Рішення адміністративного суду від 2022-03-31 00:00:00+03

Івано-Франківським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву [PERSON] до головного державного ревізора-інспектора Стасюка Василя Михайловича, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (надалі - відповідач) , в якій позивач просить визнати протиправними дії головного державного ревізора-інспектора Стасюка В.М. щодо формування висновку в акті від 22.01.2021 року "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки платника податків - фізичної особи [PERSON] щодо своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 16.12.2020 року, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за період з 17.05.2013 року по 16.12.2020 року"; що платником податків - [PERSON] перевищено законодавчо встановлений обсяг доходу платника єдиного податку 3 групи в розмірі 816166,17 грн., податковою декларацією платника єдиного податку від 20.07.2017 року № 9141346897 не задекларовано дохід та податок за ставкою 15% в розмірі 122424,92 грн., не сплачено до відповідного бюджету, чим порушено п. 293.8 ст. 293 ПК України; визнати протиправними та скасувати рішення №003166/0713 від 25.05.2021 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску; визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.05.2021 №Ф-003164/0713; визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № 000871/0713 від 22.02.2021 року. Позовні вимоги, з урахуванням їх уточнень, мотивовані тим, що на думку позивача, протиправними є висновки, що сформовані у акті перевірки, зокрема про те, що платником податків - [PERSON] перевищено законодавчо встановлений обсяг доходу платника єдиного податку 3 групи в розмірі 816166,17 грн.; податковою декларацією платника єдиного податку від 20.07.2017 року №9141346897 не задекларовано дохід та податок за ставкою 15% в розмірі 122424,92 грн., не сплачено до відповідного бюджету, чим порушено п.293.8 ст. 293 ПК України. Окрім того, висновки про те, що до складу доходів платника єдиного податку третьої групи включаються суми власних коштів, отриманих у готівковій формі у попередніх звітних періодах та оподаткованих відповідно до вимог законодавства, при внесенні їх платником податку на розрахунковий рахунок, який відкрито для здійснення підприємницької діяльності. При цьому, зазначені висновки сформовані незважаючи на те, що такі кошти були відображені у Книзі обліку доходів платника єдиного податку у попередніх звітних періодах. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №003166/0713 від 25.05.2021 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 25.05.2021 року Ф-003164/0713. Визнано протиправним та скасувано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області № 000871/0713 від 22.02.2021 року. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Не погоджуючись із постановленим рішенням, позивачем - [PERSON] , подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог та прийняти в цій частині постанову, якою задовольнити позовну вимогу щодо визнання протиправними дій головного державного ревізора-інспектора Стасюка В.М. щодо формування висновку в акті від 22.01.2021 року "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки платника податків - фізичної особи [PERSON] щодо своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 16.12.2020 року, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за період з 17.05.2013 року по 16.12.2020 року"; що платником податків - [PERSON] перевищено законодавчо встановлений обсяг доходу платника єдиного податку 3 групи в розмірі 816166,17 грн., податковою декларацією платника єдиного податку від 20.07.2017 року № 9141346897 не задекларовано дохід та податок за ставкою 15% в розмірі 122424,92 грн., не сплачено до відповідного бюджету, чим порушено п. 293.8 ст. 293 ПК України. Також, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем - Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити в задоволенні цих позовних вимог в повному обсязі. Зазначено, що перевірка податковим органом проведена за наявності відповідних підстав, а висновки базуються на чинному законодавстві, так як перебуваючи на спрощеній системі оподаткування в І півріччі 2017 року [PERSON] отримавши дохід в сумі 5816166,17 грн., перевищила встановлений обсяг доходу визначений пунктом 291.4 статті 291 Податкового кодексу України в розмірі 5000000 грн., чим порушено в подальшому правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку. Зазначено, що відповідно до пункту 293.8 статті 293 ПК України вищезазначена сума підлягає оподаткуванню за ставкою 15%. На думку відповідача, позивач допустила умисне порушення норм чинного податкового законодавства, оскільки поступлення коштів на рахунок підприємця є наслідком відображення таких сум в оподаткованих операціях, що, як наслідок, є обов`язком для такого платника для сплати обов`язкових платежів з таких операцій. Представник Головного управління ДПС в Івано-Франківській області та головний державний ревізор-інспектор Стасюк Василь Михайлович, у судовому засіданні, вимоги власної апеляційної скарги підтримали, просять її задовольнити та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також апеляційну скаргу [PERSON] заперечили, просять відмовити в задоволенні такої в повному обсязі. Інші особи, у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за їхньої відсутності. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Встановлено, що на підставі наказу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 12.01.2021 року № 20 головним державним ревізором-інспектором відділу позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління податкового аудиту Стасюком В.М. в період з 12.01.2021 року по 16.01.2021 року проведена документальна позапланова виїзна перевірка платника податків - фізичної особи [PERSON] . За результатами перевірки складено акт від 22.01.2021 року "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки платника податків - фізичної особи щодо своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 16.12.2020 року, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за період з 17.05.2013 року по 16.12.2020 року" (т.1, а.с.176-221), відповідно до змісту якого констатовано порушення позивачем, зокрема: п. 294.1 статті 294, статті 293 ПК України, в результаті чого занижено суму єдиного податку, що підлягає сплаті до бюджету за І півріччя 2017 року в розмірі 122547,62 грн.; пп. 49.18.5 п. 49.18 статті 49, п.179.1 статті 179 ПК України, не подано податкову декларацію про майновий стан за ІІ півріччя 2017 року, 2018-2020 роки; ст. 164, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст. 177 ПК України, в результаті чого встановлено заниження суми податку на доходи фізичних осіб, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальній сумі 2378538,65 грн.; ч.4 ст.4, ч.2, ч.5 ст. 7, ч.6 ст.8 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого ненараховано та не перераховано до бюджету єдиного внеску із суми нарахованого чистого оподаткованого доходу за період з 01.07.2017 року по 16.12.2020 року в загальній сумі 574205,06 грн.; п.181.1 ст. 181, п.183.2 ст. 183, п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.200.1, п.200.2 ст. 200, п. 201.4, п.201.12 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на суму 2642820,72 грн.; пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 ПК України, в результаті чого недоутримано та перераховано до бюджету військового збору з чистого оподаткового доходу від здійснення підприємницької діяльності в загальній сумі 198211,55 грн. На підставі акту позапланової виїзної перевірки від 22.01.2021 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.02.2021 року № 000871/0713, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб на суму 153184,53 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням - 122547,62 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 30636,91 грн. (т.2, а.с.233); рішення від 25.05.2021 року за № 003166/0713 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким позивачу нараховано штрафні санкції в розмірі 112638,24 грн. (т.1, а.с.73). Також сформовано та надіслано позивачу податкову вимогу 25.05.2021 року Ф-003164/0713, відповідно до якої Головне управління ДПС в Івано-Франківській області вимагає сплатити заборгованість в сумі 574205,06 грн. (т.1, а.с.71). Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Так, згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Згідно положень п. 61.1 ст. 61 ПК України, податковий контроль система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати. У разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобов`язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом. У відповідності до п. 86.4 ст. 86 ПК України, акт (довідка) документальної невиїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів). Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки не пізніше наступного робочого дня після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його представникам або надсилається у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У разі відмови платника податків або його представників від підписання акта (довідки) перевірки посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Відмова платника податків або його представників від підписання акта перевірки не звільняє такого платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання. Заперечення по акту перевірки розглядаються у порядку і строки, передбачені пунктом 86.7 цієї статті. Податкове повідомлення-рішення приймається у порядку і строки, передбачені пунктом 86.8 цієї статті. Відповідно до пункту 2 Розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015 року, акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Отже, в даному випадку акт перевірки, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства, що, в свою чергу, відповідає встановленим правилам складання акта перевірки, не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС України. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, діяльність яких перевірялася, тому, його висновки не можуть бути предметом спору. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, внаслідок чого, оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта. Щодо вимог в частині визнання протиправними та скасування рішення №003166/0713 від 25.05.2021 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 25.05.2021 №Ф-003164/0713 та податкового повідомлення-рішення № 000871/0713 від 22.02.2021 року, суд зазначає наступне. Згідно з підпунктом 1 пункту 292.1 статті 292 ПК України доходом платника єдиного податку для фізичної особи-підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності. Пунктом 292.6 названої статті закріплено, що датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг). Згідно з пунктом 292.13 статті 292 ПКУ дохід визначається на підставі даних обліку, який ведеться відповідно до статті 296 ПКУ. Відповідно до підпункту 296.1.1 статті 296 ПКУ платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої та п`ятої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів. Таким чином, у разі якщо фізична особа-підприємець платник єдиного податку отримує дохід у готівковій формі, він має бути відображений у Книзі обліку доходів. Підпунктом 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами. Згідно частини 1 статті 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених розділом ІV кодексу. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Відповідно до пункту 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 3 Звіт про фінансові результати , затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 №87, який діяв на момент перевірки, доходами є збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов`язань, які призводять до зростання власного капіталу (крім зростання капіталу за рахунок внесків власників). Отже, власні кошти, внесені на власний рахунок, не є доходом у розумінні п. 4 П(С)БО 3. Відповідно до узагальнюючої податкової консультації щодо порядку визначення складу доходів суб`єктів господарювання - фізичних осіб - платників єдиного податку, затвердженої Наказом ДПС України від 24.12.12 № 1183 якщо фізична особа - підприємець вносить на свій поточний рахунок у банку, відкритий для здійснення підприємницької діяльності готівку, яка на момент внесення уже була відображена у Книзі, то в платіжному дорученні зазначається призначення платежу - виручка за певний період. Таким чином, зазначена виручка повторно не включається до доходу платника єдиного податку. Згідно з п. 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУ від 12.11.2003 № 492, метою відкриття поточного рахунку є зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів. Крім того, відповідно до підпункту 7.1.5 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 №2346-ІІІ зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків. Отже, чинним законодавством врегулюваний порядок внесення власних коштів на рахунок власником цього рахунку. Проте, чинним законодавством не наведено виключного твердження про те, що зарахування коштів на банківський рахунок має наслідком виникнення доходу. Таким чином, власні кошти, які фізична особа-підприємець вносить на розрахунковий розрахунок, не включаються до складу доходу (виручки у грошовій формі) за умови, що сума такого поповнення не перевищує суми коштів, отриманих платником у ході здійснення підприємницької діяльності в готівковій формі. Тобто, внаслідок зарахування особистих коштів на банківський рахунок відсутні критерії доходу. Шляхом поповнення власними коштами власного рахунку здійснюється заміна одного активу (зобов`язання НБУ у вигляді паперових грошей) на інший актив (зобов`язання банку у вигляді запису на банківському рахунку). Аналогічний позицію сформульовано Верховним Судом у постанові від 28 серпня 2021 року у справі № 826/10881/16 та Вищим адміністративним судом в ухвалі від 01.02.2016 р. у справі № 818/1172/14. Встановлено, що, згідно долученої до позовної заяви книги обліку доходів серія ДП №0023666 фізична особа-підприємець [PERSON] одержала доходів у 2015 році на загальну суму 7 520 820,12 грн., у 2016 році на загальну суму 107 988,00 грн., у І кварталі 2017 року на загальну суму 2 805 184,00 грн. Разом із цим, в матеріалах справи містяться податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2015 рік від 28.01.2016 р. на загальну суму доходу 7 521 048,12 грн; за 2016 рік від 05.01.2017 на загальну суму доходу 107 988,00 грн., за І квартал 2017 року від 26.04.2017 р. на загальну суму доходу 2 805 184,00 грн. Зі змісту акту позапланової перевірки від 22.01.2021 року слідує, що платник податків здійснювала розрахунки з покупцями у готівковій формі з використанням реєстратора розрахункових операцій. До позовної заяви позивачкою також долучено звіти ФП (3) з реєстратора розрахункових операцій (фіскальний номер 3000165773) за 2015, 2016 роки та І квартал 2017 року. Суд апеляційної інстанції вважає, що докази, які містяться в матеріалах справи, засвідчують факт одержання позивачкою доходів від підприємницької діяльності у період з 01.01.2015 по 01.05.2017 р. в готівковій формі, а також те, що сума поповнення позивачкою власного банківського рахунку значно менша ніж сума коштів, отриманих нею у ході здійснення підприємницької діяльності в готівковій формі. Також, з платіжних доручень №37 від 30.04.2015, №41 від 07.07.2015, №37 від 14.08.2015, №38 від 18.08.2015, №49 від 27.10.2015, №85 від 11.02.2016, №86 від 17.02.2016, №13 від 20.04.2016, №174 від 22.07.2016, №206 від 07.10.2016, №29 від 24.01.2017, №87 від 19.05.2017, вбачається, що на отримані доходи від підприємницької діяльності у 2015 році, 2016 році та І кварталі 2017 року, позивачкою сплачено єдиний податок. Відтак, власні кошти, які позивач вносила з 26.01.2017 по 08.06.2017 на власний розрахунковий рахунок, відкритий для здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 1 539 208,00 грн. не є її доходом (виручкою у грошовій формі). Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та вірного висновку про підставність заявлених позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування рішення №003166/0713 від 25.05.2021 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 25.05.2021 №Ф-003164/0713 та податкового повідомлення-рішення № 000871/0713 від 22.02.2021 року. Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Результат розгляду: denied