Рішення адміністративного суду від 2022-10-07 00:00:00+03

Головне управління ДПС у Донецькій області звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд стягнути кошти з рахунків у банківських установах, які обслуговують Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛОГОС-СЕРВІС» \~в рахунок погашення податкового боргу на загальну суму 205818,57 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у відповідача виник податковий борг у сумі 205818,57 грн, який повинен бути стягнутий до Державного бюджету України згідно вимог Податкового кодексу України. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021р. адміністративний позов Головне управління ДПС у Донецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГОС-СЕРВІС" про стягнення податкового боргу \~задоволено. Стягнуто кошти з рахунків у банківських установах, які обслуговують Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛОГОС-СЕРВІС» \~в рахунок погашення податкового боргу на загальну суму 205818 грн. 57 коп. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛОГОС-СЕРВІС» подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції порушив принцип всебічного та повного з`ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам щодо законності і обґрунтованості, а тому таке рішення підлягає скасуванню. Вказує, що законом закріплено пріоритет погашення податкового боргу за рахунок коштів. Стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу може відбуватися або (1) шляхом звернення контролюючого органу до суду з відповідним позовом, або (2) шляхом прийняття рішення керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу про стягнення коштів. Водночас, обидва способи реалізації контролюючими органами заходів з погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів можуть бути реалізовані при дотриманні вимог, передбачених пунктом 95.2 статті 95 ПК України щодо попереднього направлення (вручення) податкової вимоги. Такого самого висновку дійшла колегія судів Верховного суду у своїй постанові від 17.06.2021 у справі справа №440/4736/19. Зазначає, що 16 березня 2021 року ТОВ «Логос-Сервіс» було отримано засобами поштового зв`язку податкову вимогу Форми «Ю» від 24.09.2020 №3421-13 на загальну суму заборгованості з орендної плати з юридичних осіб (код 18010600) у розмірі 41163,61грн., натомість позовна заява містить вимогу про стягнення коштів з рахунків у банківських установах у рахунок погашення податкового боргу на загальну суму 205 818,57грн. Інших вимог про наявність боргу контролюючим органом не формувалось та на адресу підприємства не направлялось. Також, посилається на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2021 р. по справі № 520/9134/2020 . Зазначає, що при винесенні оскаржуваного рішення суд обмежився даними облікової картки платника податку за 2021 p., наданої додатком до позовної заяви, при цьому не врахувавши дату початку виникнення заборгованості та можливі будь-які коригування у базах даних інформаційної системи контролюючого органу у 2020 р. за даним кодом платежу. Також зазначає, що оскільки, наразі існує судовий спір щодо визнання недійсним з моменту укладення договору оренди землі у Господарському суді Донецької області, то і при сплаті грошового зобов`язання з орендної плати за землю потрібно враховувати положення ст. 287 ПК України, яка передбачає, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році. Зважаючи на викладене, просить прийняти заперечення на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 р. Скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 р. у справі \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№520/16026/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Головного управління ДПС у Донецькій області у повному обсязі. Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до ст.304 КАС України. Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОГОС-СЕРВІС" було направлено на електронну адресу Другого апеляційного адміністративного суду клопотання, в якому останнє зазначило, що не заперечує стосовно розгляду справи у порядку письмового провадження Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю. Враховуючи матеріали справи, відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, а також подане відповідачем клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, колегія суддів розглядає дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. З огляду на вищевикладене, з урахуванням запровадженого на території України воєнного стану та активними бойовими діями на території Харківської області та безпосередньо у м. Харків, апеляційна скарга розглянута 07.10.2022 року. Згідно з ч.1 ст.308 КАС України \~суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки суму боргу відповідачем перед бюджетом самостійно не сплачено, у позивача виникли правові підстави для звернення до суду з даним позовом про стягнення податкового боргу в розмірі 205818,57 грн з рахунків у банківських установах, які обслуговують цього боржника. Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ТОВ «ЛОГОС-СЕРВІС» є юридичною особою, зареєстровано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 19.12.2017 за №14801020000075380, зареєстроване за місцем знаходження: вул. Чернишевська, буд. 84, кв. (офіс) 2, м. Харків, Київський р-н, Харківська обл., Україна, 61002. ТОВ «ЛОГОС-СЕРВІС» перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Харківський області, Київська ДПІ (Київський район м. Харкова), як платник податків за основним місцем обліку з 19.12.2017 за №203517305876. 24.06.2020 р. між позивачем та відповідачем на підставі рішення Лиманської міської ради № 7/81-5578 від Ш,06,2020 р. було укладено Договір оренди землі № 21 (далі - «Договір»). Згідно п. 1 Договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку - для здійснення господарської діяльності та забезпечення функціонування індустріального парку «Лиманський» по вул. Оборони а м. Лиман на підставі рішення Лиманської міської ради Л% 7/81 -557В від 18,06.2020 р. з кадастровим номером 1413300000:07:000:2411. Станом на 23.07.2021 за ТОВ «ЛОГОС-СЕРВІС» рахується податковий борг у розмірі 205818,57 грн, що раніше не був заявлений до суду, який виник з причини несплати самостійно задекларованих зобов`язань, а саме: - орендна плата з юридичних осіб (код платежу 18010600) у розмірі 205818,57 грн: 41163,61 грн - борг виник 30.09.2020 - податковий розрахунок земельного податку №9159652032 від 09.07.2020 терм. спл. 30.09.2020; 41163,74 грн - борг виник 30.10.2020 - податковий розрахунок земельного податку №9159652032 від 09.07.2020 терм. спл. 30.10.2020; 41163,74 грн - борг виник 30.11.2020 - податковий розрахунок земельного податку №9159652032 від 09.07.2020 терм. спл. 30.11.2020; 41163,74 грн - борг виник 30.12.2020 - податковий розрахунок земельного податку №9159652032 від 09.07.2020 терм. спл. 30.12.2020; 41163,74 грн - борг виник 01.02.2021 - податковий розрахунок земельного податку №9159652032 від 09.07.2020 терм. спл. 01.02.2021. Оскільки відповідачем самостійно не сплачено вказану заборгованість, позивач звернувся до суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції керується наступними приписами норм чинного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відповідно до п. п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платники податків обтяжені обов`язком сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Згідно п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, не сплачені платником податків, у встановлений Податковим кодексом України строк, суми узгоджених грошових зобов`язань (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності) визнаються податковим боргом. Відповідно пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності Відповідно до пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк). Згідно із п.п. 14.1.147. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп. 14.1.136 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України). Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Відповідно до пп. 269.1.1, 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Згідно із пп.270.1.1 п. 270.1 ст. 270 Податкового кодексу України, об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні. Відповідно до ст. 287 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році. Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій (п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України). Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (абзац перший пункту 288.1, пункти 288.2-288.4 статті 288 Податкового кодексу України). Згідно із п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу (ст. 126 Податкового кодексу України). Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1ст.14 Податкового кодексу України, податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Згідно із п. 59.1 Податкового кодексу України, у разі, коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Відповідно до п. 9 ст. 87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Згідно із п.п. 14.1.162. п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки. Відповідно до п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України, нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня. наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження) - п.п. 129.1.1; при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня. наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження) - п.п.129.1.2: при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання - п.