Рішення адміністративного суду від 2022-11-02 00:00:00+02

в серпні 2021 року [PERSON] звернулась до Лугинського районного суду Житомирської області із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Лугинського районного суду Житомирської області від 27.09.2017 у справі 281/667/17 за її позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії, в якій просила: - скасувати постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 27.10.2017 по справі № 281/667/17; - ухвалити нове рішення, яким, визнати бездіяльність Овруцького об`єднаного управління Пенсійного фонду у Житомирській області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області щодо невиконання Постанови Лугинського районного суду Житомирської області у справі №2а/0612/4655/11-а протиправною; - зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області, зробити їй перерахунок пенсії з 01 січня 2011 року по дату винесення рішення по даній справі (заяви) в розмірах, встановлених постановою Лугинського районного суду Житомирської області у справі №2а/0612/4655/11-а від 10.11.2011, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми; - зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області виплачувати їй пенсії в розмірах встановлених постановою Лугинського районного суду Житомирської області у справі №2а/0612/4655/11-а від 10.11.2011, до зміни статусу позивача. Обґрунтовуючи подану заяву, позивач наголосила, що у зв`язку із прийняттям Конституційним Судом України рішення № 1-р(ІІ)/2021 від 07.04.2021 постанова Лугинського районного суду у Житомирській області підлягає скасуванню, оскільки положення законодавства, які стали підставою для прийняття такого судового рішення втратили чинність, а тому відповідач повинен діяти відповідно до запроваджених норм. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.01.2022 у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд судового рішення за виключними обставинами відмовлено. Залишено в силі постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 27.07.2017 в адміністративній справі №281/667/17 за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії. Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд за виключними обставинами постанови Лугинського районного суду Житомирської області від 27.09.2017 у справі 281/667/17. Враховуючи відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та заявлене позивачем у прохальній частині апеляційної скарги клопотання про розгляд справи без її участі, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Як встановлено судом першої інстанції, позивач звернулася до Лугинського районного суду Житомирської області суду із позовом, в якому просила визнати бездіяльність Овруцького об`єднаного УПФ України в Житомирській області, щодо невиконання постанови Лугинського районного суду Житомирської області у справі № 2а/0612/4655/11-а протиправною та зобов`язати Пенсійний фонд зробити перерахунок та виплачувати їй пенсію згідно постанови Лугинського районного суду Житомирської області у справі № 2а/0612/4655/11 від 10.11.2011, починаючи з 01.01.2011 та зобов`язати Овруцьке об`єднане УПФ України в Житомирській області сплатити суму боргу по сплаті пенсії починаючи з 01.01.2011 в сумі 832227 грн, а також з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів у сумі 1305202 грн. Позовні вимоги мотивувала тим, що 10.11.2011 Лугинським районним судом Житомирської області у справі № 2а/0612/4655/11-а за її адміністративним позовом до УПФ України в Лугинському районі Житомирської області про визнання дій протиправними та зобов`язання проведення нарахування та виплати коштів, передбачених ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», винесено постанову, якою позовні вимоги задоволено: зобов`язано УПФ України в Лугинському районі провести перерахунок та виплачувати їй додаткову пенсію за шкоду заподіяної здоров`ю, передбаченої ч. 1 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком, з урахуванням ч.3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про Державний бюджет України на відповідний рік» або до зміни статусу позивача, починаючи з 01.01.2011 та провести перерахунок та виплачувати їй державної пенсії, як особі, віднесеної до категорії 1, передбаченої ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням ч.3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про Державний бюджет України на відповідний рік» або до зміни статусу позивача, починаючи з 01.01.2011. Постановою Лугинського районного суду Житомирської області від 27.10.2017 у справі №281/667/17 у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу перерахована пенсія відповідно до постанови КМУ від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Судом не встановлено протиправного втручання відповідача в права та інтереси заявника, рішення судів у справах щодо пенсійного забезпечення, які набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених судом зобовязань з врахуванням повноважень, наданих чинним законодавством. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Овруцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо виконання постанови Лугинського районного суду Житомирської області у справі №2а/0612/4655/11-а від 10.11.2011 року, починаючи з 23.07.2011 року по 14.09.2012 року та зобов`язано Овруцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити [PERSON] визначений постановою Лугинського районного суду Житомирської області у справі №2а/0612/4655/11-а від 10.11.2011 року розмір пенсії, починаючи з 23.07.2011 року по 14.09.2012 року з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2018 рокускасовано, а постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2017 pоку залишено в силі. Тобто, за викладених обставин, суди дійшли висновку про відмову в задоволенні позову, враховуючи, що позивачем не доведено тих обставин, на які вона посилається у підтвердження своїх позовних вимог. 