Рішення адміністративного суду від 2023-08-09 00:00:00+03

Позивач [PERSON] звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №190350 від 14.07.2022 винесену відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником транспортного засобу MAN26.463 NGA03 д.н.з. [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , яке видане 09.11.2010 Полтавським ВРЕР, який позивач передав у користування іншій особі на підставі договору оренди транспортного засобу зареєстрований в реєстрі №2966 від 01.10.2010. Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі Акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №251063 від 21.06.2022, складеного за результатами перевірки водія транспортного засобу МАН [NUMBER] [PERSON] , на а/д М-03 \~\~\~346 км., прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №190350 від 14.07.2022 до [PERSON] , якою нараховано суму штрафної санкції у розмірі 17000 грн за перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Крім того, при винесені постанови про застосування адміністративно господарського штрафу № 190350 від 14.07.2022 відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області було порушено пункти 26 та 27 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) затвердженого постановою КМУ від 08.11.2006 №1567. Позивач зазначає, що господарською діяльністю із перевезення вантажів не займається та не зареєстрований як суб`єкт господарювання, а саме фізичною особою підприємцем аби займатися будь-якого господарською діяльністю. Позивач стверджує, що не є суб`єктом перевезення, адже транспортним засобом керувала інша особа. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 року у справі № 440/822/22 позов задоволено. Визнано противною та скасовано постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №190350 від 14.07.2022 винесену відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області (вул. Європейська, 155, м. Полтава, 36008, код ЄДРПОУ 39816845) на користь [PERSON] суму понесених витрат по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що власник транспортного засобу в разі передачі транспортному засобу в тимчасове користування зобов`язаний зробити перереєстрацію такого транспортного засобу, водій здійснюючи перевезення вантажів зобов`язаний надати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи на підставі яких на законних підставах використовується транспортний засіб (договір оренди та тимчасовий реєстраційний талон). Отже, при проведенні перевірки посадовими особами Укртрансбезпеки водієм транспортного засобу не надавався тимчасовий реєстраційний талон чи відповідний договір оренди транспортного засобу, акт передачі транспортного засобу, не були надані відповідні пояснення. Зазначені документи (договір оренди транспортного засобу та акт передачі транспортного засобу) були надані позивачем лише до суду разом з позовною заявою уже під час оскарження винесеної постанови та не надавалися під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, про який позивача завчасно належним чином повідомлялося, та оскарження постанови. В свою чергу, під час розгляду справи посадова особа Укртрансбезпеки використовує, зокрема, відомості з Єдиного державного реєстру транспортних засобів. При цьому звертаємо увагу, що виявлення факту порушення законодавства про автомобільний транспорт та встановлення особи порушника здійснюється саме на момент проведення перевірки. З огляду на зазначене, апелянт вказує, що враховуючи відсутність в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відомостей про належного користувача транспортного засобу марки МАН [NUMBER] , відповідачем під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) було цілком обґрунтовано встановлено особу автомобільного перевізника на основі наявних відомостей про власника такого транспортного засобу, що в подальшому було враховано під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та винесення оскаржуваної постанови. Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що постанова про застосування адміністративно- господарського штрафу №190350 від 14.07.2022 винесену відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки позивач не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт в межах спірних правовідносин, а тому правові підстави для застосування до нього вказаного штрафу відсутні. Також вказує, що 20.07.2022року, на адресу [PERSON] поштовим листом від Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області надійшло повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, яке повинно відбутися 14.07.2022 року з 10-00 до 12-00 за адресою [ADDRESS] . 20.07.2022 року на адресу [PERSON] поштовим листом від Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області надійшла Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №190350 від 14 липня 2022 року. Таким чином, Відділ державного нагляду (контролю) у Полтавській області не отримавши докази про повідомлення [PERSON] належним чином про час і дату розгляду справи, без його участі прийняли рішення про застосування до [PERSON] адміністративно-господарського штрафу у сумі 17 000,00 грн. за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв, та більше того позбавлений можливості надати свої доводи з приводу незаконності винесеного правопорушення. Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). З урахуванням наведеної вище норми КАС України, а також того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи), суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у порядку письмового провадження. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги оскаржуване рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, про що складено акт №251063 від 21.06.2022. Згідно акту перевірки зазначено, що проведено перевірку транспортного засобу марки MAN, номерний знак [NUMBER] , серія та номер свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] , водій [PERSON] , номер дорожнього листа, що належить [PERSON] . Під час перевірки виявлено порушення «вантажні шини». Відповідальність за зазначені порушення передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевезення вантажу за відсутності на момент перевірки, документів визначених статтею 48 цього Закону, а саме: відсутні товарно-транспортна накладна. Позивачу було направлено повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. 14.07.2022 Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №190350 відповідно до якої за порушення позивачем вимог абз. 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» стягнуто з позивача адміністративно господарський штраф у розмірі 17000 грн. Вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом про його скасування. Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №190350 від 14.07.2022 винесену відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки позивач не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт в межах спірних правовідносин, а тому правові підстави для застосування до нього вказаного штрафу відсутні. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України №2344-III). Положеннями статті 1 Закону України №2344-III визначено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту). Відповідно до частини 11 статті 6 Закону України №2344-III державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. Згідно абзацу 4 статті 6 Закону України №2344 реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі по тексту - Порядок №1567). Згідно Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Приписами пунктом Порядок №1567 передбачено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи. Положеннями статті 1 Закону України №2344 визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Згідно частини другої статті 48 Закону України №2344 документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. Як було встановлено, перевіркою було встановлено порушення вимог ст 48 Закону України №2344, зокрема відсутність товарна-транспортна накладна. Порядком №1567 передбачено, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків. При цьому, частина перша статті 60 Закону України №2344 визначає, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи. Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Колегія судів зазначає, що водій транспортного засобу зі змістом вказаного акту перевірки був ознайомлений, що засвідчив власноручним підписом, надав відповідні пояснення щодо виявленого порушення: "Згідно постанови Кабінету Міністрів № 207 перевезення вантажу власним транспортом без ТТН". За наведених обставин матеріалами справи підтверджено, що 21.06.2022 належний позивачу на праві приватної власності транспортний засіб рухався автомобільними дорогами за відсутністю ТТН. Доводи позивача про те, що позивач не являється відповідальною особою, оскільки відповідно до приписів чинного законодавства до відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт притягається саме перевізник, а належний у цьому випадку позивачу транспортний засіб був переданий на підставі договору оренду до іншої особи, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 №1197 затверджено Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, відповідно до пункту 3 якого підставами для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є: визначення належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній особі транспортного засобу в користування; визначення керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, свого працівника належним користувачем; оформлення на фізичну особу нотаріально посвідченої довіреності на право користування транспортним засобом; користування фізичною особою транспортним засобом на підставі договору оренди (найму, позички); користування фізичною або юридичною особою транспортним засобом на підставі договору фінансового або оперативного лізингу; оформлення на фізичну особу, щодо якої вносяться відомості як про належного користувача, тимчасового реєстраційного талона. Внесення до Реєстру відомостей про належного користувача, якого визначив безпосередньо власник транспортного засобу, здійснюється у сервісному центрі МВС у присутності власника транспортного засобу (його представника за довіреністю) та належного користувача. Відповідно до пункту 6.2 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.08.2010 №379 (далі по тексту Інструкція №379) встановлено, що за письмовою заявою власника ТЗ - фізичної особи, зразок якої наведено в додатку 14 до цієї Інструкції, про надання права керування цим ТЗ іншій фізичній особі (за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу власника та цю особу) працівниками Центру оформляється та видається тимчасовий реєстраційний талон на термін, зазначений у заяві. Також, згідно з пунктом 6.3 Інструкції №379 встановлено, що якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою, поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом. Вказаним підзаконним нормативно-правовим актом на виконання вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» чітко визначено, що для транспортних засобів, що перебувають, зокрема у користуванні у фізичних чи юридичних осіб реєстраційним документом, наявність якого є обов`язковою згідно вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб. Наведені норми законодавства дають підстави вважати, що у разі передачі права користування транспортним засобом фізичній або юридичній особі на підставі договору оренди транспортного засобу, у межах господарських відносин, позивач або орендар повинні були звернутися до центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів за оформленням і видачею тимчасового реєстраційного документа на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.12.2018 у справі №804/8740/16. Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності відомостей про належного користувача транспортного засобу марки MAN, номерний знак [NUMBER] , серія та номер свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] , в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів. Крім того, позивач не довів суду належними доказами, що договір оренди транспортного засобу об`єктивно існував при здійсненні перевірки. Водій надав при перевірці тільки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, в якому зазначено власником - позивача. Також водій транспортного засобу, заперечень щодо визначення позивача перевізником в акті перевірки \~не висловив. Отже, надання договорів оренди \~транспортного засобу під час розгляду справи у суді не змінює суті вчиненого позивачем порушення, а їх надання згодом не має правових наслідків для визнання неправомірності винесення відповідачем постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу. На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку саме позивач виступав автомобільним перевізником при здійсненні перевезення вантажу транспортним засобом. Водночас, процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено «Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567). Згідно з п. 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі, державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Пунктом 26 Порядку № 1567 встановлено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі (п. 27 Порядку №1567). Відтак згідно наведеного вище слідує, що на орган державного контролю покладено обов`язок повідомити уповноважену особу суб`єкта господарювання про час і місце розгляду справи про порушення одним із способів: під розписку або рекомендованим листом із повідомленням. Справа розглядається за участю уповноваженої особи суб`єкта господарювання за виключенням випадку, коли уповноважена особа, яка належним чином повідомлена про дату і час розгляду справи, не з`явилася. Колегія суддів зазначає, що Порядком № 1567 не передбачена можливість розгляду справи про порушення без участі суб`єкта господарювання у разі відсутності інформації щодо вручення суб`єкту господарювання повідомлення про розгляд справи. Зазначене кореспондується з основними засадами адміністративного судочинства, зокрема із пунктом 9 частини другої статті 