Рішення адміністративного суду від 2024-03-21 00:00:00+02

Короткий зміст позовних вимог. У вересні 2023 року адвокат Корнілкова Л. В., діючи в інтересах громадянина Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] , звернулася до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі ГУ ДМС в Одеській області) в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення від 27.04.2023 за №51034500000275 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну та рішення за №51032500068312 про скасування посвідки на постійне проживання № [NUMBER] , видану її довірителю 17.08.2021; зобов`язати поновити посвідку на постійне проживання громадянину Федеративної Республіки Нігерія - [PERSON] [INFO] . Обґрунтування позову складається з таких підстав. По перше, покликаючись на пункт 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» (далі - Закон № 2491-ІІІ), адвокат наголошує, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано \~на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність. Як стверджує адвокат, її довіритель, 03.06.2021, разом із заявою про надання дозволу на імміграцію, надав підтверджуючи документи, у тому числі і щодо свого місця проживання в Україні. 27.07.2021, після проведення, визначених законодавством перевірок, ГУ ДМС в Одеській області прийняло рішення про видачу громадянину Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] дозволу на імміграцію. Встановлення органом міграційного контролю, через чотири місяця обставин незнаходження [PERSON] за адресою місця проживання, на переконання адвоката Корнілкової Л. В., не являється підставою для скасування рішення про надання дозволу на імміграцію, адже втрата чинності документів повинна мати місце саме на момент прийняття відповідного рішення, а зміна обставин у майбутньому не може впливати на чинність вже виданого дозволу та ставити під сумнів правомірність рішення про його видачу. По друге, адвокат Корнілкова Л.В. звертає увагу на принцип «належного урядування» та наводить ряд рішень Європейського суду з прав людини, де відзначено, що допущені державними органами помилки, не можуть виправлятися за рахунок інших осіб та тягнути для них негативні наслідки, а тому навіть за умови неправомірного документування позивача посвідкою на постійне проживання в Україні, ці обставини не можуть бути виправлені за рахунок позивача та мати для нього негативні наслідки у вигляді скасування дозволу на імміграцію. По третє, адвокат Корнілкова Л. В. зосереджується на тому, що суб`єктом владних повноважень не дотримано одного з елементів критерію «необхідності у демократичному суспільстві», а саме принципу пропорційності. На її думку, даний принцип вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень. У той же час, як стверджує адвокат, недотримання принципу пропорційності \~призвело до негативних наслідків для позивача, за відсутністю будь якої вини, з його боку. Так, втрата сформованого певного укладу життя в Україні, зв`язків з оточенням, покладає на громадянина Федеративної Республіки Нігерія - Сомезе Проспер Нвапаліебон надмірний тягар. Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у задоволенні позову громадянину Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] відмовлено. Вирішуючи цю справу, суд першої інстанції відзначив, що передусім слід установити чи була неправдивою інформація надана [PERSON] до ГУ ДМС в Одеській1 області, щодо свого місця проживання за адресою: [ADDRESS] , при поданні заяви на отримання дозволу на імміграцію. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази та допитавши в якості свідка спеціаліста ГУ ДМС в Одеській області [PERSON] , який безпосередньо здійснював перевірку проживання осіб, з виходом за адресою [ADDRESS] , суд першої інстанції дійшов висновку, що є неправдивою інформація зазначена позивачем у заяві, поданій для отримання дозволу на імміграцію про проживання за адресою [ADDRESS] . Як зазначив суд, такий його висновок також ґрунтується на відповіді Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради \~про те, що станом на 22.03.2023 \~за адресою [ADDRESS] значиться зареєстрованими 13 громадян Республіки Нігерія (за списком), серед яких і [PERSON] , а також \~на листі того ж самого Департаменту від 14.03.2023 №94ел/01-09, що \~за адресою [ADDRESS] значиться зареєстрованими 470 осіб (за списком). Далі, суд зазначив, що свідок [PERSON] , незважаючи на значний проміжок часу, після проведення ним перевірки місця проживання [PERSON] , чітко та послідовно описав де він був, місце розташування квартири, деталі спілкування з особою, що там проживала та встановлені обставини. Так, [PERSON] зазначив, що з квартири вийшов не громадянин Нігерії, а громадянин України [PERSON] , який повідомив, що проживає у квартирі один з червня 2021 року, інформацією щодо проживання іноземців за вказаною адресою він не володіє, надав договір оренди квартири, посвідчення особи громадянина України, дозволив зняти з них копії, але посилаючись на статтю 63 Конституції України від письмових пояснень відмовився. Суд першої інстанції відхилив \~посилання представниці позивача на договір найму квартири (загальною площею 17,7 кв.м.) укладений її власником, в особі [PERSON] , від імені якого, за довіреністю, діяла [PERSON] з [PERSON] , зазначивши, що наявність зареєстрованих за вказаною адресою 470 осіб, (із них 14 іноземців), дає підстави погодитись з позицією відповідача, що ця квартира використовується з метою легалізації проживання іноземців в Україні, шляхом надання неправдивих відомостей про їх проживання в ній, що підтверджується сукупністю вищезазначених доказів. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву. Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, адвокат Корнілкова Л.В., діючи в інтересах \~громадянина Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] в апеляційній скарзі, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування доводів апеляції адвокат Корнілкова Л.В. зазначила таке. Покликаючись на пункт 14 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок № 1983) представниця позивача відзначила про обов`язок проведення, в місячний термін, територіальними органами ДМС інформації, яка зазначена особою у заяві про надання дозволу на імміграцію, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства. Для цього вказані органи ДМС надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби, які після надходження таких запитів проводять перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Як стверджує адвокат Корнілкова Л.В., ГУ ДМС в Одеській області, на виконання пункту 14 Порядку №1983, після отримання та реєстрації заяви позивача про надання дозволу на імміграцію в Україну, направило відповідні інформаційні запити. Приймаючи позитивне рішення, компетентний орган державної влади, на думку адвоката, не виявив підстав для відмови громадянину Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] у наданні дозволу на імміграцію. Проаналізувавши висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Федеративної Республіки Нігерія - Сомезе Проспер Нвапаліебон, адвокат наголошує, що він фактично ґрунтуються на даних перевірки місця проживання позивача, яка була здійснена 12.10.2021, тобто вже після видачі позивачу дозволу на імміграцію. У свою чергу, як указує адвокат, свідчення [PERSON] про його проживання за адресою [ADDRESS] , на підставі договору оренди (не заповненого та не підписаного), є сумнівними, враховуючи також те, що орендодавець не є власником або користувачем квартири. Представниця наполягає, що суд першої інстанції проігнорував, що протилежного відповідач не довів належними та допустимими доказами. Покликаючись постанову Верховного Суду від 28.04.2022 у справі № 620/1055/21, адвокат Корнілкова Л.В. заявляє, що підставою для скасування дозволу на імміграцію є встановлення надання свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, які були покладені в основу рішення про надання такого дозволу. При цьому, надання свідомо неправдивих відомостей повинна мати місце саме на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію, однак, зміна обставин у майбутньому не може впливати на чинність вже виданого дозволу та ставити під сумнів правомірність рішення про його видачу. У відзиві на апеляцію ГУ ДМС в Одеській області, просить відмовити в задоволенні апеляції адвоката Корнілкової Л.В., а законне та обґрунтоване рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року залишити без змін. У відзиві наголошено про доведеність обставин, що позивач за вказаною адресою не проживав і не міг проживати, а тому надав неправдиву інформацію місце свого фактичного проживання. У судів апеляційної інстанції адвокат Корнілкова Л.В. підтримала доводи апеляційної скарги. Представник ГУ ДМС в Одеській області заперечував проти задоволення апеляції просив залишити рішення першої інстанції без змін. Фактичні обставини справи. 