Рішення адміністративного суду від 2024-04-02 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з позовом до Начальника СРПП ВП № 2 Миргородського РВП ГУ НП в Полтавській області лейтенант поліції [PERSON] , Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просив: -визнати протиправним та скасувати рішення (індивідуальний акт) суб`єкту владних повноважень, начальника СРПП ВП №2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області лейтенант поліції Ритченка Романа Валерійовича, постанову серії БАД №147976 від 25.07.2023, яка винесена о 10 годин 16 хвилини «про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі» про притягнення [PERSON] , [INFO] (зареєстрований за адресою [ADDRESS] , проживає за адресою [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного покарання у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн, за вчинення останнім адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.126, ч.5 ст.121, ч.б ст.121 КУпАП, за керування транспортним засобом ВАОТІАЛ, будучи позбавленим права керування транспортними засобами строком на один рік Лохвицьким районним судом Полтавської області 14.02.2023; перевезення пасажира без застебнутого мотошолома; керування транспортним засобом ВАОТІАМ, який не був зареєстрований в уповноваженому органі МВС у встановленому законом порядку. Лохвицький районний суд Полтавської області рішенням від 23 січня \~2024 року у задоволенні позову відмовив. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що рішення суду винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Апелянт зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази вчинення ним адміністративних правопорушень. Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга \~підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що постановою про адміністративне правопорушення серії БАД № 147976 від 25.07.2023 року [PERSON] \~притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. ч. 4 ст. 126, ч. 5 ст. 121, ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400,00 грн. Зі змісту постанови вбачається, що [PERSON] 20.07.2023 року, о 17-13 годині керував транспортним засобом «Baotian» без р/н по вул. Спаська у м. Лохвиця, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, перевозив пасажира без застебнутого мотошолома, керував транспортним засобом, який не зареєстрований у уповноваженому органі МВС у встановленому законом порядку, чим порушив \~п. 2.1 «а», 2.3 «г», 2.9 «в» ПДР України, що тягне за собою адміністративну відповідальність за ч. 4 ст. 126, ч. 5 ст. 121, ч. 6 ст. 121 КУпАП (а.с. 15). Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим постанова про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності є правомірною. Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Спірні відносини, які виникли між сторонами у даній справі, врегульовано положеннями Законів України «Про національну поліцію», «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України, а також нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП). Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, статтею 7 якого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесені до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності. Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України. Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями). Пунктом 1.3 ПДР зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП. Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене статтею 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. З оскаржуваної постанови вбачається, що [PERSON] 20.07.2023 року, о 17-13 годині керував транспортним засобом «Baotian» без р/н по вул. Спаська у м. Лохвиця, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, перевозив пасажира без застебнутого мотошолома, керував транспортним засобом, який не зареєстрований у уповноваженому органі МВС у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.1 «а», 2.3 «г», 2.9 «в» ПДР України Відповідно до п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Відповідно до п. 2.3 «г» Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів. За змістом п.2.9 "в" ПДР водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС. Частиною 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції на час винесення оскаржуваної постанови) (далі КУпАП), передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Частиною 6 статті 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до четвертої статті 126 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає у випадках керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами та тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За визначенням ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмет доказування. На підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем надано відеозапис адміністративного правопорушення. Водночас, колегія суддів зауважує, що з долученого до матеріалів справи відеозапису неможливо встановити наявність події адміністративних правопорушень, передбачених ч.6 ст.121, \~\~ч.4 ст. 126 КУпАП, оскільки відеозаписом не зафіксовано факт керування позивачем транспортним засобом ВАОТІАЛ. Переглянувши наданий відповідачем відеозапис, колегія суддів встановила, що на відеозаписі зафіксовано транспортний засіб, який був на узбіччі дороги. Крім того, наданим видеозаписом не підтверджено перевезення пасажирів без застебнутих мотошоломів. З відеозапису під №0000000-000000-20230720174059-0001 встановлено, \~що відповідач \~визнає, що на \~відеозапису з камери відеореєстратора недостатньо даних \~для звинувачення позивача \~у керуванні транспортним засобом. При цьому \~зазначає \~про необхідність дослідження додаткових відеозаписів з інших камер, а також з камери відеоспостереження ПриватБанку, які на його думку повинні підтвердити факт керування позивачем транспортним засобом. Втім, таких додаткових відеозаписів відповідач під час розгляду справи у судовому порядку не надав. Визначення терміну "керуванняя транспортним засобом" було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Крім того, Верховний Суд в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. З огляду на викладене, момент руху транспортного засобу позивача відповідачем не зафіксовано, що виключає можливість встановити наявність правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.6 ст.121, \~\~ч.4 ст. 126 КУпАП. Також наданими докази не підтверджено перевезення позивачем пасажирів без застебнутих мотошоломів. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанова про адміністративне правопорушення серії БАД № 147976 від 25.07.2023 року є неправомірною та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог [PERSON] , а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Результат розгляду: granted