Рішення адміністративного суду від 2022-03-03 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до Франківського районного суду міста Львова з позовом до Адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 1 липня 2021 року про накладання адміністративного стягнення за ч.2 ст.156 КУпАП в сумі 6800 грн. Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 26 листопада 2021 року у задоволенні позову було відмовлено. Із таким судовим рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу. Вважає, таке постановленим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення та постановити нове - про задоволення позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначила, що суд дійшов неправильного висновку про доведеність висновку про вчинення позивачем правопорушення, оскільки відсутні належні та допустимі докази. \~ Сторони у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи. Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність \~підстав для \~задоволення апеляційної скарги з таких мотивів. Судом першої інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №103758 від 17.05.2021 [PERSON] 13.05.2021 о 21:15 год. по вул. Наукова, 29 у м. Львові здійснила продає алкогольного пива (пиво Закарпатське ємністю 1 літр). 01.07.2021 комісією при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради винесено постанову \~про накладення адміністративного стягнення на [PERSON] за ч.2 ст.156 КУпАП, а саме за продаж 13.05.2021 в 23:15 год. по вул. Науковій, 29 у м. Львові алкогольного пива (пиво Закарпатське ємністю 1 літр). Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про законність вказаної постанови з таких підстав. Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Як підтверджено матеріалами справи, розгляд питання про притягнення позивача до відповідальності відбувся за відсутності [PERSON] . Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 06 вересня 2005 року у справі Гурепка проти України справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично мало кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Крім того, відповідно до принципу рекомендацій № R (91) 1 Комітету - Міністрів Ради Європи державам - членам стосовно адміністративних санкцій, окрім сформульованих у резолюції (77) 31 принципів справедливо адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватись такими принципами: особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину; вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; вона або її представник інформується стосовно характеру доказів зібраних у справі проти неї; вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується. Отже, особі, яка притягується до відповідальності має бути обов`язково повідомлено про підстави розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також про день і місце такого розгляду, роз`яснено відповідні права та обов`язки. При цьому доказів про належне повідомлення її про час і місце розгляду цього питання, немає, адже відсутнє повідомлення про вручення позивачу рекомендованої кореспонденції. Також у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВБА 103758 від 13 вересня 2021 року відсутні відомості у графі щодо дати \~розгляду адміністративної справи. Відтак, розглянувши справу без участі позивача, адміністративна комісія позбавила її реалізації свого права на захист. Враховуючи викладене, доводи позивача про порушення його права на захист є обґрунтованими . Необхідно вказати, що таке порушення не можуть вважатися суто формальними, а є достатнім для судового захисту прав позивача шляхом скасування оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки позивач була позбавлена права подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися правничою допомогою захисника, давати усні і письмові пояснення, подавати докази, доводи, міркування та заперечення, тощо. Отже, є підстави для скасування оскаржуваної постанови . Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Результат розгляду: granted