Рішення адміністративного суду від 2022-01-18 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач) суду з позовом до Національної поліції України (далі - відповідач), в якому просив суд з урахуванням уточнених позовних вимог: - визнати протиправними дії та бездіяльність Національної поліції України в невиданні наказу про невикористання [PERSON] відпусток за 2020 рік наданих наказом Національної поліції від 24.12.2020 № 1467 о/с.; - зобов`язати Національну поліцію України сформувати та видати наказ про невикористання [PERSON] щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2020 рік на 32 доби (з урахуванням 2 святкових днів), з 01 січня до 01 лютого 2021 року та додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік на 15 діб, з 02 до 16 лютого 2021 року; - визнати протиправними дії та бездіяльність Національної поліції України в неприєднані невикористаної [PERSON] частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік на 02 доби та невикористаної частини додаткової оплачуваної відпустки за 2015 рік на 01 добу, невикористаної щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2020 рік на 30 діб та невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік на 15 діб до чергової відпустки за 2021 рік; - зобов`язати Національну поліцію України приєднати невикористану [PERSON] частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік на 02 доби та невикористану частину додаткової оплачуваної відпустки за 2015 рік на 01 добу, невикористану щорічну чергову основну оплачувану відпустку за 2020 рік на 30 діб та невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2020 рік на 15 діб до чергової відпустки за 2021 рік та внести відповідні зміни до наказу Національну поліцію України від 30.04.2021 № 552 о/с; - зобов`язати Національну поліцію України нарахувати та виплатити на користь [PERSON] грошову компенсацію за невикористані 48 діб відпустки у 2021 році. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2021 року у справі № 520/9055/21 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії та бездіяльність Національної поліції України в невиданні наказу про невикористання [PERSON] відпусток за 2020 рік наданих наказом Національної поліції від 24.12.2020 № 1467 о/с. Зобов`язано Національну поліцію України сформувати та видати наказ про невикористання [PERSON] щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2020 рік на 32 доби (з урахуванням 2 святкових днів), з 01 січня до 01 лютого 2021 року та додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік на 15 діб, з 02 до 16 лютого 2021 року. Визнано протиправними дії та бездіяльність Національної поліції України в неприєднані невикористаної [PERSON] частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік на 02 доби та невикористаної частини додаткової оплачуваної відпустки за 2015 рік на 01 добу, невикористаної щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2020 рік на 30 діб та невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік на 15 діб до чергової відпустки за 2021 рік. Зобов`язано Національну поліцію України приєднати невикористану [PERSON] частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік на 02 доби та невикористану частину додаткової оплачуваної відпустки за 2015 рік на 01 добу, невикористану щорічну чергову основну оплачувану відпустку за 2020 рік на 30 діб та невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2020 рік на 15 діб до чергової відпустки за 2021 рік та внести відповідні зміни до наказу Національну поліцію України від 30.04.2021 № 552 о/с. Зобов`язано Національну поліцію України нарахувати та виплатити на користь [PERSON] грошову компенсацію за невикористані 48 діб відпустки у 2021 році. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України (вул. Ак. Богомольця, буд. 10, м. Київ,01601, код ЄДРПОУ40108578) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] ) суму сплаченого судового збору у розмірі 2724,00 грн. Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду 27 серпня 2021 року у справі №520/9055/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що при переведенні позивача з ГУНП в Сумській області до центрального органу управління поліції (Національної поліції України) відомості про наявність у позивача 3 діб невикористаної відпустки за 2015 рік ані ГУНП в Сумській області, ані позивачем до відповідача не надавались. Крім того, весь час проходження служби в Національній поліції України позивач з рапортом про надання йому цієї відпустки за 2015 рік у розмірі 3 доби або про приєднання її до відпустки за 2019 рік або до відпустки за 2020 рік або до відпустки за 2021 рік (про надання якої він взагалі не звертався у 2021 році) не звертався. Відповідач зазначає, що про існування у нього 3 діб невикористаної відпустки за 2015 рік позивач повідомив Національну поліцію України 21.04.2021, у день, коли він подав рапорт про своє звільнення з поліції, наполягаючи на звільненні 30.04.2021. Таким чином, оскільки невикористана частина відпустки позивача за 2015 рік менше 10 діб відповідно до ч. 5 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» він мав право просити приєднати її до чергових відпусток у наступних роках, чого він не зробив, фактично самостійно не дотримавшись встановленої в законі правової процедури. Крім того відповідач зазначає, що відпустка за 2020 рік є такою, що позивачем використана у повному обсязі, оскільки вона надана йому наказом Національної поліції України від 24.12.2020 № 1467о/с у повному обсязі, а своїм правом на її продовження у зв`язку з захворюванням під час відпустки позивач не скористався. Крім того, відповідач зазначає, що ні Закон України «Про Національну поліцію», ні Кодекс законів про працю України, ні Закон України «Про відпустки» не надає суб`єкту владних повноважень права на видання наказів про невикористання працівником щорічних відпусток