Рішення адміністративного суду від 2022-10-05 00:00:00+03

Публічне акціонерне товариство "АТП 13058" звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.05.2021 № 37024/0703 форми «Р», яким визначено позивачу грошове зобов`язання у розмірі 9 195 382,21 грн. (податкове зобов`язання - 6 130 254,81 грн. та штрафні санкції - 3 065 127,4 грн.). Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року позов задоволено. Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій останній просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Апелянтом було також надано до суду додаткові письмові пояснення. 05.10.2022 у судовому засіданні колегія суддів ухвалила протокольну ухвалу про продовження строку розгляду справу на п`ятнадцять днів. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів дійшла наступних висновків. Судом встановлено, що ПАТ «АТП 13058» на підставі договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер 8000000000:79:286:0004), укладеного між Київською міською радою та ВАТ «АТП 13058» від 1 вересня 2003 року (зі строком на 25 років), є землекористувачем земельної ділянки (7,7001 га) по вул. Кайсарова,7/9 у Голосіївському районі м. Києва. У 2017 (07.02.2017) та 2018 (15.02.2018) роках позивач подав контролюючому органу податкові декларації з плати за землю за 2017 рік та 2018 рік (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), у яких визначено річну суму орендної плати за земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:79:286:000 у розмірі 1 442 024,07 грн. та 1 436 184,33 грн. відповідно. При здійснені таких розрахунків ПАТ АТП 13058 було використано Довідку Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № Ю-23549/2016 про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки № 470 від 03.11.2016. Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ АТП 13058 з питань повноти обчислення та своєчасності внесення до бюджету орендної плати за землю за період з 01.01.2017 по 31.12.2018. Результати перевірки оформлені Актом від 22.04.2021 № 33019/Ж5/26-15-07-03-05 у висновках якого зазначено, що позивачем занижено орендну плату за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 6 356 172,10 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 2 711 007,46 грн., за 2018 рік на суму 3 645 164,64 грн. На підставі висновків Акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.05.2021 № 37024/0703, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб за податковими зобов`язаннями у розмірі 6 130 254,81 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 3 065 127,40 грн. Позивач, вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України в редакції, що були чинними на момент їх виникнення. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом (далі - ПК України). Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди. Відповідно до п.288.7 ст.288 ПК України, податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу. Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік (п.285.1 ст.285 Податкового кодексу України). Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців) (п.285.2 ст.285 ПК України). Згідно пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п.288.2 ст.288 ПК України). Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п.288.3 ст.288 ПК України). Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п.288.4 ст.288 ПК України). Пунктом 286.2 ст.286 ПК України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. Пунктом 287.3 ст.287 ПК України передбачено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Відповідно до п.289.1 ст.289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Згідно частини 2 статті 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч.3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель»). Судом встановлено, що 01.09.2003 між Публічним акціонерним товариством АТП 13058 (орендар) та Київською міською радою (орендодавець) укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець, на підставі рішення Київради від 19.12.2002 № 172/332 передає, а орендар приймає у довгострокову оренду на 25 (двадцять п`ять) років земельну ділянку, місце розташування якої вул. Кайсарова, 7/9 у Голосіївському районі м. Києва, розміром 7,7001 (сім цілих і сім тисяч одна десятитисячна) га для експлуатації та обслуговування адміністративних будівель і виробничих споруд майнового комплексу у межах, які перенесені в натуру (на місцевість) і зазначені на плані, що є невід`ємною частиною цього договору (т.1 а.с. 11-13). Відповідно до пункту 2.1 даного договору за оренду земельної ділянки орендар сплачує орендодавцеві орендну плату у грошовій формі, незалежно від результатів своєї діяльності. У п. 2.4 Договору зазначено, що зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація провадиться без внесення змін та доповнень до цього договору у порядку та у випадках, передбачених законодавством України. Приписи Податкового кодексу України зобов`язують позивача, як орендодавця, самостійно обраховувати розмір орендної плати із використанням нормативної грошової оцінки землі. Як вбачається зі змісту позовної заяви, у податковій декларації з плати за землю за 2017 та 2018 роки сума грошового зобов`язання визначалось позивачем на підставі довідки Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № Ю-23549/2016 про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 03.11.2016 № 470 (т.1 а.