Рішення адміністративного суду від 2022-11-07 00:00:00+02

02.08.2022р. АТ «Одеська ТЕЦ» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДПС в Одеській області, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.07.2020р. №0109525104, видане на підставі акта перевірки від 19.06.2020р. №3750/15-32-51-04/05471158 «Про результати перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до таких податкових накладних АТ «Одеська ТЕЦ» код 05471158» в частині нарахування штрафу за порушення граничного терміну реєстрації податкових накладних на загальну суму - 3687707,26 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення податкового органу є неправомірним та безпідставним, оскільки воно ґрунтується на необґрунтованих та помилкових висновках перевірки про порушення позивачем строків реєстрації податкових накладних. Разом із позовною заявою АТ «Одеська ТЕЦ» подано заяву про поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом. Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 08.08.2022р. позовну заяву - залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із наведеними обґрунтованими обставинами, відмінними від тих, що були наведені ним у заяві про поновлення строку звернення до суду. 15.08.2022р. позивачем надано до суду першої інстанції заяву про поновлення строку звернення до суду, поважність пропуску якого обґрунтована посиланням на відсутність доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень (у зв`язку з воєнним станом) та, як наслідок, відсутністю можливості отримати повний текст судового рішення з правовим висновком Верховного суду від 10.12.2021р. \~\~\~\~у справі №420/10367/20 відносно застосування п.52-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України для ознайомлення з ним та складанням позову. Враховуючи, що лише з грудня 2021р. у постанові Верховного Суду від 10.12.2021р. у справі №420/10367/20 було сформовано відповідний правовий висновок, позивач саме з цього часу дізнався про порушення своїх прав, що полягає в накладанні штрафних санкцій податковим органом за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних відповідно до ст.120-1 ПК України під час карантину. До того ж, на момент коли термін оскарження податкового повідомлення-рішення не сплинув та податкове повідомлення-рішення було оскаржено вперше, була відсутня судова практика щодо застосування п.52-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року позовну заяву АТ «Одеська ТЕЦ» разом із доданими документами - повернуто позивачу. Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, позивач 29.08.2022р. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18.08.2022р., заяву про поновлення строку звернення до суду - задовольнити, а справу - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження. Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 15.09.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. Згідно з п.3 ч.1 ст.294 та ч.2 ст.312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду 1-ї інстанції про повернення заяви позивачу розглядаються судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України). Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду 1-ї інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходь висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне. Так, приймаючи вказане судове рішення, суд 1-ї інстанції виходив з того, що позивачем був пропущений встановлений законом строк звернення до суду із даним позовом, а належних обґрунтувань обставин його пропуску та доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду із цим позовом, ним не наведено. Частиною 1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Суд зауважує, що реалізація захисту порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції, однак у межах часових рамок, визначених законодавцем. У розумінні ч.1 ст.118 КАС України, процесуальними строками є встановлені законом або ж судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями та роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Так, інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює добросовісно ставитися до виконання учасниками процесу своїх обов`язків. Строки звернення до суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною 2 цієї статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Наслідки ж пропуску строку звернення до суду чітко регламентовані ст.123 КАС України. Як передбачено ч.ч.1,2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом 10 (десяти) днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із \~заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, то суд повертає позовну заяву. За приписами п.п.1,9 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, зокрема, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк та у випадках, передбачених ч.2 ст.123 цього Кодексу. Разом із цим, ст.121 КАС України суд наділено повноваженнями за заявою сторони поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо причини його пропуску будуть визнані судом поважними, окрім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Для поновлення пропущеного строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно подати позовну заяву. Однак, правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного та детального переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість, закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість або ж інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа, тривалість строку, який пропущений, те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду, яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку, та які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо. Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 06.10.2022р. у справі №420/3129/20. Так, питання строку звернення до адміністративного суду у податкових спорах певний час було дискусійним, однак у постанові від 11.10.2019р. у справі №640/20468/18 Верховний Суд здійснив системне тлумачення норм права, які регулюють питання обчислення строку звернення до суду в податкових спорах, висловивши правову позицію, що строки звернення до суду після застосування досудового порядку вирішення спору є коротшими, ніж звичайні строки. Одночасно, Верховний Суд відступив від висновку про застосування норми права щодо строку звернення до суду в частині того, що положення п.56.18 ст.56 ПК України є спеціальними щодо приписів ст.122 КАС України, а тому незалежно від використання платником податків права на адміністративне оскарження такий строк становить 1095 днів. При цьому, Верховний Суд дійшов висновку, що п.56.18 ст.56 ПК України встановлено лише спеціальний строк у податкових правовідносинах (строк давності), протягом якого у платника податків існує право ініціювати в суді спір відносно правомірності податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. У подальшому, у постанові від 26.11.2020р. у справі №500/2486/19 Верховний Суд вказав, що зазначений у п.102.1 ст.102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду. Між правовою природою матеріально-правового строку давності в податкових правовідносинах та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні. Зміст правовідносин щодо правомірності податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень контролюючого органу, якими цим органом платнику податків визначаються грошові зобов`язання, свідчить про те, що вони об`єктивно не можуть існувати як спірні протягом 1095 днів (у відповідних випадках 2555 днів) з дня отримання відповідного податкового повідомлення-рішення. У зв`язку із наведеним, право ініціювати в судовому порядку спір щодо правомірності податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання об`єктивно не може існувати протягом 1095 днів, адже така тривалість порушує принцип правової визначеності як одного з основних елементів верховенства права, а також не забезпечує досягнення мети й завдань функціонування податкової системи. Таким чином, помилковим є твердження про те, що як за загальним правилом, так і у разі попереднього адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення строк звернення до суду становить 1095 днів відповідно до положень п.56.18 ст.56 ПК України, оскільки ця норма права не встановлює процесуальних строків, а тільки закріплює право платника податків на оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення в суді в будь-який момент після його отримання із застереженням, що реалізація такого права (за загальним правилом) стає неможливою поза строками давності, які закріплені в ст.102 ПК України. Окрім того, Верховний Суд у постанові від 26.11.2020р. у справі №500/2486/19 наголосив, що зміна підходів стосовно питання тривалості строку звернення до суду в податкових спорах після використання процедури адміністративного оскарження відбулася саме з ухваленням Верховним Судом постанови від 11.10.2019р. у справі №640/20468/18. У подальшому, Верховний Суд, з метою забезпечення єдиної правозастосовної практики під час судового розгляду відповідних спорів у справах, в яких платником податків не використовувалась процедура адміністративного оскарження рішень податкового органу про нарахування грошових зобов`язань, та у розвиток правового підходу, викладеного у вказаній постанові Верховного Суду від 26.11.2020р. у справі №500/2486/19, ухвалив постанову від 27.01.2022р. у справі №160/11673/20, в якій дійшов висновку про те, що процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у тому випадку, якщо позивачем не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається ч.2 ст.122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Судова колегія вважає, що такий висновок не суперечить нормам п.56.18 ст.56 ПК України, які закріплюють право на звернення до суду із позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно врахував висновок Верховного Суду щодо питання застосування п.56.18 ст.56 ПК України і дійшов вірного висновку про те, що строк звернення до суду з цим позовом визначається ст.122 КАС України. Так, як вбачається із матеріалів справи та визнається учасниками судового розгляду, спірні правовідносини виникли у зв`язку із прийняттям ГУ ДПС в Одеській області на підставі висновків акта перевірки від 19.06.2020р. №3750/15-32-51-04/05471158 (перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних) оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 27.07.2020р. №0109525104. Отже, про порушення своїх прав АТ «Одеська ТЕЦ» беззаперечно дізналося ще у 2020р. Звертаючись до фактів даної справи, колегія суддів зазначає про те, що із даним позовом до суду позивач фактично звернувся лише тільки у серпні 2022р., тобто зі значним пропуском встановленого ч.2 ст.122 КАС України строку для звернення до адміністративного суду. Вирішуючи ж питання відносно того чи є причини, наведені позивачем із приводу пропуску процесуального строку звернення до суду із даним позовом, поважними, колегією суддів враховано наступне. У силу правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №640/25046/19, причина пропуску строків звернення до суду може вважатися поважною, якщо остання відповідає одночасно таким умовам: 1) це обставина, яка безпосередньо унеможливлює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущений; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися тільки такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами для своєчасного вчинення відповідних процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають виключно порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. До того ж, аналогічний висновок з цих спірних питань викладений у постанові Верховного Суду від 28.02.2019р. у справі №826/17879/17. Згідно зі ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати належні докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду. Особа, яка заявляє клопотання, відповідно до ч.1 ст.77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами. Слід зазначити, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду або ж здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Для цього, у свою чергу, має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку. Разом із тим, позивач не наводить об`єктивних непереборних обставин, пов`язаних із дійсними істотними перешкодами та труднощами, що унеможливили своєчасне вчинення ним дій стосовно звернення до суду з позовом за захистом свого порушеного права, протягом встановленого законом строку. Зазначені позивачем причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом не можуть бути віднесені до поважних, оскільки дані обставини не мали жодного впливу на його можливість вчинити процесуальні дії по зверненню до суду із вимогами відносно визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.07.2020р. №0109525104. При цьому, судова колегія не може не погодитися із посиланнями АТ «Одеська ТЕЦ» на те, що зміна судової практики (відносно того чи іншого спірного питання) може слугувати поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Так, факт винесення спірного податкового повідомлення-рішення №0109525104 мав місце ще - 27.07.2020р., а згадане позивачем судове рішення Верховного Суду у справі №420/10367/20 з питань застосування штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних в період дії карантину було прийняте - 10.12.2021р. Між тим, як вже зазначалося вище, до суду позивач звернувся лише на початку серпня 2022р., а тому посилання на зміну судової практики зі спірного питання протягом вказаного періоду не може свідчити на користь того, що позивач без зволікань та протягом розумного строку (достатнього для формулювання правової позиції і вчинення дій з підготовки відповідного позову та його подання до суду) вчинив активні дії відносно отримання інформації про правильність або помилковість застосування ГУ ДПС в Одеській області штрафних санкцій. Також, з цього приводу Верховний Суд в своїй ухвалі від 22.06.2022р. у справі №640/12494/20 зазначив, що введення з 24.02.2022р. «воєнного стану» в країні, безумовно, є поважною підставою, яка, відповідно до вимог КАС України повинна враховуватися при вирішенні питання відносно поновлення процесуального строку. Але між пропуском процесуального строку та введенням «воєнного стану» повинен бути безпосередній, прямий причинний зв`язок. У той же час, факт запровадження воєнного стану не може бути безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судових рішень у всіх абсолютно випадках. Так, відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України. Отже, сам лише факт введення воєнного стану на території України не може бути визнаний поважною причиною для поновлення строку на подання апеляційної скарги для органу державної влади за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану, з урахуванням тієї обставини, що скаржник не забезпечує заходів правового режиму воєнного стану в Україні, вплинуло на роботу цього державного органу, що в свою чергу обумовило пропуск строку на подання апеляційної скарги. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх ухвалах від 23.06.2022р. у справі №380/7251/21, у справі №520/8674/2020 та у справі №440/2822/20. Таким чином, враховуючи, що позивач взагалі не обґрунтовує, яким же саме чином запровадження «воєнного стану» вплинуло на пропуск строку звернення до суду та не надає суду доказів в обґрунтування такої позиції, суд вважає, що наведені у заяві про поновлення процесуального строку твердження не свідчать про наявність у позивача поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом. До того ж, стала практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним та може бути обмеженим, у т.ч. і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії» та справа «Девеер проти Бельгії»). Право на доступ є одним з аспектів права на суд, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні. Тим не менше, ці обмеження не повинні обмежувати або зменшити доступ людини таким чином або в такій мірі, що сама суть права знеціниться; такі обмеження не будуть сумісні з положеннями Конвенції, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумної пропорційності між використовуваними засобами та переслідуваною метою (рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1998р. в справі «Перес де Рада Каванілес проти Іспанії»). Частиною 2 ст.6 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права із урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011р. №17-рп/2011 визначено також, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. В обсязі встановлених обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду 1-ї інстанції про наявність підстав для повернення позову АТ «Одеська ТЕЦ», як такого, що поданий зі значним пропуском строку, встановленого ст.122 КАС України. Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правовірність висновків суду 1-ї інстанції і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неповне з`ясовано обставини, що мають значення для справи чи порушено норми процесуального права. Таким чином, при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог процесуального законодавства, а тому відсутні належні підстави для її скасування. У відповідності до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Згідно зі ст.316 КАС України, суд 2-ї інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied