Рішення адміністративного суду від 2022-04-20 00:00:00+03

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. В серпні 2021 року [PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції у Вінницької області Регеші Олександра Валерійовича, в якому просив скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції у Вінницькій області серії ЕАО № 4598148 від 07.08.2021 року. 2. Позов мотивував тим, що 07.08.2021 року інспектором УПП у Вінницькій області Регеша О.В. відносно [PERSON] було складено постанову серія ЕАО № 4598148 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП. Позивач вважає дії поліцейського протиправними та постанову незаконною з огляду на те, що електроскутер MYBRO NIUPRO MAX 2000Вт не являється механічним транспортним засобом, оскільки потужність двигуна, відповідно до технічного паспорту складає 2000Вт, тобто менше ніж 3кВт. При ухвалені постанови про притягнення позивача до відповідальності, інспектор не в повній мірі дотримався вимог закону, а саме ст.ст. 245, 251, 280 КУпАП, не повно, і не всебічно з`ясовано обставини адміністративної справи. КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 3. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ 4. Апелянт [PERSON] , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. 5. Апелянт зазначив, що вказана постанова не відповідає вимогам закону, оскільки транспортний засіб, яким керував позивач, а саме електромопед MYBRO NIUPRO MAX 2000Вт не вимагає наявності в нього посвідчення водія, мопед не підлягає державній реєстрації, відповідно до ст.34 Закону України «Про дорожній рух», п.2.1 Правил дорожнього руху України, не є механічним транспортним засобом, а відтак він не зобов`язаний мати при собі посвідчення водія та реєстраційні документи. ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 6. Постановою серія ЕАО №4598148 встановлено, що 07.08.2021 року в м. Вінниця по вул. Джерельна, 1, водій [PERSON] , керував мопедом «Microsoft» марки «NIUPRO MAX SM2000», при цьому не мав права керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.1а ПДР. 7. Інспектором УПП у Вінницькій області Регеша О.В. відносно [PERSON] було складено постанову серія ЕАО № 4598148 від 07.08.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП. 8. Позивач вважає дії поліцейського протиправними та постанову незаконною, тому звернувся з даним позовом до суду. ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН 9. Доводи апелянта зазначені в пунктах 3-5 цієї постанови. 10. Відповідач вказує, що відповідно до п.2.13 ПДР, п.3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, позивач для керування транспортним засобом, обладнаним електродвигуном потужністю до 4 кВт зобов`язаний мати посвідчення водія категорії «А1», та у відповідності до п.2.4 а) ПДВ, ст.. 16 Закону України «Про дорожній рух», а вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, у зв`язку з чим постанова серії ЕАО №4598148 від 07.08.2021 року є законною. ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ 11. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 12. Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 13. Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. 14. Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. 15. Відповідно до 2.1. ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон). 16. За приписами п. 2.4.а) ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. ПДР. 17. Відповідно до п.1.10. ПДР України: водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі; транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.; мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт. V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ 18. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.2.13 ПДР, п.3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, позивач для керування транспортним засобом, обладнаним електродвигуном потужністю до 4 кВт зобов`язаний мати посвідчення водія категорії «А1», та у відповідності до п.2.4 а) ПДВ, ст.. 16 Закону України «Про дорожній рух», на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, у зв`язку з чим постанова є законною. 19. Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке. 20. Відповідно до п.п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобі повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії). 21. Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 22. Відповідно до статті 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 23. Згідно п. 2.1 а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. 24. Згідно п 2.13 ПДР України, транспортні засоби належать до таких категорій: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт. 25. Пунктом 1.10 ПДР України визначено, що механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт. 26. Пунктом 1.10 ПДР України наведено перелік термінів, що використовуються у цих Правилах, де розмежовано значення кожного із них. 27. Так, на відміну від «механічного транспортного засобу», «транспортним засобом» є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. 28. Таким чином, Правилами дорожнього руху України розмежовані поняття «механічний транспортний засіб» та «транспортний засіб» та різниця між цими поняттями полягає у наявності двигуна внутрішнього згорання, а також потужності електродвигуна. Отже, транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна більша ніж 3 кВт. У зворотному випадку транспортний засіб не буде вважатись механічним, однак все ж таки залишатиметься транспортним засобом. 29. До аналогічного висновку прийшов і Верховний суд у справі № 278/3362/15-к від 01.03.2018 року. 29. Позивачем, як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі наголошено, що останній повністю заперечую свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, так як він не є суб`єктом вчинення вказаних правопорушень, оскільки транспортний засіб «Microsoft» марки «NIUPRO MAX SM2000» , яким він керував 07.08.21 року по вул.Джерельній, 1, не є механічним транспортним засобом і не підлягає державній реєстрації, адже має потужність двигуна менше ніж 3 кВт. 30. Як вбачається з технічного паспорта транспортного засобу Електроскутер MYBRO NIUPRO MAX 2000Вт має потужність двигуна 2000 Вт (а.с. 43). 31. Таким чином, у відповідності до визначень закріплених у ПДР України Електроскутер MYBRO NIUPRO MAX 2000Вт не може визнаватись механічним транспортним засобом, а особа, яка ним керує не є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки адміністративну відповідальність за порушення п. 2.1 а ПДР України може нести виключно водій механічного транспортного засобу, яким вказаний Електроскутер MYBRO NIUPRO MAX 2000Вт не є. 32. З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що при ухваленні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, працівником поліції не в повній мірі дотримано вимог закону, а саме ст. ст. 245, 251, 280 КУпАП не повно і не всебічно з`ясовано обставини адміністративної справи, а тому Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності визнається судом протиправною та підлягає скасуванню. 33. Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції. V. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ. 34. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 35. У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. 36. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 37. З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог. VI. СУДОВІ ВИТРАТИ 38. Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. 39. З огляду за те, що вимоги апелянта задоволені , його витрати за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 1135 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3178 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Результат розгляду: granted