с 42). У вказаній довідці зазначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки по вул. Кайсарова , 7/9 складала 45 056 051,19 грн. Водночас згідно інформації наданої Головним управлінням Держгеокадастру у м.Києві від 24.06.2019 №8-26-0.10-3306/2-19, витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 05.12.2018 №6456/86-18 та інформації наданої Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради ( КМДА) від 24.06.2019 №05716-11883 за період з 01.01.2017 по 16.07.2018 становила 137 547 113,06 грн., з 17.07.2018 по 31.12.2018 - 206 320 669,59 грн. Згідно статті 1 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель (ч. 5 ст. 5 Закону України «Про оцінку земель»). Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: - розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5 - 7 років; -розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5 - 7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7 - 10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій». Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (ч. 2 ст. 20 Закону України «Про оцінку земель»). Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Протягом місяця з дня надходження технічної документації з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає та приймає рішення про затвердження або відмову в затвердженні такої технічної документації. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 1, 3 статті 23 Закону №1378-IV). Частиною 7 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що відомості про нормативну грошову оцінку земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації з такої оцінки. Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 року №489, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.12.2016 за №1647/29777, було затверджено Порядок нормативної грошової оцінки земель населених пунктів (далі - Порядок №489), який визначає процедуру проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів. Порядок № 489 є чинним нормативно-правовим актом, застосування якого є обов`язковим для територіальних органів Держгеокадастру при наданні витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, та який в силу вимог чинного законодавства визначає процедуру проведення нормативно грошової оцінки земельних ділянок населених пунктів. У примітці до Додатку № 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, для земельних ділянок, інформація про які не внесена до відомостей Державного земельного кадастру, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 2,0. У разі якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 2,0. В подальшому Міністерством аграрної політики та продовольства видано Наказ №162 від 27.03.2018 «Про внесення змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 10.04.2018 за № 432/31884, який набрав чинності з 17.07.2018, яким внесено зміни до Додатку № 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, та встановлено, що для земельних ділянок, інформація про які не внесена до відомостей Державного земельного кадастру, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 3,0. Колегія суддів зазначає, що видача витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки не передбачає можливість вибору суб`єктом владних повноважень на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, оскільки є єдиним законодавчо закріпленим варіантом поведінки відповідача при оформленні даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки. Визначення у витязі коефіцієнту, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф) є обов`язковим і розмір цього коефіцієнту має відповідати Порядку № 489. Законодавством чітко регламентовано питання застосування починаючи з 01.01.2017 року при формуванні витягів з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки коефіцієнту, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 2,0 (а з 17.07.2018 Кф із значенням - 3,0) у випадках, коли з будь-яких причин у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), затверджений наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 року за № 1011/18306. Фактично у 2017 та 2018 роках розрахунок плати за землю мав бути здійснений на підставі витягу з нормативної грошової оцінки землі, сформованому у 2017 та 2018 роках, відповідно. В даному випадку, жодних доводів щодо неможливості отримання відповідного витягу у 2017 та 2018 роки позивачем не надано, його представником під час апеляційного провадження суду не повідомлено. На переконання колегії суддів, застосування довідки, сформованої у 2016 році, при розрахунку орендної плати за 2017 та 2018 роки при подачі податкової декларації з плати за землю, є безпідставним з огляду на приписи Податкового кодексу України. Колегія суддів враховує те, що станом на подання декларацій у ГУ Держгеокадастру у м. Києві була відсутня інформація щодо коду Класифікації видів цільового призначення земельної ділянки позивача. Зі змісту положень статті 23 Закону України «Про Державний земельний кадастр», пунктів 117, 118, 138 Порядку № 1051, вбачається, що внесення змін до відомостей про земельну ділянку щодо кодів цільового призначення можливе при надходженні до Державного кадастрового реєстратора від власника чи користувача земельної ділянки заяви про внесення змін до відомостей про неї за формою згідно з додатком 12 до Порядку, електронного документа з визначеним цільовим призначенням земельної ділянки відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель. Однак заява про внесення змін до відомостей про земельні ділянки та електронний документ з визначеним цільовим призначенням земельної ділянки до Державного кадастрового реєстратора від користувача земельної ділянки не надходила. З огляду на відсутність у відомостях Державного земельного кадастру даних щодо коду Класифікації видів цільового призначення земель (Кф) щодо земельної ділянки позивача, ГУ Держгеокадастру у м.