Рішення адміністративного суду від 2023-06-15 00:00:00+03

І. Історія справи 1. У липні 2019 року [PERSON] звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини [NUMBER] , у якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо не проведення нарахування та виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2017 року по 08 липня 2019 року включно; - зобов`язати Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2017 року по 08 липня 2019 року. 2. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що остаточний розрахунок з ним здійснено 08 липня 2019 року шляхом зарахування на картковий рахунок грошових коштів в сумі 18803 грн 89 коп., що підтверджується випискою по картковому рахунку від 15 липня 2019 року та звітом Військової частини [NUMBER] про здійснення відрахування та виплати №1776 від 02 липня 2019 року. 3. Позивач 05 липня 2019 року звернувся до Військової частини [NUMBER] із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01 листопада 2017 року по 08 липня 2019 року, однак 22 липня 2019 року отримав відповідь за №350/485/60/1129 від 17 липня 2019 року, якою відповідач відмовив у виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01 листопада 2017 року по 08 липня 2019 року. 4. Указував, що відмова мотивована тим, що норми КЗпП України не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки позивач був військовослужбовцем, а не працював по трудовому договору. Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанцій 5. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2020 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено. 6. Суди попередніх інстанцій зазначили, що оскільки питання щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не урегульовано Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», то до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми Кодексу законів про працю України. 7. Водночас вирішили, що положення статті 117 КЗпП України не розповсюджуються на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати. 8. Суд апеляційної інстанції додатково зазначив, що сума індексації позивачу була присуджена судом, а звільнення з військової служби відбулося без будь-яких зауважень з боку позивача або спорів щодо сум, тому вважав, що вимога позивача про виплату середнього заробітку є необґрунтованою. 9. З огляду на викладене суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність вини відповідача у несвоєчасному розрахунку з позивачем при звільненні, оскільки при звільненні спору між роботодавцем та працівником щодо належних до виплати сум не було. Короткий зміст касаційної скарги 10. Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, у лютому 2020 року [PERSON] подано касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. 11. Як на підставу касаційного оскарження судових рішень у цій справі указує на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 12. Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України зазначає про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах у справах №552/2191/17, №825/598/17 та №2340/4192/18, відповідно до яких норми статей 116 та 117 КЗпП України поширюються на правовідносини, що виникають під час звільнення з військової служби. 13. Указує, що хоча на час звільнення позивача з військової служби сума індексації грошового забезпечення позивачу не була виплачена, останній мав на неї право, а Військова частина [NUMBER] мала обов`язок виплачувати її щомісячно у період з 01 січня 2016 року по 01 листопада 2017 року, але не пізніше дати звільнення позивача з військової служби, тобто у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. 14. Переконує, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 15. Вважає, що оскільки розрахунок з позивачем у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України та пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України не було здійснено, це є підставою для настання відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати позивачу його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позиція інших учасників справи 16. Від Військової частини [NUMBER] відзиву на касаційну скаргу [PERSON] не надійшло, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду судових рішень у касаційному порядку. Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції 17. 19 лютого 2020 року до касаційного суду надійшла скарга [PERSON] . 18. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 лютого 2020 року для розгляду справи №560/2369/19 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Жука А.В., суддів - Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М. 19. Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2020 року касаційну скаргу позивача залишено без руху з огляду на відсутність у тексті касаційної скарги належним чином сформульованих підстав касаційного оскарження та документа про сплату судового збору. 20. Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження за скаргою [PERSON] на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2020 року у справі №560/2369/19 на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 21. Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2023 року закінчено підготовчі дії у цій справі; справу №560/2369/19 призначено до касаційного розгляду у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції за наявними у справі матеріалами. ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи 22. Згідно з Витягом з наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №102 від 01 листопада 2017 року (а.с.13), майора [PERSON] , офіцера відділення морально-психологічного забезпечення, наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від « 06» жовтня 2017 року №398 відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законотворчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» від 06 грудня 2016 року №1769-VІІІ, частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог підпункту «ї» пункту 1 частини восьмої цієї самої статті цього самого закону, звільненого з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) з 01 листопада 2017 року виключено зі списків особового складу частини, усіх видів забезпечення. 23. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/3870/18 від 14 січня 2019 року (а.с.15-19), залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2019 року (а.с. 20-24), задоволено адміністративний позов [PERSON] до Військової частини [NUMBER] про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії: - визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо невиплати [PERSON] індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 01 листопада 2017 року включно; - зобов`язано Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 01 листопада 2017 року включно. 24. Листом Військової частини [NUMBER] №350/485/60/1234 від 19 серпня 2019 року підтверджено, що виконуючи рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року, залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2019 року, Військовою частиною [NUMBER] було нараховано та виплачено [PERSON] індексацію грошового забезпечення, а саме: 25 червня 2019 року платіжним дорученням від 24 червня 2019 року №523 перераховано на картку 2337 грн 82 коп., та 08 липня 2019 року платіжним дорученням від 05 липня 2019 року №575 перераховано на картку 18803 грн 89 коп. Загальна сума 21141 грн 71 коп. (а.с. 60). 25. Отже, суди констатували, що сума індексації позивачу була присуджена рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року у справі №560/3870/18, а звільнення з військової служби відбулося без будь яких зауважень з боку позивача, щодо ненарахованих чи невиплачених сум. 26. 05 липня 2019 року позивач звернувся до Військової частини [NUMBER] із заявою про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2017 року по 02 липня 2019 року (а.с. 28-29). 27. Листом Військової частини [NUMBER] від 17 липня 2019 року №350/485/60/1129 (а.с. 30) позивача повідомлено про те, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється, а тому його прохання про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не підлягає задоволенню. 28. Вважаючи, що має місце бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо непроведення нарахування та виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з цим позовом. ІІІ. Позиція Верховного Суду 29. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 30. Зі змісту ухвали Верховного Суду від 14 квітня 2020 року слідує, що провадження у справі відкрито з підстав, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. 31. Предметом спору у цій справі є бездіяльність Військової частини [NUMBER] , яка полягає у не нарахуванні та не здійсненні виплати військовослужбовцю середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 32. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року, дійшов висновку про відсутність вини відповідача у несвоєчасному розрахунку з позивачем при звільненні, оскільки при звільненні спору між роботодавцем та працівником щодо належних до виплати сум не було, застосувавши правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 27 грудня 2019 року у справі №524/5365/16-а. 33.Колегія суддів Верховного Суду не погоджується із указаним висновком з огляду на таке. 34. Перш за все, Суд звертає увагу на те, що висновки, викладені у постанові від 27 грудня 2019 року у справі №524/5365/16-а не є застосовними до спірних правовідносин, оскільки такі не є подібними. 35. Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. 36. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та установлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. 37. Так, у справі №524/5365/16-а на момент звернення позивача до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, вже існувало судове рішення [справа №524/10055/16-а], яким було стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а отже, вже існувало судове рішення, яким на відповідача було покладено відповідальність за непроведення з позивачем своєчасного розрахунку при звільненні. Натомість Суд указав, що статтею 117 КЗпП України не передбачено відповідальності за несвоєчасну виплату роботодавцем суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З огляду на викладене, Суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки кошти, що були стягнуті на користь позивача судовим рішенням, не входили до сум, які належали їй до виплати при звільненні. 38. Водночас у цій справі [№560/2369/19] позивач звернувся до суду із позовом, оскільки йому не було виплачено у день звільнення індексацію грошового забезпечення, а тому, на його переконання, є підстави для покладення на відповідача відповідальності за непроведення з позивачем своєчасного розрахунку при звільненні, передбаченої статтею 117 КЗпП України. 39. З огляду на викладене Суд констатує, що суд апеляційної інстанції помилково застосував до спірних правовідносин висновки, викладені у постанові у справі №524/5365/16-а. 40. Повертаючись до обставин цієї справи колегія суддів зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 41. Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2019 року у справі №560/3870/18, визнано право [PERSON] на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 01 листопада 2017 року (день звільнення з військової служби) включно. Указане рішення набрало законної сили 26 березня 2019 року. 42. Отже, судовим рішенням яке набрало законної сили, установлено право позивача на виплату індексації грошового забезпечення за відповідний період. 43. Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). 44. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 45. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. 46. Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 47. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. 48. З аналізу статей 47, 116, 117 КЗпП України убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 49. Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, індексація, вихідна допомога тощо). 50. Подібну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі №825/598/17, від 31 жовтня 2019 року у справі №2340/4192/18, на які указував у своїй касаційній скарзі позивач, обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі. Суд вважає такі висновки застосовними до спірних правовідносин. 51. Так, судами установлено, що 01 листопада 2017 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини. Водночас, остаточний розрахунок з позивачем проведено 08 липня 2019 року на підставі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року у справі №560/3870/18. 52. Указана обставина сторонами не заперечувалась. 53. Отже, наведене свідчить про те, що остаточний розрахунок з позивачем при звільненні було здійснено Військовою частиною з порушенням строків, установлених статтею 116 КЗпП України, а тому Верховний Суд вважає помилковим висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав, визначених статтею 117 КЗпП України, для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку. Щодо періоду за який слід обраховувати середній заробіток за час затримки розрахунку Суд зазначає таке. 54. Відповідно до частини третьої статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги. 55. Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (тут і далі - у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. 56. Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. 57. За змістом пункту 37.1.1 розділу ХХХVIІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам №638/15329 (далі - Інструкція №638/15329, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі звільнення з військової служби посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення виплачуються: особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які до дня отримання військовою частиною наказу або повідомлення про звільнення з військової служби займають посади, на які були призначені, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення (з урахуванням пункту 37.2 цієї Інструкції). 58. Відповідно до пункту 7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008; тут і далі - у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим. 59. Судами попередніх інстанцій установлено, що згідно з Витягом з наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №102 від 01 листопада 2017 року (а.с.13), майора [PERSON] , офіцера відділення морально-психологічного забезпечення, з 01 листопада 2017 року виключено зі списків особового складу частини, усіх видів забезпечення. 60. Суд зазначає, що початок і закінчення проходження військової служби визначається статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Так, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. 61. Таке виключення зі списків особового складу частини оформлюється наказом військової частини (військового навчального закладу, установи тощо), в списках якої перебуває звільнений військовослужбовець. 62. Крім того, за змістом пункту 37.1.1 розділу ХХХVIІ Інструкції №638/15329 включно по день виключення військовослужбовця зі списків особового складу йому виплачується грошове забезпечення. 63. Отже, системний аналіз викладених законодавчих норм свідчить, що закінченням проходження військової служби є день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо), про що приймається наказ. Тобто, до моменту прийняття наказу про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, останній вважається таким, що проходить військову службу. 64. Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі №380/404/20 та від 10 грудня 2020 року у справі №810/2184/16 та є застосовною до спірних правовідносин. 65. За змістом статей 116 та 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 66. З огляду на викладене, проаналізувавши зазначені норми права, Суд констатує, що першим днем, з якого слід обраховувати середній заробіток за час затримки розрахунку є [день] наступний за днем виключення [PERSON] зі списків особового складу військової частини, а саме 02 листопада 2017 року. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 67. Суд касаційної інстанції повторно наголошує на тому, що відповідно до частини другої статті 341 КАС України позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 68. За змістом статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. 69. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. 70. З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права щодо повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі та, як наслідок, висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 71. При новому розгляді спору суду першої інстанції необхідно взяти до уваги наведене у цій постанові, здійснити розрахунок середнього заробітку відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати №100, застосувати у разі необхідності принцип співмірності середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні [за період з 02 листопада 2017 року по 08 липня 2019 року] розміру виплат, які не сплатив відповідач позивачу при звільненні, і, з урахуванням установленого та відповідно до чинного законодавства, прийняти відповідне рішення. IV. Висновки щодо судових витрат 72. З огляду на результат касаційного перегляду справи перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Результат розгляду: partial