Рішення адміністративного суду від 2022-04-19 00:00:00+03

У вересні 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0321749-2404-1914 від 16.04.2021 щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 173484,06 грн. Рішенням від 10 грудня 2021 року Тернопільський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області №0321749-2404-1914 від 16.04.2021, яким визначено [PERSON] суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 рік у розмірі 173484,06 грн. Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь [PERSON] судовий збір у сумі 1734,84 грн. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Тернопільській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тим обставинам, що згідно з підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Згідно з підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання. За даними інформаційних баз даних Державної податкової служби України [PERSON] не перебуває на обліку як фізична особа - підприємець, а тому не може вважатися сільськогосподарським товаровиробником. Таким чином, на переконання апелянта, фізична особа - власник об`єктів нежитлової нерухомості, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може належати до сільськогосподарських товаровиробників у розумінні норм ПК України, а відтак, правові підстави для застосування податкової пільги, передбаченої підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України відсутні. З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Учасники справи викликалися в судове засідання, проте, у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що позивачу [PERSON] відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.09.2014 індексний номер 27107727 та від 22.09.2014 індексний номер 27117740 на праві приватної (спільної часткової) власності належить об`єкт нерухомого майна: будівлі та споруди комплексу (майнового комплексу), розташовані за адресою: [ADDRESS] , а саме: пункт штучного осіменіння, загальною площею 25.2 кв. м, зазначений під літерою "А", кормокухня, загальною площею 52.1 кв. м, зазначена під літерою "Б", корівник, свинарник, конюшня з прибудовою, загальною площею 919,8 кв. м, зазначені під літерою "В", корівник загальною площею 1007,5 кв. м, зазначений під літерою "Г", сінажна яма, загальною площею 666,8 кв. м, зазначена під літерою "Д". Загальна площа вказаних об`єктів складає 2671,40 кв. м. 16.04.2021 Головне управлінням ДПС у Тернопільської області прийняло податкове повідомлення-рішення №0321749-2404-1914, яким [PERSON] згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 рік, у розмірі 173484,06 грн. Позивач, вважаючи таке податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з позовом. Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України). За приписами ст.30 ПК України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. Підпунктом 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування. Так, відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПК України (у редакції, чинній з 01.01.2019) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. З правового аналізу цієї норми слід дійти висновку, що умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, зокрема, у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку. Також законодавець уточнив, що сільськогосподарськими товаровиробниками є як юридичні особи, так і фізичні особи. Суд першої інстанції ретельно дослідив надані сторонами докази та встановив, що у фізичної особи [PERSON] наявне у власності нерухоме майно, а саме: пункт штучного осіменіння, кормокухня, корівник, свинарник, конюшня з прибудовою, сінажна яма, згідно з Державним класифікатором будівель та споруд 018-2000 відноситься до групи "Будівлі нежитлові інші" (код 127) та належить до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства" (код 1271), тобто призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Щодо заперечень апелянта про наявність у позивача статусу сільськогосподарського товаровиробника, що є необхідною умовою для застосування податкової пільги, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання. Визначення ,,сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу ,,Спрощена система оподаткування, облік та звітність", тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ ,,Податок на майно"). Визначення поняття ,,сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у ст.1 Закону України ,, Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років", під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. Крім того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття ,,виробники сільськогосподарської продукції". Так, згідно з абз.2 ст.1 Закону України № 575-VI від 23.09.2008 "Про сільськогосподарський перепис" виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин. Таким чином, поняття ,,виробники сільськогосподарської продукції" є ширшим поняттям, а тому останнє охоплює собою поняття ,,сільськогосподарські товаровиробники", яке було наведено в ПК України на момент виникнення спірних правовідносин. Отже, сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно виробленої продукції рослинництва і тваринництва. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач, незважаючи на відсутність у нього статусу фізичної особи - підприємця, відноситься до сільськогосподарського товаровиробника. Крім того, суд першої інстанції підставно взяв до уваги в якості достовірних доказів здійснення позивачем сільськогосподарського товаровиробництва у 2020 році наступні документи: довідку Чортківської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 30.10.2019 №261, виданої [PERSON] про те, що його господарство (свинокомплекс) дійсно перебуває на ветеринарному контролі в Чортківській районній державній лікарні ветеринарної медицини; декларацію про відповідність м`ясної продукції №36 та №36/1, накладні від 01.10.2020 та від 30.07.2020, рахунок-фактуру №Пв-000970 від 06.04.2020 щодо придбання послуги по забою свиней, рахунок-фактуру №Пв-000098 від 04.01.2020 щодо придбання послуги по забою ВРХ. З урахуванням викладеного та з огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Відтак, податкове повідомлення-рішення №0321749-2404-1914 від 16.04.2021, яким [PERSON] визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 рік, у розмірі 173484,06 грн, є протиправним та підлягає скасуванню. З огляду на викладене вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення. Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для їх задоволення. Інші, зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Результат розгляду: denied