом правонаступництва заявника для його заміни як сторони у справі, є наявність документів, визначених законом про те, що права та обов`язки (зокрема, виплата підвищення до пенсії передбачені ст.ст. 39, 51 Закону № 796-XII) померлого перейшли до заявника - [PERSON] . Проте, заявником [PERSON] доказів на підтвердження того, що він є спадкоємцем щодо вимоги на виплату додаткової пенсії та доплати до пенсії у відповідності із ст.ст.39,51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за постановою Олевського районного суду Житомирської області від 03.02.2012 року справа № 2-а-2272/11 після смерті матері суду не надано. Крім того, предметом спору відповідно до постанови по справі № 2-а-2272/11 від 03.02.2012 року є право [PERSON] щодо ненарахування та невиплати їй доплати до пенсії, передбаченої ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбаченої ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що і слугувало підставою для її звернення до суду із даним позовом. Відтак, суд звертає увагу, що сума пенсії, яка не була нарахована пенсіонеру, не може вважатися недоодержаною сумою пенсії та не входить до складу спадщини, оскільки така в силу положень статі 1219 Цивільного кодексу України нерозривно пов`язана з особою спадкодавця та не може бути передана іншим особам, а тому спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для задоволення заяви про заміну сторони правонаступником - відсутні. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються \~встановленими у справі обставинами. Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Результат розгляду: denied