Рішення адміністративного суду від 2022-01-13 00:00:00+02

Чернігівський окружний адміністративний суд рішенням від 8 квітня 2021 року позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував рішення комісії Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних про відмову у реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних від 27 серпня 2020 року №1873350/39313557. Зобов`язав Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних подану Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛПГ ТРЕЙД» податкову накладну від 10 серпня 2020 року №1 датою її фактичного подання. Повний текст судового рішення складено цього ж дня. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 7 травня 2021 року Головне управління ДПС в Чернігівській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (далі - ГУ ДПС), направило за допомогою засобів поштового зв`язку апеляційну скаргу, яка була зареєстрована у суді 12 травня 2021 року (а.с.113-123). Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2021 року апеляційну скаргу ГУ ДПС залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 3153 грн у десятиденний строк з моменту отримання ухвали (а.с.125-126). Копія вказаної ухвали була отримана апелянтом 10 червня 2021 року (а.с.128). 25 червня 2021 року від ГУ ДПС надійшло клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, яке вмотивоване тим, що у зв`язку із блокуванням коштів на рахунку в порядку їх безспірного списання апелянт не має можливості вчасно виконати вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху (а.с.129-135). Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 9 липня 2021 року задовольнив указане клопотання та продовжив ГУ ДПС строк на усунення недоліків апеляційної скарги на п`ять днів від дня отримання цієї ухвали (а.с.136-137). Копія вказаної ухвали була отримана апелянтом 19 липня 2021 року (а.с.139). 23 липня 2021 року апелянт повторно направив до апеляційного суду клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, яке вмотивоване тими ж обставинами, що і клопотання від 25 червня 2021 року (а.с.140-146). Ухвалою від 2 серпня 2021 року Шостий апеляційний адміністративний суд повернув апеляційну скаргу ГУ ДПС у зв`язку з неусуненням її недоліків. Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданого клопотання, оскільки апелянту було надано достатній час на усунення недоліків апеляційної скарги, що узгоджується з вимогами статті 119 КАС України (а.с.149-150). Копія вказаної ухвали була отримана ГУ ДПС 9 серпня 2021 року (а.с.153). 13 серпня 2021 року ГУ ДПС повторно подало до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу (а.с.160-167). Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22 вересня 2021 року залишив без руху апеляційну скаргу, надавши десятиденний строк на усунення недоліків з дня отримання копії вказаної ухвали. При цьому апеляційний суд не знайшов підстав для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки саме по собі повторне звернення до суду з апеляційною скаргою до закінчення річного строку, встановленого частиною другою статті 299 КАС України, не є підставою для поновлення пропущеного строку звернення до апеляційного суду. Суд зауважив, що повернення апеляційної скарги не є перешкодою для повторного апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, але за умови усунення недоліків, які зумовили її повернення, та невідкладного звернення до суду. Разом з тим, повторно подана ГУ ДПС апеляційна скарга містила ті ж самі недоліки, що і попередня (а.с.170-172). Копія вказаної ухвали була отримана апелянтом 27 вересня 2021 року (а.с.174). 6 жовтня 2021 року ГУ ДПС направило до апеляційного суду платіжне доручення №2054 від 5 жовтня 2021 року про сплату судового збору у розмірі 3153 грн та заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження. Заява вмотивована тим, що вперше апеляційну скаргу було подано у межах строків, встановлених статтею 295 КАС України. ГУ ДПС вживало усіх можливих заходів щодо своєчасного виконання вимог апеляційного суду щодо сплати судового збору, викладених в ухвалах від 31 травня 2021 року та від 9 липня 2021 року. Проте, блокування рахунків та відсутність фінансування в повному обсязі з Державного бюджету зумовили об`єктивну неможливість його сплати. Водночас, апелянт, не зволікаючи та не затягуючи процесуальні строки, вже 13 серпня 2021 року повторно подав апеляційну скаргу (а.с.175-181). Ухвалою від 13 жовтня 2021 року Шостий апеляційний адміністративний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2021 року (а.с.182-184). Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції зазначив, що апелянт не надав доказів відсутності коштів, призначених для сплати судового збору, у період з 12 травня 2021 року по день фактичної його сплати, а також доказів на підтвердження вжиття заходів, спрямованих на виділення додаткових коштів на цю мету. Апеляційний суд, пославшись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року (справа №826/14300/17), вказав, що відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків. Відповідна процедура виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом була запроваджена і встановлена державою в особі законодавця, тому виходячи з принципу «належного урядування» наслідки недотримання державою самостійно встановлених правил та обов`язків не можуть впливати на добросовісного платника податків. Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ГУ ДПС подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження та направити справу для продовження розгляду до Шостого апеляційного адміністративного суду. В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначено, що фінансування видатків на сплату судового збору здійснюється по рахункам органів Державного казначейства України КПКВ 3507100 КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки». Разом з тим, наявність грошових вимог платників до ГУ ДПС, погашення яких є першочерговим, зумовила блокування указаних рахунків, докази чого долучались до матеріалів справи. Відтак, несплата судового збору не є наслідком недобросовісного користування процесуальними правами, а викликана незалежними від волі скаржника обставинами. ГУ ДПС наголошує, що після отримання копії ухвали від 2 серпня 2021 року невідкладно подало апеляційну скаргу повторно, обґрунтувавши причини пропуску строку на апеляційне оскарження обставинами обмеженого бюджетного фінансування цих витрат, блокування рахунків у зв`язку із безспірним списанням коштів та обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Водночас, апеляційний суд безпідставно їх не врахував. Посилаючись на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 15 травня 2020 року (справа №820/1212/17), від 20 січня 2021 року (справа № 640/1238/19), скаржник зауважив, що норми КАС України передбачають право апелянта на подання повторної апеляційної скарги. У вказаних справах суд касаційної інстанції взяв до уваги надані податковим органом копії листів та доповідної записки до органу вищого рівня із проханням про виділення коштів на сплату судового збору як докази на підтвердження відсутності таких коштів. Верховний Суд також зауважив, що КАС України не містить чіткого переліку підстав, за яких може бути поновлено строк на апеляційне оскарження. Водночас, поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження є питанням факту, а не права. У постановах від 6 квітня 2021 року (справа №580/2586/19), від 16 лютого 2021 року (справа №400/1292/19) Верховний Суд також вказував, що сам факт повернення апеляційної скарги не є поважною причиною пропуску строку, однак, при вирішенні питання про поважність наведених скаржником причин суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги, а також період часу, який сплинув з моменту , коли особа дізналась про відповідне рішення суду. Також скаржник заявив клопотання про заміну відповідача у справі - Головного управління ДПС у Чернігівській області (ЄДРПОУ 43143966) на правонаступника - Головне управління ДПС у Чернігівській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (ЄДРПОУ ВП 44094124). Клопотання вмотивоване тим, що згідно з наказом ДПС України від 24 грудня 2020 року №755 з 1 січня 2021 року розпочато здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС України від 30 вересня 2020 року №529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року №893. Відповідно до ухвали Верховного Суду від 8 грудня 2021 року касаційне провадження у цій справі відкрито з метою перевірки доводів касаційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходив, що не перешкоджає розгляду справи. На підставі статті 52 КАС України колегією суддів здійснено заміну відповідача у справі - Головного управління ДПС у Чернігівській області (ЄДРПОУ 43143966) на правонаступника - Головне управління ДПС у Чернігівській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (ЄДРПОУ ВП 44094124). Відповідно до частини першої статті 341 КАС України (в редакції, чинній з 8 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. Вимоги до форми і змісту апеляційної скарги передбачені у статті 296 КАС України, пунктом 1 частини п`ятої якої передбачено, що до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору. Механізм реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення врегульовано Главою першою Розділу ІІІ КАС України. Так, частиною першою статті 295 КАС України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до частини другої статті 295 КАС України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Відповідно до частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. За змістом пункту 4 частини першої статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. Таким чином, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою після закінчення строків, установлених статтею 295 КАС України, та якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Частинами першою та другою статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо сплати судового збору. Наведеною процесуальною нормою чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку апеляційного оскарження, а також належного оформлення апеляційної скарги. Для цього особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством. Згідно з частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. При цьому норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин у справі. Отже, процесуальний строк звернення до суду покликаний забезпечувати принцип правової визначеності і є гарантією захисту прав сторін спору. Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку, зокрема на апеляційне оскарження, суди повинні надавати оцінку причинам, що зумовили пропуск строку. Сам по собі факт повернення апеляційної скарги не є поважною причиною пропуску строку, тому при вирішенні питання про поважність наведених скаржником причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги, а також період часу, який сплинув з моменту, коли особа дізналась про відповідне рішення суду, яким чином діяла ця особа протягом зазначеного часу. Суди мають враховувати, чи вчинялись особою, яка має намір подати апеляційну скаргу, усіх можливих та залежних від неї дій у розумні строки, без невиправданих зволікань з метою виконання процесуального обов`язку щодо дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень. Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду від 19 червня 2020 року (справа № 280/4682/19), від 18 червня 2020 року (справа № 400/524/19), від 17 червня 2020 року (справа № 280/4951/19) тощо. Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. З матеріалів справи вбачається, що ГУ ДПС у період з квітня 2020 року (часу отримання копії рішення суду першої інстанції) по 13 жовтня 2021 року (дату відмови апеляційним судом у відкритті апеляційного провадження) двічі зверталось до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційними скаргами (12 травня 2021 року - в межах тридцятиденного строку на апеляційне оскарження; 13 серпня 2021 року). У жоден з указаних разів відповідач як не долучав до апеляційної скарги документ про сплату судового збору у будь-якому розмірі, так і не вказував у ній про наявність причин неможливості його сплати. Вперше подана апеляційна скарга залишалась судом без руху з наданням відповідного строку на сплату судового збору. Апелянт двічі подавав до суду апеляційної інстанції клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, до яких долучав повідомлення про безспірне списання коштів з рахунків боржника №279 від 15 червня 2021 року та №348 від 19 липня 2021 року відповідно (а.с.133, 144). Продовживши строк на усунення недоліків апеляційної скарги на п`ять днів з дня отримання відповідної ухвали, апеляційний суд не знайшов підстав для повторного задоволення такого клопотання, оскільки апелянт не надав належних і допустимих доказів на підтвердження неможливості сплати судового збору, та повернув апеляційну скаргу. При цьому апеляційний суд надав відповідну правову оцінку долученим до вказаних клопотань листів Державної казначейської служби України про безспірне списання коштів та вказав, що відповідно до вимог чинного законодавства ці обставини не впливають на можливість сплати суб`єктом владних повноважень судового збору. До повторно поданої апеляційної скарги ГУ ДПС знову не долучило ні документ про сплату судового збору, ні доказів, які б підтверджували неможливість його сплати. На виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 22 вересня 2021 року ГУ ДПС знову направило клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, до якого долучило платіжне доручення №2054 від 5 жовтня 2021 року та просило поновити пропущений строк звернення до суду з підстав відсутності коштів на своєчасну сплату судового збору. Колегія суддів з урахуванням доводів касаційної скарги не знаходить підстав не погодитись з наданою наведеним вище обставинам оцінкою апеляційного суду та погоджується з його висновком про відсутність підстав вважати, що строк на апеляційне оскарження був пропущений ГУ ДПС з поважних причин. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Відтак, самих по собі посилань на обставини, пов`язані з неналежним фінансуванням державної установи чи організації чи відсутністю таких коштів взагалі, недостатньо для підтвердження поважності причин пропуску строку. Відповідач, маючи намір реалізації наданого йому права на апеляційне оскарження судового рішення, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх процесуальних обов`язків, що також передбачає частина друга статті 49 КАС України. Сукупність обставин у цій справі вказує на те, що ГУ ДПС у спірний період не було вчинено усіх залежних та можливих від нього дій, які б свідчили про бажання та дійсний намір реалізації наданих законом процесуальних прав з метою здійснення апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції. Листи про безспірне списання коштів, що долучались ГУ ДПС, не можуть слугувати належним підтвердженням відсутності коштів на сплату судового збору, оскільки відповідно до пункту 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845, під час здійснення безспірного списання коштів проводяться платежі боржника, зокрема, із сплати податків і зборів, у тому числі судового збору. Більш того, долучаючи до матеріалів справ листи про безспірне списання коштів від №279 від 15 червня 2021 року, №348 від 19 липня 2021 року, апелянт не зазначив, які обставини перешкоджали сплаті судового збору у період з квітня 2021 року по 14 червня 2021 року. Крім того, скаржником не було надано і будь-яких доказів на підтвердження вчинення ним дій, спрямованих на отримання коштів на сплату судового збору по даній справі з квітня 2021 року по 5 жовтня 2021 року включно. До того ж, у вказаний період апелянт не вчинив жодних дій ні щодо сплати судового збору в частині, ні щодо подання клопотань про зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення його сплати. Така поведінка суб`єкта владних повноважень не може бути визнаною сумлінною, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для поновлення відповідачу пропущеного строку звернення до суду. Обґрунтованим є твердження апеляційного суду, що відсутність коштів на сплату судового збору (в даному випадку - майже півроку) з дня складення повного тексту судового рішення не може бути визнано поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження. Відповідна процедура виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом була запроваджена і встановлена державою в особі законодавця, тому виходячи з принципу «належного урядування» наслідки недотримання державою самостійно встановлених нею правил та обов`язків не можуть впливати на добросовісного платника податків. Відповідно до статті 129 Конституції України та статей 2, 8 КАС України, однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 травня 2008 року "Надточій проти України" принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом. Обов`язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду. При цьому, судовий збір виконує не тільки фіскальну, а й дисциплінуючу