Рішення адміністративного суду від 2022-03-12 00:00:00+02

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.01.2022 року позовну заяву [PERSON] визнані неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду та позовну заяву повернуто позивачеві. Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного. З матеріалів справи вбачається, що 07.11.2021 року відносно позивача було складено постанову по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення, яка була отримана ним того ж дня, про що свідчить його особистий підпис. Представник позивача звернувся до суду з позовом 27.11.2021 року, про що свідчить поштовий штемпель на конверті, позов судом було зареєстровано 01.12.2021 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2021 року позов було залишено без руху, у зв`язку з порушенням строку звернення до суду з адміністративним позовом, встановлений ч.2 ст.286 КАС України, та невідповідності позовної заяви статтям 160 та 161 КАС України. 24.12.2021 року представником позивача було надано суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій представник зазначив, що 16.11.2021 року ним було підготовлено позовну заяву про скасування постанови, що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису 16.11.2021 року та фактом оплати судового збору. Але з вечора 16.11.2021 року по 26.11.2021 року представник перебував на лікуванні, що підтверджується копією довідки сімейного лікаря від 23.12.2021 року. Позовна заява була направлена до суду 27.11.2021 року, одразу ж після одужання. Відмовляючи в поновленні строку звернення до суду з адміністративним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що перебування представника позивача на лікуванні в даному випадку не може бути визнано поважною підставою для поновлення строку звернення до суду із даною позовною заявою, оскільки дана обставина не є об`єктивно непереборною, такою, що пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного подання позовної заяви. Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). З матеріалів справи вбачається, що 07.11.2021 року відносно позивача було складено постанову по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення, яка була отримана ним того ж дня, про що свідчить його особистий підпис. Отже, позивач був обізнаний про наявність оскаржуваної постанови ще у день її прийняття, проте з позовом до суду звернувся лише 27.11.2021 року, тобто з порушенням строку встановленого ч.2 ст.286 КАС України. Частиною 6 ст.161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин у її наданні, тощо. Поважними за змістом указаної норми визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Законодавче обмеження строку оскарження рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеєр проти Бельгії»). Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Так, враховуючи наведене та викладені в заяві представника позивача доводи для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, колегія суддів вважає, що наведені в заяві доводи є неповажними, оскільки перебування представника позивача на лікуванні в даному випадку не може бути визнано поважною підставою для поновлення строку звернення до суду із даною позовною заявою, оскільки дана обставина не є об`єктивно непереборною, такою, що пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного подання позовної заяви. Окрім того, представником не надано суду доказів, що через хворобу, з урахуванням доводів щодо своєчасної підготовки позовної заяви, та проходження курсу лікування в домашніх умовах, представник був позбавлений можливості подати позов, в тому числі через підсистему "Електронний Суд". Відповідно до ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Враховуючи наведені висновки та норми процесуального права, колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень процесуального права при вирішенні питання про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Результат розгляду: denied