Рішення адміністративного суду від 2022-02-10 00:00:00+02

В травні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі ГУ ПФУ в Житомирській області, Управління), в якому просив: -визнати неправомірними дії \~ГУ ПФУ в Житомирській області щодо не врахування \~для обчислення розміру пенсії довідки ВАТ "Фірми "Зарубежстрой" Компанії "Зарубежстрой" про заробітну плату за період з 1988 по 1991 рік та довідки ВАТ "Зарубежстрой" Компанії "Зарубежстрой" про заробітну плату з 1992 по 1997 починаючи з 27 січня 2021 року; -зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області призначити йому пенсію з урахуванням довідки ВАТ "Фірми "Зарубежстрой" Компанії "Зарубежстрой" про заробітну плату за період з 1988 по 1991 рік та довідки ВАТ \~"Зарубежстрой" Компанії "Зарубежстрой" про заробітну плату з 1992 по 1997 починаючи з 27 січня 2021 року. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року позов задоволено частково: -визнано протиправними дії ГУ ПФУ України в Житомирській області щодо не врахування з 27 січня 2021 року при обчисленні розміру пенсії [PERSON] довідки ВАТ "Фірми "Зарубежстрой" Компанії "Зарубежстрой" про заробітну плату за період з 1988 року по 1991 рік та довідки ВАТ \~"Зарубежстрой" Компанії "Зарубежстрой" про заробітну плату з 1992 року по 1997 року; -зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області здійснити перерахунок призначеної з 27 січня 2021 року пенсії [PERSON] з урахуванням довідки ВАТ "Фірми "Зарубежстрой" Компанії "Зарубежстрой" про заробітну плату за період з 1988 року по 1991 рік та довідки ВАТ \~"Зарубежстрой" Компанії "Зарубежстрой" про заробітну плату з 1992 року по 1997 року, починаючи \~з 27 січня 2021 року. У задоволенні решти позовних вимог \~відмовлено. Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги, Управління посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору. Зокрема зазначено, що законодавством України не передбачено обчислення розміру пенсії особам, які були направлені за кордон у відрядження, із заробітку із врахуванням частини заробітної плати отриманої в іноземній валюті. \~\~ Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що у відповідності до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що \~ [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Житомирській області та з 27.01.2021 \~отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У період \~з 28.04.1988 року по 28.06.1997 року позивач перебував у закордонному відрядженні в Монголії і працював у компанії "Зарубежстрой" в Дархані на посаді газоелектрозварювальника 6 розряду. Цей стаж роботи не врахований органом Пенсійного фонду України як страховий стаж при призначенні \~пенсії [PERSON] , у зв`язку з відсутністю відомостей, які підтверджували, що у спірний період з заробітної плати останнього проводились відповідні відрахування до Пенсійного фонду. Вищезазначене слугувало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом. Приймаючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення. Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного. Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, \~\~\~\~соціальна, правова держава. Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого "Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї". У частинах першій та другій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. В свою чергу, положеннями статті 6 КАС України врегульовано, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За визначенням, наведеним у статті першій вказаного Закону страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом, і за який сплачено страхові внески. Аналогічне визначення страхового стажу міститься у Законі України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" До страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» \~(ч. 4 ст. 21 Закону № 1105-XIV). Що ж стосується зарахування трудового (страхового) стажу, набутого громадянами України, а також іноземними громадянами за час роботи за межами України, то у цих випадках необхідно керуватися імплементованими до національного законодавства України міжнародними угодами, в яких регламентується питання взаємовизнання стажу. Так, згідно зі статтею 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. На момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою щодо врахування стажу роботи, набутого на території Монголії між Україною і \~Монголією діяла Угода між Союзом Радянських Соціалістичних Республік і Монгольською Народною Республікою про співробітництво в галузі соціального забезпечення, підписана 06.04.1981 року, чинна з 28.01.1982 року. Відповідно до ст. 1 вказаної Угоди між Союзом Радянських Соціалістичних Республік і Монгольською Народною Республікою "Про співпрацю в галузі соціального забезпечення", ця угода стосується всіх видів соціального забезпечення громадян, які встановлені і будуть встановлені законодавством Договірних Сторін. Статтею 4 цієї Угоди передбачено, що при призначенні пенсії повністю зараховується трудовий стаж набутий на території обох Договірних Сторін і підтверджений компетентними органами тієї Договірної Сторони, на території якої набутий стаж. Зарахування стажу роботи на території кожної з Договірних Сторін здійснюється відповідно до законодавства тієї з них, де саме здійснювалася робота або прирівняна до неї діяльність. Отже, законодавством передбачена можливість зарахування до страхового стажу періоду роботи на території Монголії за умови відповідного документального підтвердження. Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 26 квітня 2021 року у справі №348/2180/16-а. При цьому, \~положеннями статті 62 Закону України 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Отже, основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутність трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж \~на підставі інших первинних документів чи показань свідків. Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №159/4315/16-а. З матеріалів справи з`ясовано, що факт роботи позивача на території Монголії за період з 15.04.1988 року по 09.10.1997 року підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці з посиланням на дату та номер наказів про прийняття, переведення, звільнення з роботи. Така ж інформація міститься у довідці ОАО "Фірми "Зарубежстрой" Компанії "Зарубежстрой" від 26.06.1997 року №ок/103, довідці Компанії "Зарубежстрой в Монголії" від 17.07.2007 року, довідці ВАТ "Фірми "Зарубежстрой" Компанії "Зарубежстрой" про заробітну плату за період з 1988 по 1991 рік та ВАТ "Зарубежстрой" Компанії "Зарубежстрой" про заробітну плату з 1992 року по 1997 року. Статтею 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу). Частиною 1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено періоди, з яких складається страховий стаж, зокрема, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Відповідно до ч. 2 ст. 41 цього Закону до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум. Таким чином, можливість врахувати при призначенні пенсії заробіток, отриманий за межами України, залежить від сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України за цей період. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 травня 2020 року у справі №552/1656/17. Як вбачається із наявних в матеріалах справи копій довідок про заробітну плату №№ 38,39 від 12.07.2007, виданих Компанії "Зарубежстрой", в період з 1988 року по 1997 рік з \~заробітної плати [PERSON] у встановленому законом порядку відраховувались податки із заробітньої плати. Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій, що дії відповідача щодо неврахування позивачу при призначенні пенсі заробітної плати за період \~з 1988 року по 1997 рік в Компанії "Зарубежстрой" є протиправними, а належним та ефективним способом захисту прав [PERSON] буде зобов`язання відповідача з 27.01.2021 року здійснити перерахунок пенсії останнього з врахуванням заробітної плати за вказаний період роботи в Монгольській Народній Республіці. Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Результат розгляду: denied