Рішення адміністративного суду від 2024-02-21 00:00:00+02

[PERSON] в особі представника адвоката Гладкого Д.В. звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 1173 від 11.12.2023 за ч. 1 ст. 165-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП) у виді штрафу розміром 680,00 грн. В обґрунтування позову зазначав, що позивач є фізичною особою підприємцем. З 10.10.2023 по 30.10.2023 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області було проведено виїзну документальну перевірку ФОП [PERSON] за період діяльності з 01.01.2020 по 31.12.2022. За наслідками перевірки відповідачем складено акт № 6732/08-01-24-06/ [NUMBER] від 30.10.2023, яким встановлено заниження позивачем сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 66\~057,18 грн., у т.ч. по періодам за 2020 рік в сумі 27\~438,35 грн., за 2021 рік в сумі 14\~239,88 грн., за 2022 рік в сумі 24\~378,95 грн. Позивачем були подані заперечення на цей акт, які відповідач не врахував. 27.11.2023 відповідачем складено щодо позивача протокол про адміністративне правопорушення № 1089/12/08-01-24-06, в якому звинуватив позивача у порушенні порядку нарахування єдиного внеску, а саме в заниженні чистого доходу від здійснення підприємницької діяльності, який підлягає обкладенню єдиним внеском. На підставі цього протоколу, 11.12.2023 заступником начальника ГУ ДПС у Запорізькій області прийнято постанову про накладання адміністративного стягнення № 1173, якою на позивача було накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 165-1 КУпАП у вигляді штрафу. Позивач з постановою не згодна, вважає, що постанова є незаконною, необґрунтованою та винесена з порушенням вимог чинного законодавства, через що підлягає скасуванню. Зокрема зазначає, що не занижувала чистого доходу від здійснення підприємницької діяльності, який підлягає обкладенню єдиним внеском, у періоді, що перевірявся. Відповідачем в особі представника Косенко Л.О. надано відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з позовними вимогами, вважає, що ФОП [PERSON] безпідставно включила до валових витрат попередню оплату за електричну енергію, витрати на оплату послуг з правової допомоги, витрати на оренду нежитлового приміщення та сплату комунальних послуг, витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей. Відтак вважає, що позивач у спірному періоді занизила чистий дохід від здійснення підприємницької діяльності, який підлягає обкладенню єдиним внеском, тому вважає обґрунтованою постанову про накладення адміністративного стягнення № 1173 від 11.12.2023. Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі. Ухвалою від 06.02.2024 заяву [PERSON] в особі представника адвоката Гладкого Д.В. про поновлення строку звернення до адміністративного суду задоволено, визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та поновлено цей строк, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження із особливостями, встановленими ст.ст. 268272, 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), призначено судовий розгляд без повідомлення (виклику) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов та роз`яснено наслідки його неподання. Копію вказаної ухвали разом із копіями позовної заяви з доданими до неї матеріалами відповідачем отримано 08.02.2024 через електронний кабінет в системі «Електронний суд», що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного документу. 14.02.2024 відповідачем через систему «Електронний суд» надіслано відзив на позов. На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. З 10.10.2023 по 30.10.2023 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи підприємця [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період діяльності з 01.01.2020 по 31.12.2022 з метою своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства та з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за результатами якої 30.10.2023 було складено акт № 9732/08-01-24-06/ [NUMBER] (а.с. 1770). У вказаному акті перевірки, а саме в пункті 2.1.2 «Визначення загального оподатковуваного доходу, документально підтверджених витрат, пов`язаних з діяльністю, чистого оподатковуваного доходу» (сторінка 11), зазначено про заниження позивачем валового доходу в сумі 12\~860 грн. за рахунок не включення до складу валового доходу повернення відшкодування попередньої оплати за електричну енергію за січень 2019 р. по [ADDRESS] , в сумі 12\~860 грн. відповідно до платіжного доручення № 160 від 30.03.2020 від СТ «ВПП «Аврора». Крім того, в акті перевірки, а саме в пункті 2.1.3 «Визначення витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу (документально підтверджених)» (сторінки 1316) вказано про безпідставне включення позивачем до складу валових витрат у 2020 році послуг з правової допомоги в сумі 57\~000 грн., які не пов`язані з господарською діяльністю та не пов`язані з отриманими доходами від здійснення діяльності ресторанів, надання послуг мобільного харчування. Аналогічний висновок міститься й на сторінці 22 цього пункту акту перевірки щодо безпідставного включення позивачем до