п.129.1.3. Згідно із п. 129.4. ст.129 Податкового кодексу України, на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день. Відповідно до п.95.1ст.95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (пункту 95.3статті95 Податкового кодексу України). У зв`язку з несплатою відповідачем узгоджених грошових зобов`язань контролюючим органом було сформовано податкову вимогу форми «Ю» №3421-13 від 24.09.2020. Як вбачається з матеріалів справи, станом на 23.07.2021 за ТОВ «ЛОГОС-СЕРВІС» рахується податковий борг у розмірі 205818,57 грн., який виник з причини несплати самостійно задекларованих зобов`язань. Податкова вимога є дійсною, в судовому порядках не оскаржувалась, не є скасованою, зміненою або відкликаною. Підпунктом 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини. З огляду на те, що вищезазначену суму боргу відповідачем перед бюджетом самостійно не сплачено, у позивача виникли правові підстави для звернення до суду з даним позовом про стягнення податкового боргу в розмірі 205818,57 грн. з рахунків у банківських установах, які обслуговують цього боржника. Щодо посилань відповідача на те, що 16 березня 2021 року ТОВ «Логос-Сервіс» було отримано засобами поштового зв`язку податкову вимогу Форми «Ю» від 24.09.2020 №3421-13 на загальну суму заборгованості з орендної плати з юридичних осіб \~у розмірі 41163,61грн., натомість позовна заява містить вимогу про стягнення коштів з рахунків у банківських установах у рахунок погашення податкового боргу на загальну суму 205 818,57грн., інших вимог про наявність боргу контролюючим органом не формувалось та на адресу підприємства не направлялось, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). Аналіз вказаної норми свідчить про відсутність обов`язку у контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу. Тобто, в разі коли після направлення платнику податків податкової вимоги сума його податкового боргу збільшується, податкова вимога на збільшену суму податкового боргу не направляється. Підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що податкова вимога вважається відкликаною у разі, якщо сума податкового боргу була погашена самостійно платником податків або органом стягнення. Отже, надіслана платнику податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії. Водночас, податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу. У такому випадку право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає в контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня скерування на адресу платника податків податкової вимоги, надісланої на раніше існуючий податковий борг, і реалізація такого права у часі не обмежена, а право на стягнення новоствореного податкового боргу виникає на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання. Такі висновки сформовано Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 у справі № 826/12162/17, від 20.11.2018 у справі № 804/7638/16, від 04.12.2018 у справі № 806/4015/15. Суд апеляційної інстанції зазначає, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, отже предметом доказування у цій справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо. Податковий борг, вимоги про стягнення якого є предметом цього позову, включає несплачені податкові зобов`язання узгоджені за наслідками закінчення строків оскарження рішень органу контролю про нарахування грошових зобов`язань. Як убачається із матеріалів справи, контролюючим органом сформовано податкову вимогу форми \~«Ю» № 3421-13 від 24.09.2020 було направлено поштою та вручено платнику 16.03.2021. Доказів того, що вказана податкова вимога відповідачем оскаржувалася, у тому числі у судовому порядку, сторонами не надано. Існування спірної суми податкового боргу на дату розгляду справи судом підтверджено приєднаними до справи Податковою декларацією з плати за землю та роздруківками інтегрованої картки платника податків, які за правилами статей 73 та 74 КАС України та Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року № 422, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року № 751/28881, є належними та допустимими доказами невиконання податкового обов`язку з боку відповідача. Відповідач не наводить доводів та відповідно не надає \~доказів, що з моменту направлення податкової вимоги борг переривався. \~ Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів того, що податковий борг Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГОС-СЕРВІС" в період з 24.09.2020 (формування податкової вимоги №3421-13) по 25.08.2021 (звернення Головного управління ДПС у Донецькій області з позовом про стягнення податкового боргу до суду) зменшувався до нуля. Крім того, відповідач не наводить доводів які б заперечували факт наявності самостійно задекларованих зобов`язань щодо податку на землю . Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛОГОС-СЕРВІС" має податковий борг на загальну суму 205818,57 грн. \~який на час розгляду справи відповідачем не сплачено. З урахуванням вищенаведеного, доводи відповідача з приводу необхідності формування та направлення податковим органом товариству інших вимог про наявність боргу є необґрунтованими. Щодо посилань відповідача на те, що при винесенні оскаржуваного рішення суд обмежився даними облікової картки платника податку за 2021 p., наданої додатком до позовної заяви, при цьому не врахувавши дату початку виникнення заборгованості та можливі будь-які коригування у базах даних інформаційної системи контролюючого органу у 2020 р. за даним кодом платежу, колегія суддів зазначає наступне. Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів того, що спірний податковий борг Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГОС-СЕРВІС", який виник у зв`язку з самостійним узгодженням податкового зобов`язання ним сплачувався. Крім того, відповідач не наводить доводів та відповідно не надає доказів у спростування наявності самостійно узгоджених та задекларованих зобов`язань щодо податку на землю. Посилання позивача в апеляційній скарзі на рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2021 р. по справі № 520/9134/2020, є не обґрунтованим. Дане судові рішення не є рішенням, яке є обов`язковим до врахування, та таким що має преюдиційне значення для вирішення справи. Крім того, суд відхиляє посилання позивача на постанови Верховного Суду \~у справі №440/4736/19, оскільки правовідносини у даній справі не є аналогічними тим, що розглядались у справі Верховним Судом. Щодо заперечень на ухвалу суду першої інстанції \~про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження по справі, колегія суддів зазначає наступне. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2021р. у задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГОС-СЕРВІС" про зупинення провадження по адміністративній справі за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГОС-СЕРВІС" про стягнення податкового боргу \~відмовлено. Приймаючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГОС-СЕРВІС" про зупинення провадження суд першої інстанції виходив з того, що оскільки податковий борг, який позивач просить стягнути з відповідача, є узгодженим, та на момент такого узгодження договір оренди землі №21 від 24.06.2020, який підписаний між Товариством з обмеженою відповідальністю "Логос-Сервіс" та Лиманською міською радою Донецької області був чинний, то оскарження цього договору не звільняє відповідача від сплати правомірно нарахованої та узгодженої суми податкового боргу. Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зупиняє провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Зупинення провадження з підстав, передбачених вищезазначеною правовою нормою, допускається лише тоді, коли розглядати справу далі неможливо, тобто коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Ця неможливість полягає в тому, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в іншій справі і рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору. Колегія суддів зазначає, що у Господарському суді Донецької області знаходиться справа № 905/654/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Логос-Сервіс» \~до Лиманської міської ради Донецької області про визнання недійсним договору оренди землі від 24.06.2020 №21. Предметом даного спору є податковий борг відповідача на загальну суму 205818,57 грн., який виник який виник з причини несплати самостійно задекларованих зобов`язань. При цьому, як вже було зазначено вище у відповідності з п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, платник податків самостійно обчислює суму податкового та /або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Колегія суддів зазначає, що предмет розгляду справи № 905/654/21, що розглядається \~Господарським судом Донецької області безпосередньо не пов`язаний з обставинами, які є предметом розгляду у цій справі. При цьому, суд \~зауважує, що позов пред`явлено щодо узгодженої суми податкового боргу тому рішення господарського суду по справі №905/654/21 не може вплинути на вирішення даної справи. Щодо посилань відповідача на те, що у разі задоволення позову у справі № 905/654/21 та визнання Договору оренди землі № 21 недійсним, включається правовий механізм, передбачений статтею 216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до якого недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, колегія суддів зазначає наступне. Дані посилання не впливають на вирішення справи по суті оскільки спір стосується самостійно узгодженої суми податкового боргу. Виникнення в майбутньому права на коригувань суми податкового боргу безпосередньо не впливає на вирішення даної справи та може бути підставою для виникнення інших правовідносин. Крім того спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу, а не Цивільного кодексу. Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у цій справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 236 КАС України . З огляду на викладене та враховуючи доведеність факту, що відповідач має непогашену податкову заборгованість по сплати земельного податку з фізичних осіб на загальну суму 205818,57 грн. суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. З урахуванням вищенаведених висновків суду доводи відповідача щодо не правомірності звернення позивача до суду з позовною вимогою про стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу на загальну суму 205818,57 грн. є помилковими. Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Доводи апелянтів не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції. Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. З урахуванням того, що дана справа була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, дане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території Харківської області постанову прийнято 07.10.2022 року. \~

Результат розгляду: denied