Рішення адміністративного суду від 2024-04-08 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 01.05.2023 Постановою Начальника [INFO] полковником [PERSON] було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 275,00 грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за те, що начебто він 29.04.2023 о 12.30 год. з`явився до [INFO] . При перевірці облікових документів було встановлено, що він не з`явився вчасно до [INFO] , а саме: громадянину [PERSON] була виписана повістка в с. Нижні Ворота для явки до першого відділу [INFO] 17.04.2023 для уточнення облікових даних та проходження чергової військово-лікарської комісії під час дії режиму воєнного стану, тим самим порушив правила ведення військового обліку, а саме п. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п. 1 Додатку 2 до Порядку Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних Постанови КМУ № 1487. [PERSON] уважає, що постанова ухвалена незаконно і необґрунтовано та підлягає скасуванню в зв`язку з невідповідністю висновків Начальника [INFO] полковником [PERSON] фактичним обставинам справи. Окрім того, просив суд стягнути з відповідача на його користь понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 858,88 грн та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2023 року за вищевказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження без виклику осіб. Зокрема суд ухвалив, що відповідач протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі має право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи його заперечень, який повинен відповідати положенням ст. 162 КАС України. Вказану ухвалу відповідач отримав 13 грудня 2023 року, повторно копію позовної заяви з додатками відповідач отримав 12 березня 2024 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Однак, станом на 08 квітня 2024 року відзиву на позов відповідач не надав. Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи відсутність клопотань про проведення судового засідання та наявність достатніх доказів для розгляду справи, суд убачає можливим розглянути справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, зібрані у справі докази, суд убачає необхідним позов задовольнити з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01 травня 2023 року Постановою Начальника [INFO] полковником [PERSON] було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 275,00 грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та притягнуто позивача [PERSON] до адміністративної відповідальності за те, що він 29.04.2023 о 12.30 год. з`явився до [INFO] . При перевірці облікових документів було встановлено, що він не з`явився вчасно до [INFO] , а саме: громадянину [PERSON] була виписана повістка в с. Нижні Ворота для явки до першого відділу [INFO] 17.04.2023 для уточнення облікових даних та проходження чергової військово-лікарської комісії під час дії режиму воєнного стану, тим самим порушив правила ведення військового обліку, а саме п. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п. 1 Додатку 2 до Порядку Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних Постанови КМУ № 1487. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноваженьобов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Суду не вдається встановити, що у діях, які кваліфіковані відповідачем за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП є склад правопорушення, адже відповідачем не надано до суду жодних додатків до оскаржуваної постанови, які підтверджували б зазначені в ній обставини порушення позивачем. Відповідачем до суду не надіслано будь-яких заперечень, які могли б спростовувати твердження позивача, що наведені у заяві про скасування постанови про адміністративне правопорушення, а з постанови та протоколу не вдається встановити, що позивач [PERSON] дійсноне з`явився вчасно до [INFO] для уточнення облікових даних та проходження чергової військово-лікарської комісії під час дії режиму воєнного стану. Згідно ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Диспозиція ст. 210-1 КУпАП має бланкетний характер, а серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинні бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та яким не дотримана особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивачу інкримінується порушення вимог п. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та п. 1 Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487. Суд звертає увагу, що конструкція статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачає поділ спочатку на частини, а потім на пункти. Відтак, суду не вдається можливим встановити, яку саме норму вказаного нормативно-правового акту порушено позивачем. Натомість, конструкція Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, передбачає поділ на пункти та підпункти. Пункт 1 Додатку 2 складається з 11 підпунктів. Відповідачем не конкретизовано, за порушення яких підпунктів вказаного пункту 1 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності. Відтак, суду із указаного нормативно-правового акту також не вдається можливим встановити, яку саме норму порушено позивачем. Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, на думку суду, є недоведеним. У порушення вказаних вимог, відповідачем не було вжито всіх заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставини, що мали значення для правильного вирішення справи належним чином, зокрема не надано доказів, що позивач [PERSON] дійсно не з`явився вчасно до [INFO] для уточнення облікових даних та проходження чергової військово-лікарської комісії під час дії режиму воєнного стану. За таких підстав оскаржувана постанова підлягає скасуванню. Відповідно до норм чинного законодавства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У свою чергу відповідач будь-яких письмових відзивів, що обґрунтовують доводи його заперечень до суду не надав. Таким чином, зважаючи на вищевикладене та те, що на виконання вимог законодавства відповідачем не було вжито заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для вирішення справи належним чином, суд доходить висновку про те, що Постанова Начальника [INFO] полковником [PERSON] № 1452 від 01.05.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності гр. [PERSON] за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП є незаконною, в зв`язку з чим вона підлягає скасуванню, а справа закриттю. Відповідно до ст. 132, 139 КАС України, суд уважає необхідним стягнути з відповідача [INFO] за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 429,44 грн. Надмірну частину сплаченого судового збору у розмірі 429,44 грн суд убачає необхідним повернути позивачу з державного бюджету. Згідно з ч. 1 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На виконання вимог вищевказаної процесуальної норми позивачем не надано суду доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, зокрема не надано акту виконаних робіт, погодинного розрахунку здійснених витрат та договору на надання вказаних послуг саме по цій адміністративній справі. У зв`язку з чим, суд уважає правильним та доцільним у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted