Рішення адміністративного суду від 2022-04-13 00:00:00+03

в листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що постановою серії ЕАО №4984027 від 03 листопада 2021 року інспектором роти №6 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Тесленко Д.Ю. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у виді штрафу у розмірі 340 грн. за те, що 03.11.2021 року о 12 год. в м. Хмельницькому по вул. Пілотській, 53 керуючи транспортним засобом "Мерседес-Бенц Е220" д.н.з. [NUMBER] , не виконав вимоги дорожнього знаку 5.16 ПДР "напрямок руху по смугах" а саме, здійснив рух ліворуч при дозволеному рухові праворуч, чим порушив вимоги п.8.4 "г" ПДР України. Вважаючи прийняту постанову протиправною, позивач звернувся з позовом до суду. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи наявні відеозаписи, якими підтверджується визнання правопорушення позивачем. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що позовну заяву, за якою суд першої інстанції розглядав справу, не було підписано. У зв`язку із цим, суд наголошує на положеннях пункту 3 частини четвертої статті 169 та частини першої статті 240 КАС. За змістом частини десятої статті 44 КАС якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника). Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 169 КАС позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано. Згідно пункту 2 частини першої статті 240 КАС суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано. Наведені норми свідчать, що прийняття та розгляд судом позовної заяви, яку не підписано у встановленому законом порядку, є неможливим. У разі якщо факт відсутності підпису буде встановлено на стадії прийняття позову - він підлягає поверненню, у випадку встановлення цього факту після відкриття провадження - залишенню без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, позов у даній справі надійшов до суду першої інстанції в паперовій формі, проте не містить власноручного підпису особи, яка його подала. Відсутність підпису у позовній заяві не є її недоліком у розумінні частини першої статті 169 КАС, оскільки відповідних вимог норми статті 160, 161 КАС не містять. Відтак, встановлення судом факту відсутності підпису позову є підставою для безпосереднього застосування положень пункту 3 частини четвертої статті 169 КАС або пункту 2 частини першої статті 240 КАС у разі, якщо провадження у справі було відкрите. Суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув, що призвело до порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 169 та частини першої статті 240 КАС. Згідно частини першої статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. За наведеного правового регулювання, оскільки факт непідписання позовної заяви встановлено у ході апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та залишення позову без розгляду відповідно до пункту 2 частини першої статті 240 та частини першої статті 319 КАС. Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні позову. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Оскільки суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та залишає позов без розгляду, то колегія суддів не надає оцінку іншим доводам апеляційної скарги, які стосуються суті спору та інших порушень судом першої інстанції норм процесуального права. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку (частина четверта статті 240 КАС).

Результат розгляду: partial