Рішення адміністративного суду від 2022-01-12 00:00:00+02

[PERSON] 17 березня 2021 року звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури згідно з яким, просить: стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного казначейського рахунку, па користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду у вигляді недоотриманої заробітної плати, внаслідок прийняття неконституційного акту, у розмірі 867444,57 грн за період з липня 2015 року по березень 2020 року включно; визнати протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури щодо не нарахування посадового окладу прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та стягнути на користь [PERSON] шкоду у вигляді недоотриманої заробітної плати у розмірі 283770 грн., за період з квітня 2020 року по грудень 2020 року включно, заподіяну зазначеною бездіяльністю. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його до апеляційного суду з підстав неповного встановлення обставин, що мають значення для розгляду справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року запропоновано позивачу протягом десяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків, вказавши поважні підстави для поновлення строку звернення до суду з позовом у справі №280/2274/21. Ухвала суду мотивована тим, що позивачем пропущено встановлений законом місячний строк звернення до суду з цим позовом, оскільки позивач звернувся до суду з позовом щодо відшкодування шкоди внаслідок прийняття неконституційного акта - 17 березня 2021 року, при цьому початок місячного строку звернення до суду з таким позовом розпочав свій відлік з 24 квітня 2020 року, тобто з дати доведення до відома громадян України рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 року, яким визнано неконституційним нормативний акт, неконституційність якого, на думку позивача, Державою України завдала йому матеріальної шкоди. Між тим, судом апеляційної інстанції прийнято до уваги і те, що позивачем не дотримано і загального - шестимісячного строку звернення до суду з цим позовом, оскільки позивач звернувся до суду з цим позовом більш як через десять місяців після опублікування рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 року. При цьому, суд апеляційної інстанції зробив висновок про помилковість висновку позивача про нерозповсюдження на спірні відносини строків звернення до суду через те, що право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту, оскільки у спірних відносинах позивач не оскаржує правомірність дій Запорізької обласної прокуратури щодо нарахування та виплати йому заробітної плати у спірний період, натомість порушення своїх прав позивач пов`язує з визнанням неконституційним нормативного акта рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 року, тобто, предметом спору у справі, що розглядається є наявність чи відсутність підстав для стягнення матеріальної шкоди внаслідок прийняття неконституційного акта, а не правомірність дій роботодавця при нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати. Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року позивач отримав 28 листопада 2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. 08 листопада 2021 року позивач подав до суду письмові пояснення в яких зазначає про те, що позивачем оскаржується безпідставна відмова суду першої інстанції у захисті його права саме на належну оплату праці, встановлену Законом, яка внаслідок протиправної бездіяльності Запорізької обласної прокуратури, після прийняття рішення Конституційним судом України (26.03.2020) не нараховувалася в оскаржуваній період, при цьому, для вирішення спору щодо заробітної плати чинне законодавство не обмежує позивача строком звернення до суду. Проте, суд апеляційної інстанції не може вважати зазначені обставини поважними підставами пропуску строку звернення до суду з цим позовом, враховуючи наступне. Частиною третьою статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Частинами першою - третьою статті 44 КАС України обумовлено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами. Згідно з частиною першою статті 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. За правилами статті 166 КАС України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом. Аналіз наведених процесуальних норм дає підстави для висновку, що після відкриття провадження у справі за предметом позову, визначеним прохальною частиною позовної заяви, позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши відповідну заяву. При цьому, норми КАС України дозволяють позивачу скористатись таким правом до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Так, предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення, а підставою позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які складаються із фактів, що тягнуть за собою певні правові наслідки: зміну чи припинення правовідносин. Розміром позову є кількісна характеристика позовних вимог. Отже, збільшення або зменшення розміру позовних вимог може відбутися шляхом зміни кількісних характеристик позовних вимог, але в межах спірних правовідносин. Водночас предмет позову кореспондує із способами судового захисту права (змістом позову), які визначені статтею 5 КАС України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що свідчить про обрання позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права або його доповнення, у межах спірних правовідносин. Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - зміну обставин, на яких ґрунтуються вимоги особи, яка звернулася з позовом. Зміна предмету або підстав позову може відбуватися лише у межах спірних правовідносин. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Наслідком розгляду заяви, зміст якої свідчить про одночасну зміну предмета і підстав позову є повернення такої заяви та розгляд раніше заявлених позовних вимог, якщо позивач не відмовляється від позову. Водночас у таких випадках позивач не позбавлений права звернутися з новим окремим позовом у загальному порядку. Такий правовий підхід щодо застосування норми процесуального права - статті 47 КАС України викладений у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 826/19197/16, від 30 серпня 2021 року у справі №520/11672/19, який у відповідності до положень ч.5 ст. 242 КАС України є обов`язковим для врахування судом апеляційної інстанції. Враховуючи те, що у позовній заяві позивач зазначає про те, що порушене право пов`язується з визнанням неконституційним нормативного акта рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 року, тобто, предметом спору у справі, що розглядається є наявність чи відсутність підстав для стягнення матеріальної шкоди внаслідок прийняття неконституційного акта, пояснення позивача про те, що його спір зводиться до протиправності бездіяльності відповідача щодо невиплати його заробітної плати у повному обсязі свідчать про намагання позивачем змінити предмет та підстави позову у справі, що розглядається, що враховуючи процесуальне законодавство на стадії апеляційного розгляду не допускається. Як наслідок такі обставини які зазначає позивач в своїх поясненнях не можуть бути підставою для не застосування до спірних відносин строку звернення до суду визначеного законом. Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року позивачу було доведено до відома те, що він не позбавлений права на звернення до суду з позовом до роботодавця для вирішення питання щодо правомірності нарахування та виплати йому заробітної плати у спірний періоди, так як на такі спори строки звернення до суду не розповсюджуються. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав. Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Згідно з пунктом 8 частиною1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. Відповідно до частин 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Враховуючи те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом та у встановлений судом строк позивач звернувся до суду з заявою про його поновлення без зазначення поважних підстав для поновлення цього строку, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що позов підлягає залишенню без розгляду повністю у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року у справі №280/2274/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов залишити без розгляду.

Результат розгляду: partial