Рішення адміністративного суду від 2022-06-16 00:00:00+03

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції 5 роти 1 батальйону рядового поліції Тюпи В.Г. про визнання протиправною та скасування постанови серії БАБ № 120521 від 25.09.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення та наголошував на відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів правомірності прийняття оскаржуваної постанови. Крім того, позивач зазначав про порушення відповідачем порядку притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченого чинним законодавством. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2022 року позов [PERSON] - задоволено. Скасовано постанову інспектора патрульної поліції серії БАБ № 120521 від 25.09.2021 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП. Не погоджуючись з вказаним рішенням, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначав, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про недоведеність вини позивача, хоча матеріали справи свідчать про протилежне. Крім того, апелянт зазначав про те, що у рішенні суду першої інстанції не зазначено доказів чи посилань на докази, які підтверджували б відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП. Також апелянт зазначав, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, зокрема, судом не було направлено на адресу УПП в Одеській області ДПП копію позовної заяви по справі, а тільки ухвалу про відкриття провадження у справі. З огляду на викладене, він був позбавлений можливості реалізувати своє право на захист від пред`явленого позову, зокрема, викласти свою позицію стосовно заявлених позовних вимог, надати докази на підтвердження своєї позиції та брати участь у судовому засіданні. У зв`язку із викладеним, апелянт вважає, що рішення суду підлягає скасуванню. Позивач, [PERSON] не скористався своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів, відповідно до п.2 ч.1 ст. 311, ч.2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд справи у письмовому провадженні. Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 10 квітня 2021 поліцейський полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, 5 роти, 1 батальйону, рядовий поліції Тюпа В.Г. виніс відносно позивача постанову у справі про адміністративне правопорушення Серії БАБ № 120521 року, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 6 ст. 121 КУпАП. Суть адміністративного правопорушення, згідно постанови, полягала в тому, що 25.09.2021 року о 13.41 год., за адресою вул. Ак. Корольова, 23, м. Одеса, позивач керуючи транспортним засобом «MAZDA 3» державний номер [NUMBER] , перетнув подвійну суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 ПДР України, а державний номерний знак транспортного засобу був закритий іншими предметами (сіткою), що не дає можливості чітко визначити символи, чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.6 ст.121 КУпАП. Вважаючи протиправною постанову щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом. Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, якими обґрунтовується постанова про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КупАП. Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, колегія суддів виходить із такого. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР). Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Згідно з п.1.1. ПДР вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до п.2.9 (в) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий. Згідно ч.6 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис;розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Дослідивши матеріали справи та докази, надані до апеляційної скарги, колегією суддів встановлено, що на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, Управлінням ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції, не надано жодного доказу, зокрема, відеозапису на якому було б зафіксовано факт скоєння \~правопорушення. Колегія суддів вважає необхідним наголосити на тому, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. На цьому також наголошував суд касаційної інстанції у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17. Проте, як було зазначено вище, Управлінням патрульної поліції в Одеській області таких доказів до суду першої інстанції не надано, до апеляційної скарги таких доказів так само не надано. Апеляційна скарга містить лише доводи стосовно порушень норм процесуального права судом першої інстанції, які на думку апелянта свідчать про помилковість висновків суду, під час ухвалення рішення. Втім, колегія суддів також вважає необхідним звернути увагу на тому, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Разом з тим, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 120521 від 25.09.2021 року не містить інформацію про будь-яку фіксацію правопорушення та не містить посилань на технічний засіб, яким був здійснений відеозапис, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень. Крім того, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Згідно ч.1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності. Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування, жодних належних доказів на підтвердження обґрунтованості притягнення позивача до адміністративної відповідальності, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції, не надано. З урахуванням викладеного, за відсутності доказів порушення позивачем ПДР України, оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню у судовому порядку. Отже, оскільки відповідачем не було доведено правомірність прийнятої постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги [PERSON] . Доказів, які б надали можливість апеляційному суду дійти протилежного висновку, відповідач, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КУС України, не надав. Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції не було направлено копії позовної заяви, що позбавило відповідача скористатися своїм процесуальним правом надання відзиву на позовну заяву, колегія суддів сприймає критично, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, згідно яких на адресу управління було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками та їх отримання підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Стосовно доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було наведено доказів та посилань, які б підтверджували відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Колегія суддів також зазначає, що відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому згідно ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Згідно ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Результат розгляду: denied