Києві було сформовано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки із застосуванням коефіцієнту функціонального використання Кф -3,0. Контролюючий орган вірно зазначив, що враховуючи коефіцієнт функціонального використання нормативна грошова оцінка земельної ділянка в період з 01.01.2017 по 16.07.2018 становила 137 547 113,06 грн., а за 17.07.2018 по 31.12.2018 -206 320 669,59 грн., а не 45 056 051,19 грн., як про це зазначає позивач. З огляду на викладені обставини колегія суддів вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення в частині нарахування податкового зобов`язання - 6 130 254,81 грн. було винесено податковим органом правомірно, із застосуванням показників, які зазначені у витягу, які діяли на час проведення перевірки, з урахуванням чинного законодавства України у сфері формування та видачі витягів, а також норм, які регулюють порядок справляння та нарахування податку на землю і орендної плати. Суд першої інстанції вказаних обставин не врахував та дійшов помилкових висновків щодо правильності обрахування позивачем орендної плати за земельну ділянку за 2017-2018 роки. Водночас колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині неправомірності застосування контролюючим органом штрафної санкції за встановлені порушення. Так, відповідачем було сформоване податкове повідомлення-рішення, якими збільшено суму грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб №37024/0703 та визначено штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 50 % від суми грошового зобов`язання, що передбачає наявність діянь, передбачених пунктом 123.2 ст.123 ПК України, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів. Згідно пункту 123.1 статті 123 ПК України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування. Діяння, передбачені пунктом 123.1 статті 123 ПК України , вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування (п. 123.2 статті 123 ПК України). Згідно п. 123.3 статті 123 ПК України діяння, передбачені пунктом 123.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування. У апеляційній скарзі апелянт зазначив, що контролюючим органом встановлено вчинення позивачем повторно протягом 1095 днів діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання, та які тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання. Зокрема, 05.04.2019 з урахуванням висновку акту перевірки 13.03.2019 №71/26-15-12-09/05475147, яким встановлено заниження податкового зобов`язання по орендній платі за січень 2019 року, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.04.2019 № 0293881209, згідно з яким, на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58 та пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, збільшено ПАТ АТП 13058 суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб у розмірі 396 832,07 грн., та застосована штрафна (фінансова) санкція (штраф) у розмірі 99 208,02 грн.(25%). В подальшому на підставі висновків Акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.05.2021 № 37024/0703, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб за 2017-2018 роки за податковими зобов`язаннями у розмірі 6 130 254,81 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 3 065 127,40 грн. (50%). Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи контролюючого органу щодо повторності вчинення позивачем діяння в даному випадку, оскільки фактично вчиненим повторно вважається діяння, розпочате пізніше. В даному випадку це діяння вчинене у 2019 році. Суд першої інстанції вірно зазначив, що виявлення контролюючим органом заниження ПАТ АТП 13058 податкового зобов`язання по орендній платі с початку за січень 2019 року не може слугувати підставою для застосування до позивача за заниження орендної плати за 2017-2018 роки штрафних санкцій у розмірі 50%. Наведене свідчить, що відповідачем не обґрунтовано застосовано до позивача штраф у підвищеному розмірі, а тому податкове повідомлення рішення від 17.05.2021 № 37024/0703 в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 3 065 127,40 грн. (50%) підлягає скасуванню. Враховуючи викладені обставини у сукупності колегія суддів дійшла висновку про на явність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.05.2021 № 37024/0703 форми «Р» в частині нарахування штрафних санкцій - 3 065 127,4 грн. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив частково неправильне застосування норм матеріального права, внаслідок чого, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, апеляційна скарга податкового органу має бути частково задоволена, оскаржуване рішення суду першої інстанції частково скасоване. Згідно ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції. Не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Результат розгляду: partial