Рішення адміністративного суду від 2022-01-11 00:00:00+02

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Рівненської митниці Державної митної служби України, в якому просив скасувати постанову в справі про порушення митних правил №0159/20400/21 від 21 липня 2021 року. Рішенням від 30 вересня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області адміністративний позов задовольнив повністю; вирішив питання про розподіл судових витрат. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Рівненська митниця Державної митної служби України подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тим обставинам справи, що позивач вказав неправильний рік виготовлення транспортного засобу, що впливає на визначення розміру митних платежів (акцизного збору). Вважає, що матеріалами справи доведений факт вчинення позивачем порушення митних правил, а також постановлення рішення про притягнення до адміністративної відповідальності з врахуванням всіх наявних у справі доказів, постановлення рішення в межах санкції статті 485 МК України. З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права. Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду заперечив вимоги апеляційної скарги за їх безпідставністю, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що постановою Рівненської митниці Державної митної служби України від 21 липня 2021 року в справі про порушення митних правил №0159/20400/21 громадянин [PERSON] , директор Товариства з обмеженою відповідальністю «КАР БРОК ЮА», визнаний винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст.485 Митного кодексу України, та накладене на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 13 224, 99 грн. Постанова мотивована тим, що 29 квітня 2021 року позивач подав електронну митну декларацію типу ІМ40ДЕ №UA204120/2021/064574 з метою проведення митного оформлення та випуску у вільний обіг вантажного автомобіля марки Renault Megane, номер кузова [NUMBER] , вказавши рік його виготовлення 2014. Разом з тим, згідно з отриманою митним органом інформацією від ТОВ «Вік Партнер» роком виготовлення автомобіля є 2013 рік. Дані обставин свідчать, на думку митного органу, про порушення позивачем приписів п.п.215.3.5 п.215.3 ст.215 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині неправильного застосування ставки акцизного податку. Саме вищевикладені обставини стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил згідно з постановою від 21 липня 2021 року №0159/20400/21. Вважаючи вказану вище постанову протиправною, позивач оскаржив її до суду. Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач належними, допустимим, достовірними та достатніми доказами не довів правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за\~ ст. 485 МК України. Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Згідно зі статтею 485 МК України\~ заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів. Склад правопорушення, передбаченого\~ статтею 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 485 МК України, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості. Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння (передбаченого статтею 485 МК) обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносини (встановлений законом порядок сплати податків та зборів). Згідно з частиною 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації чи документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення. Відповідно до частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Частиною другою статті 264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом із митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, установлених цим Кодексом, декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їхні копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів. Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України. У даній спірній ситуації судом першої інстанції з`ясовано, що підставою для складання протоколу про порушення митних правил та головним доказом для притягнення позивача до відповідальності за передбачене\~ ст. 485 МК України\~ правопорушення були докази того, що позивач вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів та зменшення їх розміру, шляхом заявлення в митній декларації неправдивих відомостей про рік випуску автомобіля. Матеріалами справи підтверджено, що при митному оформлені транспортного засобу позивач подав реєстраційні первинні документи, видані уповноваженим державним органом, в тому числі іноземним, а саме - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, де вказана перша дата реєстрації\~ \~17 квітня 2014 року (а.с. 16), а також інвойс від 26.04.2021, в якому роком випуску зазначено 2014 рік. У декларанта на момент подання митної декларації інших документів стосовно дати випуску транспортного засобу не було, а тому апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність в діях позивача умислу на вчинення дій, передбачених диспозицією ст.485 МК України. Поряд з цим, з матеріалів справи слідує, та не заперечується відповідачем, що 07.05.2021 позивач подав митну декларацію типу ІМ40ДЕ №UA204120/2021/067879, з метою митного оформлення та випуску \~у вільний обіг легкового автомобіля марки Renault Megane, номер кузова [NUMBER] , а також подав виправлений інвойс (CORRECT COMMERCIAL INVOICE) №0000-003581/1 ВІД 06.05.2021. У даних документах вказаний рік випуску автомобіля 2013. Саме на підставі митної декларації ІМ40ДЕ №UA204120/2021/067879 від 07.05.2021 було здійснено митне оформлення та випуск у вільний обіг легкового автомобіля марки «RENAULT», модель «MEGANE», ідентифікаційний номер (кузова) - \~ [NUMBER] , а також сплачені всі необхідні митні платежі. Отже, мета дій, що охоплюються диспозицією ст.485 МК України, не була досягнута, оскільки митні платежі були сплачені в повному обсязі, що додатково ставить під сумнів взагалі наявність такої мети у позивача. Підсумовуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій, \~передбачених\~ статтею 485 МК України. Доказів протилежного суду не надано. Відповідно до вимог\~ статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Статтею 10 КУпАП\~ передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Відповідно до частини 1\~ статті 90 КАС України\~ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. На переконання колегії суддів, відповідач не довів правомірності винесення оскарженої постанови, матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій, передбачених диспозицією\~ статті 485 МК України. За даних обставин, в діях позивача відсутня суб`єктивна сторона проступку, передбаченого\~ статтею 485 МК України, тобто прямий умисел, а тому відсутні і ознаки цього правопорушення. Відтак, правильним є висновок суду попередньої інстанції про протиправність оскарженої постанови у справі про порушення митних правил та відповідно \~наявність підстав для її скасування. З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення. Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) \~України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. \~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає. \~\~\~\~

Результат розгляду: denied