Рішення адміністративного суду від 2024-02-13 00:00:00+02

Короткий зміст позовних вимог. У липні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив: - визнати протиправними дії щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за 31 рік служби у Збройних Силах України (за період з 01.08.1991 по 13.05.2023) у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; - зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби за 31 рік служби у Збройних Силах України (за період з 01.08.1991 по 13.05.2023) у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при звільненні з військової служби відповідачем не нарахована та не виплачена одноразова грошова допомога. Представник відповідача надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти її задоволення. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивача звільнено на підставі п.п. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232) (через такі сімейні обставини якщо один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу та мають дитину (дітей) віком до 18 років). Законодавець пов`язав виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з наявністю обставин для звільнення, визначених у Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 (далі Перелік № 413). У вказаному переліку відсутня така підстава для звільнення (через такі сімейні обставини якщо один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу та мають дитину (дітей) віком до 18 років), відтак, у відповідача відсутні правові підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги. Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 18.10.2023 у справі № 400/8627/223 у задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовив. Короткий зміст вимог апеляційної скарги. Не погоджуючись з даним рішенням суду [PERSON] подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов. Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення: - суд першої інстанції не врахував, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) визначено, що перелік сімейних обставин визначається Кабінетом Міністрів України у мирний час, проте позивача було звільнено під час дії воєнного стану. - суд першої інстанції залишив поза увагою, що Закон № 2011-XII має вищу юридичну силу, ніж Перелік № 413. Обставини справи. Як встановлено судом першої інстанції, позивач проходив військову службу Факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба. Наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 02.05.2023 № 339 позивача звільнено з військової служби в запас за п.п. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232 (через такі сімейні обставини якщо один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу та мають дитину (дітей) віком до 18 років). Наказом начальника Факультету від 13.05.2023 № 141 позивача виключено зі списків особового складу. 31.05.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату всіх зазначених у наказі виплат. Відповідач звернувся до Фінансово-економічного управління Повітряних Сил Збройних Сил України за роз`ясненнями стосовно порядку виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в період дії воєнного стану. Листом від 06.06.2023 Фінансово-економічне управління повідомило, що виплата грошової допомоги у період настання особливого періоду та за умови звільнення з військової служби "через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)" (п.п. "г" п. 2 ч. 5 ст. 26 та п.п. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232) здійснюється тільки військовослужбовцям-жінкам, які мають дитину (дітей) до 18 років та за наявності вислуги 10 років і більше. Відтак, майор [PERSON] права на отримання грошової допомоги не має. Листом від 07.06.2023 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення його рапорту про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Не погоджуючись із зазначеною відмовою відповідача позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими. Висновок суду першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 3 частини другої статті 15 Закону № 2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах, зокрема, 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби за власним бажанням та через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, у мирний час. Пунктом 3 розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, передбачено, що особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу та звільняються зі служби за власним бажанням, іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, визначених Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413, та мають вислугу десять календарних років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Перелік № 413 містить вичерпні підстави для звільнення з військової служби. Як зазначив суд, такої підстави як вказано в наказі про звільнення позивача (через такі сімейні обставини якщо один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу та мають дитину (дітей) віком до 18 років) у Переліку № 413 немає. З огляду на наведене суд першої інстанції виснував, що відповідач не мав підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке. Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду. За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 (далі Закон № 2232-XII) Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку. Згідно з частиною 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: 1) у мирний час: 2)під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації): 3) з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) [пункт 3 частини п`ятої статті 26 доповнено підпунктом «г» згідно із Законом України від 01.04.2022 № 2169-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян»]: один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років. Відповідно до абзацу 1 пункту 3 частини 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби за власним бажанням та через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, у мирний час. Кабінет Міністрів України ухвалив постанову від 12.06.2013 № 413 (далі - Постанова № 413), якою - на виконання положень статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» [№ 2232-ХІІ], статті 106 Кодексу цивільного захисту України, пункту 35 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 10 серпня 2012 року № 470, пункту 28 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 29 жовтня 2012 року № 618 - затвердив Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (далі також - Перелік № 413). Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що такої підстави як вказано в наказі про звільнення позивача (через такі сімейні обставини якщо один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу та мають дитину (дітей) віком до 18 років) у Переліку № 413 немає. З огляду на наведене, спірним в контексті розгляду даної справи є питання щодо застосування до спірних правовідносин абзацу 1 пункту 3 частини 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ та підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ. Вирішуючи спірне питання колегія суддів виходить з такого. Стаття 26 Закону № \~2232-ХІІ пов`язує підстави для звільнення з військової служби з видами військової служби (частина 6 статті 2 Закону № 2232-ХІІ) та умовами (періодами) її проходження. Зокрема, частина 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ розрізняє (виокремлює, групує) такі умови (обставини) для припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом: у мирний час (пункт 1 частини п`ятої); під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) (пункт 2 частини п`ятої); з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації (пункт 3 частини п`ятої). Позаяк для цілей звільнення з військової служби стаття 26 Закону № 2232-ХІІ чітко відокремлює підстави для звільнення військовослужбовців під час дії воєнного стану від підстав для звільнення військовослужбовців зі служби у мирний час, то є достатні підстави вважати, що й виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються зі служби, має зв`язок (залежність) як з нормативною підставою, за якою звільнений військовослужбовець, так і з умовами (обставинами), за яких військовослужбовець реалізував своє право на звільнення зі служби. Для оцінювання дій, рішень чи бездіяльності відповідача через призму дотримання вимог абзацу 1 пункту 3 частини 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ цей аспект важливий, адже застосування приписів цієї статті вимагає наявності (сукупності) відповідних юридичних фактів. У контексті цієї справи це передбачає не тільки існування у військовослужбовця вислуги 10 років і більше на час звільнення зі служби, але також й інших умов: «звільнення за власним бажанням та через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України» та «у мирний час». Хоча позивач, як можна зрозуміти з обсягу встановлених у справі обставин та не спростовується відповідачем, мав на дату звільнення зі служби дитину віком до 18 років та не бажав продовжувати військову службу, його звільнення відбулось з інших нормативних підстав, а головне - під час дії воєнного стану, що не охоплювалося сферою застосування абзацу 1 пункту 3 частини 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ. Водночас, варто зауважити, що текстуальний виклад тих норм статті 26 Закону № 2232-ХІІ, які передбачають можливість звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, є бланкетним, адже в них подається посилання на підзаконний нормативний акт Кабінету Міністрів України (Постанова № 413), в якому мають бути визначені ті умови (причини, обставини), за яких військовослужбовець може реалізувати своє право на звільнення зі служби. Зокрема, підстава для звільнення зі служби, про яку йде мова, передбачена: у підпункті «в» пункту 3 частини другої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, у підпункті «ґ» пункту 1 частини 5 статті 26 Закону № \~2232-ХІІ, у підпункті «ґ» пункту 1 частини 6 статті 26 Закону № \~2232-ХІІ. Прикметно те, що звільнення з цих підстав з військової служби не пов`язується з особливим періодом та/або воєнним станом. Інша ситуація з підставами для звільнення з військової служби через «сімейні обставини або інші поважні причини», які передбачені, зокрема, у підпункті «г» пункту 1, підпункті «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, у підпункті «ґ» пункту 2, підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № \~2232-ХІІ, у підпункті «г» пункту 2 частини 6 статті 26 Закону № 2232-ХІІ і які якраз стосуються особливого періоду та воєнного стану. Як можна побачити, текстуальний виклад цих нормативних підстав в названій статті Закону не має посилання на акт Кабінету Міністрів України чи інший нормативний (підзаконний) акт, який містив би «частину» норми, якої бракує [в законі]; натомість «сімейні обставини або інші поважні причини», які дозволяють військовослужбовцеві звільнитися з військової служби під час дії особливого періоду або під час дії воєнного стану, визначені (в цій частині) безпосередньо у тексті Закону. З уваги на такий спосіб викладу юридичної норми у перелічених (у попередньому абзаці цієї постанови) структурних частинах статті 26 Закону № 2232-ХІІ колегія суддів зазначає, що в цій частині відсутні підстави для застосування Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, які затверджені Постановою № 413, як, власне, («бланкетної») умови для звільнення зі служби (зокрема, відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ), а отже і для застосування положень абзацу 1 пункту 3 частини 2 статті 15 Закону № 2011-XII в цілях виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби (яка якраз пов`язувалася з підставами, визначеними у згаданому Переліку № 413). Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 140/1143/23. Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про те, що звільнення позивача через «сімейні обставини», тобто коли «один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років» (абзац десятий підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ) підпадає під дію абзацу 1 пункту 3 частини 2 статті 15 Закону № \~2011-ХІІ, на думку колегії суддів, є необґрунтованим. Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 02.05.2023 № 339 позивача звільнено з військової служби в запас за підпунктом "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232 (через такі сімейні обставини якщо один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу та мають дитину (дітей) віком до 18 років). Календарна вислуга років у Збройних Силах України становить 31 рік, 9 місяців (а.с. 13). Наказом начальника Факультету від 13.05.2023 № 141 позивача виключено зі списків особового складу (а.с. 14). Відтак, позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за 31 рік служби у Збройних Силах України у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення; Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали було неправильно застосовано норми матеріального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов [PERSON] до Факультета перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії слід задовольнити. Щодо розподілу судових витрат по справі колегія суддів зазначає таке. Відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Колегією суддів встановлено, що при зверненні до суду першої інстанції з позовом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, згідно платіжної інструкції № ПН1035 від 14.07.2023 (а.с. 1). Водночас, за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1610,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 10.11.2023 № ПН877 (а.с. 50). Отже, у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги та задоволенням позовних вимог, з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань слід стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Результат розгляду: granted