Рішення адміністративного суду від 2023-06-28 00:00:00+03

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач), в якому просила суд: - \~\~\~визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в призначенні [PERSON] одноразової грошової допомоги згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р., протиправними; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу згідно з Постановою КМУ № 393 від 17.07.1992 р., виходячи з місячного розміру пенсії [PERSON] , розрахованого виходячи з 90% грошового забезпечення [PERSON] , встановленого на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, виданої Управлінням Служби безпеки України в Харківській області № 2948 від 27.11.2020 р. та без обмеження загального перерахованого розміру пенсії [PERSON] максимальним розміром, встановленим ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; \~- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь [PERSON] одноразову грошову допомоги згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р. в розмірі 91264,19 грн.; - стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану в результаті в результаті протиправної відмови в призначенні одноразової грошової допомоги у відповідності до Постанови КМУ № 393 від 17.07.1992 р., в розмірі 70200,00 грн.; - враховуючи її майновий стан звільнити позивачку від сплати судового збору згідно п. 1, п.п. а) п. 2, п. 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір»; - в порядку ст. 80 КАС України витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області всі документи та матеріали, на підставі яких було прийняте оскаржуване рішення від 30.09.2022 р. про відмову [PERSON] в призначенні одноразової грошової допомоги згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р. Витребування вказаних матеріалів є необхідним для повного та об`єктивного розгляду адміністративної справи; - судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду Укрaїни в Харківській області полягає у неправильному обчисленні одноразової грошової допомоги у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 у справі № 520/10542/22 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в призначенні [PERSON] одноразової грошової допомоги згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити [PERSON] , одноразову грошову допомогу згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р., виходячи з місячного розміру [PERSON] , розрахованого виходячи з 90% грошового забезпечення [PERSON] , встановленого на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, виданої Управлінням Служби безпеки України в Харківській області № 2948 від 27.11.2020 р. та без обмеження загального перерахованого розміру пенсії [PERSON] максимальним розміром. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, на користь [PERSON] одноразову грошову допомоги згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р. в розмірі 91264,19 грн. Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 у справі № 520/10542/22 скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на відсутність підстав для виплати допомоги позивачці з перерахунком пенсії годувальника, без обмеження її максимального розміру, оскільки станом на час перерахунку відповідачем пенсії позивача діяли положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які в свою чергу не містять застереження про застосування обмежень пенсії максимальним розміром. Також відповідач зазначає, що [PERSON] не має законних та обґрунтованих підстав для оскарження пенсії, що була призначена [PERSON] . Крім того, відповідач зазначає, що 15.09.2022 року позивачем надано документи для призначення одноразової грошової допомоги, проте, в наданих документах були виявлені розбіжності, а саме в свідоцтві про укладення шлюбу та паспорті [PERSON] зазначено різні місця народження [PERSON] , у зв`язку з чим відповідачем відмовлено позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги. \~ На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області. 15.09.2022 р. [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області були подані документи для призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р. в зв`язку зі смертю чоловіка [PERSON] в розмірі тримісячної пенсії годувальника. Рішенням від 30.09.2022 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовило [PERSON] в призначенні одноразової грошової допомоги у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р., оскільки були виявлені розбіжності в свідоцтві про укладання шлюбу та свідоцтві про смерть [PERSON] в зазначенні місця народження [PERSON] . Зареєстрований шлюб між [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) є чинним на момент смерті чоловіка ( [INFO] ), оскільки не був розірваний та/або визнаний недійсним за рішенням суду. Позивачці, яка є дружиною військового пенсіонера, який отримував пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р. Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на одноразову грошову допомогу згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р., виходячи з місячного розміру [PERSON] , розрахованого виходячи з 90% грошового забезпечення [PERSON] , встановленого на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, виданої Управлінням Служби безпеки України в Харківській області № 2948 від 27.11.2020 р. та без обмеження загального перерахованого розміру пенсії [PERSON] максимальним розміром. Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. У відповідності до п. 6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. Так, спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі по тексту - Закон № 2262-ХІІ). Згідно ст. 