складу валових витрат у 2021 році послуг з правової допомоги в сумі 39\~000 грн. Також, в пункті 2.1.3 «Визначення витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу (документально підтверджених)» (сторінки 1719) вказано, що ФОП [PERSON] безпідставно включила до складу валових витрат суму орендної плати та компенсацію комунальних послуг за орендоване приміщення, яке не використовується у господарській діяльності з метою отримання доходу протягом 2020 р. в сумі 72\~387,90 грн. Аналогічні висновки містяться й на сторінці 25, 31 цього пункту акту перевірки щодо безпідставного включення позивачем до складу валових витрат у 2021 році суми орендної плати та компенсацію комунальних послуг за орендоване приміщення, яке не використовується у господарській діяльності з метою отримання доходу в сумі 86\~002,02 грн., та відповідно у 2022 році в сумі 43\~585,20 грн. Крім того, в пункті 2.1.3 «Визначення витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу (документально підтверджених)» акту перевірки (сторінки 32-35) вказано про безпідставне включення ФОП [PERSON] до складу валових витрат у 2022 році суми за придбані ТМЦ у розмірі 106\~852,60 грн., які за власним бажанням можуть включатися до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, у вигляді амортизаційних відрахувань з відповідним веденням окремого обліку амортизаційних відрахувань основних засобів та нематеріальних активів, затверджених відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 13.05.2021 № 261. Не погоджуючись із актом перевірки, ФОП [PERSON] подані до ГУ ДПС у Запорізькій області заперечення на нього (а.с. 71134), які були відхилені листом ГУ ДПС у Запорізькій області від 04.12.2023 № 48294/6/08-01-24-06-03 (а.с. 138147). На підставі висновків акту 27.11.2023 головним державним інспектором відділу планових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб Головного управління Державної податкової служби України у Запорізькій області Гузенко Лілією Юріївною було складено протокол № 1089/12/08-01-24-06 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 165-1 КУпАП, відносно позивача, фізичної особи підприємця [PERSON] . У графі «суть порушення, частини, статті Кодексу України про адміністративні правопорушення, Податкового кодексу України та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на органи доходів і зборів, що були порушені», зазначено: «порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в частині заниження чистого доходу від здійснення підприємницької діяльності, який підлягає обкладенню єдиним соціальним внеском, що призвело до не нарахування та неперерахування до бюджету єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 66\~057,18 грн., у т.ч. по періодам за 2020 р. в сумі 27\~438,35 грн., за 2021 р. в сумі 14\~239,88 грн., за 2022 р. в сумі 24\~378,95 грн., що є порушенням вимог п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 5 ст. 8, п. 8 ст. 9 (у редакції, що діє з 01.01.2015 р.) Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI зі змінами та доповненнями, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 165-1 КУпАП» (а.с. 150). 11.12.2023, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, заступником начальника ГУ ДПС у Запорізькій області Децик А.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 1173, якою позивача, фізичну особу підприємця [PERSON] , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.165-1 КУпАП, у вигляді накладення штрафу в сумі 680,00 грн. (а.с. 155). Позивач з прийнятою постановою не погодилась та оскаржила її до суду з мотивів відсутності в діях позивача заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 20202022 роки. Відповідно до\~ст. 288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний суд у порядку, визначеному\~КАС України, з особливостями, встановленими цим кодексом. Частиною 2\~статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України\~(далі -\~КАС України) встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Відповідно до вимог частини 2\~статті 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Так, відповідно до частини 2\~статті 2 КАС України\~у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності. Згідно ч. 2\~ст. 61 Конституції України\~юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Пункт 19\~статті 4 КАС України визначає\~індивідуальний акт як акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк. Статтею 5 КАС України\~встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Відповідно до\~статті 245 КУпАП\~завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Стаття 7 КУпАП\~передбачає, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Стаття 254 КУпАП\~встановлює, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених\~ст. 258 цього Кодексу. За приписами\~статті 251 КУпАП\~доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Частина 1 ст. 165-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, іншої звітності та відомостей, передбачених законами України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" і "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", порушення встановленого порядку використання та здійснення операцій з коштами Пенсійного фонду України. Судом встановлено, що в якості підстав для винесення оспорюваної постанови, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 165-1 КУпАП, відповідач посилається на заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 20202022 роки. До такого висновку відповідач прийшов, оскільки вважав, що ФОП [PERSON] завищила суму валових витрат за 20202022 роки. Отже, для перевірки правомірності оспорюваних постанов, необхідно дослідити обставини правомірності віднесення ФОП [PERSON] сум витрат, зазначених в акті перевірки, до складу валових витрат за вказані роки. Як зазначено судом вище, зі змісту акта перевірки випливає, що контролюючий орган оспорює правомірність віднесення ФОП [PERSON] до складу валових витрат за 20202022 таких витрат, як: витрат на оплату послуг з правової допомоги; витрат на оренду нежитлового приміщення та компенсацію комунальних послуг; витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Епіцентр К», ПП «МАРКІЗА-ЮКРЕЙН», ТОВ «ТФС ГМБХ», а також не включення до складу валового доходу повернення відшкодування попередньої оплати за електричну енергію за січень 2019 р. по приміщенню за адресою: [ADDRESS] , в сумі 12\~860 грн. відповідно до платіжного доручення № 160 від 30.03.2020 від СТ «ВПП «Аврора». Стосовно висновку відповідача про не включення позивачем до складу валового доходу повернення відшкодування попередньої оплати за електричну енергію за січень 2019 р. суд зазначає наступне. Так, ГУ ДПС у Запорізькій області було встановлено заниження валового доходу на 12 860,00 грн. за рахунок не включення до складу валового доходу отриманого позивачем повернення відшкодування попередньої оплати за електричну енергію за січень 2019 року в розмірі 12860,00 грн. (сторінка 11 акту перевірки, абзац 4). Однак, повернення відшкодування попередньої оплати за електричну енергію за січень 2019 року у 2020 році на суму 12860,00 грн. не є доходом платника податку, а тому включення такого повернення до складу валового доходу не мало відбутися, оскільки ці кошти є сумою, яка раніше була сплачена орендодавцеві та потім була повернута орендареві. З огляду на ці обставини, у позивача не виникло обов`язку включати до складу валового доходу відшкодування попередньої оплати за електричну енергію за січень 2019 року у 2020 році в сумі 12860,00 грн., оскільки відшкодування (повернення) грошових коштів не є доходом у розумінні чинного законодавства України. Що стосується доводів відповідача про включення цієї суми до складу валових витрат за 2019 рік, то такі доводи неможливо взяти до уваги, оскільки 2019 рік не входить до періоду, який перевірявся. Крім того, господарська діяльність позивача за 2019 рік вже була предметом перевірки, за наслідками якої відповідач прийняв щодо позивача низку рішень, які в подальшому були скасовані судами у справах №№ 280/4131/20, 280/3605/20 та 335/2710/20. Стосовно правомірності віднесення ФОП [PERSON] до складу валових витрат коштів, витрачених на оплату послуг з правової допомоги, суд встановив наступне. Контролюючий орган в акті перевірки зазначає, що з наданих актів прийому-передачі наданих послуг неможливо встановити вид та характер наданих послуг, які безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю та не пов`язані з отриманими доходами від здійснення діяльності ресторанів, надання послуг мобільного харчування. Водночас, до заперечень до акту перевірки позивачем були долучені копії звіту від 29.05.2020 та від 30.12.2021 про виконання договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 26 грудня 2017 року № 038290 та від 25 березня 2020 року № 81785, складених в порядку п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», в яких детально перелічені послуги з правової (професійної правничої) допомоги, які Адвокатське об`єднання «Гладкий, Яценко та Партнери» надало фізичній особі підприємцю [PERSON] у вказаний період, а саме надання консультацій з питань оформлення трудових відносин з працівниками, з питання укладення господарських договорів, з питання нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з питання складання документів, які використовуються при оформленні господарських правовідносин з контрагентами, з питання порядку подання податкової звітності, з питання виконання господарських договорів, з питання ведення обліку доходів і витрат, з питання обчислення та сплати військового збору, з питання правового регулювання розміщення літніх майданчиків, з питання відповідальності за неналежне виконання господарських зобов`язань та з питання претензійної роботи з контрагентами, з питання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій, з питання обліку робочого часу працівників, з питання реєстрації потужностей, з питання дотримання законодавства про роздрібну торгівлю алкогольними напоями, з питання дотримання законодавства про захист прав споживачів, з питання правового регулювання рекламування товарів і послуг, з питання порядку припинення дії господарських договорів. Отже, правова допомога, витрати на оплату якої понесла ФОП [PERSON] , повністю стосується господарської діяльності ФОП [PERSON] , а тому ці витрати були обґрунтовано віднесені до складу валових витрат ФОП [PERSON] як платника податків (а.с. 72). Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевіряючи доводи сторін стосовно віднесення сум витрат на оплату правової допомоги до складу валових витрат, суд враховує також правові висновки Верховного Суду. Так, в постанові від 12.02.2019 у справі № 817/815/16 Верховний Суд висловив правовий висновок, згідно з яким, витрати, понесені на оплату юридичних послуг, є витратами на оплату за виконання робіт, послуг, та включаються до складу витрат фізичної особи підприємця відповідно до підпункту 177.4.2 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України. Також, в постанові від 10.05.2018 у справі № 820/1763/16 Верховним Судом висловлена правова позиція, за якою, ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Акт наданих послуг з зазначенням фактично поставленої послуги за напрямом, вказаним в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Спірні послуги (а саме, правові послуги) фактично спрямовані на забезпечення підприємницької діяльності позивача, що і обумовлює господарський характер цих послуг для позивача. Таким чином, ФОП [PERSON] правомірно включила витрати на оплату правової допомоги адвокатського об`єднання до складу своїх валових витрат у 2020-2021 р.р. Стосовно правомірності віднесення ФОП [PERSON] до складу валових витрат коштів, витрачених на оренду нежитлового приміщення та компенсацію комунальних послуг, суд встановив наступне. З акту перевірки вбачається, що на думку контролюючого органу, ФОП [PERSON] безпідставно включила до складу валових витрат суму, сплачену Споживчому товариству «Виробниче торгівельне підприємство «Аврора» за оренду частини нежитлового приміщення площею 18 кв. м та компенсацію комунальних послуг. Свої висновки контролюючий орган мотивує тим, що в оренді у ФОП [PERSON] перебуває нежитлове приміщення площею 135 кв.м, розташоване за адресою [ADDRESS] . З них, частину приміщення площею 18 кв.м. ФОП [PERSON] передала в користування ФОП [PERSON] за договором позички. Тому, контролюючий орган вважає, що частина приміщення площею 18 кв.м. не використовується в господарській діяльності ФОП [PERSON] . Водночас, під час проведення перевірки, а також разом із запереченнями на акт перевірки, позивачем було надано відповідачу копію додаткової угоди від 15.08.2019 до договору № 2 позички об`єкта нерухомого майна та копію додаткової угоди від 01.12.2021 до договору № 1 позички об`єкта нерухомого майна, якими договори позички були доповнені умовою, що Позичкодавець (тобто позивач) зберігає за собою право користування об`єктом позички. Протягом дії предмета договору, користування предметом позички позичкодавець та користувач здійснюють спільно, за взаємною згодою. Сторони не мають права перешкоджати одна одній у здійсненні права користування об`єктом позички. Додаткові угоди є невід`ємними частинами договорів позички. Таким чином, у відповідності до умов договорів позички (в редакції додаткових угод до них), ФОП [PERSON] зберігала за собою право користування усім приміщенням, в тому числі і його частиною площею 18 кв.м, яка була предметом договорів позички. Тому, частина приміщення площею 18 кв. м, на яку вказав контролюючий орган, все одно використовується в господарській діяльності ФОП [PERSON] , а тому витрати на оренду нежитлового приміщення та компенсацію комунальних послуг, в тому числі щодо частини приміщення 18 кв. м, були обґрунтовано віднесені до складу валових витрат ФОП [PERSON] , як платника податків у періодах 20202022 р.р. Крім того, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05 березня 2019 року у справі № 814/2950/16. Вказаною постановою було залишено без задоволення касаційну скаргу державної податкової інспекції. За обставинами справи № 814/2950/16, позивач здав в оренду приміщення, однак при цьому сплачував за це приміщення витрати на електроенергію. Контролюючий орган виключив ці витрати зі складу валових витрат платника податків. Верховний Суд, встановивши, що одним із видів діяльності позивача є надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код КВЕД 68.20), зазначив, що відповідач необґрунтовано зменшив валові витрати позивача та нарахував позивачу податок на доходи фізичних осіб в цій частині. Наведене вище свідчить про те, що навіть якщо особа здає приміщення в користування іншій особі, то всі понесені орендодавцем (позичкодавцем) витрати на утримання такого приміщення (в т.ч. на оплату електроенергії) включаються до складу валових витрат орендодавця (позичкодавця), якщо останній має зареєстрований вид діяльності за КВЕД 68.20 «Надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна». В матеріалах справи міститься інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, за якою, ФОП [PERSON] , здійснює господарську діяльність в т.