Рішення адміністративного суду від 2023-08-08 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в місті Києві), в якому просила: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо застосування показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року звернення [PERSON] для переведення її з пенсії держслужбовця на інший вид пенсії; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити [PERSON] пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року звернення [PERSON] за призначенням пенсії (2019- 2021 роки), у разі її збільшення і починаючи з листопада 2022 виплачувати їй пенсію з урахуванням різниці виплачених за цей період сум. Позов обґрунтовано тим, що вона отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», однак після її звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідачем при розрахунку пенсії не було застосовано показник середньої заробітної плати в Україні за 2019-2021 роки (за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком), а було застосовано показник середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки, внаслідок чого пенсійний орган дійшов висновку про недоцільність переходу на інший вид пенсії, так як це призводить до зменшення розміру пенсії позивача. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року у задоволенні даного адміністративного позову - відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що показник середньої заробітної плати при переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу», на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час первинного призначення пенсії за віком. На вказане рішення суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Позиція позивача обґрунтована тим, що в даному випадку має місце переведення з пенсії державного службовця на пенсію за віком за Законом №1058, оскільки як у попередньому Законі України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ зі змінами, так і в новому Законі України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889, а також у Рішенні Конституційного Суду України від 23.12.2022 року № З-р/2022, який розглядав справу щодо гарантій соціального захисту державних службовців, не вживається поняття "пенсія за віком" державного службовця, а зазначається як вид "пенсія державного службовця". Таким чином, позивач вважає, що суд помилково стверджує, що у зазначеній справі нібито має місце переведення позивача на один і той самий вид пенсії, тобто пенсії за віком. Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії [NUMBER] , виданий Харківським РУ ГУ МВС України в м. Києві. [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" в розмірі 8962,83 грн. при загальному стажі роботи 41 рік 03 місяці 20 днів. 11.11.2022 року позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про переведення з пенсії держслужбовця на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За результатом розгляду вказаної заяви пенсійний орган листом від 02.12.2022 року повідомив позивача про недоцільність переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки це призводе до зменшення розміру її пенсії. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, вважаючи його протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду з даним позовом. У відзиві на позовну заяву відповідач обґрунтував свою позицію тим, що Постановою Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» №118 від 16.02.2022 року встановлено, що з 1 березня 2022 року перерахунок пенсій згідно із Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону 1058 (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 року №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році". У 2019 році при перерахунку раніше призначених пенсій згідно з Порядком застосовувався коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення раніше призначених пенсій (далі - коефіцієнт збільшення), в розмірі 1,17, у 2020-му і 2021 році - в розмірі 1,11, в 2022 - в розмірі 1,14 і відповідно заробіток для обчислення пенсії склав: з 01.03.2019 в розмірі 4404,35 грн. (3764,40 грн. х 1,17), з 01.05.2020 в розмірі 4888,83 грн. (4404,35 грн. х 1.11), з 01.03.2021 в розмірі 5426,60 грн. (4888,83 грн. х 1,11), з 01.03.2022 в розмірі 6186,32 (5426,60 грн. х 1,14). Згідно заяви гр. [PERSON] щодо переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" проведено прорахунок з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Даний розрахунок є недоцільним, оскільки призводить до зменшення пенсії - 6422,98 грн. [PERSON] в обґрунтування своєї позиції зазначає, що їй була призначена пенсія відповідно до Закону «Про державну службу» №3723-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV позивач 11.11.2022 року звернулася вперше. Таким чином, на переконання позивача, її пенсія, відповідно до Закону № 1058-ІV, має бути перерахована, виходячи з показника середньої заробітної плати по Україні за три останні роки, тобто за 2019-2021 роки, що передували року звернення (2022 рік) за призначенням пенсії за віком до територіального управління Пенсійного фонду України. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі по тексту - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-ІV). Положеннями статті 1 Закону № 1788-XII встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Статтею 2 Закону №1788-XII визначені види пенсій, зокрема: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. У відповідності до частини 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Суд звертає увагу, що положеннями статті 9 Закону №1058-IV не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років. Згідно статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором. Абзацом 1 частини 1 статті 40 Закону №1058-IV передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. Частиною 3 статті 45 Закону № 1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. З аналізу зазначених вище норм законодавства вбачається, що ч. 3 статті 45 Закону № 1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV. Однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком). Так, [PERSON] вперше було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про Державну службу», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. Водночас, за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-IV позивач звернулася вперше 11.11.2022 року. Колегія суддів наголошує, що у даному випадку при зверненні позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком мало місце саме призначення іншого виду пенсії за іншим законом, а не переходу з одного виду пенсії на інший на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі №213/1226/16-а (провадження №К/9901/42455/18). Крім того, аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №876/5312/17 (№577/2576/17) (Провадження №11-731апп18), згідно якої у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частини 3 статті 45 Закону №1058-IV. Правовими положеннями ч. 5 статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, застосування при розрахунку [PERSON] пенсії відповідно до Закону № 1058-IV за її заявою від 11.11.2022 року показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні за 2014-2016 роки (про що в оскаржуваному рішенні зазначено судом) є безпідставним, оскільки такий показник мав бути врахований за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії у 2022 році, тобто за 2019-2021 роки. За викладених вище обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити частково, а рішення суду - скасувати з постановленням нового рішення про задоволення адміністративного позову. Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 статті 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: granted