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) зокрема: а) особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу; б) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту; в) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України; г) особи начальницького і рядового складу державної пожежної охорони, особи начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; д) громадяни інших держав із числа військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства цих держав, які постійно проживають в Україні, і відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, їх пенсійне забезпечення здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають; ж) державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах; з) особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України. У відповідності до п. 12 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р. (далі за текстом Порядок) членам сім`ї померлих пенсіонерів із числа військовослужбовців, осіб, зазначених у пунктах «б»-«д», «ж» і «з» статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», незалежно від призначення пенсії в разі втрати годувальника виплачується одноразова грошова допомога: дружині/чоловіку - в розмірі тримісячної пенсії годувальника і на кожного непрацездатного члена сім`ї - у розмірі місячної пенсії годувальника. При визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, до членів сім`ї, які мають право на допомогу, належать: дружина/чоловік незалежно від віку і працездатності, діти, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років, або були на день смерті годувальника вихованцями, учнями, студентами, курсантами та слухачами, стажистами закладів освіти і не досягли 23-річного віку; батьки, які перебували на утриманні померлого і досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, установленого\~частиною першою\~статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (незалежно від тривалості страхового стажу), або вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до\~частини третьої\~статті 114 зазначеного Закону, на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або вони є особами з інвалідністю. З матеріалів справи встановлено, що 15.09.2022 р. [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області подала документи для призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р. Рішенням від 30.09.2022 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовило [PERSON] в призначенні одноразової грошової допомоги у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р., оскільки були виявлені розбіжності в свідоцтві про укладання шлюбу та свідоцтві про смерть в частині зазначення місця народження [PERSON] . Колегія суддів не погоджується з таким висновком пенсійного органу, з наступних підстав. У відповідності до п. 1.1. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12.01.2011 р., внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. Пунктом 2.13. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12.01.2011 р., передбачені підстави для внесення змін в актові записи цивільного стану. Така підстава, як зміна назви місця народження, п. 2.13. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12.01.2011 р., не передбачена. Згідно ст. 37 Сімейного кодексу України шлюб є правозгідним, крім випадків, встановлених\~частинами першою - третьою статті 39\~цього Кодексу, а також якщо він не визнаний недійсним за рішенням суду. Зареєстрований шлюб між [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) є чинним на момент смерті чоловіка ( [INFO] ), оскільки не був розірваний та/або визнаний недійсним за рішенням суду. В своєму рішенні від 30.09.2022 р. відповідач не навів обґрунтовані правові підстави для відмови позивачці в призначенні їй одноразової грошової допомоги у відповідності до Постанови КМУ № 393 від 17.07.1992 р. Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р., є протиправними та позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню. Між тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити позивачці одноразову грошову допомогу згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р., виходячи з місячного розміру пенсії [PERSON] , розрахованого виходячи з 90% грошового забезпечення [PERSON] , встановленого на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, виданої Управлінням Служби безпеки України в Харківській області № 2948 від 27.11.2020 р. та без обмеження загального перерахованого розміру пенсії [PERSON] максимальним розміром, оскільки перерахунок пенсії померлому військовому пенсіонеру [PERSON] на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, виданої Управлінням Служби безпеки України в Харківській області № 2948 від 27.11.2020 р. пенсійним органом не проводився. \~ Відповідно до\~статті 1216 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV\~(далі\~ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно\~статті 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені\~статтею 608 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Частиною 1\~статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII\~встановлено, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що сума пенсії, яка належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті. При цьому, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15 липня 2021 року у справі № 2-а-2691/2009. Колегія суддів Верховного Суду у вказаному рішенні зазначила, що сума пенсії, яка не була нарахована пенсіонеру, не може вважатися недоотриманою сумою пенсії і не підлягає виплаті в порядку\~статті 52 Закону №1058-IV\~та не входить до складу спадщини, оскільки така в силу положень\~статі 1219 ЦК України\~нерозривно пов`язана з особою спадкодавця та не може бути передана іншим особам, а тому спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Таким чином колегія суддів вважає, що позивачка не має законних та обгрунтованих підстав для оскарження розміру пенсії, що була призначена [PERSON] , а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити позивачці одноразову грошову допомогу згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р., виходячи з місячного розміру [PERSON] , розрахованого виходячи з 90% грошового забезпечення [PERSON] , встановленого на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, виданої Управлінням Служби безпеки України в Харківській області № 2948 від 27.11.2020 р. Щодо задоволення позову в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь [PERSON] одноразову грошову допомоги згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р. в розмірі 91264,19 грн, колегія суддів зазначає, що у відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Таким чином, належним способом порушеного права позивачки є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити позивачці одноразову грошову допомогу згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь [PERSON] одноразової грошової допомоги згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р. в розмірі 91264,19 грн. \~\~\~\~ Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 у справі № 520/10542/22, прийнято з невідповідністю висновків суду обставинам справи та помилковим застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, а отже підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. \~\~\~

Результат розгляду: partial