Рішення адміністративного суду від 2022-01-13 00:00:00+02

30.04.2021 позивач, [PERSON] , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавської міської ради, Виконавчого комітету Полтавської міської ради, в якій просив суд: - визнати протиправною бездіяльність Полтавської міської ради щодо невиплати позивачу середньої заробітної плати з дня закінчення його повноважень Валківського сільського голови на період працевлаштування, але не більше шести місяців відповідно до частини другої статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад"; - зобов`язати Полтавську міську раду нарахувати та виплачувати позивачу, починаючи з дня закінчення його повноважень Валківського сільського голови (з 29.12.2020) середню заробітну плату з розрахунку середньомісячної заробітної плати в розмірі 21 187,53 грн на місяць до моменту працевлаштування, але не більше шести місяців. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 року адміністративний позов [PERSON] до Полтавської міської ради, Виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Полтавської міської ради щодо невиплати [PERSON] середньої заробітної плати за шість місяців з дня закінчення його повноважень на посаді голови Валківської сільської ради на період працевлаштування відповідно до частини другої статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" від 11.07.2002 №93-ІV. Зобов`язано Виконавчий комітет Полтавської міської ради нарахувати та виплатити [PERSON] середню заробітну плату за шість місяців з дня закінчення його повноважень на посаді голови Валківської сільської ради. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Відповідач, Полтавської міської ради, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2021 року апеляційну скаргу Полтавської міської ради залишено без задоволення. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 по справі № 440/4450/21 залишено без змін. 10.12.2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] - Мосієнко Віти Борисівни про стягнення судових витрат з відповідачів у розмірі 7699 гривень 94 коп., що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 гривень та витрат представника позивача, що пов`язані із прибуттям до суду у розмірі 699, 94 грн. Відповідач, Полтавська міська рада надала заперечення проти задоволення клопотання про стягнення судових витрат, в яких зазначено, що адвокат Мосієнко В.Б. неодноразово брала участь у розгляді Полтавським окружним адміністративним судом зазначеної категорії справ, відповідачами у яких виступали Полтавська міська рада та Виконавчий комітет, а позивачами голови та секретарі сільських рад, повноваження яких припинено відповідно до чинного законодавства та правонаступником яких з 01.04 2021 року визнано Полтавську міську територіальну громаду в особі Полтавської міської ради, а тому має досвід та напрацьовані процесуальні документи з вказаних правовідносин і не потребує значних затрат зусиль на їх адвокатський супровід. Також, представник позивача Мосієнко В.Б. бере участь у даній справі з початкового етапу її розгляду, що надає їй статусу обізнаності у всіх нюансах даної справи та не потребує значних часових та професійних затрат для підготовки жодного із застосованих нею процесуальних заходів представництва інтересів позивача та відповідних документів. З огляду на зазначене, представник Полтавської міської ради вважає, що розмір витрат на правничу допомогу підлягає суттєвому зменшенню. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що вказана заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, п.1 та п.2 ч.3 ст.132 КАС України відносить витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду. Згідно ч.1 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України). Відповідно до ч.3 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України). Згідно ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. За змістом п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. За змістом п.9 ч.1 ст.1 цього Закону, представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Згідно ст.30 цього ж Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 вказано, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів зазначає, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Такі витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 по справі №826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 по справі №300/941/19, від 31.03.2020 по справі №726/549/19, яка в силу положень ч.5 ст.242 КАС України має бути врахована при розгляді цієї справи. Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному ст.252 цього Кодексу (ч.3, 4, 5 ст.143 КАС України). Відповідно до п.3 ч.1 ст.252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ч.3 ст.252 цього Кодексу, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу при апеляційному розгляді цієї адміністративної справи надано копію витягу з договору про надання правової допомоги від 22.09.2021 року в якому визначено найменування витраченого часу, кількість годин, вартість однієї години, сума та загальна вартість 7000 грн., опис робіт виконаних адвокатом, акт приймання-передачі наданих послуг від 06.12.2021 року, копія квитанції №1 від 06.12.2021 року про сплату гонорару у розмірі 7000 гривень, а також копія фіскального чеку АЗС №8 розташованої за адресою Полтавська обл., Чутівський р-н., смт.Чутове, вул.Полтавський шлях, буд.340А на суму 699,94 гривень. Відповідно до опису виконаних робіт (наданих послуг) від 06.12.2021, витягу з договору та акту приймання-передачі наданих послуг адвокати Мосієнко Віта Борисівна та Висота Ірина Анатоліївна надали [PERSON] правничу допомогу, зокрема, попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, формування правової позиції - кількість годин 1 на суму 500 грн, підготовка процесуальних документів, зокрема відзиву на апеляційну скаргу - 6,5 годин на суму 3250 грн., підготовка процесуальних документів по справі, зокрема про ознайомлення з матеріалами справи, про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, клопотань про стягнення судових витрат направлення клопотань засобами електронного зв`язку - на суму 750 грн., направлення адвокатських запитів - 1 год. 500 грн., судове представництво, що включає час витрачений на перебування у судових засіданнях, а також час витрачений на прибуття до суду та очікування судових засідань - 4 год. вартість 2000 грн. загальна вартість наданих послуг склала 7000 гривень та 14 годин витраченого часу. Таким чином, враховуючи наявність документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість наданої заяви в частині про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 гривень, та як наслідок, необхідність її задоволення в цій частині. Наведене узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16, а також Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 23.05.2018 року по справі №820/2262/17 та від 31.07.2018 року по справі №820/4263/17. В частині компенсації витраченого часу на проїзд в обидві сторони, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ст.135 КАС України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.5 Додатку до постанови Кабінету Міністрів України №590 від 27.04.2006 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження. Витрати на переїзд можуть бути відшкодовані лише у випадках, коли стороні необхідно було здійснити переїзд до адміністративного суду в інше місто або селище. Розмір витрат визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом. Таким чином витрати на переїзд, в даному випадку компенсації витраченого часу на проїзд в обидві сторони, можуть бути відшкодовані лише у випадках їх документального підтвердження. Долучений до клопотання фіскальний чек АЗС №8 розташованої за адресою Полтавська обл., Чутівський р-н., смт.Чутове, вул.Полтавський шлях, буд.340А на суму 699,94 гривень від 02.12.2021 року, на думку колегії суддів, не є достатнім доказом по справі, оскільки з нього не вбачається який саме автомобіль та під керуванням якого водія був заправлений топливом на зазначеній АЗС. Інших доказів щодо витрат на прибуття до суду не надано. З протоколу судового засідання від 02.12.2021 видно, що в судовому засіданні суду апеляційної інстанції брали участь представник позивача Мосієнко В.Б. та представник відповідача Пономаренко А.В. безпосередньо. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що представником позивача було заявлено клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоонференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів, яке ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2021 року - задоволено. Отже, суд апеляційної інстанції не визнавав обов`язковим прибуття представника позивача до суду апеляційної інстанції та надав можливість приймати участь у розгляді справи поза межами приміщення суду. Таким чином, беручи до уваги задоволення клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоонференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів, колегія суддів вважає, що представником позивача не доведено доцільність та розумна необхідність понесених витрат на проїзд в обидві сторони. Отже з урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що клопотання в частині щодо компенсації вартості пального витраченого на прибуття до суду адвоката з м.Полтави до м.Харкова та у зворотному напрямі - задоволенню не підлягає.

Результат розгляду: partial