ч. за КВЕД 68.20 «Надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна». Відповідно до ч. 3 ст. 827 ЦК України, до договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу. Глава 58 ЦК України регулює правовідносини найму (оренди). Таким чином, ФОП [PERSON] використовує частину приміщення у своїй господарській діяльності, а саме здає його в позичку, а тому витрати на утримання такого приміщення (зокрема, на сплату за нього орендної плати власнику, на сплату вартості комунальних послуг) безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю ФОП [PERSON] . Отже, ФОП [PERSON] правомірно включила витрати на оренду нежитлового приміщення та компенсацію комунальних послуг до складу валових витрат. Стосовно правомірності віднесення ФОП [PERSON] до складу валових витрат коштів, витрачених на придбання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Епіцентр К», ПП «МАРКІЗА-ЮКРЕЙН», ТОВ «ТФС ГМБХ», суд встановив наступне. З акту перевірки вбачається, що контролюючий орган вважає безпідставним включення ФОП [PERSON] до складу валових витрат сум, сплачених за придбання водонагрівача вартістю 16 540 грн., холодильника вартістю 43\~333,00 грн., маркізи вартістю 38\~692,50 грн., телевізора вартістю 6\~092,80,00 грн., столу круглого розсувного вартістю 26\~249,17 грн., ваги вартістю 2\~658,33 грн., Контролюючий орган посилається на те, що ці товарно-матеріальні цінності є основними засобами, а тому не можуть включатися до складу валових витрат, але можуть включатися до складу витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, у вигляді амортизаційних відрахувань з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. Суд вважає безпідставними посилання контролюючого органу на необхідність амортизації вказаних товарно-матеріальних цінностей замість включення їх вартості до складу валових витрат, з огляду на відсутність законодавчо встановленої форми ведення обліку вартості, яка амортизується, для фізичних осіб - підприємців. Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», відповідно до п. 2 цього Положення, застосовується юридичними особами. Крім того, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає, що закон поширюється на юридичних осіб. Таким чином, для фізичних осіб підприємців не передбачено порядку ведення обліку вартості, яка амортизується. Отже, посилання контролюючого органу на те, що ФОП [PERSON] не мала право включати вартість цих товарів до складу валових витрат, є безпідставними. Також, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 14.05.2019 у справі № 813/2667/15, за обставинами якої фізичною особою-підприємцем було віднесено до складу валових витрат кошти, сплачені за придбання основних засобів. Відповідач вважав, що такі кошти не можуть бути віднесені до витрат. В свою чергу, Верховний Суд констатував, що факт придбання вказаних товарів не ставиться під сумнів контролюючим органом, як не поставлено під сумнів і те, що придбані підприємцем основні засоби використовуються ним при здійсненні основного виду діяльності. В даній справі, контролюючий орган не ставить під сумнів ні факт придбання товарно-матеріальних цінностей та ту обставину, що придбані ФОП [PERSON] . ТМЦ використовуються ФОП [PERSON] при здійсненні основного виду діяльності діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування. Отже, з урахуванням вищевикладеної позиції Верховного Суду і обставин справи, суд вважає, що ФОП [PERSON] правомірно віднесла витрати на придбання вказаних товарно-матеріальних цінностей до складу своїх валових витрат. Суд також зауважує, що відповідачем проігноровано зміст обставин, встановлених судовими рішеннями у справах №№ 280/4131/20, 280/3605/20 та 335/2710/20, якими була надана оцінка обставинам, а саме пов`язаності витрат на оплату за оренду і компенсацію комунальних послуг щодо того ж самого нежитлового приміщення, із господарською діяльністю позивача, віднесення до складу валових витрат витрат на правову допомогу та витрат на придбання ТМЦ. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем в межах розгляду цієї справи не доведено того, що ФОП [PERSON] занизила суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2020-2022 роки, а відтак, суд доходить висновку про відсутність у діях ФОП [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 165-1 КУпАП. Таким чином, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 165-1 КУпАП, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Разом із тим, оскільки ч. 3 ст. 286 КАС України не передбачено права суду за наслідками розгляду справи визнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, тому у задоволенні позову в частині визнання спірної постанови протиправною слід відмовити. Відповідно до частини першої\~статті 132 КАС України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду із цією позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн. Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Запорізькій області на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн., що документально підтверджена (а.с. 1).

Результат розгляду: granted