Рішення адміністративного суду від 2024-04-24 00:00:00+03

До Полтавського окружного адміністративного суду надійшов позов [PERSON] (надалі також - позивач) до Військової частини [NUMBER] (надалі також - відповідач, В/Ч [NUMBER] ), Міністерства оборони України, відповідно до якої просить визнати протиправною бездіяльністю Військової частини [NUMBER] щодо непроведення нарахування та виплати [PERSON] середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.11.2022 року по 18.07.2023 року включно; зобов`язати Військову частину [NUMBER] та Міністерство оборони України нарахувати та виплатити [PERSON] середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.11.2022 року по 18.07.2023 року включно. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.12.2023 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо невиплати [PERSON] середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності. Стягнуто з Військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] середнє грошове забезпечення за несвоєчасну виплату при звільненні зі служби грошової одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності у розмірі 24526,95 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення в частині зменшення суми середнього заробітку та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що \~суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для застосування принципу співмірності, а відтак зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. \~Судом першої інстанції не взято до уваги, що невиплачена сума заборгованості є одноразовою допомогою, яка входить до грошового забезпечення (заробітної плати), яка передбачена для військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Не виплачену вчасно суму він мав би використати на лікування та реабілітацію, натомість судом застосовані висновки Великої Палати Верховного Суду щодо збереження рівня життя, які ніяк не стосуються до втрати працездатності лікування та реабілітації. Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. \~ Відповідно до приписів\~ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України\~(далі -\~КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,\~переглянувши справу за наявними у ній доказами та\~перевіривши законність і обґрунтованість\~рішення суду першої інстанції в межах\~доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом командира військової частини від 23 листопада 2022 року №335 підполковника \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] , заступника командира реактивного артилерійського дивізіону з озброєння, звільненого Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 11 листопада 2022 року № 1034 з військової служби у відставку за підпунктом "б" (за станом здоров`я) пункту другого частини чотири статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 23 листопада 2022 року виключено із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до [INFO] /а.с. 41-42/. При звільненні з військової служби 23.11.2022 військовою частиною не нараховано та не виплачено [PERSON] одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманим захворюванням та встановленою II групою інвалідності. Листом Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 423/3644 від 20.06.2023 у відповідь на адвокатський запит зазначено, що документи для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності [PERSON] надійшли з використанням системи електронного документообігу з військової частини [NUMBER] лише 14.06.2023. Після перевірки фахівцями Центральної військово-лікарської комісії та Департаменту юридичного забезпечення їх буде розглянуто на засіданні Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум щодо прийняття відповідного рішення. Про прийняте Комісією рішення [PERSON] буде повідомлено командуванням військової частини [NUMBER] . Водночас повідомляється, що виплата одноразової грошової допомоги здійснюється в порядку черговості відповідно до дати надходження документів до Міністерства оборони України за рахунок бюджетних асигнувань, що виділяються на зазначені цілі /а.с. 16/. Відповідачем нараховано та виплачено 15.07.2023 одноразову грошову допомогу згідно платіжної інструкції №919 від 14.07.2023 у розмірі 223290,00 грн /а.с. 72/. Водночас, відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з військової служби (за період з 23.11.2022 (наступний день звільнення) по 15.07.2023 (день фактичного розрахунку), у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом у цій справі. \~Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що \~\~до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-ІХ. А відтак, із відповідача належить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не більш як за шість місяців за затримку терміном 6 місяців з 23.11.2022 (наступний день після звільнення з військової служби) по 23.05.2023. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача суд першої інстанції вважав справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, \~\~визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у розмірі 24526,95 грн (визначено як добуток поступового множення суми виплаченої одноразової грошової допомоги у сумі 223290,00 грн на середній розмір процентної ставки по кредиту у місячному обчисленні (за період затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з грудня 2022 року по травень 2023 року: ((223290,00 грн х 1,54%) х 1 місяць 2022 року, а також у січні 2023 року - (223290,00 грн х 1,82%, лютому 2023 року - (223290,00 грн х 1,92%), березні 2023 року - 223290,00 грн х 1,91%), квітні 2023 року - (223290,00 грн х 1,88% ) та травні 2023 року - (223290,00 грн х 1,91% ). Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав. З огляду на матеріали справи, спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з невиплатою відповідачем станом день звільнення позивача \~одноразової грошової допомоги \~у зв`язку із встановленням II групи інвалідності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Колегія суддів акцентує увагу на ту обставину, що відповідачем рішення суду в частині задоволення вимог позову не оскаржується, від так судом апеляційної інстанції не надається правова оцінка висновкам суду першої інстанції в частині наявності у позивача права на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні через несвоєчасну виплату одноразової грошової допомоги в день звільнення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В межах розгляду цієї справи спірним є виключно розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позаяк позивач в апеляційній скарзі не погоджується із висновками суду першої інстанції про можливість застосування принципів співмірності та пропорційності під час обчислення суми, що має бути нарахована як середній заробіток за період не більше шести місяців. Надаючи правову оцінку цим доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке. Відповідно до\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до\~статті 117 КЗпП України\~(у редакції, викладеній відповідно до\~Закону України від 1 липня 2022 року №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин"; далі\~"Закон №2352-ІХ") у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Наведена редакція\~статті 117 КЗпП України\~набрала законної сили з 19 липня 2022 року. Отже, з урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем (15.07.2023) та дати звільнення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-ІХ. А відтак, із відповідача належить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не більш як за шість місяців за затримку терміном 6 місяців з 23.11.2022 (наступний день після звільнення з військової служби) по 23.05.2023. Водночас колегія суддів не погоджується із застосуванням судом першої інстанції принципів співмірності та врахування позиції Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 та у справі \~№ 761/9584/15-ц. Так, Верховний Суд у справі № 761/9584/15-ц неодноразово зауважував, що якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Саме крізь призму указаного підходу Великої палати Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц\~суд\~першої інстанції вирішив цей спір. Проте, колегія суддів зауважує, що указаний підхід Великої Палати Верховного Суду до застосування\~статті 117 КЗпП України\~в окресленому контексті не відповідає правовому регулюванню, яке належить застосовувати до спірних правовідносин. Колегія суддів наголошує, що правова позиція суду першочергово повинна ґрунтуватись на нормативному регулюванні спірних правовідносин, зміна якого може вплинути на те, яким чином її застосовувати до правовідносин, які виникли після цієї зміни. Колегія суддів звертає увагу, що з 19.07.2022 відбулися зміни в правовому регулюванні спірних правовідносин, які необхідно враховувати під час розгляду цієї справи. В даному випадку колегія суддів ураховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові Верховного Суду від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22 про необхідність диференційованого підходу до періодів, за які стягується середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в залежності від дії редакції\~статті 117 КЗпП України\~на відповідний період. Зокрема, Верховний Суд у справі № 560/9586/22 вказав, що з 19 липня 2022 року\~стаття 117 КЗпП України\~діє у редакції, викладеній згідно із\~Законом №2352-ІХ, тому і підхід до правозастосування указаної норми змінився. Відповідно до\~статті 117 КЗпП України\~у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає компенсації середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями. Проте, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15, який суд першої\~інстанції взяв до уваги при вирішенні цієї справи, викладено щодо приписів\~статті 117 КЗпП України\~у редакції, яка діяла до набрання чинності\~Законом №2352-ІХ. Наведений у цій постанові підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час\~стаття 117 КЗпП України\~не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні. Одночасно, з 19 липня 2022 року\~стаття 117 КЗпП України\~діє та підлягає застосуванню у редакції, викладеній згідно із\~Законом №2352-ІХ. Тому, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності 19 липня 2022 року і після цього. Застосовуючи висновки Верховного Суду у справі № 560/11489/22 до обставин зазначеної справи, колегія суддів зазначає, що період з 19 липня 2022 року регулюється вже нині чинною редакцією\~статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. До цього періоду застосовувати практику Верховного Суду, зокрема, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин. За цих обставин колегія суддів резюмує, що суд першої інстанції діяв правильно, коли для належного і ефективного способу захисту позивача вважав за необхідне визначити конкретну суму для стягнення. Проте, сума, яку постановив стягнути першої інстанції, визначена без урахування наведеного, тобто \~із застосуванням принципу співмірності в межах шестимісячного строку, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції щодо розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, є помилковими. Отже, в межах розгляду цієї справи належить враховувати приписи чинної редакції\~статті 117 КЗпП України\~щодо періоду з 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові. Наведена правова позиція також узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22. Застосовуючи вищенаведені висновки Верховного Суду до обставин цієї справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги позивача,\~колегія суддів зазначає, що\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100\~затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), відповідно до підпункту "л" пункту 1 якого визначено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100\~(далі по тексту - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. У відповідності до п. 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п. 8 вказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Враховуючи, що звільнення позивача відбулось 23.11.2022, його середня заробітна плата повинна обчислюватися з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з довідкою про розмір виплат при звільненні, грошове забезпечення за вересень 2022 року складало 13576,50 грн та \~\~за серпень 2022 року 13576, 50 грн. Відповідно до п.3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у\~пункті 4\~цього Порядку. Згідно з пп. б), д) п. 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо. Виходячи з правової природи додаткової грошової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, яка виплачувалася в розмірі 30000 грн, така допомога не є частиною щомісячного грошового забезпечення, а тому не враховується під час розрахунку середнього заробітку. Враховуючи, що загальна кількість календарних днів: у вересні 2022 року - 30 календарний день, у жовтні 2022 року - 30 календарний день, середньоденний заробіток складає 445,13 грн (13576,50 +13576,50) /61). Оскільки період затримки розрахунку при звільненні, за який може бути визначено відшкодування (з урахуванням чинної редакції\~ст. 117 КЗпП) становить не більш як за шість місяців, кількість днів у вказаному періоді становить 183 дні. З урахуванням середньоденного заробітку позивача (445,13 грн) сума відшкодування становить\~ 81458,79 \~грн (183х445,13 грн) та така сума не підлягає зменшенню. Отже, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права, колегія суддів дійшла висновку про стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в загальному розмірі\~81458,79 \~грн (183х445,13 грн). Наведеного вище не було враховано судом першої інстанції, який помилково не застосував до спірних\~правовідносин висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22 та від 30 листопада 2020 року\~у справі № 480/3105/19, та не врахував зміни в нормативно-правовому регулюванні спірних правовідносин. Від так доводи апеляційної скарги позивача є \~слушними та підлягають врахуванню під час розгляду цієї справи, що є підставою для зміни судового рішення в частині визначення суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. У відповідності із\~ст. 242 КАС України\~рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до п.2 ч. 1\~ст. 315 КАС України\~за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно із ч. 1\~ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зважаючи на те, що суд першої інстанції неправильно визначив суму середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, яку належить стягнути з відповідача на користь позивача, рішення суду першої інстанції у цій частині належить змінити з урахуванням висновків цієї постанови.

Результат розгляду: granted