Рішення адміністративного суду від 2022-09-13 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича: від 26.11.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП № 63729962; від 26.11.2020 про накладення арешту на майно [PERSON] у виконавчому провадженні ВП № 63729962.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи діяв упереджено відносно позивача, не надав належної оцінки його доводам щодо незаконності виконавчого напису нотаріуса, не відповідності вимогам закону поданих документів до приватного виконавця, який не забезпечив їх належну перевірку, що призвело до неправомірного відкриття виконавчого провадження ВП № 63729962 та накладення арешту на майно боржника, щодо якого у реєстрі обтяжень майна раніше вже було внесено відповідний запис. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 24.04.2010 між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики (посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., зареєстровано в реєстрі за № 1077), відповідно до якого позичальник отримав від позикодавця 51000000,00 грн. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патрєвим Ю.П. складено виконавчий напис від 18.11.2020 № 513 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 50000000,00 грн. Представник позичальника за довіреністю Демидов Олександр Олександрович, 24.11.2020 звернувся до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 513 від 18.11.2020. В судовому засіданні відповідач підтвердив, що при вирішенні питання щодо можливості прийняття до розгляду документів для відкриття виконавчого провадження ним було перевірено особу та повноваження представника стягувача на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Осельським Євгеном Сергійовичем 26.11.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63729962 щодо примусового виконання виконавчого напису № 513 від 18.11.2020 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Патрєва Ю.П. та постанову про арешт майна боржника. Названі постанови є предметом оскарження в даній адміністративній справі. Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача, що відмовляючи у задоволенні позову з підстав того, що права [PERSON] не порушені у спірних правовідносинах, оскільки позивач не є учасником виконавчого провадження № 63729962, суд першої інстанції застосував формальних підхід, адже у позовній заяві наведені чіткі обґрунтування чим саме порушені права та інтереси [PERSON] внаслідок відкриття виконавчого провадження № 63729962. На стадії відкриття провадження у справі суд першої інстанції не оцінив критично такі пояснення, що стало підставою для прийняття позовної заяви [PERSON] до розгляду, а тому суд мав надати оцінку всім доводам позивача в межах розгляду справи, що не було здійснено. Усуваючи такий недолік суду першої інстанції, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження»\~ визначено, що відповідно до цього Закону\~ підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів. Згідно зі\~ ст. 24 вказаного Закону \~\~приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Статтею 26 Закону встановлено, що\~ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у\~ статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення. З матеріалів виконавчого провадження, наданих на виконання ухвали суду апеляційної інстанції, колегія суддів встановила, що з відповідною заявою звернувся представник стягувача за довіреністю, що не суперечить нормам чинного законодавства. Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що в діях приватного виконавця відсутні ознаки протиправності та перевищення наданих законом повноважень, адже Закон України «Про виконавче провадження» не зобов`язує виконавця перевіряти правдивість та об`єктивність відомостей, викладених у виконавчому документі, тоді як інформація, зазначена у виконавчому написі нотаріуса, давала підстави для відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області. При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права у вказаній частині, адже виконавчий напис приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Патрєва Ю.П. № 513 від 18.11.2020 є чинним, не оскаржений у судовому порядку та не визнаний неправомірним. Адміністративний суд позбавлений правової можливості надавати оцінку виконавчому напису нотаріуса, адже за приписами статті 28 Цивільного процесуального кодексу України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню можуть пред`являтися до загального суду за правилами цього Кодексу. Також колегія суддів не надає оцінку іншим доводам представників позивача в частині неправомірності відкриття виконавчого провадження, наданих під час апеляційного розгляду справи, адже стаття 308 КАС України містить імперативну норму, якою встановлено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. Так, предметом спору в даній справі є, зокрема, \~постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, натомість оцінку на предмет її законності суд має надавати в межах підстав позову, з якими позивач пов`язує її протиправність і нормами статті 47 КАС України передбачено, що позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Доводи представника позивача, що такі додаткові пояснення не були подані до суду першої інстанції з поважних причин, оскільки суд відмовив у розгляді справи з викликом сторін, суд апеляційної інстанції не вважає обґрунтованими, адже, по-перше, \~розгляд справи в порядку спрощеного провадження не позбавляє позивача користуватися всім обсягом процесуальних права, по-друге, додаткові пояснення, надані представниками позивача до суду апеляційної інстанції, не випливають з доказів, зібраних під час апеляційного розгляду справи, а ґрунтуються виключно на додаткових нормах чинного законодавства, тобто за своєю правовою природою є новими підставами позову. Щодо доводів [PERSON] в частині неправомірності прийняття відповідачем постанови про накладення арешту на майно боржника у виконавчому провадженні № 63729962, суд апеляційної встановив, що 09.04.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко В.А. було відкрито виконавче провадження № 61793655 з примусового виконання рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області у справі № 187/998/16-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в сумі 576641,31 доларів США та винесено постанову від 09.04.2020 про накладення арешту на все майно боржника, що підтверджується інформацією з Реєстру обтяжень. [PERSON] зазначає, що за наявності відповідної інформації в Реєстрі обтяжень відповідач не мав законних підстав для накладення арешту на майно [PERSON] в межах виконавчого провадження № 63729962, яке відкрито 26.11.2020. Разом з тим суд апеляційної інстанції звертає увагу, що такі доводи позивача не підтверджені відповідними правовими нормами. При цьому суд апеляційної інстанції встановив, що чинне законодавство не містить відповідних застережень чи заборон з цього приводу. Більш того, статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» прямо передбачено, що постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Також закон не вимагає від виконавця перевіряти інформацію щодо наявних судових рішень відносно боржника, які не пов`язані з виконавчим провадженням, яке відкрито відповідним виконавцем. Таким чином доводи позивача щодо неправомірного винесення відповідачем постанови про накладення арешту на майно боржника у виконавчому провадженні № 63729962, не знайшли правового підтвердження під час розгляду даної справи. З огляду на викладене суд апеляційної інстанції доходить висновку, що адміністративний позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Всі інші доводи позивача, які виходять за межі публічних правовідносин (зокрема, щодо підробки документів, умисне ухилення боржника від виконання судового рішення у справі № 187/998/16-ц тощо), не можуть бути піддані оцінці адміністративним судом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Результат розгляду: partial