функцію. Він є одним із способів стимулювання належного виконання учасниками відповідних правовідносин своїх прав та обов`язків, передбачених законами України. Усталеною є судова практика, в тому числі і Верховного Суду (справи № 806/2321/16, №826/24448/15, №806/2950/15, №200/11691/19-а, № 405/7262/17, №1440/1822/18, №0840/3465/18 та низці інших), щодо питання оцінки поважності причин пропуску строку через неможливість сплати суб`єктом владних повноважень судового збору з огляду на відсутність у нього коштів для здійснення таких видатків. Верховний Суд неодноразово наголошував, що відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Сама ж по собі сплата суб`єктом владних повноважень судового збору після спливу встановленого КАС України та наданого Судом строку не може бути безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення. З приводу посилань скаржника на постанову Верховного Суду від 15 травня 2020 року (справа №820/1212/17) колегія суддів зазначає наступне. У наведеній постанові Верховний Суд вказав, що питання поважності причини пропуску процесуального строку є питанням факту, а не права. Закон не виключає можливість поновлення суб`єкту владних повноважень процесуального строку, в тому числі і строку на апеляційне оскарження судового рішення, пропущеного через фінансову неспроможність сплатити судовий збір. Виключність таких випадків може бути обумовлена, зокрема розміром судового збору, який згідно із законом підлягає сплаті за подання апеляційної скарги, оскільки це може впливати на тривалість процедури сплати судового збору державним казначейством. Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від зазначеного висновку та зазначає, що останній не суперечить наведеним вище висновкам Верховного Суду. За загальним правилом відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів на сплату судового збору не може вважатись поважною причиною для поновлення пропущеного процесуального строку. Разом з тим, у деяких випадках розмір належного до сплати судового збору у сукупності з іншими суттєвими обставинами може бути розцінений судами як об`єктивна обставина, що значно ускладнила можливість вчинення процесуальної дії у визначений законом або судом строк. Саме такі випадки були конкретизовані у наведеній постанові Верховного Суду. Разом з тим, у даній справі касаційна скарга не містить доводів про наявність таких випадків. У постановах від 6 квітня 2021 року (справа №580/2586/19), від 16 лютого 2021 року (справа №400/1292/19) Верховний Суд, задовольняючи вимоги касаційної скарги та направляючи справу на продовження розгляду, виходив з того, що при повторному зверненні з апеляційною скаргою апелянт усунув недоліки, що стали підставою для повернення попередньо поданої скарги. При цьому також було враховано те, що повторне звернення до апеляційного суду відбулось без зволікань. У постанові від 20 січня 2021 року (справа №640/1238/19) Верховний Суд встановив, що під час подання як первинної, так і повторної апеляційної скарги апелянт заявляв клопотання про відстрочення сплати судового збору, а строки на усунення недоліків апеляційної скарги надавались йому судом з урахуванням особливостей перебігу таких строків з огляду на карантин, запроваджений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19. Наведені обставини у сукупності з обставинами невідкладного звернення до суду з повторною апеляційною скаргою та усуненням її недоліків шляхом сплати судового збору і слугували підставою для висновку про наявність підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Отже, обставини у наведених справах не можна вважати подібними цій справі, а висновки Верховного Суду сформовані за наслідками оцінки конкретних обставин. Колегія суддів зазначає, що ні значний обсяг коштів для сплати судового збору, ні факт його сплати самі по собі не може бути самостійною підставою для поновлення податковому органу пропущеного строку, але при вирішенні питання про поновлення строку звернення до суду вони підлягають врахуванню судами разом з обставинами поведінки суб`єкта владних повноважень, спрямованої на своєчасну сплату судового збору. Разом з тим, з матеріалів цієї справи слідує, що вдруге подана апеляційна скарга містила ті ж самі недоліки, що і первинно подана. Враховуючи, що доказів вжиття усіх можливих і залежних від ГУ ДПС заходів задля отримання відповідних коштів на сплату судового збору у період з квітня 2021 року по 5 жовтня 2021 року також не надано, наведені скаржником у касаційній скарзі обставини не можуть бути розцінені як прояв добросовісного ставлення апелянта до наявних у нього прав і сумлінної їх реалізації. Як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (п.п. 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03). Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, заявник зобов`язаний демонструвати свою готовність брати участь на всіх етапах розгляду справи та утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у її розгляді, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури судового розгляду. Аргументи касаційної скарги про неправильність зроблених апеляційним судом висновків є безпідставними та зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин, що не узгоджується з приписами статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України. Касаційна скарга не містить інших відомостей про обставини, які б давали підстави для поновлення строку звернення до суду, а також свідчили б про порушення судом норм процесуального права при ухваленні судового рішення, а тому підстави для його скасування та задоволення касаційної скарги відсутні. Згідно із статтею 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied