Рішення адміністративного суду від 2022-10-17 00:00:00+03

10.08.2021 [PERSON] звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі Управління), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [INFO] , просив: визнати протиправними дії щодо відмови у призначенні дострокової пенсії за віком як учаснику бойових дій; зобов`язати Управління призначити пенсію за віком згідно з пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з фактичної дати звернення за призначенням пенсії 14.06.2021 з урахуванням: пільгового стажу роботи (один місяць служби за три) з 09.06.1995 по 15.11.1995 час служби на території колишньої Республіки Югославії у складі Миротворчих Сил ООН, з 20.07.2000 по 17.07.2001 час служби на території Лівану у складі Миротворчих Сил ООН, час роботи як цивільного фахівця з 17.07.2002 по 17.01.2003 на території Лівану в складі додаткового миротворчого персоналу України в тимчасових силах ООН у Лівані; стягнути з Управління суму не отриманої пенсії з фактичної дати звернення за призначенням пенсії 14.06.2021. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року в задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що до заяви про призначення пенсії позивач мав долучити довідку згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. Суд першої інстанції вказав, що правомірність ненадання [INFO] такої довідки позивачу не є предметом спору у цій справі та дійшов висновку, що всупереч вимогам абзацу 3 підпункту 5 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 позивач не долучив до заяви про призначення пенсії довідку згідно з додатком № 2 до Порядку № 637, у зв`язку з чим відповідач правомірно відмовив останньому в достроковому призначенні пенсії за віком, як учаснику бойових дій, на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що 07.06.2021 позивач досяг 55 річного віку та у зв`язку з наявністю більше ніж 25 річного страхового стажу, набув права на призначення дострокової пенсії за віком, як особа, що має статус учасника бойових дій. Скаржник вказує, що повноваження щодо перевірки наявності у особи права на отримання статусу учасника бойових дій, в тому числі, й перевірки факту чи брала така особа участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил армії, належить органам, які видають «Посвідчення учасника бойових дій». Скаржник зазначає, що єдиним документом, що підтверджує статус учасника бойових дій та надає особі право користування пільгами, встановленими законом, в тому числі і пільгами щодо дострокового призначення пенсії є «Посвідчення учасника бойових дій». Вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовані норми матеріального права, а вислуга років та трудовий стаж за час виконання обов`язків у складі національного контингенту з 20.07.2000 по 17.07.2003 у Лівані та національного персоналу з 17.07.2002 по 17.01.2003 у Лівані повинен бути зарахований з розрахунку один місяць за три. Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає. Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. 10.06.2021 [PERSON] звернувся в Управління із заявою про призначення пенсії, просив призначити дострокову пенсію за віком у зв`язку з наявністю підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви долучено копії архівних довідок від 04.03.2021 №179/1/1925, від 23.10.2018 №179/1/13895, копії довідок від 23.01.2001 №486, від 10.01.2001 №321, від 11.05.2021 №6-305, від 15.01.2003 №29/2.1-324, від 16.01.2003 №29/2.1-447, копію довідки про заробіток для обчислення пенсії від 19.05.2021, індивідуальні відомості про застраховану особу, копію посвідчення учасника бойових дій, копію трудової книжки, копію диплому про освіту, копію ідентифікаційного коду, копію паспорту, копію військового квитка, копію листа ТВО військового комісара [INFO] від 09.06.2021. Листом Управління від 14.07.2021 повідомило [PERSON] про відсутність права на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю документів, передбачених Порядком №22-1, а саме довідки, передбаченої додатком №2. Вважаючи таку відмову протиправною, [PERSON] звернувся з позовом до суду. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей. Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №1058-IV) відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 якого військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок. В свою чергу, правовий статус ветеранів війни визначений Законом України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII) відповідно до статті 5 якого учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Згідно з положеннями статті 6 Закону № 3551-XII учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Відповідно до пункту 3 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302, учасникам бойових дій видаються посвідчення з написом «Посвідчення учасника бойових дій» та нагрудний знак «Ветеран війни - учасник бойових дій». «Посвідчення учасника бойових дій» і нагрудний знак видаються Мін`юстом, органами Міноборони, МВС, Мінветеранів, Національної поліції, ДСНС, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Управління державної охорони, ДФС, Адміністрації Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, а також Держспецтрансслужбою за місцем реєстрації ветерана (пункт 7 вказаного Положення). Пунктом 2 цього Положення встановлено, що «Посвідчення учасника бойових дій» і нагрудний знак видаються Мін`юстом, органами Міноборони, МВС, Мінветеранів, Національної поліції, ДСНС, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Управління державної охорони, ДФС, Адміністрації Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, а також Держспецтрансслужбою за місцем реєстрації ветерана. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що повноваження щодо перевірки наявності у особи права на отримання статусу учасника бойових дій, в тому числі, й перевірки факту чи брала така особа участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ, належать органам, які видають «Посвідчення учасника бойових дій». Останнє є єдиним документом, що підтверджує статус учасника бойових дій та надає особі право користування пільгами, встановленими законом, в тому числі, і пільгами щодо дострокового призначення пенсії. До матеріалів справи долучено копію посвідчення серії [NUMBER] від 29.08.2018 відповідно до якого [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. При цьому, належність позивача до особи, яка має статус учасника бойових дій не оскаржується, посвідчення не визнано недійсним та не скасовано у встановленому Законом порядку. Статтею 44 Закону № 3551-XII встановлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення. Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника бойових дій, довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або довідка про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, або довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637). За формою довідки така містить інформацію про те, що особа проходила військову службу в складі діючої армії в період бойових дій (у тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебуванні в партизанських загонах і з`єднаннях) із зазначенням загальної кількості років, місяців і днів та із зазначенням того, що зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці. Отже, вказані положення пункту 2.1 Порядку 22-1 документом, що посвідчують спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій, визначають: 1) посвідчення учасника бойових дій або 2) довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. Такі документи є альтернативними документами, що посвідчують спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій, які кожний окремо є достатнім документом, який засвідчує спеціальний статус особи, яка звернулась за призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від \~\~\~\~\~\~\~\~09 червня 2021 року у справі №340/576/19. Як вбачається зі змісту листа Управління від 14.07.2022 та відзиву на позовну заяву не заперечуючи досягнення позивачем відповідного віку та наявності необхідного страхового стажу, підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком як учаснику бойових дій стала відсутність довідки, передбаченої додатком 2 до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. В свою чергу, позивач надав Пенсійному органу разом із заявою щодо призначення пенсії архівні довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 23.10.2018 та 04.03.2021, якими підтверджено проходження служби у ВЧ [NUMBER] , [ADDRESS] ) у військовому званні «старший сержант» на посаді «командир відділення зв`язку телеграфіст взводу зв`язку», зарахований 20.07.2000 (наказ від 20.07.2000 №8), державний кордон перетнув 20.07.2000, виключений 17.07.2001, а також проходження військової служби у ВЧ [NUMBER] на посаді «радіотелефоніста-регуліровщика комендантського взводу» у військовому званні «старший сержант» з 09.06.1995 по 15.11.1995, ВЧ [NUMBER] в період з 18.04.1994 по 15.11.1995 брала участь у бойових діях на території Хорватії (колишня Югославія) в складі миротворчого персоналу військ ООН. Також надані Довідки Військової частини [NUMBER] від 23.01.2001, 10.07.2001 та Довідки ДП «Укроборонсервіс» від 15.01.2003 та 16.01.2003, яким підтверджено, що позивач в період з 20.07.2000 по 23.01.2001 виконував обов`язки військової служби у складі Миротворчих Сил ООН на території Південного Лівану, з 17.07.2002 по 17.01.2003 в складі Загону гуманітарного розмінування та верифікації на посаді сапера Загону ДП «Укроборонсервіс» знаходився у службовому відрядженні в Лівані в складі Тимчасови Сил ООН. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року №30 «Про пільги щодо обчислення вислуги років військовослужбовцям Збройних Сил України, які брали участь в операціях Миротворчих Сил ООН» військовослужбовцям зараховано з \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~15 липня 1992 р. на пільгових умовах до вислуги років для призначення пенсій один місяць служби за три місяці - час служби на території колишньої Республіки Югославії у складі Миротворчих Сил ООН, а особам із числа зазначених військовослужбовців, які отримали поранення, контузію, каліцтво або захворювання, - також і час безперервного перебування у зв`язку з цим у лікувальних закладах. Згідно з частиною 3 статті 8 Закону України «Про участь України в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки» вислуга років і трудовий стаж громадян України за час виконання обов`язків у складі національного контингенту і національного персоналу обчислюються з розрахунку один місяць за три місяці. Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з положеннями статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскільки відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено, що надані позивачем документи, в тому числі посвідчення учасника бойових дій, містять неправдиві або недостовірні відомості, належність позивача до особи, яка має статус учасника бойових дій, не оскаржується, під сумнів відповідачем не ставиться, а тому позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, щодо призначення пенсії. Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог. Разом з тим, згідно з положеннями статті 2 КАС України справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин здійснюється з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій міжнародній нормі. Відповідно до параграфу 47 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Корецький та інші проти України», щоб положення національного закону відповідали цим вимогам (бути доступний для конкретної особи і сформульований з достатньою чіткістю), він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно закон має достатньо чітко визначати межі такої дискреції та порядок її реалізації. Ступінь необхідної чіткості національного законодавства - яке безумовно не може передбачити всі можливі випадки - значною мірою залежить від того, яке саме питання розглядається, від сфери, яку це законодавство регулює, та від числа та статусу осіб, яких воно стосується («Маестрі проти Італії»). Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Оскільки процесуальні засоби відновлення порушеного права мають бути гнучкими та ефективними, враховуючи право позивача на призначення дострокової пенсії за віком, досягнення на час звернення за призначенням пенсії позивачем 55 років, враховуючи, що при вирішенні питання щодо правомірності дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені по компетенції цього органу державної влади, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що належним способом захисту порушених прав позивача та відновлення таких є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 10.06.2021 з врахуванням обставин, встановлених судом апеляційної інстанції у цій справі, та висновків, зроблених на підставі встановлених обставин. У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з частковим задоволенням позову.

Результат розгляду: partial