у зв`язку з тим, що працівник перебував на лікарняному під час використання щорічної відпустки. Вказаними нормативними актами передбачено лише право роботодавця на перенесення або продовження працівникові щорічної відпустки, якщо при її наданні останній перебував на лікарняному. При цьому приєднання і надання особі у році звільнення невикористаних відпусток здійснюється за бажанням особи, якого у спірних правовідносинах позивачем не було. Крім того, відповідач зазначає, зо спеціальними нормами, що регулюють правовідносини щодо питань виплати грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні є Закон України «Про національну поліцію» та положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260. Так, відповідно до п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260, виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. Тобто, обов`язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпустку є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення. Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористався. На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги відповідача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що з 14.09.2000 по 06.11.2015 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ. Наказом ГУМВС України в Харківській області від 06.11.2015 № 607 о/с позивача було звільнено з 06.11.2015 у запас Збройних Сил України за п.64 "з" (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації), згідно "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" затвердженого постановою КМ Української РСР від 29.07.1991 року № 114. З 07.11.2015 наказом голови Національної поліції України №187 о/с від 13.11.2015 позивача було прийнято на службу в управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі - УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України) на посаду заступника начальника відділу, та було присвоєно спеціальне звання "майор поліції". Наказом № 264 о/с від 28.10.2016 року заступника Голови - начальника Департаменту захисту економіки Національної поліції України позивача майора поліції Россоху Євгена Вікторовича заступника начальника відділу УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України було звільнено зі служби в поліції за п.5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 31.10.2016 року. 12.04.2017 року Харківським окружним адміністративним судом позивача було поновлено на службі в Національній поліції України на посаді заступника начальника відділу УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України (у справі № 820/6152/16), водночас скасовано наказ № 264 о/с від 28.10.2016 року заступника Голови - начальника Департаменту захисту економіки Національної поліції України про звільнення майора поліції [PERSON] заступника начальника відділу УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України зі служби в поліції за п.5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 31.10.2016 року. Постанова суду набрала законної сили 15.05.2017. На виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду №820/6152/16 від 12.04.2017 ДЗЕ Національної поліції України сформував та зареєстрував наказ від 17.05.2017 № 163 о/с згідно якого позивача, майора поліції [PERSON] поновлено на службі в поліції на посаді заступника начальника відділу УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України з 01.11.2016. З 01.07.2017 по 15.02.2018 позивач проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого відділу протидії злочинам у кредитно - фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України. Наказом Заступника Голови - начальника ДЗЕ НП України від 14.02.2018 № 29 о/с позивача було звільнено з вищезазначеної посади та переведено для подальшого проходження служби до ГУНП в Харківській області. Наказом ГУНП в Харківській області від 16.02.2018 № 37 о/с позивача було призначено на посаду начальника сектора кримінальної поліції відділу спеціальної поліції ГУНП в Харківській області, на якій він перебував до 26.03.2019. Наказом ГУНП від 28.03.2019 № 119 о/с позивача було призначено на посаду начальника управління протидії наркозлочинності. Наказом Національної поліції України від 21.10.2019 № 1218 о/с позивач був призначений на посаду заступника начальника 3-го управління (оперативних розробок) - начальника 1-го відділу (оперативної роботи) Департаменту карного розшуку Національної поліції України. 07.12.2020 позивач звернувся з рапортом до керівництва про надання невикористаних щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2020 рік на 30 діб, та додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік на 15 діб, з 01 січня 2021 року. Наказом Національної поліції України від 24.12.2020 № 1467 о/с позивачу було надано невикористані щорічну чергову основну оплачувану відпустку за 2020 рік на 32 доби (з урахуванням 2 святкових днів), з 01 січня до 01 лютого 2021 року, та додаткову оплачувану відпустку за 2020 рік на 15 діб, з 02 до 16 лютого 2021 року. Використати відпустки за 2020 рік надані позивачеві наказом Національної поліції України від 24.12.2020 № 1467 о/с з 01.01.2021 до 16.02.2021 не вдалось, у зв`язку з перебуванням позивача на безперервному лікуванні з 30.12.2020 до 17.02.2021 в наступних медичних закладах, а саме: - 30.12.2020 по 04.01.2021 - Комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" Подільського р-ну м. Києва; - 04.01.2021 по 19.01.2021 - Комунальне некомерційне підприємство "Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова"; - 20.01.2021 по 03.02.2021 - Державна установа "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області"; - 02.02.2021 по 17.02.2021 - Комунальне некомерційне підприємство "Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова". 09.04.2021 позивачем направив до Національної поліції України рапорт, в якому просив відповідача у зв`язку з перебуванням позивача на лікуванні з 30.12.2020 року, відповідно до ч. 8 ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію", щорічну чергову основну оплачувану відпустку за 2020 рік на 30 діб та додаткову оплачувану відпустку за 2020 рік на 15 діб, вважати невикористаними. 21.04.2021 [PERSON] був написаний рапорт та переданий через уповноважено представника до відповідача в якому просив приєднати невикористану частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік на 02 доби та невикористану частину додаткової оплачуваної відпустки за 2015 рік на 01 добу, невикористану щорічну чергову основну оплачувану відпустку за 2020 рік на 30 діб та невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2020 рік на 15 діб до чергової відпустки за 2021 рік. 21.04.2021 року представником позивача було направлено відповідачу клопотання з доданими документами, а саме: рапорт [PERSON] про звільнення зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 ЗУ "Про Національну поліцію" на 1 арк.; свідоцтво про хворобу від 21.04.2021 № 273 на 2 арк.; - рапорт [PERSON] про об`єднання невикористаних відпусток за 2015 рік та 2020 рік до чергової відпустки за 2021 рік на 1 арк. 30.04.2021 Національною поліцією України був виданий наказ № 552 о/с, яким заступника начальника 3-го управління (оперативних розробок) - начальника 1-го відділу (оперативної роботи) Департаменту карного розшуку Національної поліції України підполковника поліції [PERSON] звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 30 квітня 2021 року з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та компенсації за 10 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2021 році і 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік. Не погоджуючись з протиправними діями відповідача щодо не вірного обрахунку грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2015 рік, 2020 рік, 2021 рік, позивач звернувся до суду з позовом. Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог. Колегія суддів частково не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Положеннями ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 45 Конституції України визначено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом. Законом України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) установлено державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи. Відповідно до ст. 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток. У відповідності до ч. 1 ст. 24 Закону №504/96-ВР, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України. Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України. Згідно з ч. ч. 1, 3 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Згідно зі ст. 60 Закону №580-VIII, проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ч. ч. 1, 2 статті 92 Закону №580-VIII, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 статті 93 Закону №580-VIII, тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби. Відповідно до ч. ч. 9, 10, 11 статті 93 Закону №580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. Положеннями ч. ч. 1, 2 статті 94 Закону №580-VIII визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 р. № 260 (далі - Порядок№260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання). Абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 встановлено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. Отже, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок. З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки». Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. З огляду на викладене, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 січня 2021 року по справі № 160/10875/19, яка відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України враховується судом при вирішенні даної справи. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] під час проходження служби в органах Національної поліції України не використав: частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік на 02 доби та частину додаткової оплачуваної відпустки за 2015 рік - 01 добу; щорічну чергову основну оплачувану відпустку за 2020 рік - 30 діб; додаткову оплачувану відпустку за 2020 рік - 15 діб. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Національної поліції України нарахувати та виплатити [PERSON] грошову компенсацію за невикористані 03 доби оплачуваних відпусток за 2015 рік, 45 діб оплачуваних відпусток за 2020 рік. При цьому, здійснення розрахунків сум компенсації за невикористані щорічні відпустки за 2015 та 2020 роки відноситься до компетенції відповідача. Посилання відповідача в своїй апеляційній скарзі на те, що за весь час проходження служби в Національній поліції України, позивач з рапортом про надання йому відпустки за 2015 рік у розмірі 3 доби або про приєднання її до відпустки за 2019 рік або до відпустки за 2020 рік або до відпустки за 2021 рік (про надання якої він взагалі не звертався у 2021 році) не звертався, наведених вище висновків суду не спростовують, оскільки не свідчать про відсутність у позивача невикористаних днів відпустки за 2015 рік. Окрім того, 21.04.2021 року позивач звертався до відповідача з рапортом про приєднання невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік на 02 доби та невикористану частину додаткової оплачуваної відпустки за 2015 рік на 01 добу, до чергової відпустки за 2021 рік. Стосовно доводів відповідача, що відпустка за 2020 рік є такою, що позивачем використана у повному обсязі, оскільки вона надана йому наказом НПУ від 24.12.2020 №1467о/с у повному обсязі, а своїм правом на її продовження у зв`язку з захворюванням під час відпустки позивач не скористався по незалежним від відповідача причинам, колегія суддів зазначає наступне. Надані наказом Національної поліції України від 24.12.2020 № 1467 о/с з 01.01.2021 до 16.02.2021 дні відпустки позивачем не використано, у зв`язку з його перебуванням на безперервному лікуванні з 30.12.2020 до 17.02.2021. 