Рішення адміністративного суду від 2022-06-14 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України у місті Києві (далі - відповідач), в якому просив: визнати ненадання Головним управлінням Національної поліції у місті Києві обґрунтованої відповіді на звернення по «Спецлінії 102» 23 травня 2020 року до Головного управління Національної поліції у місті Києві про протиправну бездіяльність; зобов`язати Головне управління Національної поліції у місті Києві розглянути звернення позивача по «Спецлінії 102» від 23 травня 2020 року до Головного управління Національної поліції у місті Києві про протиправну бездіяльність працівників поліції та надати обґрунтовану відповідь. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Згідно п.3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 23 травня 2020 року приблизно о 14 годині 35 хвилин позивач звернувся до відповідача з повідомленням про протиправну бездіяльність працівників поліції. Вважаючи, що відповіді на своє звернення позивач не отримав, вказане зумовило його звернення з даним позовом до суду. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що звернення по «Спецлінії 102» не є зверненням у розумінні Закону України «Про звернення громадян». Колегія суддів при винесенні даної постанови виходить з наступного. Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення. Відповідно до ст. 3 Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заявою (клопотанням) у розумінні вказаної статті Закону є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Приписи ст. 15 Закону визначають, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Згідно ч. 1 ст. 20 Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII). Згідно із пунктом 5 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.02.2018 №111, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.03.2018 за №371/31823 затверджено Інструкцію з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України (далі - Інструкція №111), яка встановлює порядок реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події (далі - правопорушення або події), а також оперативного інформування в центральному органі управління поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції України, територіальних органах поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях, м. Києві (далі - ГУНП), їх територіальних (відокремлених) підрозділах (далі - ТВП). Також, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 №100, зареєстрованого в Міністерстві внутрішніх справ України 05.03.2019 за №223/33194 затверджено Порядок ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події (далі - Порядок №100), який регулює ведення в центральному органі управління поліцією, міжрегіональних територіальних органах поліції та їх територіальних (відокремлених) підрозділах, головних управліннях Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях та м. Києві, територіальних (відокремлених) підрозділах (управліннях, відділах, відділеннях) поліції (далі - органи (підрозділи) поліції) єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події (далі - заяви (повідомлення)) з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - ІТС ІПНП). Відповідно до абз. 1 п. 3 розд. IІІ Порядку №100 заяви і повідомлення про інші події, що надійшли до чергової служби центрального органу управління поліцією, головних управлінь Національної поліції та їх територіальних (відокремлених) підрозділів (управлінь, відділів, відділень) поліції, у яких немає відомостей, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, уповноважена службова особа після реєстрації в ІТС ІПНП (журналі ЄО) невідкладно, але не пізніше 24 годин передає керівнику відповідного органу (підрозділу) поліції або особі, яка виконує його обов`язки, для розгляду та прийняття рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або Кодексом України про адміністративні правопорушення. Тобто, у випадку встановлення у заяві чи повідомленні відсутності відомостей, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, зміст останньої доповідається начальникові органу поліції або особі, яка виконує його обов`язки, для розгляду та прийняття рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або Кодексом України про адміністративні правопорушення. Згідно пункту 5 розділу II Порядку №100 заява (повідомлення), що надходить телефоном за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102», реєструється в ІТС ІПНП з автоматичним присвоєнням порядкових номерів ЄО. Відповідно до пп. 14 п. 10 розд. ІІІ Інструкції №111 до обов`язків працівника підрозділу « 102» належить, зокрема, невідкладно доповідати старшому чергової зміни про надходження скарг громадян на дії/бездіяльність працівників поліції, порушення їх прав і свобод, повторних звернень щодо неналежної організації реагування працівниками поліції на повідомлення, проставляючи відповідні відмітки в системі ІПНП. Крім того, до обов`язків старшого зміни диспетчерів належить інформування оперативного чергового ГУНП про надходження скарг громадян на дії/бездіяльність працівників поліції, порушення їх прав і свобод, повторних звернень щодо неналежної організації реагування поліцейських на правопорушення або події та вживати заходів щодо усунення наявних недоліків (пп. 6 п. 14 розд. ІІІ Інструкції №111). Таким чином, вказаною Інструкцією регламентовано питання порядку отримання відповідних заяв і повідомлень за допомогою, зокрема, спеціальної лінії « 102», у складі яких можуть бути і скарги громадян на дії/бездіяльність працівників поліції або щодо неналежної організації реагування поліцейських на правопорушення або події. Водночас, як було підкреслено вище, саме Порядком №100 визначено алгоритм дій органів Національної поліції України у випадку встановлення відсутності у заяві чи повідомленні ознак кримінального правопорушення. Як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, 23 травня 2020 року приблизно о 14 годині 35 хвилин [PERSON] звернувся по «спецлінії 102» до відповідача з повідомленням про вчинення адміністративного правопорушення, а саме - торгівля на тротуарі постійно триває на проспекті Мінському 4, що свідчить про бездіяльність працівників поліції. Тобто, позивачем фактично було повідомлено про правопорушення та вказано на бездіяльність працівників поліції з приводу вжиття заходів щодо такого правопорушення. Отже, враховуючи вищевказані правові норми та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що повідомлення позивача в частині, що стосується скарги на бездіяльність працівників поліції, мало б бути розглянуто ГУ НП у м. Києві за правилами, визначеними Законом України «Про звернення громадян», як це прямо передбачено абз. 1 п. 3 розд. IІІ Порядку №100, на що помилково не звернув увагу суд першої інстанції. При цьому посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на Порядок розгляду звернень та організації особистого прийому громадян в органах підрозділах Національної поліції України №930 є помилковим, з огляду на звернення позивача по «Спецлінії 102». Таким чином, враховуючи незабезпечення розгляду звернення [PERSON] , яке надійшло до органів поліції по «Спецлінії 102» у визначеному порядку, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення суду.

Результат розгляду: granted