03.06.2021 до ГУ ДМС в Одеській області звернувся громадянин Нігерії [PERSON] , [INFO] , із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну. Заява була мотивована тим, що він перебуває у шлюбі з іммігрантом, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане 03.06.2021 Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Дружиною громадянина Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] являлася громадянка Республіки Молдова [PERSON] , [INFO] , яка має посвідку на постійне проживання в [NUMBER] , що видана 18.02.2020, орган видачі 5103). Законність свого перебування, на момент звернення, заявник підтвердив посвідкою на тимчасове проживання № [NUMBER] , строком дії до 01.09.2023, виданою 17.10.2019 ГУ ДМС в Харківській області, оскільки навчався за освітньою програмою бакалавра з 17.09.2019 по 01.09.2023, денної форми навчання Національного Аерокосмічного Університету ім. М.Є. Жуковського, що передбачає обов`язкову особисту присутність для участі в учбовому процесі, закінчення навчання 01.09.2023. Після проведення, відповідно до Порядку №1983, визначених імміграційним законодавством перевірок, 27.07.2021 ГУ ДМС в Одеській області прийняло рішення \~№51034200055630 про надання дозволу на імміграцію громадянину Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] , [INFO] , на підставі пункту 6 частини другої статті 4 Закону № 2491-ІІІ. 17.08.2021 громадянин Нігерії [PERSON] був документований посвідкою на постійне проживання в Україні № [NUMBER] . У заяві про надання дозволу на імміграцію [PERSON] \~зазначив місце проживання в Україні за адресою: [ADDRESS] , надавши, на підтвердження, довідку Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про реєстрацію місця проживання особи. 18.10.2021 до відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС в Одеській області надійшов лист відділу міграційного контролю Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС в Одеській області № 5100.5.7/32517-21 щодо перевірки адреси місця проживання громадянина Федеративної Республіки Нігерія \~ [PERSON] , [INFO] . У вказаному листі зазначено про виїзд, 12.10.2021, посадових осіб відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства за адресою: [ADDRESS] . Як зазначають працівники міграційного органу, двері квартири відкрив громадянин України [PERSON] , який в усній формі повідомив, що квартиру [ADDRESS] , він, відповідно договору найму житлового приміщення № 2, орендує у громадянки [PERSON] з червня 2021 року. Також посадовим особам міграційного органу [PERSON] надав копію договору найму житлового приміщення без зазначення дати його укладення та без заповнення відповідних граф. До того ж, в цьому договорі, не вказано статус орендодавця [PERSON] , а саме: чи є вона власницею вказаної квартири, або є особою, яку власник уповноважив діяти від свого імені. У цьому листі зафіксовані пояснення [PERSON] про те, що він не володіє інформацією щодо проживання іноземців за вказаною адресою. 15.03.2023, з метою перевірки достовірності, наданої громадянином Нігерії [PERSON] , довідки про реєстрацію місця проживання особи, ГУ ДМС України в Одеській області направило запит до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від № 8.1-2452/2-23. 27.03.2023, у відповідь, Департамент направив листа № 458ел/01-09, де підтвердив факт видачі довідки про реєстрацію місця проживання - громадянину Нігерія [PERSON] . 27.04.2023 начальник ГУ ДМС в Одеській області затвердила висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] . Відповідно до цього документа, міграційний орган вважав за доцільне скасувати рішення ГУ ДМС в Одеській області від 27.07.2021 №510342000055360 про надання дозволу на імміграцію. Визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню, видану на підставі цього рішення посвідку на постійне проживання №900060941 видану 17.08.2021 Єдиною підставою для скасування дозволу на імміграцію, що зазначена у згаданому висновку, є те, що [PERSON] не проживав за адресою, вказаної в заяві про надання дозволу на імміграцію, а відтак надав неправдиву інформацію для отримання такого дозволу, а також для \~отримання посвідки на постійне проживання. Рішенням ГУ ДМС України в Одеській області №51034500000275 від 27.04.2023 на підставі пункту 1 частини 1 статті 12 Закону № 2491-ІІІ скасовано дозвіл на імміграцію громадянина Республіки Нігерія [PERSON] . Рішенням ГУ ДМС України в Одеській області №51032500068312 від 27.04.2023, на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання від 25.04.2018 року №321, скасовано посвідку на постійне проживання № [NUMBER] видану 17.08.2021 громадянину Республіки Нігерія [PERSON] . Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апелянта та висновків суду першої інстанції. Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги адвоката Корнілкової Л.В., яка діє в інтересах громадянина Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] . Визначальним, в контексті спірних правовідносин, як правильно констатував суд першої інстанції, є вирішення питання чи є неправдивою інформація, яка була зазначена громадянином Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] , \~в заяві про надання дозволу на імміграцію щодо свого місяця проживання. Так, вирішуючи дане спірне питання, суд першої інстанції поважав правильною позицію ГУ ДМС в Одеській області про надання заявником [PERSON] неправдивих відомостей про проживання в квартирі, де був зареєстрований, адже вказана квартира, враховуючи велику кількість зареєстрованих в неї осіб, використовувалася для легалізації проживання іноземців в Україні. Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з таких підстав. Відповідно до статті 1 Закону № 2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію. Частиною п`ятою статті 9 даного Закону встановлено, що для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Порядок №1983 визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію. Пунктом 11 Порядку № 1983 визначено, що для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка, зокрема, подається документ про місце проживання (в Україні та за кордоном). Документом про місце проживання на території України для осіб, які отримали посвідки на тимчасове проживання, є витяг з реєстру територіальної громади. Є встановленим факт, що позивач легально перебував на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання, термін дії якої закінчувався 31.09.2023. За таких умов, для отримання дозволу на імміграцію, він повинен був подати витяг з реєстру територіальної громади про місце свого проживання на території України. Як свідчать матеріали справи, зокрема, матеріали особової справи, [PERSON] надав довідку Департаменту надання адміністративних послуг про реєстрацію свого місця проживання з 03.06.2021. Справжність вказаної довідки була підтверджена листом Департаменту від 27.03.2023 №458ел/01-09 на запит ГУ ДМС в Одеській області. Окрім того, на думку суду апеляційної інстанції, є важливим наявність в особовій справі [PERSON] , окрім наведеної вище довідки про реєстрацію його місця проживання, також відомостей про нерухоме майно, яке він орендує. Так, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності містить відомості, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] [PERSON] , на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 02.09.2020, уповноважує [PERSON] бути його представником, у тому числі з питань пов`язаних зі вчинення правочинів що використання, експлуатації та передачі в оренду належної йому на праві власності квартири [ADDRESS] . У свою чергу, [PERSON] , склала та нотаріально посвідчила заяву від 26.05.2021, де дала згоду, від імені власника житла, на реєстрацію місця проживання громадянина Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] . Колегія суддів підтримує позицію скаржниці, в особі адвоката Корнілкової Л. В., що доводи ГУ ДМС в Одеській області, викладені у висновку про скасування дозволу про імміграцію, про нікчемність довіреності від власника квартири [PERSON] на ім`я [PERSON] , з підстав того, що вона видана з порушенням законодавства, не заслуговують на довіру. На думку суду апеляційної інстанції, не можна вважати документ нікчемний, якщо він ніким не оспорений та є чинним. Підставою для визнання довіреності недійсною на підставі статті 225 Цивільного кодексу України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Доводи ГУ ДМС в Одеській області про те, що [PERSON] не мав право видавати довіреність на ім`я [PERSON] , оскільки на момент її нотаріального посвідчення, йому було 17 років, не засновані на цивільному законодавстві. 