09.04.2021 позивач направив до Національної поліції України рапорт, в якому просив відповідача у зв`язку з перебуванням позивача на лікуванні з 30.12.2020 року, відповідно до ч. 8 ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію", щорічну чергову основну оплачувану відпустку за 2020 рік на 30 діб та додаткову оплачувану відпустку за 2020 рік на 15 діб, вважати невикористаними. Разом з тим, матеріали справи не містять відповідного документа керівника, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку щодо продовження відпустки (відповідно до положень до ч. 8 ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію"). Вказані обставини дають підстави дійти висновку про невикористання [PERSON] щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2020 рік на 30 діб та невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік на 15 діб. З урахуванням наведених висновків суду та позиції Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами, колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористані ним відпустки. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення позовних про визнання протиправною бездіяльності Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати при звільненні грошової компенсації за невикористану у 2015 та 2020 році оплачувану відпустку у кількості 48 календарних днів. Доводи апеляційної скарги про те, що на підставі пункту 8 розділу III Порядку №260, виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, компенсація ж за невикористані відпустки за минулі роки (не в році звільнення) поліцейським при звільненні відповідно до приписів Порядку №260 не передбачена, що підтверджується правовою позицією Верховним Судом у постанові від 07.08.2019 у справі №820/5122/17, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що суперечать наведеним вище висновкам. Врахуванню у спірних правовідносинах по даній справі, з огляду на ч.5 ст.242 КАС України, підлягають правові позиції Верховного Суду, зазначені судом апеляційної інстанції у даній постанові. Позовні вимоги щодо визнання протиправними дії та бездіяльність Національної поліції України в невиданні наказу про невикористання [PERSON] відпусток за 2020 рік наданих наказом Національної поліції від 24.12.2020 № 1467 о/с.; зобов`язання Національну поліцію України сформувати та видати наказ про невикористання [PERSON] щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2020 рік на 32 доби (з урахуванням 2 святкових днів), з 01 січня до 01 лютого 2021 року та додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік на 15 діб, з 02 до 16 лютого 2021 року; визнання протиправними дії та бездіяльність Національної поліції України в неприєднані невикористаної [PERSON] частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік на 02 доби та невикористаної частини додаткової оплачуваної відпустки за 2015 рік на 01 добу, невикористаної щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2020 рік на 30 діб та невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік на 15 діб до чергової відпустки за 2021 рік, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні оплачуваної відпустки. Окрім того, позовні вимоги щодо зобов`язання Національної поліцію України приєднати невикористані [PERSON] дні оплачуваної відпустки за 2015 рік та за 2020 рік до чергової відпустки за 2021 рік також не підлягають задоволенню, через звільнення позивача з органів поліції наказом Національної поліції України від 30.04.2021 № 552 о/с. Як наслідок, помилковим є задоволення судом першої інстанції позовні вимоги в частині зобов`язання Національну поліцію України нарахувати та виплатити на користь [PERSON] грошову компенсацію за невикористані у 2021 році днів відпустки. Колегія суддів зазначає, що під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. З урахуванням наведених вище висновків щодо обґрунтованості позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати [PERSON] при звільненні грошової компенсації за невикористані у 2015 та 2020 році оплачувані відпустки у кількості 48 календарних днів, колегія суддів приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача внести відомості до наказу Національної поліції України від 30.04.2021 № 552 о/с щодо нарахування та виплати [PERSON] грошової компенсації за невикористані частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік на 02 доби та невикористану частину додаткової оплачуваної відпустки за 2015 рік на 01 добу, невикористану щорічну чергову основну оплачувану відпустку за 2020 рік на 30 діб та невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2020 рік на 15 діб, а також нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористанні 48 днів відпустки за 2015 рік та за 2020 рік. Наведений вище спосіб захисту порушеного права позивача узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 24.06.2021 по справі №520/8054/2020. Щодо стягнення судових витрат понесених позивачем, то колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Колегія суддів зазначає, що [PERSON] понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову, відповідно до квитанції від 25.05.2021 № 21362 на суму 908, 00 грн. (а.с. 18а) та квитанції від 03.06.2021 року № 0.0.2149277999.1 на суму 1816,00 грн. (а.с. 19). З урахуванням наведеного та виходячи з часткового задоволення позовних вимог, суми підтверджених судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, понесених позивачем в ході розгляду даної справи, відшкодуванню на користь позивача підлягає сума у загальному розмірі 1362 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2021 року у справі №520/9055/21 суд дійшов помилкових висновків щодо встановлення обставин справи і помилково застосував норми матеріального та процесуального права.

Результат розгляду: partial