Рішення адміністративного суду від 2022-09-23 00:00:00+03

Короткий зміст позовних вимог. Головне управління ДПС в Одеській області звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] заборгованість з єдиного податку з фізичних осіб на суму 9 658,69 грн.; з орендної плати з фізичних осіб на суму 127 482,94 грн. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до довідки-розрахунку заборгованості до бюджету, розрахунку податкового боргу та інтегрованої картки платника (ІКП), податкова заборгованість ФОП [PERSON] перед бюджетом станом на 30.11.2021 року становить 137 141,63 грн., яку відповідач в добровільному порядку не сплачує. Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено частково. Суд стягнув з ФОП [PERSON] заборгованість з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 9 650 грн. та з орендної плати з фізичних осіб в сумі 127 482,94 грн. Судом відмовлено в частині стягнення з відповідача 8,69 грн нарахованої пені, оскільки в період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню. При вирішенні спору суд першої інстанції виходив із того, що податковим органом направлялась на податкову адресу відповідача податкова вимога «Ф» №79726-54 від 27.05.2019 року, яка була вручена за довіреністю та з дати її отримання податковий борг не був погашений, тому наявна сума податкового боргу є узгодженою. За таких обставин поданий позов про стягнення податкового боргу підлягає задоволенню. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень). В апеляційний скарзі ФОП [PERSON] просить змінити прийняте у справі судове рішення та зменшити суму заборгованості з орендної плати з фізичних осіб на суму 100 000 грн. Апелянт зазначає, що 04.02.2022 року, тобто до відкриття провадження у справі судом першої інстанції, нею було сплачено 100 000 грн. заборгованості з орендної плати з фізичних осіб. Апелянт визнає за собою борг з єдиного податку з фізичних осіб на суму 9 650,00 грн. та з орендної плати з фізичних осіб на суму 27 482,94 грн. Головне управління ДПС в Одеській області своїм правом на подання відзиву не скористалось. У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Фактичні обставини справи. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 01.04.2015 року зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця (запис № 25290000000003255) та взята на податковий облік. З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що станом на 30.11.2021 відповідно до розрахунку податкового боргу, довідки-розрахунку заборгованості до бюджету та інтегрованої картки платника (ІПК), податкова заборгованість з єдиного податку з фізичних осіб [PERSON] становить 137 141,63 грн. та складається з єдиного податку з фізичних осіб на суму 9 658,69 грн. та з орендної плати з фізичних осіб на суму 127 482,94 грн. Заборгованість з єдиного податку з фізичних осіб виникла в результаті: - самостійного нарахування платником податку податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за №43332058 від 09.11.2020 на суму 9 650 грн.; - нарахування пені відповідно до ст.129 Податкового кодексу України на суму 8,69 грн. Заборгованість з орендної плати з фізичних осіб виникла в результаті самостійного нарахування платником податку згідно податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) №9049048 від 09.02.2021 року на суму 127 482,94 грн. (а.с. 15-16). Наявність узгодженої суми заборгованості визначено підставою для звернення з даним позовом. Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції. Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України. Відповідно до п.п.14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня. Згідно з п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до п.п.16.1.3 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів та відповідно п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Пунктом 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України, визначено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України). Відповідно до пп.41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи. Згідно з п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Пунктом 59.4 статті 59 Податкового кодексу України, передбачено, що податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. При цьому, відповідно до п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику). У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. На вимогу платника податків, який отримав документ в електронній формі, контролюючий орган надає такому платнику податків відповідний документ у паперовій формі протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідної вимоги (у паперовій або електронній формі) платника податків (п.42.5 ст.42 Податкового кодексу України). Водночас норми Податкового кодексу України не містить обов`язку контролюючого органу повторно вручати платнику податків податкову вимогу у разі зміни суми податкового боргу. Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95 - 99 Податкового кодексу України. Зазначені норми визначають перелік заходів, що можуть вживатися податковим органом до платника податків із метою погашення податкового боргу, до яких належить стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, а також продаж майна платника податків, що перебуває в податковій заставі (пункт 95.1 статті 95 Податкового кодексу України). Згідно вимог пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Згідно з п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України,стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Згідно з підпунктами 20.1.19, 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, зокрема, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини, а також стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Непогашення податкового боргу, зокрема зі сплати штрафних (фінансових) санкцій та пені, дає право контролюючому органу здійснити за цього платника податку і в інтересах держави заходи на погашення податкового боргу, який виник через таку несплату. При цьому, такі заходи мають бути здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, як це вимагається частиною другою статті 19 Конституції України, якою встановлено критерій поведінки державного органу у сфері публічних відносин. Вказаний правовий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 30 липня 2019 року у справі № 440/4082/18. Судова колегія ввстановила, що у зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості у встановлені законодавством строки, податковим органом винесено податкову вимогу форми «Ф» №79726-54 від 27.05.2019 року, яка направлена відповідачу на адресу її місцезнаходження, та отримана нею 15.07.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 14). З огляду на наявність у відповідача безперервної податкової заборгованості з 2019 року у податкового органу відсутній обов`язок направляти нові податкові вимоги, тому позивач у межах наданих йому повноважень мав правові підстави для подання даного позову (а.с. 6-13). Також судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що на час звернення з даним позовом за ФОП [PERSON] рахувалась податкова заборгованість перед бюджетом в сумі 137 132,94 грн. . Поряд з тим, ФОП [PERSON] до суду апеляційної інстанції надала платіжне доручення №173 від 04.02.2022 року на суму 100 000 грн. з орендної плати з фізичних осіб, сплачених на бюджетний рахунок UА138999980334169815000015594, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, отримувач коштів ГУК в Од.обл./Березівська ОТГ/180 (а.с. 63). Зарахування вказаних коштів 04.02.2022 року підтверджує довідка Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області №06-06/07-065923 від 05.09.2022 року та інтегровані картки платника податків ФОП [PERSON] (а.с. 111, 115). Судова колегія зазначає, що сплата вказаної заборгованості відбулась 04.02.2022 року, тобто до прийняття ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у даній справі, тому учасники справи мали сповістити суд про відповідні обставини. Апелянт визначає, що у зв`язку з початком військової агресії з боку російської федерації вона вимушена була виїхати за межі Одеської області, що позбавило її можливості надати до суду першої інстанції докази часткового погашення податкового боргу, тому судова колегія визнає обґрунтованими підстави не можливості надати відповідні докази до суду першої інстанції та приймає їх до уваги. Податковий орган, який мав можливість встановити часткову сплату податкового зобов`язання з інтегрованої картки платника податків також не сповістив суд про вказану обставину. В той же час суд апеляційної інстанції наголошує, що не надання доказів часткової сплати податкового боргу не виключало обов`язку суду першої інстанції вчиняти самостійні дії для об`єктивного з`ясування обставин справи у відповідності до ч. 4 ст. 9 КАС України та не може бути підставою для повторного стягнення вже сплачених сум. За таких обставин судова колегія доходить висновку, що примусовому стягненню з ФОП [PERSON] підлягає сума заборгованості: - з єдиного податку з фізичних осіб на суму 9 650,00 грн.; - з орендної плати з фізичних осіб на суму 27 482,94 грн. Враховуючи, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини справи, колегія суддів, відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України, змінює судове рішення суду першої інстанції в частині належної до стягнення суми. Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Результат розгляду: granted