Рішення адміністративного суду від 2022-05-04 00:00:00+03

У вересні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Військової частини [NUMBER] (далі ВЧ), в якому просила: визнати протиправними дії (бездіяльність) ВЧ, яка полягає у не здійсненні нового розрахунку матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримувала під час проходження військової служби за період з 2016 року по 2018 рік; зобов`язати ВЧ здійснити перерахунок матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, яку вона отримувала під час проходження військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди під час проходження військової служби з 2016 року по 2018 рiк з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати ВЧ виплатити матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити виплату недоплаченої частини одноразової грошової допомоги під час військової служби за період з 2016 року по 2018 рік. В обґрунтування позовних вимог вказано, що ВЧ було розраховано та здійснено виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалась щомісячно відповідно до Постанови КМУ від 22.09.2010 №889. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року позов залишено без задоволення. Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянтка просила його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову повністю. Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено, що позивачка з 07.04.2016 по 08.04.2019 проходила військову службу у ВЧ. 18.08.2021р. позивачка звернулась до відповідача із заявою, в якій просила провести нарахування та виплатиту не отриманих коштів, які входили до складу допомоги на вирішення соціально-побутових питань, з включенням до складу останньої щомісячної додаткової грошової винагороди та виплата якої передбачена Постановою КМУ від 22 вересня 2010 року № 889, діючої на час виплати. Позивачка зазначала, що станом на 17.09.2021 вiдповiдi на її звернення не надійшло, тому вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не здійсненні нового розрахунку матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримувала під час проходження військової служби за період 2016-2018 рік, звернулась до суду з даним позовом. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що приписи Інструкції №550, які регулюють виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, містять застереження, що ця допомога не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, до яких відноситься матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції вірними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке. Так, положеннями ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положеннями статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Пунктом 2 Постанови КМУ №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації. Наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року № 260 було затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Інструкція), яка визначала порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Пунктом 1.2. Інструкції визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Відповідно до положень Розділу XXXIII. Правила виплати матеріальної допомоги Інструкції, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги. Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги. Крім того, наказом Міністра оборони України від 24.10.2016 №550 було затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2016 за №1470/29600 (далі Інструкція № 550). Згідно з п.8 Інструкції №550 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. З аналізу наведеного вбачається, що базою для нарахування (розрахунку) матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань дійсно є постійні виплати грошового забезпечення, такі як: посадові оклади, оклади за військовими званнями, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення, однак за виключенням щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, що передбачено положеннями Інструкції №550 та наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року №260, яким було затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам. Посилання позивачки на висновок Верховного Суду, зроблений в постанові від 10 листопада 2021 року у справі №825/997/17 колегія суддів не приймає до уваги з огляду на таке. Предметом спору по вказаній справі був перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди. Касаційний суд зазначив: «Згідно з абзацами першим - другим пункту 38.6\~ Інструкції № 260\~ військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї\~ Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). Велика Палата Верховного Суду системно тлумачить викладені правові норми та звертає увагу на те, що структура грошового забезпечення військовослужбовців визначена\~ законом, а тому не може бути звужена нормами підзаконних нормативно-правових актів. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №522/2738/17, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення. 22 вересня 2010 року Кабінет Міністрів України, як вищий орган у системі органів виконавчої влади, прийняв\~ постанову, якою з 01 жовтня 2010 року установив щомісячну додаткову грошову винагороду. Як слідує зі змісту подальших змін до цієї постанови, перелік військовослужбовців та інших осіб, яким відповідно до пункту 1 цієї постанови встановлювалася винагорода, розширено. Зі змісту постанови №889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер. Водночас Велика Палата Верховного Суду наголошує, що встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили. Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу. Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми\~ Закону № 2011-ХІІ\~ та постанови №889, а не\~ інструкцій №595\~ та 550. Нормами\~ Закону №2011-ХІІ\~ також\~ встановлено право військовослужбовців на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.». Апеляційний суд зазначає, що дійсно частиною 2\~ статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» \~\~встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.\~ З наведеного вбачається, що саме законом передбачено базу розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні і касаційний суд наголосив про належність пріоритетного застосування саме норми закону по відношенню до підзаконного акту, водночас, розрахункова база матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань не передбачена законом, натомість визначена Інструкцією №260, якою не передбачено врахування при визначенні вказаної допомоги щомісячної додаткової грошової винагороди, більше того п.8 Інструкції №550 унеможливив таке врахування. Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно спірних правовідносин. Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає. З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Результат розгляду: denied