07.08.2019 [PERSON] набув повної цивільної дієздатності, адже був зареєстрований як фізична особа - підприємець, що підтверджується випискою з ЄДР. Згідно пункту 12 Порядку № 1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції. Пунктом 14 Порядку № 1983 перебачено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону № 2491-ІІІ, надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби. МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит. Відповідно до пункту 16 Порядку № 1983 у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Відповідно до пункту 1 частини статті 12 Закону № 2491 -III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо, зокрема з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність. Аналізуючи аргументи суду першої інстанції, які були покладні в основу рішення, зокрема, що \~за результатами перевірки місця проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , а також за поясненнями свідка [PERSON] встановлено, що він там не проживав, колегія суддів \~дійшла наступних висновків. По перше, викликає сумніви договір найму, укладений між орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] , оскільки відсутні докази, що [PERSON] являється власником квартири або уповноваженою особою укладати відповідні договори. По - друге, відповідно до пункту 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265 особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Отже, законодавець, у випадку проживання особи у двох або більше місцях дозволяє здійснити реєстрацію за однією з цих адрес на вибір, адже кожному гарантовано право на вільний вибір місця проживання. Головна відмінність прописки від реєстрації складається з того, що прописка втілювала в життя функцію адміністративно-планового розміщення населення, контроль за переміщенням громадян, а реєстрація це підтримка юридичного зв`язку між людиною і державою з метою взаємного виконання прав і обов`язків, має повідомний характер і не обмежує свободу пересування громадян. Висновуючи з наведених положень законодавства, колегія суддів вважає, що відсутність за місцем реєстрації [PERSON] не свідчить про свідоме подання ним неправдивих відомостей про місце проживання. Понад те, варто уваги, що відсутні докази того, що саме на момент заповнення заяви про надання дозволу на імміграцію в Україні [PERSON] , не проживав за адресою: [ADDRESS] , а відтак, станом на 2021 рік, при наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україну, відповідач як уповноважений державний орган, перевіривши надані позивачем документи та не встановивши будь-яких порушень законодавства, діяв в межах повноважень та на підставі наведених вище правових норм. Окрім того, ГУ ДМС в Одеській області не довело, що за час перебування позивача на території України з`явилися обставини, які б тягли за собою визнання його таким, що не має дозволу на імміграцію з підстави, передбаченої статтею 12 Закону № 2491-III. З наведеного випливає, що посвідка на постійне проживання [PERSON] отримана у передбаченому законом порядку. За таких умов, колегія суддів дійшла висновку, рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 27.04.2023 за №51034500000275 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Нігерії [PERSON] прийнято за відсутності необхідних підстав і не містить інформації щодо конкретних обставин, за яких може бути визнано неправомірною та скасовано посвідку на постійне проживання від 27.04.2023 за №51032500068312. Слушно зауважити, що така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №815/3651/17, який розглядав справу за подібними правовідносинами. Також слід звернути увагу на правовий висновок Верховного Суду, що викладений в постановах 18.04.2018 у справі №820/2262/17 та від 09.07.2020 у справі №823/407/18, де наголошено, якщо проживання в Україні позивачу оформлено через помилку або зловживання посадових осіб суб`єкта владних повноважень, перекладати тягар вкрай негативних наслідків такої помилки або зловживання на особу (позивача у справі) є неприпустимим. Отож, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що ГУ ДМС в Одеській області, приймаючи оскаржувані рішення, діяло відповідно до закону, обґрунтовано, упереджено, з урахування всіх обставин, що мають значення для їх прийняття. Пункт 4 частини 1 статті 317 КАС України встановлює, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права. За приписами частини 2 даної статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, зокрема, неправильне тлумачення закону. Щодо розподілу судових витрат. Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір за подання позову та апеляційної скарги на загальну суму 2684 грн. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, позивач має право на відшкодування судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень в сумі 2684 грн. Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково. Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Результат розгляду: granted