Рішення адміністративного суду від 2022-08-09 00:00:00+03

Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатнафтохім» (далі ТзОВ «Карпатнафтохім») звернулося в суд з адміністративним позовом до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 22.11.2021) про визнання протиправною бездіяльність Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Головного управління ДПС в Івано-Франківській області щодо не внесення до тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ відомостей, що передбачені Порядком ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого Постановою КМУ від 25.01.2017 року № 26, які необхідні для відшкодування ТзОВ «Карпатнафтохім» суми податку на додану вартість по декларації за листопад 2012 року в сумі 1193808 грн.; стягнути з Державного бюджету України за рахунок асигнувань, що передбачені на фінансування Державної податкової служби України, на користь ТзОВ «Карпатнафтохім» невідшкодований залишок бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за листопад 2012 року в сумі 1193808 грн. Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року залишено без розгляду позовну заяву. Ухвала мотивована тим, що позивач пропустив строк звернення до суду. Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на її протиправність, неправильне та неповне дослідження доказів, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що чинним як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на момент розгляду даної справи законодавством не передбачено строки давності для стягнення заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, як і не передбачено права суб`єкта владних повноважень на списання такої заборгованості як юридичний наслідок через пропуск строку. Таким чином, зобов`язання держави зі сплати заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ не припиняється, оскільки такі наслідки не визначені законом. У судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її з підстав, що у ній наведені. Представники відповідачів у судовому засіданні заперечили щодо доводів апеляційної скарги та просили залишити рішення суду без змін. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України). Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Калуською ОДПІ проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТзОВ «Карпатнафтохім» за листопад 2012 року, за результатами якої складено акт за №2987/15-2/33129683 від 29.12.2012. В ході перевірки встановлено, що позивачем завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, заявлених у податковій декларації за листопад 2012 року в розмірі 1395923 грн. За результатами перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення «В1» №0000012301 від 21.01.2013, яким ТзОВ «Карпатнафтохім» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 1395923 грн. Не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив його до суду. За результатами розгляду справи № 809/511/13-а Івано-Франківський окружний адміністративний суд 21 березня 2013 року прийняв постанову, якою у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Карпатнафтохім» було відмовлено. Постановою від 02 грудня 2015 року Львівський апеляційний адміністративний суд у справі №876/7495/13 апеляційну скаргу ТзОВ «Карпатнафтохім» задовольнив, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.03.2015 у справі 809/511/13-а скасував, частково задовольнивши позовні вимоги позивача у спосіб визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення «В1» №0000012301 від 21.01.2013 в частині зменшення суми бюджетного відшкодування в розмірі 1193808,00 грн. Впродовж 2017-2020 років позивач неодноразово звертався до органів ДПС України та Державної казначейської служби України з питань повернення вищевказаної суми бюджетного відшкодування в розмірі 1193808,00 грн, однак отримував виключно письмові відповіді без фактичного зарахування коштів на рахунки Товариства. Зазначене і слугувало підставою для звернення 22.06.2021 позивача до суду із даним позовом до відповідачів - Державної податкової служби України, в особі відокремленого підрозділу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів з бюджету. Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до частини 1 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Як передбачено частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового Кодексу України (надалі ПК України) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Згідно пункту 43.3 статті 43 ПК України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Пунктом 200.4 статті 200 ПК України встановлено, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 вказаної статті, має від`ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду. Вимогами пункту 200.7 ст. 200 ПК України передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. В пункті 200.12 статті 200 ПК України зазначено, що контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. Відповідно до пункту 200.13 статті 200 ПК України на підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування або шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку, або шляхом оформлення (випуску) казначейського фінансового векселя (за згодою платника податків) протягом п`яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби. Згідно пункту 200.15 статті 200 ПК України у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або орган державної податкової служби розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, орган державної податкової служби не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган Державного казначейства України. Орган Державного казначейства України тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням. Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження орган державної податкової служби протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету. З урахуванням наведеного вірним є висновок суду, що бюджетне відшкодування відповідно до статті 200 Податкового кодексу України здійснювалося по алгоритму: податковий орган проводить камеральну перевірку протягом 30 днів після граничного дня подання податкової декларації; у разі відсутності спорів (при узгодженні суми ПДВ відшкодування) податковий орган протягом 5 робочих днів подає до казначейського органу висновок, де вказана узгоджена сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню; після отримання висновку від податкового органу казначейський орган протягом 5 робочих днів здійснює безспірне перерахування коштів на рахунок платника податків. Внаслідок внесення змін Законом №1797-VІІІ до статті 200 ПК України з 1 квітня 2017 року діє новий порядок і відповідно нові правила бюджетного відшкодування. Відповідно до нових правил з метою казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. Порядок бюджетного відшкодування регламентується Постановою Кабінету Міністрів України № 26 від 25.01.2017 «Про затвердження Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість». Відповідно до пунктів 5 та 6 Постанови КМУ № 26 від 25.01.2017, заяви автоматично вносяться до Реєстру протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Формування Реєстру здійснюється автоматично на підставі баз даних ДФС та Казначейства. Як передбачено пунктами 7 та 13 Постанови КМУ № 26 від 25.01.2017 Інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі органом ДФС на наступний робочий день після виникнення такого випадку. У разі коли за результатами перевірки даних податкової декларації або уточнюючого розрахунку платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, орган ДФС не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника податку або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру. Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду орган ДФС на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника податку. Міністерство фінансів України забезпечує автоматичну обробку інформації ДФС та Казначейства щодо даних Реєстру та щоденне оприлюднення Реєстру на своєму офіційному веб-сайті, крім інформації про реквізити поточного рахунка платника податку для перерахування бюджетного відшкодування. Підпунктом «г» пункту 200.12 статті 200 ПК України (у редакції станом на 01.04.2017) передбачено, що зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення. Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України. Згідно пункту 200.13 статті 200 ПК України, на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів. Аналізуючи наведені норми, суд дійшов вірного висновку, що бюджетне відшкодування ПДВ незалежно від періоду законодавчого регулювання спірних правовідносин, що викладені вище, здійснювалося та продовжує здійснюватися органом державного казначейства з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 ПК України. Визначальною передумовою для такого відшкодування є відомості (інформація) податкового органу щодо узгодженості суми бюджетного відшкодування. Разом з тим, якщо до 01.04.2017 така інформація у формі висновку із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету, повинна була бути наданою відповідним податковим органом протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного судового рішення, то відповідно, вже після 01.04.2017 сума бюджетного відшкодування вважалася узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення. Як встановлено судом, позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Головного управління ДПС в Івано-Франківській області щодо не внесення до тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ відомостей, що передбачені Порядком ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого Постановою КМУ від 25.01.2017 № 26, які необхідні для відшкодування ТзОВ «Карпатнафтохім» суми податку на додану вартість по декларації за листопад 2012 року в сумі 1193808 грн. та, як наслідок, стягнути з Державного бюджету України, за рахунок асигнувань, що передбачені на фінансування Державної податкової служби України на користь ТзОВ «Карпатнафтохім» невідшкодований залишок бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за листопад 2012 року в сумі 1193808 грн. Судом також враховано правову позицію, викладену Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративний суду у постанові від 15.02.2021 у справі №280/4452/18, у якій колегія суддів виклала свою позицію з даного питання, зазначивши, що «…спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування в певних випадках та захисту прав учасників податкових відносин є Податковий кодекс України, який в тому числі регулює і питання порядку здійснення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. Статтею 102 ПК України (з 17 липня 2015 року по 19 жовтня 2018 року редакція цієї статті не змінювалась) передбачено строк давності у 1095 днів, зокрема на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5). Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 26 листопада 2020 року (справа № 500/2486/19) вказав, що аналіз статті 102 ПК України дає підстави для висновку, що після закінчення визначеного у ній строку давності питання вирішення спору, зокрема, щодо правомірності податкового повідомлення рішення взагалі не може бути поставлене перед контролюючим органом вищого рівня або судом. Зазначений у пункті 102.1 статті 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу. Вирішуючи питання щодо обчислення строку звернення до адміністративного суду слід врахувати й те, що в силу положень пункту 102.4 статті 102 ПК України контролюючим органам надано право стягнення податкового боргу протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення такого податкового боргу. Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що оскільки контролюючі органи наділені правом стягнення з платників податків податкового боргу та пені на нього протягом 1095 днів, то для цілей забезпечення принципів справедливості, рівності і балансу у відносинах між платниками і державою, аналогічне право на стягнення заборгованості з бюджету та пені протягом 1095 днів повинно бути забезпечено і для платників податків. Палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла аналогічного правового висновку та у постанові від 14 березня 2019 року (справа №822/553/17) вказала, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів. Відтак, і вимоги щодо стягнення заборгованості з бюджету, і вимоги щодо стягнення пені, нарахованої за весь час невиконання суб`єктом владних повноважень встановленого законом обов`язку можуть бути пред`явлені у межах 1095-денного строку, після спливу якого правовідносини стають стабільними.... ...