Рішення адміністративного суду від 2023-06-20 00:00:00+03

У лютому 2023 року [PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 23 січня 2023 року у виконавчому провадженні ВП № 70535374, що винесена головним державним виконавцем Перемишлянського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі ВДВС) Кравуцькою Г.М. щодо неї у розмірі 1700,00 грн за невиконання судового рішення відповідно до виконавчого листа № 449/1503/21 від 12 грудня 2022 року. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2023 року у справі № 380/2963/23 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що [PERSON] є боржником згідно з рішенням суду Перемишлянського районного суду Львівської області від 24 травня 2022 року у справі № 449/1503/21 та відповідно до статті 124 Конституції України зобов`язана його виконувати. Обставини, на які покликається позивачка, не можуть бути визнані достатніми, обґрунтованими та поважними для невиконання боржником судового рішення. \~ Встановлені обставини свідчать про відсутність у позивачки намірів виконувати рішення суду. Тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. У апеляційному порядку рішення оскаржено [PERSON] , яка просила таке скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не дав оцінку процесуальним порушенням при оформленні акту державного виконавця від 21 січня 2023 року та при прийнятті постанови про накладення штрафу від 23 січня 2023 року, на які посилалася позивачка. Суд першої інстанції зазначив, що визначення місця виконання рішення суду у випадку його невстановлення судом належить саме до компетенції державного виконавця, однак не врахував відсутності у матеріалах виконавчого провадження доказів визначення місця виконання рішення суду. Окрім того, суд першої інстанції не взяв до того, що на початку повномасштабного вторгнення було небезпечно на усій території України і вивезення малолітньої [PERSON] закордон було зумовлено небезпекою і піклуванням про стан здоров`я дитини. Додатково наголошує на небажанні дитини спілкуватися із батьком. У відзиві на апеляційну скаргу позивачки ВДВС підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Звертає увагу апеляційного суду на те, що боржником рішення суду не виконано, не надано жодних підтверджуючись документів про фактичне місце перебування дитини. Боржник уникає виконання рішення суду всупереч приписам закону та законним вимогам державного виконавця. Представник ВДВС у ході апеляційного розгляду заперечив обґрунтованість вимог апелянта доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи. Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого. Як безспірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 24 травня 2022 року у справі № 449/1503/21, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року, було визначено [PERSON] такий спосіб участі у вихованні малолітньої доньки [PERSON] : - починаючи з 11 год 00 хв суботи по 18 год 00 хв неділі (першу та третю суботу та неділю кожного місяця) або будь-які інші чотири попередньо узгоджені дні в місяць; - щорічно у дні релігійних свят з 10 год 00 хв до 18 год 00 хв 8 січня та другого дня Великодніх свят; - щорічно у літній період з 10 год 00 хв 5 серпня по 20 год 00 хв 19 серпня або будь-які інші попередньо узгоджені 15 днів у році; - у випадку хвороби дитини надати право відвідати дитину по місцю її проживання/перебування тривалістю не менше години в день в узгоджений з матір`ю час. Перемишлянський районний суд Львівської області 12 грудня 2022 року на виконання вказаного судового рішення видав виконавчий лист. На підставі заяви стягувача від 12 грудня 2022 року відповідно до вимог статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» 13 грудня 2022 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №70535374. 14 грудня 2022 року [PERSON] отримала копію постанови та вимогу державного виконавця про виконання рішення суду під розпис. 15 грудня 2022 року [PERSON] звернулась до начальника ВДВС з листом, у якому повідомила, що її донька [PERSON] перебуває на лікуванні закордоном та зазначила, що у рішенні суду не зазначено конкретного місця, де має відбуватись побачення [PERSON] з донькою. Того ж дня [PERSON] подала до Перемишлянського районного суду Львівської області заяву про відстрочку виконання рішення суду. 16 грудня 2022 року головний державний виконавець ВДВС Кривуцька Г.М. прийняла постанову ВП № 70535374 про відкладення проведення виконавчих дій до 29 грудня 2022 року. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного службою у справах дітей Бібрської міської ради 21 грудня 2022 року, [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] . 28 грудня 2022 року Перемишлянським районним судом Львівської області у задоволенні заяви [PERSON] про відстрочку виконання рішення у справі №449/1503/21 про визначення порядку та способів участі у вихованні та спілкуванні із малолітньою дитиною [PERSON] відмовлено. 30 грудня 2022 року головний державний виконавець ВДВС Кривуцька Г.М. скерувала [PERSON] вимогу забезпечити [PERSON] побачення з дитиною 08 січня 2023 року об 11.00 год, яку позивачка отримала 30 грудня 2022 року. 02 січня 2023 головний державний виконавець Перемишлянського ВДВС Кривуцька Г.М. прийняла постанову ВП № 70535374 про залучення представників органу опіки та піклування для участі у проведенні виконавчих дій. 03 січня 2023 року [PERSON] до ВДВС подано клопотання про відкладення виконавчих дій. 05 січня 2023 року головний державний виконавець ВДВС Кривуцька Г.М. прийняла постанову ВП № 70535374 про відкладення проведення виконавчих дій до 18 січня 2023 року. 17 січня 2023 начальником ВДВС Кавунок Б.М. прийнято постанову ВП № 70535374 про проведення виконавчих дій згідно з виконавчим документом. 18 січня 2023 року [PERSON] до ВДВС подано заяву про відкладення проведення виконавчих дій. 17 січня 2023 року головний державний виконавець ВДВС Кривуцька Г.М. скерувала [PERSON] вимогу № 25.10-13/314 забезпечити [PERSON] побачення з дитиною 21 січня 2023 року об 11.00 год, яку та отримала 21 березня 2023 року. Окрім того, 17 січня 2023 року головний державний виконавець ВДВС Кривуцька Г.М. скерувала [PERSON] вимогу № 25.10-13/310 про надання інформації щодо того, в якій країні перебуває малолітня дитина [PERSON] ; під опікою кого за кордоном перебуває малолітня дитина [PERSON] та на якій підставі; чи перебуває малолітня дитина [PERSON] на консульському обліку або зареєстрована біженцем особою, яка опікується дитиною; в якому закладі за кордоном малолітня дитина [PERSON] отримує медичну допомогу; контактні телефони особи, що опікується дитиною на законних підставах. Відповідно до адресованої головному державному виконавцю ДВС Кривуцькій Г.М. заяви [PERSON] від 23 січня 2023 року вона забезпечила [PERSON] побачення із малолітньою донькою [PERSON] 21 січня 2023 року об 11.00 год на виконання судового рішення. 17 січня 2023 року о 08.35 год в [ADDRESS] нею [PERSON] було надано адресу перебування [PERSON] \~21 січня 2023 року об 11.00 год донька [PERSON] чекала батька за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, 23 січня 2023 року о 08.37 год в [ADDRESS] нею було надано контактний номер телефону viber [NUMBER] вітчима [PERSON] для спілкування з донькою [PERSON] . Водночас відповідно до заяви [PERSON] від 23 січня 2023 року, адресованої головному державному виконавцю ВДВС Кривуцькій Г.М., малолітня донька [PERSON] перебуває на даний час в Грузії, за адресою [ADDRESS] . Згідно з її нотаріально завіреною заявою від 02 січня 2023 року дитиною опікується її вітчим [PERSON] , контактний номер телефону viber [NUMBER] . [PERSON] на консульському обліку не перебуває, а також не зареєстрована як біженка, оскільки на даний час на відпочинку, який матеріально забезпечує [PERSON] . На даний час малолітня донька [PERSON] здорова і медична допомога їй не потрібна. Однак, згідно з витягом з HELSI з 18 жовтня 2022 року вона хворіла пієлонефритом, зараз оздоровлюється, дотримується усних рекомендацій лікарів (дієта, часте пиття води, недопущення переохолодження, загартовування імунітету та інше). Як слідує з акта державного виконавця від 21 січня 2023 року, при примусовому виконанні виконавчого листа у справі № 449/1503/21 при виїзді за адресою [ADDRESS] боржником [PERSON] рішення суду не виконано, малолітньої доньки [PERSON] батькові [PERSON] не представлено, учасників виконавчого провадження на територію будинковолодіння не допущено. Відтак, 23 січня 2023 року головний державний виконавець ВДВС Кривуцька Г.М. прийняла постанову ВП № 70535374 про накладення на боржника [PERSON] штрафу за невиконання рішення суду в розмірі 1700,00 грн. Не погоджуючись із постановою головного державного виконавця ВДВС Кривуцької Г.М. від 23 січня 2023 року про накладення штрафу, [PERSON] звернулась до адміністративного суду із позовом, що розглядається. При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого. Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За правилами статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. За правилами частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Приписами частини 1 статті 18 вказаного Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Право виконавець під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом встановлено пунктом 1 частини 2 Закону № 1404-VІІІ. За правилами частини 1 статті 63 Закону № 1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина 2 статті 63 Закону № 1404-VІІІ). Виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентовано приписами статті 641 Закону № 1404-VІІІ. Так, відповідно до частини 1 статті 641 Закону № 1404-VІІІ виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем (частина 2 статті 641 Закону № 1404-VІІІ). Частиною 3 статті 641 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону (частина 7 статті 641 Закону № 1404-VІІІ). Інструкції з організації примусового виконання рішень, розроблена відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України, була затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2832/5) та зареєстрована у Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі Інструкція № 512/5) За правилами пункту 6 розділу IX Інструкції № 512/5 якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Сторона виконавчого провадження у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною. Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною. Якщо сторона виконавчого провадження не з`явилася у визначений у виклиці час до державного виконавця та письмово не повідомила державного виконавця про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною, державний виконавець визначає час та (або) місце такого побачення без врахування позиції відповідної сторони виконавчого провадження. На підставі аналіз наведених правових норм суд апеляційної інстанції вважає, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). При цьому така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення. Відтак, при наданні оцінки правомірності накладення на боржника штрафу за невиконання судового рішення слід з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом), та причину невиконання судового рішення у відведений йому строк. Водночас сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII. Разом із тим, в матеріалах відсутні докази узгодження державним виконавцем на виконання пункту 5 розділу ІХ Інструкції № 512/5 місця проведення побачень стягувача з дитиною з урахуванням інтересів та стану дитини шляхом, а від дослідження дотримання процедури складення постанови про накладення штрафу залежить вирішення питання відповідності дій державного виконавця під час складання оскаржуваної постанови вимогам статті 63 Закону № 1404-VІІІ. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08 липня 2021 року у справі №640/11833/19, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору. При цьому апеляційний суд зауважує, що у рішенні Перемишлянського районного суду Львівської області 24 травня 2022 року у справі № 449/1503/21 було визначено часові проміжки, у які [PERSON] була зобов`язана надавати [PERSON] можливість спілкування з малолітньою донькою [PERSON] , однак не було встановлено відповідного місця виконання судового рішення. Головний державний виконавець ВДВС Кравуцька Г.М. на вказані обставини уваги не звернула та у відповідності до \~пункту 6 розділу IX Інструкції № 512/5 не визначила місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення відповідної постанови у межах виконавчого провадження ВП № 70535374. З урахуванням наведеного, жодним чином не заперечуючи обов`язковість виконання рішення суду на всій території України, як невід`ємної частини права на справедливий суд, апеляційний суд звертає увагу на те, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Водночас ході судового розгляду справи не було встановлено належних достатніх фактичних та правових підстав для накладення державним виконавцем ВДВС Кравуцькою Г.М. на боржника [PERSON] штрафу за невиконання Перемишлянського районного суду Львівської області від 24 травня 2022 року у справі № 449/1503/21 з огляду на зазначені вище обставини, а отже оспорювана постанова не може вважатися такою, що винесена у відповідності до вимог закону. Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкової відмови у задоволені позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та позовні вимоги [PERSON] задовольнити. На підставі приписів частин 1 та 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ВДВС на користь [PERSON] сплачений при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції судовий збір у розмірі 1073,60 + 1610,40 = 2684 грн.

Результат розгляду: granted