Рішення адміністративного суду від 2022-11-10 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд: - визнати протиправними дії, щодо відмови Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області в проведенні перерахунку пенсії позивача з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії з 01.04.2019 року; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.04.2019 року, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з 83% відповідних сум грошового забезпечення, згідно з оновленою довідкою [INFO] від 25.06.2021 року № ФХ-116737, з урахуванням 100% підвищення пенсії, без обмеження її максимальним розміром. Виплату провести єдиним платежем з виплатою компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 року у справі № 520/28486/21 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо проведення перерахунку пенсії [PERSON] з 01.04.2019 року, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ, статті 9 Закону 2011-ХІІ та з врахуванням положень Постанови № 704, згідно з оновленою довідкою [INFO] від 25.06.2021 № ФХ-116737, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з 01.04.2019 року, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ, статті 9 Закону 2011-ХІІ та з врахуванням положень Постанови № 704, згідно з оновленою довідкою наданою [INFO] від 25.06.2021 № ФХ-116737 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, без обмеження її максимальним розміром, здійснивши виплату однією сумою. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 року у справі № 520/28486/21 скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що визнання нечинними пунктів 1, 2 Постанови № 103 за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України про перерахунок пенсій, не створює для пенсійного органу обов`язку проводити перерахунок пенсії позивача на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення. Крім того, скаржник вважає безпідставним задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.04.2019 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, та без обмеження її максимальним розміром, оскільки це суперечитиме положенням чинних та обов`язкових до виконання постанов Кабінету Міністрів України. Крім того, задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу однією сумою є втручанням у дискреційні повноваження пенсійного органу, оскільки належним виконанням судового рішення у даному випадку буде вважатися як виплата суми пенсії одним платежем, так і кількома окремими, а повним виконанням буде вважатися сплата усієї недоплаченої різниці. Посилаючись на те, що відповідач, як територіальний орган виконавчої влади, у своїй діяльності повинен керуватися зокрема, обов`язковими до виконання постановами Кабінету Міністрів України який за своїм конституційним статусом є вищим органом у системі органів виконавчої влади, при цьому ГУ ПФУ не наділене правом діяти на власний розсуд, та усупереч вимог підзаконних нормативно-правових актів, або ж відступати від їх положень, якщо такі є чинними, зазначив, що не мав підстав здійснювати перерахунок і виплату пенсії позивачу, а тому в межах спірних відносин відповідач діяв виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, з 29.09.2006 року як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року. Пенсія була призначена з розрахунку 83% суми грошового забезпечення. 05.03.2019 року набрало законної сили рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 року у справі № 826/3858/18, яким визнано протиправними та не чинними пункти 1, 2 постанови №103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45. [INFO] виготовлено оновлену довідку від 25.06.2021року № ФХ-116737про розмір грошового забезпечення позивача станом на березень 2019 року. Листом головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на звернення позивача було повідомлено про відсутність підстав для проведення перерахунку його пенсії на підставі вищевказаної оновленої довідки про розмір грошового забезпечення. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що після отримання оновленої довідки [INFO] від 25.06.2021 року № ФХ-116737, у відповідача виник обов`язок у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Порядку № 45 перерахувати пенсію позивачу. У зв`язку із скасуванням пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 у справі №2826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії скасовано, отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що з 01.04.2019 року (початок наступного звітного місяця після події, яка зумовлює перерахунок) позивач мав право на отримання пенсійних виплат у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії. Задовольняючі позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.04.2019 року без обмеження її граничним розміром, суд першої інстанції виходив з принципу ефективності способу судового захисту, який має виключати подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача провести виплату пенсії однією сумою, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством не передбачено виплати належної пенсії позивачу частинами, а отже належним виконанням судового рішення, в даному випадку, буде саме виплата суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У силу дії бланкетної норми ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Отже, спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ). Положення названого закону запроваджують дві окремі, самостійні і незалежні одна від одної процедури, за якими відбувається обчислення розміру пенсії особи, а саме: 1) за ст. 43 згаданого закону у випадку призначення пенсії вперше та 2) за ст.63 згаданого закону у випадку збільшення розміру вже призначеної пенсії за подією збільшення розміру оплати праці працівника на аналогічній (прирівняній) посаді. При цьому, ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено порядок обчислення розміру пенсії у разі її призначення вперше і саме у цій процедурі базовою розрахунковою величиною є виплати (як винагорода за працю), одержані особою-пенсіонером під час проходження служби (тобто юридичне значення у даному випадку мають складові елементи грошового забезпечення самого працівника (службовця) - власна винагорода особи за працю). Натомість, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено порядок обчислення розміру вже призначеної пенсії шляхом її перерахунку у залежності від тих виплат (як винагорода за працю), котрі одержані третьою сторонньою особою - іншим працівником, який обіймає цю ж саму чи прирівняну посаду (тобто юридичне значення у даному випадку мають складові елементи грошового забезпечення іншого працівника - діючого службовця за аналогічною (прирівняною) посадою - винагорода третьої сторонньої особи за працю). У силу правового висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019р. по зразковій справі №240/5401/18 процедури призначення пенсії (ст.43 Закону №2262-XII) та перерахунку пенсії (ст.63 Закону №2262-XII) є різними як за змістом, так і за механізмом проведення. Відтак, відсутні підстави для поєднання цих процедур за будь-якими компонентами. У відповідності до ч. 4 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. Таким чином, питання визначення механізму перерахунку пенсій (умов, порядку та розмірів) передано законодавцем у відання Уряду України і деталізовано, зокрема, у положеннях Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (затверджено постановою КМУ від 13.02.2008р. №45, далі за текстом - Порядок №45). Згідно з п.1 Порядку №45 перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсій проводиться у разі прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством. Отже, приводом для проведення перерахунку розміру раніше призначеної пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення загального характеру, виданого суб`єктом владних повноважень, наділеним правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців. 30.08.2017р. КМУ було прийнято постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», за якою відбулось збільшення розміру грошового забезпечення військовослужбовців (далі за текстом - Постанова КМУ №704) та яка набрала чинності з 01.03.2018р. Отже, з 01.03.2018 р. позивач набув суб`єктивне право на перерахунок розміру раніше призначеної пенсії з урахуванням приписів Порядку №45 та постанови КМУ №704. Проте, 21.02.2018 р. КМУ було прийнято постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова КМУ №103), п.п.1 і 2 якою установлено правило перерахунку пенсії виходячи з таких складових як: оклад за посадою, оклад за військовим (спеціальним) званням, відсоткова надбавка за вислугу років, а датою перерахунку було визначено 01.01.2018р. Тобто положеннями п.п. 1 і 2 Постанови КМУ №103 була надана ретроспективна дія у часі приписам Постанови КМУ №704. Одночасно Постановою КМУ №103 були внесені зміни і до п.5 Порядку №45, унаслідок чого під час перерахунку пенсій мали використовуватись такі види грошового забезпечення, як: посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років. За правилами ч. 2 ст. 265 та ч.1 ст.325 КАС України пункти 1 і 2 Постанови КМУ №103 діяли у період часу з 28.02.2018р. та до 05.03.2019р. (як до моменту набрання законної сили судовими рішеннями по справі №826/3858/18) і були обов`язковими до виконання усіма суб`єктами права як чинне рішення Уряду України нормативного характеру. Тому, до 05.03.2019 р. пенсійний орган цілком правомірно виконував нормативні приписи діючого рішення Уряду України. Втрата чинності пунктами 1 і 2 Постанови КМУ №103 з 05.03.2019 р. у силу ст.ст.255, 265, 325 КАС України означає, що саме з указаної календарної дати відбулись зміни у правовому регулюванні правовідносин з приводу перерахунку раніше призначеної пенсії військовослужбовцям у відставці. Аналогічна правова позиція була наведена в постанові Верховного Суду від 17.06.2020 р. у справі №2540/2873/18. Оскільки первісний перерахунок пенсії позивача було проведено з урахуванням запроваджених пунктами 1 і 2 Постанови КМУ №103 обмежень, то втрата чинності нормативно-правовим актом у цій частині зумовлює припинення існування перепон (перешкод) у перерахунку пенсії за усіма складовими грошового забезпечення, котрі реально отримує діючий на відповідній військовій посаді військовослужбовець. Таким чином, з 5 березня 2019 року дня набрання чинності судовим рішенням у справі №826/3858/18 виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, та з цієї дати позивач має право на отримання пенсії, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з постановою КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ та статті 9 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 160/8324/19. Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, регулює Порядок №3-1. Відповідно до пункту 23 Порядку №3-1 перерахунок раніше призначених пенсій проводиться органами, що призначають пенсії, в порядку, установленому статтею 63 Закону № 2262-ХІІ. Пенсіонери подають органам, що призначають пенсії, додаткові документи, які дають право на підвищення пенсії. Згідно з пунктом 24 Порядку №3-1 про виникнення підстав для проведення перерахунку пенсій згідно зі статтею 63 Закону № 2262-ХІІ уповноважені структурні підрозділи зобов`язані у п`ятиденний строк після прийняття відповідного нормативно-правового акта, на підставі якого змінюється хоча б один з видів грошового забезпечення для відповідних категорій осіб, або у зв`язку з уведенням для зазначених категорій військовослужбовців нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, повідомити про це орган, що призначає пенсії. Органи, що призначають пенсії, протягом п`яти робочих днів після надходження такого повідомлення подають до відповідних уповноважених структурних підрозділів списки осіб, яким необхідно провести перерахунок пенсії (додаток 5). Після одержання списків осіб уповноважені структурні підрозділи зазначають у них зміни розмірів грошового забезпечення для перерахунку раніше призначених пенсій і в п`ятиденний строк після надходження передають їх до відповідних органів, що призначають пенсії. Отже, підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, може бути як відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, так і рішення, прийняте Кабінетом Міністрів України, про що державні органи, визначені Порядком № 45, повідомляють орган ПФУ. Аналогічний правовий висновок був наведений Верховним Судом у постанові від 10.10.2019 року у справі № 553/3619/16-а, від 17.12.2019 року в зразковій справі № 160/8324/19 залишеній без змін постановою Великої Палати Верховного суду від 24.06.2020 року. Отже, після отримання оновленої довідки [INFO] від 25.06.2021року № ФХ-116737, у відповідача виник обов`язок у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Порядку № 45 перерахувати пенсію позивачу. Однак, зазначений обов`язок відповідачем виконаний не був, з огляду на що, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність відмови \~Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо проведення перерахунку пенсії позивача з 01.04.2019 року, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ, статті 9 Закону 2011-ХІІ та з врахуванням положень Постанови № 704, згідно з оновленою довідкою [INFO] від 25.06.2021 № ФХ-116737, та про задоволення позовних вимог в цій частині. При цьому, колегія суддів зазначає, що довідка [INFO] від 25.06.2021 року № ФХ-116737, видана у відповідності до Постанови КМУ від 30.08.2017 №704,у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення військовослужбовців, тому доводи апеляційної скарги стосовно неприйняття нормативно-правових актів щодо визначення умов, порядку та розмірів, за якими має проводитися перерахунок пенсій, призначених згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» після 05.03.2019 року, є безпідставними. Що стосується задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною відмови відповідача щодо проведення перерахунку пенсії позивачу з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, із зобов`язанням його провести перерахунок та виплату пенсії з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, без обмеження її максимальним розміром, здійснивши виплату однією сумою, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Частинами 1 та 2 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Так, у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення ч. 2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондує з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур). Колегія суддів зазначає, що гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №316/2721/15-а (2-а/316/90/15). Вказані вище положення законодавства не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище, і такий вплив має той чи інший суб`єкт владних повноважень. При цьому, колегія суддів зазначає, що вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі №826/4406/16, від 19.01.2021 року у справі №816/723/16, 31 жовтня 2019 року по справі №826/4802/17. Таким чином, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо проведення перерахунку пенсії позивачу з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, без обмеження її максимальним розміром, здійснивши виплату однією сумою, є передчасними та такими, що заявлені на майбутнє, оскільки перерахунок пенсії позивача відповідачем не проводився, та пенсійні виплати щодо яких заявлено вказані позовні вимоги, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області на час звернення позивача до суду не нараховувались, і, відповідно, питання щодо їх розміру/його обмеження, та виплати, відповідачем не вирішувалось. Тобто, відсутнє порушення прав позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Згідно частини 1 ст. \~317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Результат розгляду: partial