Рішення адміністративного суду від 2023-07-04 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, у якому просив суд: - визнати протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві, правонаступником якого є Головне управління ДПС у м. Києві, щодо проведення позапланової документальної невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника податків - фізичної особи [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 01.01.2016 по 31,12.2016, результати якої були оформлені актом від 29.05.2018 № 2457/26-15-42-02-30/ [NUMBER] ; - визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення № 0081354202 від 13 липня 2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання [PERSON] за платежем податок на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 647175,61 грн; - визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення № 0081364202 від 13 липня 2018 року про застосування до [PERSON] штрафної (фінансової) санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб у сумі - 170,00 грн.; - визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення № 0081374202 від 13 липня 2018 року про застосування до [PERSON] штрафних (фінансових) санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб у сумі - 510,00 грн.; - визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення № 0081384202 від 13 липня 2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання [PERSON] за платежем військовий збір у загальному розмірі 53931,30 грн. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмолено. Не погодившись з таким рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. До Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу. Відповідачем щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечно. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.10.2022 року та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду постановлено призначити розгляд апеляційної скарги [PERSON] в у відкритому судовому засіданні. Крім того, від податкового органу та АТ "ОТП Банк" витребувано додаткові докази. У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке. Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України та відповідно до наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 08.05.2018 № 8163 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу, як додаткове благо, у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податків, прощеного (анульованого) кредитором АТ "ОТП БАНК" фізичної особи - платника податків [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ) за період з 01.01.2016р по 31.12.2016р. За результатами проведення перевірки контролюючим органом складено акт від 29.05.2018р. № 2457/26-15-42-02-30/ [NUMBER] (надалі - акт перевірки). Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме: - п. 179.1 ст. 179 розділу IV Кодексу з урахуванням п.п.49.18.4 п. 49.18 ст.49 Кодексу, не подано до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2016 рік; - п.п. "а" п. 176.1 ст.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 Кодексу, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу; - п.п.168.2.1 п.168.1 ст. 168 з урахуванням вимог п.п. "д" п.п. 164.2.17 п.164.2 ст. 164 Кодексу, не задекларовано річний оподатковуваний дохід за 2016 рік у сумі 2876336,04 грн., та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 517740,49 гривень; - п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 16і підрозділу 10 Розділу XX Перехідних Положень Кодексу, не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2016 рік у сумі 43145,04 гривень. На підставі висновків викладених у акті Головним управлінням ДПС у м. Києві 13 липня 2018 року винесено податкові повідомлення-рішення, а саме: - № 0081354202 про збільшення суми грошового зобов`язання [PERSON] за платежем податок на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 647175,61 грн; - № 0081364202 про застосування до [PERSON] штрафної (фінансової) санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб у сумі - 170,00 грн.; - № 0081374202 про застосування до [PERSON] штрафних (фінансових) санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб у сумі - 510,00 грн.; - № 0081384202 про збільшення суми грошового зобов`язання [PERSON] за платежем військовий збір у загальному розмірі 53931,30 грн. Вважаючи дії відповідача по проведенню перевірки протиправними, а вказані податкові повідомлення-рішення такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач вважаючи прийняті відповідачем спірні рішення протиправними, звернувся до адміністративного суду з позовною заявою про їх скасування. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Щодо визнання протиправними дій податкового органу щодо проведення позапланової документальної невиїзної перевірки, суд зазначає наступне. У п. 79.2 ст. 79 ПК України (у редакції, чинній на момент призначення та проведення перевірки) зазначено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному ст. 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки. При цьому, за ст. 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Тож, документальна позапланова невиїзна перевірка платника проводитися посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки. Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, перевірку позивача проведено на підставі наказу від 08.05.2018 № 8163 та повідомлення від 10.05.2018 № 21948/М/26-15-42-02-27. Вказане повідомлення про проведення перевірки та наказ про призначення перевірки направлено на адресу позивача засобами поштового зв`язку 11.05.2018 (ідентифікатор поштового відправлення 0101124209480). Вказані обставини апелянтом не спростовано. Відтак, колегія суддів приходить до переконання, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій податкового органу щодо проведення позапланової перевірки задоволенню не підлягають. Що ж стосовно позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень колегія суддів зазначає наступне. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України). Згідно з приписами п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин), платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент. Нормами п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України, визначено, що об`єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Згідно з приписами п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (п. п.164.1.2 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України). Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України. Згідно з п. п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: д) основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. Відповідно до положень п. п. п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами цього Кодексу). Згідно з п. п. 168.2.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів. З аналізу наведених норм вбачається, що відповідно до положень Податкового кодексу України, визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі. Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що відомостями ЦБД ДРФО ДФС України підтверджується, що в період з 01.01.2016 по 31.12.2016 платник податків - фізична особа [PERSON] отримав дохід у сумі 2876336,04 грн за ознакою доходу 126. Відповідно довідника ознак доходів, наведених у додатку до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і утриманого з них податку (форма 1ДФ), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року № 4 під ознакою доходу " 126" відображається дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до змісту наданих на виконання вимог суду апеляційної інстанції доказів вбачається, що 03.04.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № ML-006/1980/2008 відповідно до умов якого позивачем отримано кредит в розмірі 172 550,00 доларів США у термін до 03.04.2023 року з фіксованою процентною ставкою 5,99% (п. 2, 3 договору). Таким чином, з дослідженого вбачається, що як видача кредиту за кредитним договором, так і його погашення здійснювалося у доларах США. В подальшому, 13.11.2025 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» укладено додатковий договір № 6 до кредитного договору № ML-006/1980/2008 від 03.04.2008 року. Умовами п. 1.1 вказаного додаткового договору встановлено, що сторони домовились, що позичальник 13.11.2015 року зобов`язується погасити боргові зобов`язання в розмірі 50 000,00 доларів США, що в еквіваленті по курсі НБУ на день укладання цього додаткового договору складає 1 145 861,50 грн. За умови належного виконання позичальником п. 1.1 додаткового договору Банк здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 125 509,76 доларів США, що в еквіваленті по курсі НБУ на день укладання цього додаткового договору складає 2 876 336,04. Також, на виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду про витребування доказів АТ «ОТП Банк» надано розрахунок заборгованості по клієнту [PERSON] за кредитним договором № ML-006/1980/2008 від 03.04.2008. Із змісту вказаного розрахунку вбачається, що станом на 13.11.2015 року позичальником сплачено за кредитним договором 47 040,24 доларів США, а загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 125509,76 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13.11.2015 року складає 2 876 336,04 грн, а за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014 року складає 1003199,51грн. АТ «ОТП Банк» надано письмові пояснення, відповідно до яких за кредитним договором № ML-006/1980/2008 від 03.04.2008 зміна валюти зобов`язання не здійснювалась. Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що умовами кредитного договору встановлено, що кошти надано позивачу під фіксований відсоток 5,99% річних, однак, ні розрахунок боргу за кредитним договором ні додаткова угода укладено до такого, а тим паче ні податковий розрахунок за формою № 1-ДФ щодо отриманого доходу [PERSON] не містять відомості щодо складу боргу, який був наявний за кредитним договором станом на 13.11.2015 року та яка частина прощеного боргу є тілом кредиту, а яка відсотками за таким. Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що сума прощеного боргу за кредитним договором в розмірі 2 876 336,04 грн є виключно тілом кредиту, а відповідно і додатковим благом. Відповідно до частини першої статті 73, 74, 76 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Натомість, податковим органо не доведено правомірності висновків перевірки щодо отримання позивачем додаткового блага у вигляді суми прощеного кредиту в розмірі 2 876 336,04 грн, а відповідно і правомірності донарахування позивачу зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 647175,61 грн. Крім того, відмовляючи у задоволенні позивних вимог суд першої інстанції залишив поза увагою приписи пп.165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України. Так, доходи, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, визначені у ст. 165 Податкового кодексу України. Статтю 165 Податкового кодексу України доповнено новим пп. 165.1.59 згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», який набув чинності з 01 січня 2016 року. Відповідно до пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума, прощена (анульована) кредитором у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити). З огляду на відомості офіційного веб-порталу Верховної Ради України, проект Закону про реструктуризацію зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла був зареєстрований 17 червня 2016 року, однак в подальшому відкликаний, знятий з розгляду та на момент прийняття рішення в даній справі