Рішення адміністративного суду від 2022-08-12 00:00:00+03

Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко., ЛТД. (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 02.01.2020 № 0000024207, № 00000014207. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2021 року позов було задоволено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача повністю, оскільки вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права. Також, апелянт вказує на те, що висновки викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що Представництво порушило положення податкового законодавства, оскільки здійснило оплату за авіабілети для фізичних осіб нерезидентів, які не перебувають у трудових відносинах з Представництвом. На переконання апелянта, Представництво мало утримати податок на доходи фізичних осіб та військового збору. Кошти витрачені на закупівлю авіабілетів особам - не працівникам представництва є додатковим благом та є об`єктом оподаткування. За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Згідно ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку представництва Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко., ЛТД., за результатами якої складено акт від 12.12.2019 року № 47/1-26- 15-05-06-06/26628090. Вказаним актом встановлено, зокрема, порушення пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, з урахуванням пп. «е» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп. 164.5 ст. 164, п. 171.2 «а» ст. 171 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ зі змінами, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 з урахуванням пп. 168.4.4 п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ. На підставі акта перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення: від 02.01.2020 № 0000024207, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1546747,25 грн, у т.ч. за основним платежем в розмірі 889342,53 грн та за штрафними санкціями - 657404,72 грн; від 02.01.2020 № 00000014207, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 105695,45 грн, у т.ч. за основним платежем в розмірі 60772,35 грн та за штрафними санкціями в розмірі 44923,10 грн. Вважаючи вказані ППР протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI. Пунктом 51.1 статті 51 ПК України платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків. Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом. Платниками податку на доходи фізичних осіб відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела походження в Україні, так і іноземні доходи. Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу). Абзацом "є" підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України зазначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору. Відповідно до пункту 164.5 статті 164 ПК України, під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлені згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою: К = 100 : (100 - Сп), де К - коефіцієнт; Сп - ставка податку, встановлена для таких доходів на момент їх нарахування. У такому самому порядку визначаються об`єкт оподаткування і база оподаткування для коштів, надміру витрачених платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки. Підпунктами 168.1.1 та 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Відповідно до пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані, зокрема: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається. Відповідно до п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: а) вартості використання житла, інших об`єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах; б) вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених цим Кодексом для оподаткування прибутку підприємств. Додатково до винятків, передбачених підпунктом "а" цього підпункту, не вважаються додатковим благом платника податку доходи, одержані у формі та розмірах, що підлягають включенню роботодавцем до собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, а також кошти, вартість послуг, проживання, проїзду, харчування, спортивного одягу, аксесуарів, взуття та інвентарю, колясок для інвалідів, у тому числі які призначені для участі інвалідів в фізкультурно-реабілітаційних та спортивних заходах, лікарських та медико-відновлюваних засобів та інших доходів, наданих (виплачених) платнику податку - учаснику спортивних (крім професійного спорту), фізкультурно-оздоровчих заходів, заходів з фізкультурно-оздоровчої діяльності та фізкультурно-спортивної реабілітації, що фінансуються з бюджету та/або бюджетними організаціями, іншими неприбутковими організаціями, внесеними до Реєстру неприбуткових організацій та установ на дату надання таких коштів; в) вартості послуг домашнього обслуговуючого персоналу, безоплатно отриманих платником податку, включаючи працю підпорядкованих осіб, а також осіб, що перебувають на військовій службі чи є заарештованими або ув`язненими. Під терміном "послуги домашнього обслуговуючого персоналу" розуміються послуги з побутового обслуговування фізичної особи, членів її сім`ї або від імені чи за їх дорученням будь-якої третьої особи, включаючи ремонт або спорудження об`єктів рухомого чи нерухомого майна, що належить таким особам або використовується ними; г) суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом; ґ) суми безповоротної фінансової допомоги (крім суми процентів умовно нарахованих на таку допомогу); д) основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом; е) вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу. Якщо додаткові блага надаються у негрошовій формі, сума податку об`єкта оподаткування обчислюється за правилами, визначеними пунктом 164.5 цієї статті. Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним. Статтею 165 ПК України визначено доходи, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу. За змістом акту перевірки вбачається, що податковий орган дійшов висновку щодо неутримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору із суми доходу (додаткового блага - вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг)) в результаті сплати із розрахункового рахунку представництва на рахунок ТОВ «Універсальне Агенство» (код за ЄДРПОУ 40104290) суму в розмірі 1 461 727,00 грн та на рахунок ТОВ «Флай Чайна» (код за ЄДРПОУ 38967691) суму в розмірі 2 929 883,00 грн, за авіабілети для фізичних осіб нерезидентів, які не перебувають в трудових відносинах з представництвом. При цьому, Представництвом під час перевірки надано копії накладних та актів здачі-прийнятих робіт по ТОВ «Універсальне Агенство» та ТОВ «Флай Чайна», відповідно яких сплачено за авіабілети для фізичних осіб нерезидентів, які на думку відповідача не перебувають в трудових відносинах з представництвом, суму в розмірі 4 051 489,83 грн. Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, зазначені в акті перевірки особи є працівниками Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко., ЛТД. При цьому, наданими позивачем документами підтверджується те, що вказані особи були направлені у відрядження до Представництва для виконання своїх трудових обов`язків. Так, позивачем на підтвердження вищевказаного було надано наступні документи: належним чином засвідченні копії накладних та рахунків за період з березня 2018 року по грудень 2018 року (включно) по взаємовідносинах Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко., ЛТД. з ТОВ «Флай Чайна»; актів та рахунків-фактур за період з березня 2018 року по грудень 2018 року (включно) по взаємовідносинах Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко., ЛТД. з ТОВ «Універсальне агентство»; оригінал повідомлення із структуровано визначеною інформацією та посиланням на документи на підтвердження перебування працівника в трудових відносинах з Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко., ЛТД. (з офіційним перекладом на українську мову (із додатковим зазначенням прізвищ латинськими літерами); належним чином засвідченні копії наказів постійного Представництва Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко., ЛТД. про прийом на роботу та про відрядження; належним чином засвідченні копії наказів Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко., ЛТД. про відрядження персоналу; належним чином засвідчена копія довіреності від Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко., ЛТД. на уповноважену особу вести справи від імені та за дорученням Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко., ЛТД. на території України; належним чином засвідчена копія Бізнес Ліцензії Сіньцзян Комм`юнікейшнз Констракшн Груп Ко., ЛТД. на підтвердження повноважень підписантів у наданих до матеріалів справи наказах про відрядження до представництва в Україні. Як вбачається, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є представниками за контрактами та здійснювали роботи в рамках господарської діяльності позивача. Придбання авіабілетів цим особам здійснено з урахуванням наказів про забезпечення делегації до КНР від 27.08.2018 та від 09.07.2018 № 56 в період з 16.07.2018 по 18.07.2018 відповідно, що є витратами на послуги, що забезпечують функціонування діяльності суб`єкта господарювання. Таким чином, оскільки витрати на оплату авіаквитків на відрядження працівників здійснювалися з метою безпосередньої господарської діяльності підприємства, зазначені виплати були своєчасно обліковано та віднесено до витрат в документах первинного бухгалтерського обліку, то вказані відрахування відносяться до витрат відповідно до вимог чинного Податкового кодексу України. Згідно абзацу другого пп. "а" пп. 170.9.1 п. 170.9 ст.170 Податкового кодексу України не є доходом платника податку - фізичної особи, яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем або є членом керівних органів підприємств, установ, організацій, сума відшкодованих йому у встановленому законодавством порядку витрат на відрядження в межах фактичних витрат, а саме. на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад. так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в`їзд (віз), обов`язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов`язані з правилами в`їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв`язку із здійсненням таких витрат. Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення № 0000024207 від 02.01.2020 та наявності підстав для його скасування. Колегія суддів зазначає, що з огляду на протиправність висновку відповідача про заниження податку на доходи фізичних осіб, відповідно відсутнє заниження позивачем податкового зобов`язання з військового збору, що свідчить про протиправність податкового повідомлення-рішення № 00000014207 від 01.01.2020, яким визначено суму грошового зобов`язання з військового збору за основним платежем - 60772,35 грн. та штрафні санкції - 44923,10 грн. як похідного. Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права. Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Результат розгляду: denied