Рішення адміністративного суду від 2022-04-12 00:00:00+03

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковальсько-пресове підприємство" (далі - ТОВ "Ковальсько-пресове підприємство", позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 25.10.2018 №0011871404. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДФС у Волинській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ "Ковальсько-пресове підприємство" з підстав неподання у встановлений строк податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки до Ковельської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області за 2016-2018 роки. За результатами перевірки складено акт №21066/14-04/36523079 від 27.09.2018, відповідно до висновків якого відповідачем виявлено порушення товариством п.п. 266.1.1 пункту 266.1, п.п. 266.2.1 п. 266.2, п.п. 266.3.1 п. 266.3, п.п. 266.7.5 п. 266.7 статті 266 Податкового кодексу України (далі ПК України) у зв`язку з неподанням у встановлений строк податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016-2018 роки - занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016-2018 роки, який підлягає сплаті станом на 27.09.2018 на суму 158 599,09 грн. \~\~ На підставі акта перевірки №21066/14-04/36523079 від 27.09.2018, ГУ ДФС у Волинській області прийняло податкове повідомлення-рішення від 25.10.2018 №0011871404, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 198 248,86 грн., з яких за основним платежем - 158 599,09 грн., за штрафними фінансовими санкціями 39 649,77 грн. ТОВ "Ковальсько-пресове підприємство" не погоджується із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, вважає його таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Зазначає, що у власності позивача за адресою: вул. Варшавська, 1, м. Ковель, Волинська область знаходиться три об`єкти нерухомого майна, а саме: градирня трьох секційна, насосна станція оборотної системи, адміністративно-побутовий корпус №2 з перехідною галереєю. Позивач, посилаючись на підпункт 266.2.1 пункту 266.2. статті 266 ПК України вказує, що об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Разом з тим, згідно з параграфом є підпункту 266.2.2 пункту 266.2. статті 266 ПК України будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідно до КВЕД основним видом діяльності ТОВ Ковальсько-пресове підприємство є катування, пресування, штампування, профілювання, порошкової металургії (код КВЕД 25.50), отже товариство є промисловим підприємством. Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою національного класифікатора ДК 009:2010, який дає визначення промисловим підприємствам та класифікує їх відповідно до процесу промислового виробництва, де КВЕД 25.50 відноситься до сектору С «Переробка промисловості». Таким чином, у позивача наявні дві обов`язкові умови, необхідні для застосування п.п. «є» п. 266.2 ст. 266 ПК України щодо оподаткування об`єктів нерухомості, відмінних від земельної ділянки, а саме: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає будівлі промисловості, що належать товариству, не є об`єктом оподаткування в силу приписів підпункту 266.2.2 пункту 266.2. статті 266 ПК України і податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на них не повинен нараховуватись. З наведених підстав, позивач просить скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено. Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що позаплановою виїзною документальною перевіркою ТОВ "Ковальсько-пресове підприємство" виявлено порушення товариством п.п. 266.1.1 пункту 266.1, п.п. 266.2.1 п. 266.2, п.п. 266.3.1 п. 266.3, п.п. 266.7.5 п. 266.7 статті 266 ПК України у зв`язку з неподанням у встановлений строк податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016-2018 роки - занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016-2018 роки, який підлягає сплаті станом на 27.09.2018 на суму 158 599,09 грн., про що складено акт та винесено податкове повідомлення-рішення від 25.10.2018 №0011871404, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 198 248,86 грн. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 21.10.2010 ТОВ "Ковальсько-пресове підприємство" володіє нерухомим майном (градирня трьох секційна, насосна станція оборотної системи, адміністративно-побутовий корпус №2 з перехідною галереєю). Згідно з даними АІС «Податковий блок» та ЄРПН встановлено, що товариство за період з 01.01.2016 по 30.08.2018 здійснювало діяльність з надання послуг оренди, в тому числі будівель нежитлових приміщень та неспеціалізованою оптовою торгівлею, а саме: послуги в частині орендної плати будівель, а саме: градирні трьох секційної (Г-1); насосної станції оборотної системи №3 Б-14; адміністративно-побутового корпусу №2 з перехідною галереєю ТзОВ Компанія Гелікон в період з 2016 року по даний час, які підтверджені наданими до перевірки договорами оренди приміщень та актами приймання-передачі приміщень в оренду. За даними АС Податковий блок податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016-2018 роки ТОВ "Ковальсько-пресове підприємство" до Ковельської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області не подавались. Підпункт є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлює, що не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. Апелянт вказує, що застосування пункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств. Позивач не відноситься до промислового підприємства у розумінні Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 № 530. Підприємство не використовує градирню трьох секційну, насосну станцію оборотної системи, адміністративно-побутовий корпус №2 з перехідною галереєю (об`єкти нежитлової промисловості) за їх функціональним призначенням (у промисловій діяльності), а використовує для здачі в оренду. Таким чином, відсутність двох обов`язкових умов необхідних для застосування підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України зумовлює обов`язковість подання декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за відповідні звітні періоди та сплату податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. У зв`язку з неподанням податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016-2018 роки та порушенням вимог ст. 266 ПК України, позивачем занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016-2018 роки, який підлягає сплаті. Просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року клопотання Головного управління ДФС у Волинській області про зупинення провадження у справі №140/204/19 задоволено, зупинено провадження у справі № 140/204/19 до вирішення Верховним Судом справи № 140/2087/18. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2022 року поновлено провадження у справі № 140/204/19 та призначено справу до розгляду на 12 квітня 2022 року. 31 березня 2022 року на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення, у зв`язку з військовими діями на території України. Апеляційний суд приходить до переконання, що таке клопотання задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Восьмим апеляційним адміністративним судом забезпечено доступ сторін та учасників справи до суду, в тому числі і шляхом проведення судового засідання в порядку \~відео конференції (згідно ч.4 ст. 195 КАС України) зі всіма учасниками справи, які виявили таке бажання та повідомили про нього суд. Окрім того, судом забезпечено \~можливість надіслання \~на адресу суду \~\~процесуальних документів, пов`язаних з розглядом справи (в тому числі і письмових пояснень, відзивів, доказів тощо) засобами як поштового так і електронного зв`язку, про що повідомлено на офіційному сайті суду. Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції \~\~у період воєнного стану на території України забезпечено процесуальну можливість для \~сторін та учасників справи \~\~доступу до суду, в тому числі і шляхом проведення судового засідання в порядку відео конференції та надіслання до суду апеляційної інстанції \~необхідних процесуальних документів та письмових пояснень у даній справі \~для урахування їх під час розгляду апеляційної скарги. При цьому колегією суддів враховано, що діяльність позивача на період проведення воєнних дій в Україні припинена не була, а відтак у позивача була процесуальна можливість прийняти участь у розгляді даної справи шляхом проведення судового засідання в порядку відео конференції та висловлення своєї позиції як в усній так і у письмовій формі, шляхом надіслання на поштову чи електронну адресу суду. Проте, \~позивач \~не зважаючи на широкий обсяг прав, \~наданих йому \~щодо забезпечення його процесуальні можливості доступу до суду \~таким правом не скористався без поважних причин. З огляду на приведені обставини справи, колегія суддів вважає, що відкладення розгляду справи є необґрунтованим та таким, що призводить до порушення судом апеляційної інстанції процесуальних норм щодо граничних строків розгляду апеляційних скарг. Відтак, розгляд апеляційної скарги здійснюється судом \~з урахуванням наявних матеріалів справи, пояснень \~представників сторін, як усних так і письмових та \~додаткових доказів наявних у матеріалах справи та таких, що \~надійшли \~на адресу суду від сторін та учасників засобами як засобами поштового так і \~електронного зв`язку. \~ Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи обставини, встановлені рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду, суд дійшов висновку, що у позивача наявні дві обов`язкові умови для застосування пункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, що зумовлює протиправність податкового повідомлення-рішення від 25.10.2018 №0011871404. Оскільки, належні ТОВ "Ковальсько-пресове підприємство" на праві власності будівлі відносяться до категорії будівель промисловості в розумінні статті 266 ПК України, та не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тому відповідачем протиправно збільшено позивачу грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 158 599,09 грн., та застосовано штрафні фінансові санкції на суму 39 649,77 грн. Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне. Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ТОВ "Ковальсько-пресове підприємство" зареєстроване як юридична особа 14.07.2009, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру підприємств, установ та організацій, є платником податків та знаходиться на обліку в Ковельській ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області (а.с.17-18). Працівниками управління аудиту ГУ ДФС у Волинській області на підставі наказу ГУ ДФС у Волинській області від 13.09.2018 №3261 та направлень на проведення перевірки від 13.09.2018 №4006, №4007 проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ "Ковальсько-пресове підприємство" у зв`язку з неподанням у встановлений строк податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки до Ковельської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області за 2016 рік по терміну 19.02.2016, за 2017 рік по терміну 20.02.2017 та за 2018 рік по терміну 19.02.2018. За результатами позапланової виїзної документальної перевірки складено акт №21066/14-04/36523079 від 27.09.2018, відповідно до висновків якого товариством порушено п.п. 266.1.1 пункту 266.1, п.п. 266.2.1 п. 266.2, п.п. 266.3.1 п. 266.3, п.п. 266.7.5 п. 266.7 статті 266 ПК України, у зв`язку з неподанням у встановлений строк податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016-2018 роки - занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016-2018 роки на загальну суму 204 446,16 грн., в тому числі за 2016 рік 33938,91 грн., за 2017 рік 78813,12 грн., за 2018 рік 91694,13 грн. та підлягає сплаті відповідно до п. 266.9, п. 266.10 ст. 266 ПК України до місцевого бюджету станом на 27.09.2018 всього 158 599,09 грн., в тому числі за 2016 рік 33938,91 грн., за 2017 рік 78813,12 грн., за І-ІІ квартал 2018 року 45 847,06 грн. (а.с.7-12). На підставі акта перевірки ГУ ДФС у Волинській області винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 25.10.2018 №0011871404, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 198 248,86 грн., з яких за основним платежем - 158 599,09 грн., за штрафними фінансовими санкціями 39 649,77 грн. (а.с.13). 12.11.2018 ТОВ "Ковальсько-пресове підприємство" в адміністративному порядку оскаржило податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 25.10.2018 №0011871404 до Державної фіскальної служби України (а.с.14-15). Рішенням Державної фіскальної служби України від 09.01.2019 №871/6/99-99-11-06-01-25 про результати розгляду скарги, податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 25.10.2018 №0011871404 залишено без змін, а скаргу без задоволення (а.с.16). Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням від 25.10.2018 №0011871404, позивач оскаржив його у судовому порядку. З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне. Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю. За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України). Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України \~встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. У даній справі спірним є питання можливості застосування підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України щодо об`єктів нерухомого майна, що належать позивачу на праві власності. Відповідно до підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. Пунктом 30.1 статті 30 Податкового кодексу України визначено, що податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. За положеннями підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт ґ). Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості". До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне". Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №820/3556/17 (постанова від 17.02.2020), застосування підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, у власності Товариства з обмеженою відповідальністю Ковальсько-пресове підприємство \~перебувають три об`єкти нерухомого майна (градирня трьох секційна, насосна станція оборотної системи, адміністративно-побутовий корпус №2 з перехідною галереєю). Як вбачається з акта перевірки, згідно з даними АІС «Податковий блок» та ЄРПН встановлено, що товариство за період з 01.01.2016 по 30.08.2018 здійснювало діяльність з надання послуг оренди, в тому числі будівель нежитлових приміщень та неспеціалізованою оптовою торгівлею, а саме: послуги в частині орендної плати будівель, а саме: градирні трьох секційної(Г-1); насосної станції оборотної системи №3 Б-14; адміністративно-побутового корпусу №2 з перехідною галереєю ТзОВ Компанія Гелікон в період з 2016 року по даний час, які підтверджені наданими до перевірки договорами оренди приміщень та актами приймання-передачі приміщень в оренду. Згідно податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма №1 ДФ), поданих до Ковельської ОДПІ, за період з 01.01.2016 по 31.03.2016 кількість працюючих становить 3 працівники, в тому числі керівник, за період з 01.04.2016 по 30.06.2018 кількість працюючих становить 1 працівник керівник. Позивач, оскаржуючи податкове повідомлення-рішення, посилається на те, що об`єкти нерухомості, які на праві власності належать ТОВ "Ковальсько-пресове підприємство", а саме: градирня трьох секційна (Г-1); насосна станція оборотної системи №3 Б-14; адміністративно-побутовий корпус №2 з перехідною галереєю є будівлями промисловості, а тому відповідно до підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2. статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Однак апеляційний суд звертає увагу на те, що доказів того, що платником податків впродовж спірних податкових періодів ці будівлі використовувалися за функціональним призначенням не надано, до того ж останні здаються в оренду суб`єктом господарювання, а отже відсутні обґрунтовані підстави вважати, що позивач підпадає під дію вимог підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Таким чином, колегія суддів прийшла до переконання, що позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають до задоволення. Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Враховуючи викладене, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми процесуального права, відтак оскаржуване рішення суду відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню з одночасним прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Результат розгляду: denied