Рішення адміністративного суду від 2022-02-02 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, в якому просив: - \~визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.10.2019 року №\~ 0162999-5308-1118 в сумі 5 074,45 грн. за формою «Ф» за податковий період 2018 року за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості; - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.06.2019 року №\~ 0135075-5306-1118 в сумі 75 360,97 грн. за формою «Ф» за податковий період 2018 року за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що має право не преференцію, передбачену пунктом «є» п.п. 266.2.2 п. 266 статті 266 ПК України, адже комплекс будівель та споруд нежитлової нерухомості, який визначений об`єктом оподаткування за оскарженими рішеннями використовуються ним для провадження господарської діяльності. З підстав викладеного вважає, що приймаючи податкові повідомлення-рішення відповідач діяв не у спосіб, передбачений законодавством, у зв`язку з чим просив позовні вимоги задовольнити повністю. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 року позовні вимоги задоволено. Не погодившись з рішенням суду, Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 року у справі №340/4676/21, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що [PERSON] дійсно є власником комплексу нежитлових приміщень, віднесених до групи «Будівлі промисловості та склади», проте визначені пунктом «є» п.п. 266.2.2 п. 266 статті 266 ПК України пільги встановлені виключно до промислових підприємств, а не до фізичних осіб-підприємців або громадян. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що позивач є суб`єктом господарювання фізичною особою підприємцем, видами економічної діяльності якого є 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 16.22. Виробництво щитового паркету; 16.24 Виробництво дерев`яної тари. Також позивач є засновником та керівником товариства з обмеженою відповідальністю «Оллвуд», яке відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, зареєстровано та знаходиться за адресою: смт. Петрове Петрівського району Кіровоградської області, вул. Степова, 2в. Видами діяльності підприємства є: 01.50 Змішане сільське господарство; 02.10 Лісівництво та інша діяльність у лісовому господарстві; 02.40 Надання допоміжних послуг у лісовому господарстві; 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 16.21 Виробництво фанери, дерев`яних плит і панелей, шпону; 16.22 Виробництво щитового паркету; 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів; 16.24 Виробництво дерев`яної тари; 46.13 Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно - технічними виробами; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт. Крім того, наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 22.12.2017 року №\~ 1219 позивача включено до реєстру осіб, які здійснюють діяльність з виробництва та маркування дерев`яного пакувального матеріалу. 22.10.2019 Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області прийнято податкове повідомлення-рішення №\~ 0162999-5308-1118, відповідно до якого контролюючим органом позивачеві визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» за 2018 рік у сумі 5 074,45 грн. Також, 26.06.2020 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області прийнято податкове повідомлення-рішення №0050957-5605-0832, відповідно до якого податковим органом згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» за 2019 рік у сумі 8058,48 грн. Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду із цим позовом. Надаючи оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка. Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств (пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України). Згідно із інформації з Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно, у власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) перебуває комплекс нежитлових будівель загальною площею 4048 м2, розташованих за адресою [ADDRESS] . Право власності на зазначені нежитлові будівлі виникло на підставі свідоцтва виданого 20.10.2009 р. приватним нотаріусом Петрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області та договору дарування від 27.02.2017 р. №163. Як слідує з матеріалів справи, зокрема, з договору дарування від 27.02.2017 р. №163 нежитлові будівлі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , розташовані на земельній ділянці, загальною площею 1961,30 кв.м. Також судом першої інстанції встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, видом його діяльності за Класифікацією видів економічної діяльності ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 р. №457 є, зокрема 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 16.22. Виробництво щитового паркету; 16.24 Виробництво дерев`яної тари. Крім того, позивачем надано до суду акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері захисту рослин №60/11-6018/000002 від 20.02.2019 р., складений Державною ветеринарною та фітосанітарною службою України, акт обстеження №60/11-6018/000141 від 21.11.2017 р., складений Головним управлінням Держпродспоживслужби в Кіровоградській області, у яких відображено використання ФОП [PERSON] нежитлових приміщень, розташованих [ADDRESS] , у господарській діяльності. Більш того, матеріали справи містять докази того, що комплекс будівель і споруд, що знаходяться за адресою [ADDRESS] в. використовуються у рамках господарської діяльності товариством з обмеженою відповідальністю «Оллвуд», засновником та керівником якого є позивач. Наведені обставини також підтверджується постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.03.2021 року у справі №\~ 340/3125/20. Встановивши зазначені обставини справи, суд першої інстанції зробив висновок про те, що в силу положень пп. є пп. 266.2.2 п.266.2 ст. 266 Податкового кодексу України нерухоме майно, власником якого є позивач, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно. Не заперечуючи встановлені судом першої інстанції обставини та застосовані у спірних відносинах положення Податкового кодексу України, відповідач вказує на те, що комплекс нежитлових приміщень, який визначений об`єктом оподаткування за оскарженими рішеннями, дійсно віднесений до групи «Будівлі промисловості та склади», проте визначені пунктом «є» п.п. 266.2.2 п. 266 статті 266 ПК України пільги передбачені виключно до промислових підприємств, а не до фізичних осіб-підприємців або фізичних осіб. Однак, з такими аргументами відповідача суд апеляційної інстанції не погоджується, оскільки застосування вказаної норми права у такий спосіб, як пропонує контролюючий орган, було б прямою дискримінацією по відношення до осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність, за ознакою того, чи є платник податку підприємством чи громадянином та фізичною особою підприємцем. Колегія суддів зазначає, що встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку пункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва. Отже, такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду. Таким чином, застосування пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). Подібна позиція викладена, підтримана Верховним Судом у постанові від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належний позивачеві на праві власності комплекс споруд та будівель не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що, в свою чергу, свідчить про безпідставність прийняття відповідачем оскаржених податкових повідомлень-рішень. На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Результат розгляду: denied