На переконання колегії суддів, праву платника податків на отримання відповідних сум бюджетного відшкодування та пені кореспондує обов`язок останнього із своєчасного звернення до суду за захистом своїх прав у разі їх порушення контролюючим органом та наміру їх захистити. Право на звернення до суду не може бути реалізованим у будь-який невизначений час після його виникнення. Законом встановлено строк давності, за збігом якого вимоги щодо суми податкового зобов`язання як не сплаченої, так і надміру сплаченої чи такої, що підлягає відшкодуванню, у податковому правовідношенні припиняються. Аналогічний підхід до застосування положень статті 102 ПК України в частині встановлення темпоральних меж права платника ПДВ на повернення бюджетного відшкодування викладено і в постанові Верховного Суду від 3 грудня 2020 року (справа №1340/4394/18)….» Як встановлено судом і не заперечується сторонами, днем узгодження бюджетної заборгованості з ПДВ перед позивачем у розмірі 1193808,00 грн є 02 грудня 2015 року (дата набранням законної сили постановою у справі №876/7495/13). Відтак, як вірно зазначено судом, враховуючи положення пунктів 200.12, 200.13 статті 200 ПК України, сума бюджетного відшкодування мала б бути перерахована позивачу: 1) в період до 01.04.2017 за наслідками надходження до Державної казначейської служби України інформації від органу ДФС у формі висновку із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету, яка повинна була б наданою відповідним податковим органом протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного судового рішення. 2) в період після 01.04.2017 - з дня внесення інформації до Реєстру про визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення, в порядку черговості. Судом встановлено зі змісту листа ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 27.06.2018 «Про надання відповіді» (т.1 а.с. 120-121), що орган ДФС поінформував ТзОВ «Карпатнафтохім» про наявність в інтегрованій картці по податку на додану вартість станом на 01.01.2018 переплати в сумі 1193808 по декларації з ПДВ за листопад 2012 року. \~ Із даним адміністративним позовом ТОВ «Карпатнафтохім» звернулось 22.06.2021 року (т. 1 а.с. 62), тобто після спливу 1095 днів від останнього дня, встановленого законодавством для зарахування на рахунок позивача суми бюджетного відшкодування ПДВ, про стягнення якої подано позов у даній справі. Крім того, судом враховано, що за змістом статті 122 КАС України законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що формулювання загального правила щодо початку перебігу строку, визначеного ст.122 КАС України, пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Тобто для визначення факту пропуску строку звернення до суду важливими є як об`єктивні (дата порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) фактори. День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити хоч як і не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав, проте в усіх випадках - як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Верховний Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративний суду у постанові від 15.02.2021 у справі №280/4452/18, що наводилася судом вище, \~зазначив, «.. що зміна правового регулювання механізму бюджетного відшкодування ПДВ шляхом запровадження ведення Реєстру та Тимчасового реєстру, на переконання колегії суддів, не може вважатись ні підставою для зупинення перебігу строків давності для вимоги про стягнення, ні початком для відліку строку, встановленого статтею 102 ПК України…» Разом з тим, як вірно зазначено судом, впродовж розгляду справи позивач, окрім доводів про зміну законодавства з повернення бюджетного відшкодування з ПДВ, не навів жодних поважних причин, які перешкоджали б йому звернутись до суду з позовом у період з 01.04.2017 по 01.04.2020. Вірним також є висновок суду про безпідставність твердження представника позивача про його необізнаність щодо порушення власних прав та інтересів та отримання інформації щодо цього тільки у 2021 році, оскільки, враховуючи наявні звернення ТзОВ «Карпатнафтохім», що містяться в матеріалах справи та датовані 2017 - 2018 років, які надав позивач, останній вчиняв активні дії щодо інформування органів ДФС про наявність у нього права на бюджетне відшкодування з ПДВ за декларацією за листопад 2012. Так, у зверненні від 15.03.2017 за №182 ТзОВ «Карпатнафтохім» доводить до відома податкового органу про наявність узгодженої суми бюджетної заборгованості з ПДВ згідно декларації за листопад 2012 року за результатами розгляду справи у суді, натомість відповіді на вказаний лист позивачем суду не надано. Крім того, як вірно зазначено судом, враховуючи правове регулювання, що діяло після 01.04.2017, сам факт набрання судовим рішенням законної сили був для сторони відповідачів підставою для внесення інформації про бюджетне відшкодування до відповідного реєстру, що повинно було бути відомо позивачу. Частиною другою ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. Так, у справі «Мушта проти України» (Заява № 8863/06) від 18.11.2010 в пункті 32 Європейський суд з прав людини нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey № 22277/93). Разом з тим, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. При цьому Європейський суд з прав людини стверджує, що таке право не є абсолютним та може бути обмежено, що допускається, оскільки право на доступ за своєю природою вимагає регулювання державою («Кунерт проти Польщі» (заява № 8981/14)). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Високий суд також вважає, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: 1) забезпеченню юридичної визначеності та остаточності; 2) захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень (п.137 рішення від 09.01.2013 року за заявою № 21722/11 у справі «Волков проти України»). При цьому, судом врахоно, що термін, «позовна давність», вжитий Європейським судом з прав людини, в змісті КАС України беззаперечно слід розуміти як «строк звернення до адміністративного суду» відповідно до неодноразово висловленої ЄСПЛ позиції щодо внутрішньої кваліфікації права, наслідком якої є розмежування юрисдикцій. Оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено поважності пропущеного ним строку звернення до суду (який є досить тривалим), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку. Враховуючи те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено поважності пропущеного ним строку звернення до суду (який є досить тривалим), тому колегія суддів не убачає правових підстав для задоволення поданої апеляційної скарги. Стосовно решти покликань апелянта колегія суддів виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в апеляційній скарзі, були перевірені та проаналізовані апеляційним судом та їм було надано належну правову оцінку. Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) ЄСПЛ вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин, норм матеріального та процесуального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Оцінюючи в сукупності вищезазначене, в суду першої інстанції були достатні і належні підстави для залишення без розгляду позову в даній адміністративній справі на підставі ч.3 ст.123 та п.8 ч.1 ст.240 КАС України, а тому оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам закону. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. \~ Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Результат розгляду: denied