Рішення адміністративного суду від 2024-06-25 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Державного підприємства обслуговування повітряного руху щодо не нарахування та не виплати з 24.02.2022 по 02.09.2022 \~додаткової винагороди [PERSON] згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»; зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України нарахувати та виплатити з 24.02.2022 по 02.09.2022 (день звернення до суду) [PERSON] додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 30000 гривень щомісячно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на військовій службі в Збройних Силах України. Наказом Міністерства оборони України №519 від 06.09.2014 позивач відряджений у розпорядження Державного підприємства обслуговування повітряного руху із залишенням на військовій службі. Враховуючи приписи пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168, позивач має право на отримання додаткової винагороди. 11.04.2022 позивач звернувся до Директора Дніпровського РСП керівника структурного підрозділів Східного регіону з рапортом, в якому просив виплатити додаткову грошову винагороду з 24.02.2022 як діючому військовослужбовцю Збройних Сил України. Однак, відповіді не отримав. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Суд першої інстанції за встановлених у справі обставин визнав безпідставними твердження позивача про наявний у відповідача обов`язок здійснювати виплату додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022. Суд виходив з того, що ця постанова Кабінету Міністрів України № 168 передбачає виплату щомісячної додаткової винагороди за певних обставин, визначає чіткий перелік осіб, яким може бути виплачена щомісячна додаткова винагорода, і цей перелік не передбачає її виплату військовослужбовцям, які перебувають на службі в Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України. Суд дійшов висновку, що дія постанови № 168 на працівників Державного підприємства обслуговування повітряного руху України не розповсюджується. Також суд першої інстанції послався на постанову Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 № 104, зазначивши, що вона містить застереження, що виплата одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну відрядженим військовослужбовцям не провадиться, тобто інші виплати (надбавки, доплати та винагороди), що встановлюються військовослужбовцям, відрядженим до державних органів не здійснюються. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог. Позивач зазначає, що перебуває на військовій службі у Збройних Силах України та має право на отримання додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, яка не містить жодних обмежень в частині не виплати додаткової винагороди відрядженим військовослужбовцям Збройних Сил України. Судом не надано аналізу посиланням позивача, що грошове забезпечення військовослужбовців, відряджених до Украероруху, складається не виключно з тих категорій, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2021 № 104. Також позивач в поданому суду клопотанні просить врахувати висновки Верховного Суду в постановах від 29.02.2024 у справі № 320/2090/23 та від 07.03.2024 у справі № 320/10293/22. Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, відповідно до поданого відзиву на апеляційну скаргу та поданих пояснень у справі просить рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване, вважає, що позиція позивача ґрунтується на неправильному трактуванні норм права. Відповідач звертає увагу, що позивач був відряджений до державного підприємства, яке не підпорядковане Міністерству оборони України, і основні завдання і функції якого жодним чином не пов`язані з обороною держави та її територіальної цілісності. В той же час оскільки позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, відрядженим до державного підприємства обслуговування повітряного руху України із залишенням на військовій службі, отже на нього як військовослужбовця розповсюджується дія Закону № 2011-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України № 104. Відповідач зазначає, що за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці провадиться \~виплата грошового \~забезпечення, до якого включено вичерпний перелік виплат, що розширеному тлумаченню не підлягає, а всі види матеріального забезпечення за попереднім місцем служби, гарантії щодо соціального захисту, передбачені законодавством, зберігаються за рахунок бюджетів Збройних Сил, інших військових формувань, органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби. Виходячи з положень постанови № 168, відповідач вважає, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано виснував, що дія цієї постанови на працівників Державного підприємства обслуговування повітряного руху України не розповсюджується. Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач [PERSON] є військовослужбовцем Збройних Сил України. Згідно довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 14.04.2020 № 1-23-1.2.2/3044/20 [PERSON] , диспетчер з руху літаків (старший штурман) районного диспетчерського центру (РДЦ) центру організації повітряного руху служби аеронавігаційного обслуговування повітряного руху України, відряджений до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України із залишенням на військовій службі у Збройних Силах України (наказ Міністра оборони України по особовому складу від 06.09.2014 №519). Відповідно до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 09.07.2019 № 380 Міністерством оборони України з [PERSON] укладений новий контракт, який набрав чинності 15.09.2019, про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу строком на п`ять років. Довідкою Дніпровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України \~від 12.08.2022 №22.3-05/83/02/22 підтверджено, що позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, відрядженим до Дніпровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій служби. 11 квітня 2022 року позивач звернувся до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України із рапортом, в якому просив виплатити додаткову винагороду відповідно до Постанови КМУ №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з 24.02.2022. Відповідно до розрахункових листів позивача за лютий - вересень 2022 року, який обіймає посаду старшого диспетчера з руху літаків (старший штурман), додаткова винагорода відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 позивачу не нараховувалась і не виплачувалась. Вважаючи протиправною \~бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, позивач звернувся до суду з цим позовом. З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції не погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» . Відповідно до п.1-1 цієї постанови Кабінетом Міністрів України в редакції, що діяла у визначений позивачем період, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Пунктом 2-1 постанови № 168 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів. Таким чином, Кабінет Міністрів України встановив додаткову винагороду в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, зокрема, військовослужбовцям ЗСУ. Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі. Відповідно до п. 5 Положення № 1153/2008 громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями ЗСУ. Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Пунктом 153 Положення № 1153/2008 передбачено, що військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період) за їх згодою можуть бути відряджені в інтересах оборони держави та її безпеки до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних закладів освіти із залишенням на військовій службі, але зі звільненням із займаної посади з дальшим призначенням на посаду відповідно до Переліку посад, що заміщуються військовослужбовцями Збройних Сил України, інших військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення у державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних закладах освіти, та граничних військових звань за цими посадами, який затверджується Президентом України. Для заміщення вакантних посад у державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, державних та комунальних закладах освіти їх керівники надсилають до Міністерства оборони України письмовий запит про основні характеристики зазначених посад та професійні, освітні і кваліфікаційні вимоги, яким повинні відповідати військовослужбовці для зайняття таких посад. На підставі письмового запиту Міністерством оборони України здійснюється добір військовослужбовців для відрядження на посади в державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, державних та комунальних закладах освіти. Рішення про відрядження військовослужбовців приймається Міністром оборони України. Відрядження оформлюється на підставі письмового запиту керівника державного органу, підприємства, установи, організації, державного та комунального закладу освіти, рапорту військовослужбовця та відповідного подання наказами Міністра оборони України. Про призначення відряджених військовослужбовців на посади керівники державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних закладів освіти письмово повідомляють Міністерство оборони України. Відповідно до п.155 Положення № 1153/2008 за відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних закладів освіти військовослужбовцями та членами їх сімей зберігаються всі гарантії та пільги, передбачені законодавством для військовослужбовців. Виплата грошового забезпечення та надання інших видів забезпечення відрядженим військовослужбовцям здійснюється у порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Перелік посад, що заміщуються військовослужбовцями ЗСУ, інших військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення у державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних закладах, та граничних військових звань за цими посадами, затверджено Указом Президента України від 03.05.2017 № 126/2017. Посада, яку займає позивач в регіональному структурному підрозділі Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - старший диспетчер з руху літаків (старший штурман), включена до затвердженого Указом Президента України №126/2017 від 03.05.2017 переліку посад для заміщення військовослужбовцями у Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України. Постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.1999 № 1281 «Про створення об`єднаної цивільно-військової організації повітряного руху України» затверджено Положення про об`єднану військово-цивільну систему організації повітряного руху України. Пунктом 1 цього Положення встановлено, що об`єднана цивільно-військова система організації повітряного руху України (далі - система) складається з підрозділів, повноваження та діяльність яких пов`язані з організацією повітряного руху у повітряному просторі України та у міжнародному повітряному просторі, що перебуває під відповідальністю України. Ці підрозділи входять до \~складу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України. Відповідно до п.3 цього Положення №1281 державне регулювання діяльності підрозділів системи здійснює Мінтранс та Міноборони на підставі відповідної угоди через Укравіатранс (за винятком оборонних питань, пов`язаних з використанням \~повітряного простору України та захистом суверенітету держави, що належать до компетенції Міноборони). В особливий період керівництво діяльністю підрозділів системи здійснюється Генеральним штабом Збройних Сил. За приписами п. 7 Положення № 1281 підрозділи системи комплектуються фахівцями, у тому числі військовослужбовцями Збройних Сил, відповідно до штатного розпису Державного підприємства обслуговування повітряного руху України. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який установлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Статтею 9 цього Закону встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 07.02.2001 №104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій». За приписами абзаців 1, 2 пункту 1 Постанови №104 військовослужбовцям відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення,\~ \~передбачене законодавством для військовослужбовців ЗСУ. При цьому грошове забезпечення виплачується виходячи з окладів за посадами, займаними зазначеними особами в державних органах, установах та організаціях, до яких вони відряджені, інших виплат, установлених для відповідних працівників цих органів, установ та організацій, а також окладів за військовими (спеціальними) званнями і надбавки за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців. Водночас абзац 3 пункту 1 Постанови №104 містить застереження, що виплата одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну відрядженим військовослужбовцям не провадиться. Положеннями абзаців 5, 6 пункту 1 Постанови №104 установлено, що виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби. За відрядженими особами зберігаються всі види матеріального забезпечення за попереднім місцем служби, гарантії щодо соціального захисту, передбачені законодавством, за рахунок бюджетів Збройних Сил, інших військових формувань, органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби. Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи) п.3 Постанови № 704. Відповідно до п. 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що законодавцем визначено спеціальне правове регулювання грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій, та установлено, що його порядок і розміри визначаються Кабінетом Міністрів України. При цьому слід виходити з того, що соціальний захист військовослужбовців - це діяльність держави, спрямована на установлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їхньої службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Питання матеріального та морального стимулювання військовослужбовців ЗСУ під час дії воєнного стану урегульовано Постановою №168, якою на період дії воєнного стану запроваджено виплату додаткової винагороди військовослужбовцям. У цьому контексті слід також зауважити, що правовими та соціальними наслідками прийняття цієї постанови мала стати мотивація морально-психологічного стану та належний рівень виконання службових обов`язків, зокрема, військовослужбовцями ЗСУ щодо захисту незалежності, територіальної цілісності та державного суверенітету України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №824/166/15-а, держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає, та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання. В спірному випадку судом встановлено, що станом на 24 лютого 2022 року та по теперішній час позивач перебуває на військовій службі у ЗСУ, проте він був відряджений до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України\~ \~для подальшого проходження військової служби\~ \~на посаді старшого диспетчера з руху літаків (старший штурман) Дніпровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України. Відрядження позивача до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України не змінює і не позбавляє його статусу військовослужбовця Збройних Сил України, що відповідачем не заперечується. \~ За таких обставин, суд дійшов висновку, що у період з 24 лютого 2022 року по 28 жовтня 2022 року позивач мав право на отримання додаткової щомісячної винагороди в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, установленої Постановою №168. Така позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 15.05.2024 у справі №320/10002/22. З приводу обов`язку виплати додаткової щомісячної винагороди, \~установленої Постановою №168, суд апеляційної інстанції зазначає, що пунктом 3 Постанови №168 доручено Міністерству фінансів опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови. Тобто, виплата додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, здійснюється за рахунок бюджетного фінансування. Відповідно до наведених вище абз.5 та 6 п.1 Постанови №104 виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені військовослужбовці. За відрядженими особами зберігаються всі види матеріального забезпечення за попереднім місцем служби, гарантії щодо соціального захисту, передбачені законодавством, за рахунок бюджетів, зокрема, Збройних Сил України. За змістом правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.07.2019 у справі №807/1920/16, відрядженим військовослужбовцям виплачуються види матеріального забезпечення, визначені законодавством для військовослужбовців, за рахунок коштів установи, до якої останній був відряджений. У зв`язку з цим, на виконання вимог абз.2 п.1 Постанови №168, відповідач зобов`язаний був прийняти рішення про виплату позивачу спірної додаткової винагороди у відповідному розмірі. Що ж стосується посилання відповідача на відсутність змін до кошторису в частині збільшення кошторисних призначень на оплату праці та грошове забезпечення Украероруху, суд зазначає таке. Згідно зі ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. У справах «Ромашов проти України» ((Romashov v. Ukraine), №67534/01, рішення від 27.07.2004р.) Європейський суд з прав людини зауважив про те, що реалізація особою права, яке пов`язана із отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, адже органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Відповідно до правової позиції, сформованої Європейським судом з прав людини у справі «Кечко проти України» ((Kechko v. Ukraine), № 63134/00, рішення від 08.11.2005р.), у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з Державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти або закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Отже, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 16.06.2020 у справі №206/4411/16-а, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Враховуючи зазначене, слід дійти висновку, що реалізація особою права, яке пов`язане із отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим посилання скаржника \~на відсутність виділених з Державного бюджету коштів як на причину невиконання покладеного на нього обов`язку щодо проведення нарахування та виплати спірної допомоги. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.09.2023 у «зразковій» справі №260/3564/22 визнано необґрунтованими посилання територіального управління на те, що в затвердженому ДСА України кошторисі Служби судової охорони на 2022р. та відповідному кошторисі Територіального управління видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної Постановою №168, не передбачалися та не затверджувалися, у зв`язку із чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс не дозволяє здійснити таку виплату, оскільки гарантовані законом виплати, пільги тощо неможливо поставити у залежність від видатків бюджету. Як вже було наголошено судом апеляційної інстанції, виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби (абз.5 п.1 Постанови №104). За вказаних обставин, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України є установою, відповідальною за нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу, тому суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Такої ж правової позиції з цих спірних питань дотримується і Верховний Суд, зокрема, у своїх постановах від 29.02.2024 у справі №320/2090/23 та від 07.03.2024 у справі №320/10293/22, зазначивши, що законодавцем визначено спеціальне правове регулювання грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій та встановлено, що його порядок і розміри визначаються Кабінетом Міністрів України. Суд першої інстанції під час розгляду справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми права, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Результат розгляду: granted