Рішення адміністративного суду від 2023-06-07 00:00:00+03

01.08.2022р. позивач звернувся до суду з позовом до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення №19942405/827 від 28.01.2022. Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з оскарженим рішенням, оскільки вимоги податкового органу про нарахування недоїмки зі сплати ЄСВ було оскаржено та такі скасовані судом, а отже відсутні і підстави для нарахування пені і штрафу за несвоєчасну сплату такої недоїмки. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року у позові відмовлено. Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій зазначено на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти \~нове, яким задовольнити позов. В апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам позивача щодо відсутності підстав для прийняття рішення для нарахування пені і штрафу. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні. Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом \~встановлено, що відповідно відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] був зареєстрований фізичною особою-підприємцем 14.02.2008, номер запису: 2 103 000 0000 040975 та 22.02.2019 до реєстру внесений запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (Номер запису: 1030060003040975, Підстава: власне рішення). 28.01.2022 ГУ ДПС у Запорізькій області прийняте рішення №19942405/827 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, у відповідності до якого на позивача накладено штрафні санкції на загальну суму 12256,74 грн, у тому числі, штраф у розмірі 2912,34 грн, пеня у розмірі 9344,40 грн за несвоєчасну із порушенням строків, встановлених Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове \~державне соціальне страхування, у відповідній редакції, сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 10.02.2018 по 29.02.2020. Позивач вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправним, \~звернувся до суду із даним позовом. Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку про обґрунтованість спірного рішення, оскільки позивачем здійснена оплата у сумі 14561,64грн з нарахованої податковим органом недоїмки зі сплати ЄСВ \~у сумі 18276,72грн, з простроченням строків сплати. Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08.07.2010 №2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (у редакції чинній на час, виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2464-VI). За змістом статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до абзацом 3 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців). Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Сума єдиного внеску своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом України №2464-VI, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (пункт 6 частини 1 статті 1, частина 3 статті 25 Закону №2464-VI). За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно несплачених сум (пункт 2 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI). Одночасно, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (частина 10 статті 25 Закону №2464-VI). При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції №449. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи податкового органу. Згідно з частиною 14 статті 25 Закону №2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску. Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску або на єдиний рахунок. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до податкового органу вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це податкового органу, яким прийнято це рішення. Як свідчать встановлені обставини справи, відповідач прийняв спірне рішення про нарахування пені і штрафної санкції за підстав наявності у позивача недоїмки зі сплати ЄСВ за період 12.12.2017-23.03.2020р. на загальну суму 18276,72 грн., та несвоєчасної сплати її на суму 14561,64грн. Проте судом встановлено, що ГУ ДФС у Запорізькій області 14.02.2019 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4264-49, відповідно до якої вимагається від позивача сплатити борг з недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 18276,72 грн., який виник станом на 31.01.2019, відповідно до ст.25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. Позивачем вказана вимоги оскаржена в судовому порядку. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду у справі №280/3852/19 від 06.02.202р. апеляційна скарга [PERSON] задоволена. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року скасувано та прийнято нове судове рішення, яким позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано винесену Головним управлінням ДФС у Запорізькій області Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4264-49 від 14.02.2019 року, якою [PERSON] визначено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені у розмірі 18276,72 грн. Суду надано докази, що частину 15270,58грн з нараховану суму недоїмки - 18276,72 грн. стягнуто саме \~в примусовому порядку. Також позивачем було оскаржено в судовому порядку вимогу про сплату боргу (недоїмки) №4264-49 від 10.03.2020р. у розмірі 5 055,75 грн. (справа №280/3126/20) Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29.07.2020р. позов [PERSON] було задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10 березня 2020 року №Ф-4264-49, складену Головним управлінням ДПС у Запорізькій області. Вказаним рішення зокрема було встановлено, що \~10.03.2020 ГУ ДПС у Запорізькій області сформовано та направлено на адресу позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №4264-49 у розмірі 5 055,75 грн. Ця сума боргу була утворена з тих підстав, що станом на 29.02.2020 з урахуванням стягнутих з позивача в примусовому порядку сум єдиного внеску у загальному розмірі 14 561,64 грн., заборгованість [PERSON] становить 5 055,75 грн. Рішення суду у справі №280/3126/20 набрало законної сили 28.10.2020р. Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом Враховуючи те, що вимоги податкового органу про \~нарахування сум недоїмки зі сплати ЄСВ за період 12.12.2017-23.03.2020р. були скасовані в судовому порядку та рішення суду набрали законної сили, правові підстави для прийняття рішення №19942405/827 від 28.01.2022р. про нарахування пені і штрафних санкцій за несвоєчасну сплату недоїмки, відсутні. Враховуючи зазначене, судом першої інстанції не встановлено всіх обставин справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Розподіл судового збору \~здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України. Позивачем сплачено судовий збір за подання позову у розмірі 992,40грн \~за подання апеляційної скарги 1190,88грн., а отже 2183,28грн (992,40+1190,88) підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача. Крім цього, представником позивача у позовній заяві заявлено клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу на загальну суму 7000,00 грн., на правову допомогу у суді апеляційної інстанції 3000,00грн, а отже усього 10000,00грн. Згідно з ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України). Згідно з п.п. 1, 2 ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України). Згідно з п.п. 6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19. Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Результат розгляду: granted