Рішення адміністративного суду від 2022-05-13 00:00:00+03

У жовтні 2018 року Фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - ФОП [PERSON] ; позивач; платник) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - ГУ ДФС у Харківській області; відповідач; контролюючий орган) про визнання незаконним та скасування наказу від 17 серпня 2018 року № 6077 про проведення фактичної перевірки. Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 21 листопада 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовив, дійшовши висновку, що платником не наведено та не надано жодного доказу на спростування підстав для прийняття оспорюваного акта індивідуальної дії або наведення фактів, які свідчать про його протиправність. Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 08 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нове - про задоволення позову. ГУ ДФС у Харківській області звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року та залишити в силі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року. В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому звертає увагу на те, що наказ та направлення на перевірку містять всі необхідні реквізити, передбачені Податковим кодексом України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України). Верховний Суд ухвалою від 10 червня 2019 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДФС у Харківській області. 02 липня 2019 року від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він зазначив, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права. 23 жовтня 2019 року ГУ ДФС у Харківській області заявлено клопотання про заміну відповідача у справі - ГУ ДФС у Харківській області на Головне управління ДПС у Харківській області у зв`язку з реорганізацією, яке згідно зі статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає задоволенню. Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпунктів 80.2.2, 80.2.5, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України начальником ГУ ДФС у Харківській області прийнято наказ від 17 серпня 2018 року № 6077 про проведення фактичної перевірки позивача за місцем розташування господарських об`єктів: [ADDRESS] ; [ADDRESS] , з 20 серпня 2018 року тривалістю у відповідності до вимог пункту 82.3 статті 82 ПК України. ФОП [PERSON] посадових осіб відповідача до проведення контрольного заходу не допущено. Надаючи оцінку правомірності прийняття ГУ ДФС у Харківській області оскаржуваного акта індивідуальної дії, Верховний Суд виходить із такого. Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Підстави призначення та порядок проведення фактичної перевірки визначено статтею 80 ПК України. У справі, яка розглядається, судами встановлено, що в основу наказу про проведення фактичної перевірки ФОП [PERSON] відповідачем покладено підпункти 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України. Зазначеними підпунктами передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації. Обґрунтовуючи правовірність оспорюваного наказу, відповідач посилався на отримання супровідного листа Прокуратури Харківської області від 24 квітня 2018 року № 04/5-73-18 за заявою громадянина [PERSON] щодо провадження незаконної господарської діяльності в мережі магазинів «Арбуз-маркет» у м. Харкові. Водночас судами встановлено, що за наслідками розгляду цього листа керівником контролюючого органу вже приймався наказ про проведення фактичної перевірки ФОП [PERSON] від 07 червня 2018 року № 4089 з підстав, передбачених пунктом 80.2 статті 80 ПК України. Тобто, відповідачем повторно видано інший наказ та призначено повторну фактичну перевірку позивача з тих самих підстав, що не передбачено приписами ПК України. Більш того, як з`ясовано судовими інстанціями, у спірному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють. В оспорюваному акті індивідуальної дії не відображено, зокрема в чому конкретно полягає порушення, яке можливо було допущено позивачем. З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суд апеляційної інстанції не допустив порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосував норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ГУ ДФС у Харківській області без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Результат розгляду: denied