Рішення адміністративного суду від 2022-10-12 00:00:00+03

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ: 24 лютого 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ГУ ДПС в \~Одеській \~області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області № 87345-5306-1503 від 01.06.2020 р., №87344-5306-1503 від 01.06.2020 р., №87343-5306-1503 від 01.06.2020 р., №87342- 5306-1503 від 01.06.2020р. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено. II.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ \~ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ \~УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, просило його скасувати, постановити нове рішення, яким \~задовольнити позов у повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги [PERSON] обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не правильного застосував до спірних правовідносин норми матеріального права. Так, посилання суду та відповідача на ст. 102 ПК України є необґрунтованими, оскільки положення останньої щодо можливості визначення контролюючим органом платнику податків суми грошових зобов`язань протягом 1095 днів після граничного строку сплати грошових зобов`язань є загальною по відношенню до положень статі 286, зокрема пункту 286.5 цієї статті ПК України, яка є спеціальною та має переважне застосування. При цьому апелянт посилається на правову позицію Верховного Суду від 29.01.2019 року по справі №817/213/16. Апелянт також вказує на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки й тому факту, що відповідно до п.п.54.3.3. п.54.3. ст.54 ПК України, особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, є контролюючий орган. Таким чином, саме Відповідач несе відповідальність за правильність нарахування сум податку на землю. Враховуючи невідповідність показників НГО зем ділянки, вказаної у витягу №1477 (т.1 а/с 210) та суттєвої зміни середньої вартості одного квадратного метра земель населеного пункту до 2015 року та з 2015 до 2019 року, враховуючи вимоги ст. 19 Конституції України та ст.54 ПК, Відповідач зобов`язаний перевірити достовірність цих показників та визначити справедливу суму податку, яка відповідає вимогам закону та не порушує законні права та інтереси Позивача. 16.02.2022 року відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на законність та обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. III.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2022 року апеляційну скаргу було залишено без руху. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження по справі. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року розгляд справи за апеляційною скаргою призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2022 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі №420/23160/21. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року провадження у справі поновлено та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України. Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона \~підлягає задоволенню за наступних обставин : IV.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ : Судом 1-ої інстанції було встановлено, що позивач є фізичною особою-підприємцем - платником єдиного податку (3 група) та згідно \~інформації з \~Єдиного державного \~реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до \~видів його \~\~діяльності \~відносяться: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (основний) 81.21 Загальне прибирання будинків 81.22 Інша діяльність із прибирання будинків і промислових об`єктів 81.29 Інші види діяльності із прибирання 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна 81.30 Надання ландшафтних послуг. Станом на \~01.06.2020р. позивачу \~належало \~на \~праві \~власності \~\~земельна \~ділянка \~\~\~243/2, масив 12, Прилиманська сільська рада, Овідіопольський район, Одеська область, кадастровий \~номер земельної \~\~ділянки: \~5123783500:01:001:1383, \~цільове \~призначення для \~будівництва \~та \~\~\~експлуатації \~\~об`єктів \~комерційного, \~громадського \~та \~складського \~\~призначення \~у \~складі \~\~торгівельно-складського \~\~комплексу \~\~для \~обслугування \~\~\~жителів \~\~\~території \~громади \~Овідіопольського \~\~району (а/с 9-10, т.1). 01.06.2020 року Головним \~управлінням \~ДПС в \~Одеській \~області \~\~\~прийнято \~\~податкові \~повідомлення-рішення: -№87342-5306-1503, \~яким \~\~визначено \~\~земельний \~\~податок \~\~з \~фізичних осіб \~за \~2017 \~рік у \~розмірі \~120 \~464,62грн.(а/с 209 т.1); -№87343-5306-1503, яким \~\~визначено \~\~земельний \~\~податок \~\~з \~фізичних осіб \~за \~2018 \~рік у \~розмірі \~120 \~464,62грн.(а/с 209 т.1); -№87344-5306-1503, яким \~\~визначено \~\~земельний \~\~податок \~\~з \~фізичних осіб \~за \~2019 \~рік у \~розмірі \~120 \~464,62грн.(а/с 208 т.1); -№87345-5306-1503, яким \~\~визначено земельний \~\~податок \~\~з \~фізичних осіб \~за \~2020 рік у \~розмірі \~120 \~464,62грн.(а/с 208 т.1). 25.08.2020 року позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку (а/с 30-31, т.1). 