2 КАС України, за яким у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Відтак, притягнення до відповідальності особи за порушення законодавства про автомобільний транспорт без повідомлення її про розгляд такої справи не допускається, при цьому участь у розгляді справи не є обов`язковою. Позивач, як в позові так і в апеляційній скарзі, вказує, що лише 20.07.2022 ним було отримано повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, яке повинно відбутися 14.07.2022 \~з 10:00 до 12:00. Правила надання послуг поштового зв`язку затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (далі - Правила), які визначають порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними. Відповідно п. 2 Правил вручення поштового відправлення, поштового переказу - виробнича операція, яка полягає у видачі поштового відправлення, виплаті коштів за поштовим переказом одержувачу. Рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист (рекомендований лист), поштова картка, бандероль, відправлення для сліпих, дрібний пакет, мішок «M», які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення. Згідно з п. 105 Правил, одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис. Проте, як того вимагає п. 26 Порядку №1567 відповідачем не надано рекомендованого поштового відправлення, з якого можна встановити, що [PERSON] отримав вказаний лист про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Разом з цим, позивачем було надано роздруківку з сайту укрпошти, з якого вбачається, що лист про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт позивачем було отримано лише 20.07.2022 (а.с.20), а тому він був позбавлений можливості з`явитися та надати пояснення. Тобто, доказів своєчасного вручення позивачу повідомлення про дату, час та місце розгляду справи ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції не надано, оскільки належними доказами повідомлення суб`єкта господарювання про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, згідно вимог п.26 Порядку №1567, є відповідна розписка чи корінець рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відтак факт своєчасного повідомлення останнього про розгляд справи відповідачем належним чином не підтверджено. У контексті спірних правовідносин саме належне дотримання процедури оформлення та розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт є фундаментальним показником правомірності винесеної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, за умови протилежного нівелюється сенс законодавчого врегулювання такої процедури. Тобто, позивач не мав об`єктивної можливості надати додаткові документи та пояснення щодо порушень, за вчинення яких на нього накладено адміністративно-господарський штраф, та спростувати висновки акту перевірки. Згідно з позиції Верховного Суду у справі від 01.03.2018 № 820/4810/17 відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу. Однак, відповідачем не забезпечено належного інформування позивача про дату та час розгляду справи, що свідчить про неналежну організацію процедури розгляду такої справи. Повідомлення про час, дату і місце розгляду справи про порушення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про правопорушення. Також, колегія суддів зазначає , що обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Такий обов`язок вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи. Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 742/3757/16-а, від 31 січня 2019 року у справі № 760/10803/15-а, від 19 вересня 2019 року у справі № 686/21230/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі № 486/92/17, від 14 листопада 2019 року у справі № 815/1570/16, від 06 грудня 2019 року у справі № 804/7725/17, від 24 грудня 2019 року у справі № 360/403/19. В розрізі викладеного, слід зауважити, що право особи на участь у процесі прийняття рішення (у тому числі і у формі участі у засіданні органу публічної адміністрації з приводу застосування міри юридичної відповідальності за звинуваченням у вчиненні протиправного діяння) передбачено п. 9 ч. 2 ст. 2 КАС і за своєю суттю є гарантією легітимних сподівань та розумних очікувань на те, щоби бути «почутим» органом влади чи управління, мати змогу подати документи у спростування події вчинку чи вини, а тому реалізація цього права особи не залежить від розсуду владного суб`єкта. При розв`язанні названої суперечності вирішальне значення має характер та зміст процедурної поведінки як органу публічної адміністрації, так і особи, котрій висунуто звинувачення у вчиненні правопорушення за критерієм доброчесності та фактор нездоланної дії чинників вимушеності органу публічної адміністрації на вчинення управлінського волевиявлення в умовах необізнаності приватної особи. Таким чином, у спірних відносинах відповідачем не доведено дотримання законодавчих вимог щодо своєчасного повідомлення позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що за встановлених у справі обставин має суттєве значення для можливості прийняття відповідачем законного та обґрунтованого рішення. Відповідач мав право розглянути справу та винести постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за відсутності позивача в разі його неприбуття, однак, за умови належного повідомлення останнього під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням в порядку передбаченому п. 26 Порядку № 1567. Встановлення обставини щодо дотримання відповідачем порядку розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт \~\~залишилось поза увагою суду першої інстанції, що свідчить про неповне з`ясування обставин справи та кола питань, що стосуються предмету доказування у даній справі. Від так, оскаржувана постанова підлягає скасуванню саме з підстав порушення порядку розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт \~та не вимагає від суду надання оцінки доводам \~по суті виявлених порушень. Водночас суд першої інстанції, дійшовши правомірного висновку про задоволення вимог позову, вдався до оцінки виявлених порушень, помилково вказавши, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки позивач не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт в межах спірних правовідносин, а тому правові підстави для застосування до нього вказаного штрафу відсутні. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частини або змінити судове рішення. Відповідно до частини четвертої статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. Зважаючи на наведене, а також суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, але з помилковим застосуванням норм матеріального права, колегія суддів зважає на наявність підстав для \~часткового задоволення апеляційної скарги шляхом зміни рішення суду першої інстанції з мотивів та підстав задоволення вимог позову. З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (крім витрат суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, що не підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 139 КАС України), судові витрати розподілу не підлягають.

Результат розгляду: partial