Рішення адміністративного суду від 2022-10-25 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в якому просив суд: - визнати протиправною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у не перерахунку невірно обчисленого розміру пенсії при її призначенні з підстав надання пенсіонером нових документів, та не виплаті пенсії [PERSON] з 13.10.2018 в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення з урахуванням доплати за науковий ступінь кандидат наук -15% від посадового окладу та доплати за вчене звання - 25 % від посадового окладу відповідно до довідки Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 15.07.2021 №350/176/100-689/1369; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 13.10.2018 перерахувати та виплатити [PERSON] пенсію в розмірі якій обчислено з грошового забезпечення з урахуванням доплати за науковий ступінь кандидат наук -15% від посадового окладу та доплати за вчене звання - 25 % від посадового окладу відповідно до довідки Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 15.07.2021 № 350/176/100-689/1369, здійснити виплату суми перерахунку однією сумою, починаючи з 13.10.2018 з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу по день фактичної виплати. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у не перерахунку невірно обчисленого розміру пенсії при її призначенні з підстав надання пенсіонером нових документів, та не виплаті пенсії [PERSON] з 13.10.2018 в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення з урахуванням доплати за науковий ступінь кандидат наук -15% від посадового окладу та доплати за вчене звання - 25 % від посадового окладу відповідно до довідки Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 15.07.2021 №350/176/100-689/1369. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 13.10.2018 перерахувати та виплатити [PERSON] пенсію в розмірі якій обчислено з грошового забезпечення з урахуванням доплати за науковий ступінь кандидат наук -15% від посадового окладу та доплати за вчене звання - 25 % від посадового окладу відповідно до довідки Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 15.07.2021 № 350/176/100-689/1369, здійснити виплату суми перерахунку однією сумою, починаючи з 13.10.2018 з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу з 27.07.2021 по день фактичної виплати. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь [PERSON] судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції. Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач проходив військову службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. І. Кожедуба на посаді старшого наукового співробітника та був звільнений у запас та виключений зі списку особового складі з 12.10.2018. Згідно з протоколом за пенсійною справою 2001026206, позивачу призначено пенсію згідно з Законом України № 2262-ХІІ з 13.10.2018. Відповідно до грошового атестату ЗУ № 387234 від 12.10.2018 позивачу встановлено надбавку за науковий ступінь кандидат наук 5% від посадового окладу та надбавка за вчене звання 5% від посадового окладу. Учасниками справи не заперечується, що в спірний період починаючи з 01.03.2018 по день звільнення зі служби позивачу здійснювалася доплата за науковий ступінь кандидат наук -5% від посадового окладу та доплата за вчене звання - 5 % від посадового окладу. 02.04.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити новий розрахунок розміру доплати за науковий ступінь кандидат наук 15% посадового окладу та доплати за вчене звання 25% посадового окладу та здійснити перерахунок та виплату частини недоплаченого грошового забезпечення (щомісячні, додаткові види грошового забезпечення) та грошової допомоги при звільненні з 01.03.2018 відповідно до Закону України "Про вищу освіту". Листом від 13.04.2020 №350/176/100-683/773 відповідач повідомив позивача, що грошове забезпечення військовослужбовцям Збройний Сил України нараховується відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (зі змінами) та наказу Міністра Оборони України від 07.06.2018 № 260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам". Відповідач, зокрема, зазначив, що стаття 59 Закону України "Про вищу освіту" стосується науково-педагогічних, наукових, педагогічних та інших працівників закладів вищої освіти, тому її дія на військовослужбовців Збройних Сил України не розповсюджується. Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог. Колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України,органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Право громадян на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, а п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України і з 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення". Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ). У відповідності до ч. 1 ст.43 Закону №2262-ХП пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Частиною 3 ст.43 Закону №2262-ХІІ передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому КМУ. Згідно з пунктом 7 постанови КМУ від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням: щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Для осіб, які звільнені із служби, у тому числі військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, відряджених до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та інших підприємств, установ та організацій, зокрема у довготермінові закордонні відрядження, у разі, коли строк військової служби після повернення з відрядження до звільнення на пенсію становив менше ніж 24 календарні місяці, з 1 березня 2018 р. та пізніше, або осіб, які померли (загинули) в зазначений період і на час звільнення (смерті) мають менше ніж 24 календарні місяці служби, середньомісячна сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення загальної суми таких видів грошового забезпечення за останні фактичні місяці служби підряд перед звільненням (смертю) починаючи з 1 березня 2018 р. на кількість таких місяців. Отже, Закон № 2262-ХІІ, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії. Відповідно до ч. 1. ст. 2 Закону України «Про вищу освіту» законодавство України про вищу освіту базується на Конституції України і складається із законів України «Про освіту», «Про наукову і науково-технічну діяльність», цього Закону та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про вищу освіту" вищий військовий навчальний заклад (заклад вищої освіти із специфічними умовами навчання) - це заклад вищої освіти державної форми власності, який здійснює на певних рівнях вищої освіти підготовку курсантів (слухачів, студентів), ад`юнктів для подальшої служби на посадах офіцерського (сержантського, старшинського) або начальницького складу з метою задоволення потреб Міністерства внутрішніх справ України. Національної поліції. Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, центральних органів виконавчої влади із спеціальним статусом. Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту. Відповідно до п. 4 ст. 23 Закону України "Про вищу освіту" державні органи, до сфери управління яких належать виші військові навчальні заклади (заклади вищої освіти із специфічними умовами навчання), військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, мають право своїми актами встановлювати особливі вимоги до: 1) управління відповідним вищим військовим навчальним закладом (закладом вищої освіти із специфічними умовами навчання), військовим навчальним підрозділом закладу вищої освіти; 2) діяльності та повноважень вченої ради; 3) кандидатів на посади керівників відповідних вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання), їх структурних підрозділів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та порядку їх призначення; 4) практичної підготовки осіб, які навчаються у відповідних вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;5) порядку заміщення вакантних посад командування і науково- педагогічних працівників; 6) реалізації прав і обов`язків наукових і науково-педагогічних працівників та осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 7) порядку відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти: 8) підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів у військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти в аспірантурі (ад`юнктурі) та докторантурі відповідних закладів вищої освіти. Акти, передбачені у пунктах 6 і 7 цієї частини, затверджуються за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. З системного аналізу вказаних вище норм права вбачається, що законодавством передбачено створення вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання) та особливістю їх правового статусу є те, що державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади, можуть встановлювати своїми актами особливі вимоги до окремих сфер діяльності таких закладів, до яких не відноситься визначення матеріального забезпечення науково - педагогічних працівників. В той же час основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність таких закладів та яким передбачено гарантії науково-педагогічним, науковим, педагогічним та іншим працівникам закладів вищої освіти, в тому числі щодо матеріально-фінансового забезпечення, є Закон України "Про вищу освіту". Згідно з ч. 2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту" науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцент і старшого дослідника - 25 відсотків посадового окладу, професор - 33 відсотки від посадового окладу. Заклад вищої освіти може встановити більший розмір за рахунок власних надходжень. Судова колегія зауважує, що вказаними нормами чітко передбачено встановлення доплат за науковий ступінь та за вчене звання не залежно від того, чи є такий заклад вищим військовим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання чи просто вищим навчальним закладом. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 по справі №520/14665/2020 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, зокрема зобов`язано Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та здійснити виплату [PERSON] : з 01.03.2018 по 12.10.2018 доплату за науковий ступінь кандидат наук, доплату за вчене звання з урахуванням положення ч. 2 ст. 59 Закону України "Про вишу освіту"; частину недоплачених видів грошового забезпечення та грошової допомоги при звільнення з урахуванням доплати за науковий ступінь кандидат наук - 15% від посадового окладу та доплати за вчене звання - 25 % від посадового окладу відповідно до положення ч. 2 ст. 59 Закону України "Про вишу освіту". Проте, на час призначення позивачу пенсії, Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба помилково не визначив в довідці щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії позивача доплату за науковий ступінь та звання. На виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 по справі №520/14665/2020 Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба надав позивачу довідку від 15.07.2021 №350/176/100-689/1369 в якій визначено доплату за науковий ступінь кандидат наук - 15% від посадового окладу та доплати за вчене звання - 25 % від посадового окладу. У відповідності до ст. 63 Закону № 2262-12 перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, шо є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. Згідно ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Судовим розглядом встановлено, що уповноважений орган, на підставі рішенні суду, надав оновлену довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій позивача для обчислення пенсії. На підставі нової довідки відповідачем не здійснено дій щодо перерахунку пенсії позивача. Обставини, справи свідчать про те, що позивач з метою реалізації свого права на перерахунок пенсії здійснив всі необхідні та залежні від нього дії. Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області протиправно не здійснило перерахунку пенсії позивачу на підставі довідки від 15.07.2021 \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ФХ350/176/100-689/1369 з 13.10.2018. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушене право позивача на отримання належного йому розміру пенсії підлягає відновленню шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 13.10.2018 перерахувати та виплатити [PERSON] пенсію в розмірі який обчислено з грошового забезпечення з урахуванням доплати за науковий ступінь кандидат наук - 15% від посадового окладу та доплати за вчене звання - 25 % від посадового окладу відповідно до довідки Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 15.07.2021 № 350/176/100-689/1369. Стосовно виплати позивачу перерахованої пенсії однією сумою, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія (ч. 3 ст. 52 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб"). Суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавець розмежував наступні поняття: "строки перерахунку пенсії", "строки виплати пенсії" та "порядок перерахунку пенсії". Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини",суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Право на виплати у сфері соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16.12.1974 р. у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16.09.1996 р., якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи право позивача на отримання пенсії в розмірі, який визначається безпосередньо Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", тобто, підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності". Відповідні суми доплати до пенсії за результатом проведення перерахунку необхідно вважати "майном" у значенні цього положення, та оскільки позивач отримав право на вказані суми виплат, яке було передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", то невиплата вказаних сум загальною сумою є втручанням у право позивача на мирне володіння майном. Отже, із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задовольнити позовні вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити позивачу виплату перерахованої пенсії однією сумою. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу за несвоєчасну виплату пенсії, колегія суддів зазначає наступне. Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно із ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"встановлено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001. Таким чином, аналіз вказаних норм законодавства вказує, що для здійснення компенсації доходу необхідна наявність декількох умов, зокрема: дохід має бути нарахований, але не виплачений та грошовий дохід не повинен мати разового характеру. Встановлені під час розгляду цієї справи обставини щодо того, що оспорювані частини грошового доходу (пенсія) не були нараховані позивачу, а тому відповідно до зазначених законодавчих приписів відсутні підстави для здійснення такої компенсації позивачу. Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі за № 807/1525/16. Згідно із п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, то право на компенсацію позивач набуває саме в момент отримання доходу. Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої положеннями вищевказаного Закону компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії), кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Таким чином, обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати. Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі за № 487/6923/16-а. Судовим розглядом встановлено, що позивач в позовній заяві просить нарахувати йому компенсацію на ще не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за порушення строків виплати яких сплачується компенсація. Таким чином, оскільки, відповідно до ст. 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, то враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації при відновленні виплати пенсії буде порушено відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам. Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду від 10.07.2018 по справі № 404/6317/16-а, від 18.09.2018 у справі № 522/535/17, від 25.10.2018 у справі № 420/1410/17. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів зауважує, що нарахування та виплата суми пенсії ставить первинною подією щодо компенсації втрати частини пенсії, яка нараховується та виплачується, відповідно, після та за результатом нарахування та виплати основної суми пенсії, а тому в даному випадку вимоги позивача про зобов`язання відповідача про нарахування та виплату позивачу компенсації за несвоєчасну виплату пенсії (у зв`язку з порушенням строків їх виплати) є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню. Аналогічний висновок, викладений в постановах Верховного Суду від 10.07.2018 р. по справі № 404/6317/16-а, від 25.10.2018 по справі № 420/1410/17, від 10.02.2020 по справі № 134/87/16-а, від 16.04.2020 по справі № 200/11292/19-а та від 01.04.2021 по справі №120/4555/18-а. Посилання в апеляційній скарзі на пропуск позивачем строків звернення до суду, не застосування судом наслідків їх пропуску, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ч. 3 ст. 51 Закону №2262-ХІІ, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне. Так, приписами ч. ч. 1, 2 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У свою чергу, ч. 3 ст. 51 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком. Отже, право позивача на перерахунок пенсії не може бути обмежено будь-яким строком в силу вимог частини третьоїстатті 51 зазначеного Закону, яка підлягає застосуванню у спірних правовідносинах по даній справі. При цьому, посилання відповідача на практику Верховного Суду, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обставини у справах, на які посилається скаржник, що переглядалися Верховним Судом, не є тотожними справі, що розглядається. Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 315, \~\~\~\~\~\~\~\~ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає необхідним скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходу з 27.07.2021 по день фактичної виплати та прийняти в цій частині постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про зобов`язання Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходу.

Результат розгляду: partial