не прийнятий. Вищевказана норма пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України залишається чинною та не є скасованою. Згідно з пояснювальною запискою до проекту Закону про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році, метою його прийняття, було вдосконалення норм Податкового кодексу України для покращення адміністрування податків, шляхом, зокрема, звільнення від оподаткування сум, прощених (анульованих) кредитором за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити). Таким чином, положення пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України спрямовані саме на звільнення від оподаткування сум, прощених (анульованих) кредитором за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити). Виключивши зазначені суми із переліку доходів, що входять до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, законодавець додатково передбачив, що прощення (анулювання) боргу має відбуватися у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити) та взяв на себе зобов`язання прийняти такий закон. Разом з тим, закріпивши на законодавчому рівні право на звільнення від оподаткування відповідних сум, держава не виконала взятого на себе зобов`язання щодо прийняття спеціального нормативно-правового акту, який встановлює порядок прощення (анулювання) такої заборгованості. У відповідності до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. У справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що Закон України «Про соціальний захист дітей війни» діяв у редакції зі змінами, внесеними Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та передбачав, що розмір відповідної надбавки визначатиме Кабінет Міністрів України. Зважаючи на імперативне формулювання, заявники могли законно сподіватись, що Кабінет Міністрів України встановить розмір пенсії за відповідний період. Таким чином, протягом цього періоду заявники мали «законне сподівання» щодо підвищеного розміру пенсії. Однак такої постанови в 2006 році прийнято не було. Європейський суд з прав людини констатував, що у цьому випадку відмова держави здійснити певні дії становила втручання в права заявників, передбачені статтею 1 Першого протоколу. Суд не бачив жодних причин, чому органи влади не вжили заходів для визначення розміру надбавки до пенсії заявників, і вважав це втручання невиправданим. Колегія суддів наголошує, що з 01.01.2016 року та, зокрема, станом на момент анулювання боргу позивача, Податковий кодекс України містить імперативне формулювання про те, що сума, прощена (анульована) кредитором за кредитами в іноземній валюті, що отримані громадянами України на придбання єдиного житла (іпотечні кредити) не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу. Отже, позивач, з огляду на пряму вказівку Податкового кодексу України, мав законне очікування, що сума прощеної АТ «ОТП Банк» заборгованості не є об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором. Не прийнявши спеціальний закон, передбачений пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, держава допустила невиправдане втручання у права позивача. В той же час, з аналізу положення пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України слідує, що ключовими умовами, з якими пов`язано звільнення суми прощеного боргу від оподаткування, є наступні: прощення боргу кредитором; боржником є громадянин України; кредит був отриманий в іноземній валюті; кредит надавався для цілей придбання єдиного житла; виконання кредитного зобов`язання було забезпечене іпотекою. Так, матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не заперечується наявність у позивача всіх вказаних вище вимог для застосування до неї положень пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України. З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що сума прощеного боргу [PERSON] зобов`язання у розмірі 125 509,76 доларів США не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу згідно з пп. 165.1.59 п.165.1 ст. 165 Податкового кодексу України. Аналогічна правова позиція щодо застосування положення пп. 165.1.59 п.165.1 ст. 165 Податкового кодексу України викладена в постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі №820/2600/16, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом при розгляді даної справи. Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що анульована (прощена) за договором сума боргу відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті164 Податкового кодексу України є додатковим благом платника податку (Позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2016 рік, оскільки суд першої інстанції помилково не врахував положення пп. 165.1.59 п.165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2016 року. Крім того, відповідно до п. 161 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Однак, згідно з пп. 1.7. п. 161 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою). Відтак нарахування позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб і військового збору, а також застосування штрафних (фінансових) санкцій за неподання податкової декларації про майно і доходи за 2016 рік є незаконним. За таких обставин вимоги [PERSON] про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у м. Києві від 13 липня 2018 року № № 0081354202, № 0081364202 № 0081374202 та № 0081384202 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та приймаються колегією суддів в якості належних. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. У відповідності до ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення. Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення. У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні. У відповідності до ч. 3 ст. 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Результат розгляду: partial