Рішення адміністративного суду від 2022-04-18 00:00:00+03

У вересні 2021 року Приватне підприємство "АДІС" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.05.2021 №4343/02-32-09-01. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року позов задоволено повністю. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі В обгрунтування вимог апеляційної скарги апелянтом відзначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів апелянта заперечив та просив відмовити в їх задоволенні. Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. Судом встановлено наступні обставини справи. ПП "АДІС" зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, \~код 31576283, за адресою: вул. Чехова, 29. кв. (офіс) 308. Адреса провадження діяльності Вінницька область, Вінницький район, с. Вінницькі Хутори, вул. Чехова, будинок 45-3. Основним видом економічної діяльності є 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами. На підставі пп. 75.1.3 п.75.1 ст.75, пп 80.2.5 п. 80.2 ст. 80, Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 р. № 481/95-ВР, відповідно до наказу ГУ ДПС у Вінницькій області ввід 06.04.2021 №1100-к проведено фактичну перевірку ПП "АДІС" за період з 01.07.2019 по 07.04.2021 за адресою Вінницька область, Вінницький район, с. Вінницькі Хутори, вул. Чехова, будинок 45-3. За наслідками проведеної перевірки складено Акт від 16.04.2021 №3891/02-32-09-01/31576283, згідно висновків якого встановлено порушення підприємством: - підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 та пункту 12 підрозділу 5 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, а саме не обладнано рівнемірами лічильниками рівня пального та не зареєстровано в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі 3 резервуари та відсутні позитивні результати повірки або оцінки відповідності та не зареєстровано в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі 2 витратоміри-лічильники, а саме 2 паливно-роздавальні колонки; - підпункту 230.1.3 пункту 230.1 статті 230 та пункту 21 підрозділу 5 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, а саме розпорядником акцизного складу уніфікований номер 1005600 не подано до центрального органу виконавчої влади «Довідку про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального за 18.12.2020. Не погоджуючись з висновками ату перевірки, позивачем 28.04.2021 направлено заперечення на акт перевірки. Рішенням ГУ ДПС у Вінницькій області від 13.05.2021 №15229/6/02-32-09-01-14 заперечення ПП "АДІС" від 28.04.2021 залишено без задоволення, а висновки акта перевірки від 16.04.2021 №3891/02-32-09-01/31576283 без змін. За результатами проведеної перевірки контролюючим органом було винесено податкове повідомлення-рішення від 14.05.2021 №4343/02-32-09-01 про застосування фінансових санкцій у розмірі 100 000,00 грн. Крім того, позивач скориставшись, процедурою адміністративного оскарження, оскаржив податкове повідомлення-рішення від 14.05.2021 №4343/02-32-09-01 до ДПС України. Рішенням ДПС України від 31.08.2021 №19844/6/99-00-06-03-01-06 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін. Вважаючи спірне податкове повідомлення-рішення протиправним та вказуючи, що фактична перевірка підприємства була проведена з порушенням вимог чинного законодавства щодо підстав та порядку проведення фактичних перевірок, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.05.2021 №4343/02-32-09-01. Разом з тим, суд першої інстанції\~критично оцінив доводи позивача про протиправність наказу від 06.04.2021 №1100к "Про проведення фактичної перевірки ПП "Адіс"", як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, зазначивши, що він не є предметом оскарження за цією позовною заявою. Судова колегія, надаючи оцінку спірним правовідносинам, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної інстанції, відзначає наступне. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). За приписами пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Порядок проведення фактичних перевірок, в тому числі й підстав їх призначення, регламентовано статтею 80 Податкового кодексу України. Так, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України. Як встановлено з матеріалів справи, як підстава для проведення фактичної перевірки позивача у наказі Головного управління ДПС у Вінницькій області від 06.04.2021 "Про проведення фактичної перевірки ПП "Адіс" №1100к зазначено підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, без наведення фактичних підстав для його застосування щодо зазначеного платника податків. За приписами пункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. Приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі, норми Податкового кодексу України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Але при цьому, відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки позивача, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, а також не вказав мету перевірки, що має визначатися з підстав проведення перевірки. Судова колегія зауважує, що стаття 80 Податкового кодексу України передбачає вичерпні підстави для проведення фактичної перевірки. Втім, застосовуючи конкретну правову підставу для призначення такої перевірки, у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.10.2021 року у справах № 120/5229/20-а та №120/5729/20-а. Отже, судова колегія доходить до висновку про необгрунтованість контролюючим органом у наказі від 06.04.2021 №1100к підстав для перевірки, передбачених підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, зокрема, щодо отримання контролюючим органом в установленому порядку інформації про порушення платником податків тих вимог чинного законодавства, що підпадають під предмет фактичної перевірки. Окрім того, у спірному наказі, який став підставою для проведення перевірки позивача, в результаті якої прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача та не зазначено, що вказана в наказі перевірка здійснюється з метою реалізації функції здійснення контролю у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, якою наділений контролюючий орган відповідно до приписів податкового законодавства. Наказ взагалі не містить обґрунтування жодної з можливих підстав перевірки, визначеної підпунктом 80.2.5 пункту 80.5 статті 80 Податкового кодексу України. Відповідно до висновку, сформульованого Верховним Судом в постанові від 21 лютого 2020 року по справі №826/17123/18, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. Отже, наявність порушення при призначенні та/або проведенні перевірки може бути покладено в підстави позову про скасування податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення, якщо таке було прийнято за результатами перевірки. Таким чином, колегія суддів приходить висновку про відсутність в наказі будь-яких посилань на конкретні фактичні підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, та не відображення у рамках яких заходів відповідач встановив невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів були встановлені факти сумнівності або ж сумнівність яких саме операцій була встановлена податковим органом. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 12.10.2021 року у справах №120/5229/20-а та №120/5729/20-а. Отже, наявність порушення при призначенні та/або проведенні перевірки може бути покладено в підстави позову про скасування податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення, якщо таке було прийнято за результатами перевірки. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, однак, не погоджується з мотивами, які стали підставою для ухвалення оскаржуваного рішення. При цьому, вказана обставина, не може бути підставою для встановлення помилковості висновків суду першої інстанції, оскільки протиправність дій відповідача та відповідно правомірність доводів позивача засвідчується сукупністю фактів, встановлених в ході розгляду справи. У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно з ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни мотивувальної\~частини оскаржуваного судового рішення.

Результат розгляду: denied