02.08.2021 [PERSON] звернулась до Лугинського районного суду Житомирської області з заявою про перегляд постанови Лугинського районного суду Житомирської області від 27.09.2017 у справі за її позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії. Відмічає, що 07.04.2021 Конституційним Судом прийнято рішення № 1-р(ІІ)/2021, яким визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину третю статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. На думку позивача, положення, які слугували підставою для ухвалення постанови Лугинського районного суду втратили чинність, а тому така підлягає перегляду за виключними обставинами. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви позивача про перегляд за виключними обставинами судового рішення, виходив з того, що під час розгляду заяви позивача про перегляд за виключними обставинами постанова Лугинського районного суду Житомирської області від 27.10.2017 у справі №281/667/17 судом не встановлено всіх умов, які у відповідності до пункту 1 частини другої статті 361 КАС України є необхідними для перегляду судового рішення за виключними обставинами. Суд першої інстанції зазначив, що Верховною Радою України на виконання вимог п.3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 прийнято Закон №1584-IX, яким визначено на законодавчому рівні розмір державної пенсії особам, віднесеним до категорії осіб, з інвалідністю, що настала у зв`язку із каліцтвом чи захворюванням внаслідок Чорнобильської катастрофи та осіб, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Колегія суддів, надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи і доводам апеляційної скарги виходить з наступного. Провадження за виключними обставинами регламентується главою 3 КАС України. Відповідно до ч. 1 ст. 361 КАС України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами. Частиною 5 ст. 361 КАС України встановлено вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Так, підставами для перегляду судового рішення за виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення; 3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом. Згідно із частиною 6статті 361 КАС Українивстановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову. Відповідно до частин 1 статті 365 КАС України, заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною 2, пунктами 1, 2 частини 5статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Згідно з приписами частини 4 статті 368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. У відповідності до частини 2статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, суд визначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу «resjudicata»принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру. З цього приводу, суд враховує, що у п.46 рішення Європейського суду з прав людини у справіУстименко проти Українивід 06.10.2015 Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою потворного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі Рябих проти Росії(Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х). Як вже зазначалося підставою для звернення до суду слугувало рішення Конституційного Суду України №1-р(ІІ)/2021 від 07.04.2021, яким визнано неконституційною частину третю статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII. Відповідно до п. 2, 3 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України ч. 3 статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнана неконституційною та втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. При цьому, Конституційним Судом вирішено Верховній Раді України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням. Крім того відмічено, що у разі неприведення нормативного регулювання, встановленого статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення застосуванню підлягатиме частина четверта статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"" від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР: "В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком". На виконання вимог рішення Конституційного Суду України, Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №1584-IX від 29.06.2021 (далі - Закон №1584-IX) щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», п. 2 якого внесено до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи такі зміни: У статті 54: частину третю викласти в такій редакції: "В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими: для I групи інвалідності - 6000 гривень; для II групи інвалідності - 4800 гривень; для III групи інвалідності - 3700 гривень; для дітей з інвалідністю - 3700 гривень"; доповнити частинами четвертою і п`ятою такого змісту: "Розміри пенсії, передбачені частиною третьою цієї статті, починаючи з 2022 року щороку з 1 березня індексуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України". Відповідно до п.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1584-IX, цей Закон набирає чинності з 1 січня 2022 року, крім пункту 2 розділу I цього Закону та пункту 2 цього розділу, які набирають чинності з 1 липня 2021 року. При цьому, Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021, на яке посилається позивач, не набуває ретроспективної дії у часі (висновок узгоджується із постановою Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 373/1978/18). Аналіз викладеного, дає підстави для висновку, що Верховною Радою України на виконання вимог п.3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 прийнято Закон №1584-IX, яким визначено на законодавчому рівні розмір державної пенсії особам, віднесеним до категорії осіб, з інвалідністю, що настала у зв`язку із каліцтвом чи захворюванням внаслідок Чорнобильської катастрофи та осіб, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, судом не встановлено всіх умов, які у відповідності до пункту 1 частини другої статті 361 КАС України є необхідними для перегляду судового рішення за виключними обставинами. Таким чином, суд першої інстанції дійшов праивльного висновку, що у задоволенні поданої заяви належить відмовити, залишивши відповідне рішення в силі. Всі наведені апелянтом доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки судом першої інстанції судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Результат розгляду: denied