Рішення адміністративного суду від 2022-04-05 00:00:00+03

[PERSON] звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (далі - відповідач) про визнання протиправним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 21 липня 2021 року № 607-к «Про звільнення [PERSON] »; \~зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області поновити [PERSON] на посаді заступника начальника Відділу здійснення державного контролю з додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області; стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області суму заробітної плати за час вимушеного прогулу з 24 липня 2021 року по день поновлення на посаді; стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області 2000,00 гривень моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним наказом позивача незаконно звільнено 23.07.2021 з посади заступника начальника Відділу здійснення державного контролю з додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області у зв`язку із скороченням чисельності державних службовців. Незаконність звільнення полягає у тому, що позивачці не запропоновано іншу рівнозначну чи нижчу посаду на підставі ч. 3 ст. 87 Закону України Про державну службу . Крім того, не було скорочення чисельності штату в Головному управлінні Держгеокадкастру у Тернопільській області, оскільки кількість одиниць штатного розпису не зменшується. Зміна штатного розпису держаного органу не є тотожною скороченням чисельності чи штату працівників і не може бути підставою для звільнення. Позивач також вказує, що посада, яку вона займала фактично не скорочена. Посадові обов`язки у зв`язку з зміною назви посади залишаться незмінними. Отже, зміни організації праці чи скорочення чисельності штату відсутні. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 21 липня 2021 року № 607-к «Про звільнення [PERSON] ». Поновлено \~ [PERSON] на посаді заступника начальника відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області. Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 24.07.2021 по 08.12.2021 в сумі 57504 \~грн, з урахуванням обов`язкових платежів до бюджету. Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на користь [PERSON] 2000 грн моральної шкоди. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на користь [PERSON] сплачені судові витрати у вигляді судового збору за подання позову в сумі 908 грн. Допусщено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді заступника начальника відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області. Допусщено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на користь [PERSON] заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць, з урахуванням обов`язкових платежів до бюджету. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції таким що прийняте з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі. Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції при дослідженні спору, пов`язаного із проходження та звільненням із державної служби, застосовує норми законодавства про працю, які не підлягають до застосування до спірних правовідносин, а саме статей 32, 33, 34, частин 1, 2 статті 40 КЗпП України, статті 42 КЗпП України. Також, суд посилається на положення статті 49-2 КЗпП України без врахування законодавчих змін щодо не поширення на державних службовців обов`язку власника або уповноваженого ним органу запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації \~та \~пропонування керівником державної служби на свій розсуд вивільненому державному службовцю вакантної посади. Крім цього, судом не враховано що умовами Контракту передбачено строковість його дії (05.12.2021) та можливість дострокового його припинення до завершення строку дії контракту (до 05.12.2021) у випадках: призначення за результатами конкурсу на посаду державної служби - заступника начальника Відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель, на яку Позивача призначено за процедурою добору; за ініціативою державного органу у разі невиконання або неналежного виконання завдань, визначених відповідно до абзацу третього пункту 6 цього Контракту, протягом двох місяців підряд; у разі припинення державної служби з підстав і в порядку, визначених частиною першою статті 83 Закону України «Про державну службу». З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Позивач вказує на те, що перед звільненням їй не запропоновано іншу рівнозначну чи нижчу посаду на підставі ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», позивачка є матір`ю трьох неповнолітніх дітей - не враховано переважне право залишення на роботі (посаді), відповідачем не проведено аналізу щодо кваліфікації, стажу роботи (державної служби) державних службовців, віку тощо, з метою визначення посадових осіб, які мають переважне право па залишення на посаді, та окрім цього відповідно до умов укладеного контракту, останній припинив свою дію 05 грудня 2021 року. Крім цього, займана посада позивачки фактично не скорочувалася. Сторони в судове засідання не прибули, хоча були повідомлені про дату судового засідання на офіційну електронну адресу. Від позивача надійшла заява про \~розгляд справи у її відсутності. Частинами другою та третьою статті 129 КАС України визначено, що учасник судового процесу повинен за допомогою електронної пошти (факсу, телефону) негайно підтвердити суду про отримання тексту повістки. Текст такого підтвердження роздруковується, а телефонне підтвердження записується відповідним працівником апарату суду, приєднується секретарем судового засідання до справи і вважається належним повідомленням учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою учаснику судового процесу з моменту надходження до суду підтвердження про отримання тексту повістки. Якщо протягом дня, наступного за днем надсилання тексту повістки, підтвердження від учасника судового процесу не надійшло, секретар судового засідання складає про це довідку, що приєднується до справи і підтверджує належне повідомлення учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою з моменту складання секретарем судового засідання відповідної довідки. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому \~задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 05.01.2021 між Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області та позивачем укладено контракт №12 про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV. Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області видано наказ №9-к від 05.01.2021 про призначення [PERSON] з 11.01.2021 на посаду заступника начальника Відділу здійснення державного контролю з додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області. Сторони 02.04.2021 уклали Додаткову угоду №18 до Контракту №12 та передбачили у п. 21 що цей Контракт діє до призначення на посаду державної служби особи за результатами конкурсу, але не довше 05 грудня 2021 року. 05 квітня 2021 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 301 «Питання територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру», якою внесено у додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 р. № 85 Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів зміни щодо граничної чисельності Держгеокадастру та його територіальних органів. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 15 червня 2021 року № 355-к введено в дію нові структуру та штатний розпис.. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 17 червня 2021 року № 357-к вирішено попередити працівників Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про наступне звільнення згідно з додатком. Позивач попереджена про наступне звільнення у зв`язку із скороченням штатної чисельності державних службовців та зміною структури та штатного розпису 22 червня 2021 року. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 21 липня 2021 року № 607-к «Про звільнення [PERSON] », позивачку звільнено з 23.07.2021 з посади заступника начальника Відділу здійснення державного контролю з додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області у зв`язку із скороченням чисельності державних службовців та припинено дію контракту про проходження державної служби та період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2 від 05.01.2021 №12 відповідно до пункту 1 частини 1 та частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу». Не погодившись із вказаним наказом позивачка звернулась до суду із даним позовом. Суд першої інстанції позов задовольнив тих підстав, що і на час попередження позивачки про майбутнє звільнення у відповідача були наявні вакансії, у тому числі і вакантною посада заступника начальника Відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління. Апеляційний суд частково погоджується із висновками суду першої інстанції \~з огляду на наступне. Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, урегульовані Законом України «Про державну службу» (надалі також Закон №889-VIII). Відповідно до частин 2, 3 статті 5 Закону України «Про державну службу» \~відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом; дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом. Вказаний Закон є спеціальним щодо правовідносин, що виникають під час проходження громадянами державної служби та його норми мають пріоритетне значення. 18 квітня 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», яким тимчасово призупинені норми Закону України «Про державну службу» в частині конкурсного добору на посади державної служби. Натомість введена процедура тимчасового добору на посади державної служби шляхом укладання строкового контракту. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 05.01.2021 укладено Контракт №12 про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Відповідно до п. 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 23.02.2021 № 1285-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби», контракти про проходження державної служби на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, укладені до набрання чинності цим Законом, діють до призначення на посаду державної служби особи за результатами конкурсу, але не більше дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом. Підстави для припинення державної служби визначені в ст. 83 Закону № 889-VII, зокрема пунктом \~четвертим частини першої якої \~встановлено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу. Частиною 3 цієї статті передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Частинами 2 та 3 ст.5 Закону № 889-VIII передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус ( ч. 3 ст. 40 КЗпП України.) Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Виходячи з нормативного тлумачення ч. 3 ст. 87 Закону №889-VIII, ч. 1 ст.40 Кодексу законів про працю України, суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення зобов`язаний запропонувати працівникові наявні вакантні посади на підприємстві, в установі, організації, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду. Таким чином, \~з урахуванням наведених вище норм чинного законодавства, суд першої інстанції \~дійшов вірного \~висновку, що при скороченні посади, внаслідок зміни штату, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області було зобов`язане додержуватися встановленого статтею 87 Закону №889-VIII порядку звільнення працівників з цієї підстави, в основу якого покладено вимогу щодо пропонування усіх вакантних посад, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації і досвіду. Крім цього, відповідачем не надано доказів урахування \~обставин та підстав, які дають \~позивачу переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю, зокрема наявність трьох неповнолітніх дітей. Також відповідачем не проведено аналізу щодо кваліфікації, стажу роботи (державної служби) державних службовців, віку тощо, з метою визначення посадових осіб, які мають переважне право па залишення на посаді та окрім цього, укладений \~з позивачкою контракт діяв до 05 грудня 2021 року або до призначення особи за конкурсом на цю ж посаду (оголошення переможця конкурсу). Станом на 05 грудня 2021 року переможця конкурсу оголошено не було, отже контракт діяв до встановленого строку, а саме 05 грудня 2021 року. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Перевіривши оскаржене позивачем рішення, апеляційний суд вважає, що таке \~не відповідає \~критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності \~дають підстави вважати, що рішення відповідача є протиправними, прийняте відповідачем необґрунтовано, \~оскільки відповідачем при звільнені позивача не дотримані норми Закону України «Про державну службу» та Кодексу законів про працю України, тому \~відповідно наявні підстави для визнання протиправним та \~скасування оскаржуваного позивачем наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 21 липня 2021 року № 607-к «Про звільнення [PERSON] ». Відповідно до частини 1 ст. 235 Кодексу законів України про працю у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Чинним законодавством передбачено поновлення особи на посаді, яку вона обіймала до звільнення, а не на іншій рівнозначній посаді. Такий висновок відповідає висновку Верховного Суду щодо застосування ст. 235 КЗпП України наведеного у постанові від 15.07.2020 у справі №480/1449/18. Отже, позивачку слід поновити на посаді заступника начальника відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області з 24.07.2021. Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Розрахунок середнього заробітку працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (далі - Порядок №100). Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата ( п. 2 Порядку № 100). Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку №100). Згідно з довідки відповідача №186 від 30.11.2021 про розміри місячного грошового забезпечення позивачки, у червні 2021 року нараховано грошове забезпечення в сумі 11381,17, грн, а у липні 2021 року - 11381,17 грн. Для визначення середньоденного заробітку позивача суд застосовує формулу ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а саме: 22762,34 грн (11381,17 +11381,17)/38 (р.дн.) = 599,00 грн. Для обчислення суми заробітку, що підлягає виплаті працівникові за час вимушеного прогулу, за основу беруться робочі дні. Період з 24.07.2021 по 05.12.2021 є періодом вимушеного прогулу та який становить 93 робочих дні, тому обрахунок середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу становить 55707,00 грн (599 грн. х 93) з урахуванням обов`язкових платежів до бюджету. Згідно із пунктами 2, 3 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування за нанесену позивачу моральну шкоду в сумі 2000,00 грн., колегія суддів \~зазначає наступне. Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства України, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі, інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Колегія суддів зазначає, що \~позивачем не наведено жодного факту моральних страждань, не доведено причинного зв`язку між \~діями відповідача та спричиненням фізичних та моральних страждань, а також не \~наведено жодних доказів у чому полягає спричинена, на думку позивача, \~шкода, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції \~в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог \~в цій частині з наведених вище підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги \~має право скасувати судове рішення \~повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню \~в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди \~та апеляційним судом приймається нова постанова про відмову у задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.

Результат розгляду: partial