02.11.2020 року контролюючим органом відмовлено у задоволенні скарги позивача (а/с 18-19, т.1). Апеляційним судом також встановлено, що рішенням Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від №337-VI від 14.07.2016р. розмір ставки земельного податку, % від нормативної грошової оцінки землі (НТО) для власників земельних ділянок (юридичних та фізичних осіб), які мають належним чином оформлене право власності на земельну ділянку складає 1% (а/с 211-214 т.1). Рішенням Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 30.11.2017р. №19-VII розмір ставки земельного податку, % від нормативної грошової оцінки землі (НТО) для власників земельних ділянок (юридичних та фізичних осіб), які мають, належним чином \~оформлене право власності на земельну ділянку складає 1%(а/с 215-217 т.1). Рішенням Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області \~від 10.07.2018р. №443 - VII розмір ставки земельного податку, за земельні ділянки, нормативно грошову оцінку яких проведено (незалежно від місцезнаходження), встановлено ставку податку « 03- Землі громадської забудови (03:15 - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови) -1% (а/с 219-223 т.1). Рішенням Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 12 червня 2019 року № 1016 «Елементи плати за землю» встановлено ставку податку: « 03 Землі громадської забудови (03.15 - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови) - 1 % від нормативної грошової оцінки (незалежно від місцезнаходження)»(а/с 225-227 т.1). Разом \~з \~\~тим, \~\~\~Авангардівською \~\~селищною \~\~радою \~Овідіопольського \~\~району \~\~Одеської \~області разом \~з \~листом \~\~№473 \~від 14.05.2020р. направлено \~на \~адресу \~\~Чорноморського \~\~управління \~\~ГУ \~ДПС \~в \~Одеській \~\~області, зокрема, витяг з технічної документації про нормативно грошову оцінку земель району(а/с 206, т.1). Так, згідно витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земель району від 21.04.2020р. № 1477, нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею - 1,84 га, яка знаходиться за адресою: земельна ділянка [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 5123783500:01:001:1383 та належить позивачу, становить 12 046262,09 грн (а/с 210 т.1). Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2022 року у справі №420/23160/21, яке набрало законної сили 16.08.2022 року, був задоволений позов [PERSON] до Овідіопольської районної ради та визнано протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення Овідіопольської районної ради від 11 липня 2014 року №631-VІ «Про затвердження технічної документації про нормативну грошову оцінку земель несільськогосподарського призначення Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів)». V. \~РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ТА ОЦІНКА СУДУ : Згідно \~ст. 67 Конституції України, \~кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом. Згідно вимог ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд \~при вирішенні справи керується принципом верховенства права, \~відповідно до якого зокрема людина, \~її права \~та \~свободи визнаються \~\~\~найвищими \~\~цінностями \~\~та \~\~визначають \~\~зміст \~\~і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип \~з \~урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно\~ \~\~\~ст.55 Конституції України\~ \~права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею \~269 \~Податкового \~кодексу \~України \~\~визначено, що \~платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі. Відповідно \~\~до \~ст. 270 \~\~Податкового \~кодексу \~України \~об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні;и земельні частки (паї), які перебувають у власності. Пунктом 287.1 \~ст.287 \~Податкового \~\~кодексу \~України \~\~встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році. Статтею \~285 Податкового \~кодексу \~України \~\~визначено, що \~\~базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців). Пунктом 286.1 ст.286 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно \~до \~\~положень п.п.297.1.4 п.297.1 \~ст.297 \~Податкового \~кодексу \~України (в редакції чинній \~\~до \~\~01.07.2020р.)платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з \~податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва. Згідно \~п.п.297.1.4 п.297.1 \~ст.297 \~Податкового \~кодексу \~України (в редакції чинній з \~01.07.2020р.) платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податків і зборів податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм, позичку) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва. Згідно п.п. \~14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України \~господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Пунктом 102.1. ст.102 \~Податкового \~\~кодексу \~України \~\~визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених \~пунктом 102.2 \~цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до \~статей 39 \~і \~39-2 \~цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання \~податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної \~пунктом 133.4 \~статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. Абзацом 11 \~п.52-2 підрозділу \~\~10 розділу \~ХХ «Перехідні \~положення» \~Податкового \~\~кодексу \~України встановлено, що \~на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених \~статтею 102 \~цього Кодексу. Європейська Конвенція про захист \~прав людини та основоположних \~свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР \~від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України \~є частиною національного законодавства. Згідно ч.1 \~ст.6 Конвенції \~, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно статті 1 Першого протоколу \~до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Отже, вищевказана норма \~гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII). Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії»(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та \~п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року \~). Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ\~ \~\~\~і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності ( див. п. 71 рішення ЄСПЛ у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява №3991/03). У разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Однак це не мало б прямого впливу на оподаткування організації-заявника ( див \~п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії» (заява №6689/03). Адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а\~ \~довести наявність підстав для призначення податкових штрафів має саме податкове управління (див п.110 рішення ЄСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (заява №36985/97). У разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні\~ \~\~\~застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб\~ \~\~\~при відсутності зловживання з їх боку ( див \~п. 38 рішення ЄСПЛ у справі «Інтерсплав проти України» (заява №\~ 803/02). (1) Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої \~інстанції Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права(ч.1-2 ст.308 КАС України , в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії). Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у\~ \~\~статті 2 КАС України\~ \~\~(в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ Конституцією\~ та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що фізичні \~особи-підприємці - \~платники \~\~єдиного \~податку \~не є платниками земельного податку за земельні \~ділянки, що \~належать \~їм \~\~на \~праві \~\~права власності \~\~\~або \~постійного \~користування \~та \~використовуються для провадження господарської діяльності \~і звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності. Апеляційний суд зазначає, що відповідно до п. 4 \~п. \~297.1 ст. 297 ПК України \~позивач, як платник з податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, звільняється від його сплати за сукупності таких умов: 1) позивач має бути зареєстрований як платник єдиного податку першої - третьої груп; 2) земельна ділянка використовується у провадженні господарської діяльності. При цьому використання земельної ділянки у провадженні господарської діяльності має бути реальним. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, що вказана земельна ділянка \~\~використовується позивачем у провадженні господарської діяльності. Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта, що згідно п.286.5. ст.285 Податкового \~\~кодексу \~України \~нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному \~статтею 42 \~цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному \~статтею 58 \~цього Кодексу та \~відповідно \~оскаржувані \~рішення \~\~прийняті \~\~з \~порушенням \~\~спеціального \~строку, а \~в \~частині \~\~\~земельного \~\~податку \~\~за 2017 \~\~рік \~\~\~взагалі \~\~з порушенням \~\~строку \~1095 днів, оскільки контролюючим \~органом \~визначено суму грошових зобов`язань не пізніше закінчення 1095 дня передбачених пунктом 102.1. ст.102 \~Податкового \~\~кодексу \~України, з \~урахуванням \~зупинення \~з \~\~18.03.2020р. перебігу строків давності, передбачених \~цією \~статтею та перехідними положеннями. Отже, на переконання апеляційного суду, Головним \~\~управлінням \~ДПС в \~Одеській \~області \~прийнято податкові \~повідомлення-рішення, якими \~\~визначено \~\~земельний \~\~податок \~\~з \~фізичних осіб за \~2017-2020 роки \~з \~дотриманням \~\~строків \~Податкового \~кодексу \~України. При цьому, апеляційний суд вважає необґрунтованим посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду від 29.01.2019 року по справі №817/213/16, оскільки вказана правова позиція була сформована у січні 2019 року, без урахування положень абз. 11 п.52-2 підрозділу 10 розділу \~ХХ «Перехідні \~положення» \~Податкового \~\~кодексу \~України згідно якого \~на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених \~статтею 102 \~цього Кодексу. Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що податковим органом було визначено суму податкового зобов`язання \~з \~земельного \~податку з фізичних \~осіб \~у \~розмірі \~120462,62 грн. виходячи з 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (1% від 12 046262,09 грн.). При цьому, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2022 року у справі №420/23160/21, яке набрало законної сили 16.08.2022 року, було визнано протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення Овідіопольської районної ради від 11 липня 2014 року №631-VІ «Про затвердження технічної документації про нормативну грошову оцінку земель несільськогосподарського призначення Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів)» на підставі якого і була здійснена нормативно грошова оцінка земельної ділянки 243/2, масив 12, Прилиманська сільська рада, Овідіопольський район, Одеська область, кадастровий \~номер земельної \~\~ділянки: \~5123783500:01:001:1383. Апеляційний суд зауважує, що встановлення правомірності нормативної грошової оцінки земель має виняткове значення для правильного обчисленням сум податкових зобов`язань визначених податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДПС в Одеській області № 87345-5306-1503 від 01.06.2020 р., №87344-5306-1503 від 01.06.2020 р., №87343-5306-1503 від 01.06.2020 р., №87342- 5306-1503 від 01.06.2020р. Таким чином, оскільки у спірних податкових повідомленнях-рішеннях контролюючим органом було визначено суму податкових зобов`язань виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки розрахованої на підставі нечинного нормативно-правового акту, такі податкові повідомлення-рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими. Враховуючи встановлені обставини справи, принципи верховенства права, належного врядування, презумпції правомірності дій платника податків, практику ЄСПЛ , як джерело права, апеляційний погоджується із доводами апелянта та вважає що \~податкові \~повідомлення-рішення від ГУ ДПС в Одеській області від 01.06.2020 р. № 87345-5306-1503, №87344-5306-1503, №87343-5306-1503, №87342-5306-1503 не були прийняті в порядку, в межах повноважень та у спосіб, встановлені \~Конституцією України та \~Податковим кодексом \~України та підлягають скасуванню, а зворотній висновок суду 1-ї інстанції є необґрунтованим. (2) Висновки апеляційного суду: Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що неправильне застосування судом 1-ої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи призвели до неправильного вирішення позовних вимог, та про \~наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування \~\~рішення суду 1-ої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Результат розгляду: granted