Рішення адміністративного суду від 2022-09-30 00:00:00+03

До Київського окружного адміністративного суду звернувся [PERSON] з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в якому просив суд: - визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не здійснення за період з 05.03.2019 по 31.12.2019 перерахунку та виплати [PERSON] пенсії з урахуванням 100% суми підвищення перерахованої пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити за період з 05.03.2019 по 31.12.2019 перерахунок та виплату [PERSON] пенсії з урахуванням 100% суми підвищення перерахованої пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року; - стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь [PERSON] в порядку розподілу судових витрат у справі витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6300 грн.; - встановити строк для Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області для подання суду звіту про виконання судового рішення. В обґрунтування вказаного позову позивач зазначив, що він перебуває на обліку у відповідача як пенсіонер податкової поліції та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Позивач зазначає, що відповідачем з 01.01.2018 було проведено перерахунок пенсії позивача, проте підвищення до пенсії виплачено відповідачем за 2018 - 50%, за 2019 - 75%, за 2020 - 100%. Позивач вказує, що після набрання законної сили 05.03.2019 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 по справі №826/3858/18, у відповідача виник обов`язок здійснювати виплату позивачу пенсії щомісячно з урахуванням 100% суми підвищення перерахованої пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, а у позивача виникло право на отримання пенсії у відповідному більшому розмірі. На думку позивача, бездіяльність відповідача, яка полягає у не здійсненні позивачу за період з 05.03.2019 по 31.12.2019 перерахунку та виплати пенсії з урахуванням 100% суми підвищення перерахованої пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, є протиправною, а право позивача на отримання перерахованого розміру пенсії за період з 05.03.2019 по 31.12.2019 підпадає під сферу дії статті 1 Протоколу першого Конвенції. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено: - визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо виплати [PERSON] пенсії у період з 05.03.2019 по 03.09.2019 (включно) з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548) здійснити виплату пенсії (з урахуванням раніше виплачених сум) [PERSON] з 05.03.2019 по 03.09.2019 (включно) з урахуванням 100% суми підвищення пенсії; - в іншій частині позовних вимог - відмовити; - стягнуто на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3150 (три тисячі сто п`ятдесят) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548). Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи не повинен був застосовувати положення Постанови №804, як такі, що суперечать нормам Конституції та Законам України. Наголошує, що судом протиправно відмовлено у здійсненні розподілу витрат на правничу допомогу, оскільки ним було надано усі необхідні для цього документи. Також, звертає увагу, що суд не врахував наданий позивачем акт надання послуг №57 від 13.05.2022. Відповідачем не подано відзив на апеляційну скаргу. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що [PERSON] , є пенсіонером податкової міліції, перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Київській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Так, з розрахунку пенсії по інвалідності по пенсійній справі 1005015559 для [PERSON] станом на 01.12.2017, що позивачу з 25.03.2016 призначено пенсію, розмір якої дорівнює 60% грошового забезпечення. Пенсія позивача складається з наступних складових: посадовий оклад - 2935,00 грн, оклад за військовим званням - 135,00 грн., надбавка за вислугу років (30%) - 921,00 грн., надбавка за особливий характер роботи та інтенсивність праці 80% та премія - 150%, що разом становить - 5101,81 грн., всього 9092,81 грн., основний розмір пенсії 60% ГЗ - 5455,69 грн., види підвищення або надбавки до пенсії: непрацездатна дитина віком до 18 років ст..16 п. "а" дочка Софія - 726,00 грн. та непрацездатна дитина віком до 18 років ст. 16 п. "а" дочка Єлизавета - 726,00 грн. Підсумок пенсії (з надбавками) - 6907,69 грн. Державною фіскальною службою України 02 квітня 2018 року позивачу видано довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії від 02.04.2018 №464, про те, що відповідно до постанови КМУ №103 розмір посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною посадою, за нормами, чинними на 1 березня 2018 року, за посадою старший оперуповноважений становить: посадовий оклад - 8740,00 грн., оклад за військовим (спеціальним) званням полковник податкової міліції - 1480,00 грн., надбавка за вислугу років (40%) - 4088,00 грн., всього 14308,00 грн.. Згідно з матеріалами пенсійної справи [PERSON] , Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області на підставі постанов Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №704) та від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова №103) було здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018, розмір пенсії 60% сум грошового забезпечення з врахуванням складових грошового забезпечення: посадовий оклад - 8740,00 грн., оклад за військове звання - 1480,00 грн., надбавка за вислугу років 40% - 4088,00 грн., всього 14308,00 грн. Види підвищення або надбавки до пенсії: непрацездатна дитина віком до 18 років ст. 16 п. "а" дочка Софія - 726,00 грн. та непрацездатна дитина віком до 18 років ст. 16 п. "а" дочка Єлизавета - 726,00 грн. Підсумок пенсії (з надбавками) - 10036,80 грн. з урахуванням попередньої суми пенсії 6907,69 грн. та підвищення 1564,56 грн. (50% від 3129,11 грн.) - 8472,25 грн. Згідно з Постановою №103 підвищення складає 3129,11 грн., з них виплачується: - з 01.01.2018 по 31.12.2018 щомісячно 50% від підвищення - 1564,56 грн.; - з 01.01.2019 по 31.12.2019 щомісячно 75% від підвищення - 2346,83 грн.; - з 01.01.2020 - 100 % щомісячно від підвищення - 3129,11 грн. Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо здійснення позивачу за період з 05.03.2019 по 31.12.2019 перерахунку та виплати пенсії з урахуванням 100% суми підвищення перерахованої пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Відмовляючи в частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача з приводу виплати пенсії заявника відповідали приписам постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 та № 804 від 14.08.2019. Надаючи правову оцінку правомірності прийнятого судом першої інстанції рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги та встановлених обставин справи, колегія суддів зазначає про таке. За приписами ч. 4 ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 №103 (надалі - Постанова №103) виплату перерахованих відповідно до п. 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01.01.2018 у таких розмірах: з 01.01.2018 - 50 %; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 75 %; з 01.01.2020 - 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018. Зазначеною правовою нормою Кабінет Міністрів України фактично встановлює строки перерахунку та виплати пенсії у частині підвищення. Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зазначає, що Кабінету Міністрів України делеговано встановлювати умови, порядок та розміри перерахунку пенсії, водночас визначення строків виплати перерахованої пенсії не відноситься до компетенції КМУ. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 06.08.2019 у зразковій справі № 160/3586/19. При цьому, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 року по справі №826/3858/18, яке набрало законної сили від 05.03.2019 визнано протиправними та нечинними п. п. 1, 2 Постанови № 103. У подальшому, іншою постановою КМУ № 804 від 14.08.2019, яка набрала чинності 04.09.2019 установлено, що виплата пенсій, призначених згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до 01.03.2018 (крім пенсій, призначених згідно із зазначеним Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським) та перерахованих з 01.01.2018 з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, заклади вищої освіти), що визначені станом на 01.03.2018 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", здійснюється у 2019 році в розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018. Згадана постанова скасована рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2020 у справі № 640/19133/19. Проте, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, у період з 04.09.2019 по 31.12.2019 була чинною та, фактично, легітимізувала дії територіальних управлінь Пенсійного фонду України щодо виплати 75 % розміру підвищення пенсії, визначеного на 01.01.2018. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з 05.03.2019 по 04.09.2019 пенсія позивачу підлягає виплаті у розмірі 100 % суми підвищення пенсії. Проте, період з 21.02.2018 по 05.03.2019 та з 04.09.2019 по 31.12.2019 п. п. 1, 2 постанови № 103 та постанова КМУ № 804 були чинними, з огляду на що ГУ ПФУ в м. Києві правомірно керувалось їх положеннями. Розглядаючи можливість виплати ненарахованої пенсії за минулий час, колегія суддів звертає увагу на ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", відповідно до якої нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Таким чином, правильним є висновок суду, що суми пенсії, недоотримані позивачем з вини Пенсійного фонду, зобов`язують останнього виплатити відповідні суми за минулий час без обмеження будь-яким строком, ураховуючи компенсацію втрати частини доходів. Отже, враховуючи недоведеність відповідачем обставин, за яких можливе погіршення вже призначених соціальних гарантій, зокрема, виплату підвищення пенсії не у повному обсязі після визнання нечинними пунктів 1, 2 Постанови № 103 та до набрання чинності постановою № 804, а також обставин, які виправдовували б позбавлення особи права мирного володіння майном, яким також є пенсія у розумінні ст. 1 Першого протоколу, судом першої інстанції правомірно частково задоволено позовні вимоги. Щодо здійснення розподілу витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне. Так, відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За змістом статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта). Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката визначено частини 5 статті 134 КАС України. При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частинами 1, 3, 7 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного колегія суддів звертає увагу на те, що наведені вище положення законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 лютого 2020 року у справі № 813/1966/18. Проте, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано доказів, як і не зазначено обставин, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт. Розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року по справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року по справі № 726/549/19. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Верховний Суд у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року по справі №826/841/17 зазначив, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Верховний Суд у постановах від 22 квітня 2020 року у справі № 440/1757/19 та від 24 квітня 2020 року по справі № 400/478/19 дійшов висновку про те, що зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката здійснюється судом за клопотанням відповідача. Колегією суддів встановлено, що клопотання щодо зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачами не заявлялося. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 16 квітня 2020 року по справі № 727/4597/19 законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Так, позивач просив відшкодувати йому за рахунок відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 6300,00грн, при цьому, на підтвердження розміру цих витрат ним до матеріалів справи надано: договір про надання правової допомоги № 24 від 08.04.2021 року (Договір); кошторис; квитанція № 261410138 від 29.04.2021 на суму 6300, 00 грн; акт надання послуг №38 від 29.04.2021. Так, рішенням суду першої інстанції позовні вимоги позивача задоволено частково, отже в даному випадку, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3150,00 грн (50% від фактичного підтверджених понесених витрат на правничу допомогу в сумі 6300 грн). Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 липня 2022 року по справі № 640/28690/20 Щодо посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було враховано додаткові витрати на правничу допомогу 2800,00 грн, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази направлення даного клопотання відповідачу (відповідь на відзив). Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач не був позбавлений права подати окрему заяву після прийняття рішення про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правову допомогу. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову частково та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки їх суть зводиться до констатації норм законодавства, а не помилок чи порушень судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, за таких обставин доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні. При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню. Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Результат розгляду: denied