Рішення адміністративного суду від 2023-03-13 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] , звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила: - визнати протиправним та скасувати рішення Лохвицької міської ради від 12.11.2021 №3 "Про дострокове припинення повноважень секретаря Лохвицької міської ради восьмого скликання Даценко Т.В."; - визнати протиправним та скасувати розпорядження Лохвицького міського голови №1-О від 04.01.2022 "Про звільнення секретаря ради [PERSON] ". В обґрунтування позовних вимог посилалась на обставини невмотивованості спірного рішення, що призвело до порушення її права на працю. Зазначає, що у спірному рішенні не зазначено в чому саме виявилося невиконання чи неналежне виконання позивачем службових обов`язків секретаря ради. Також не було вказано жодної визначеної законом підстави припинення публічної служби, яка б могла бути передумовою для припинення повноважень секретаря ради. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 року позов залишено без задоволення. Позивач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Відповідачі письмових відзивів на апеляційну скаргу не надали, проте звернулись до суду із заявами, в яких не заперечували проти вимог позивача та просили їх задовольнити. Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2023 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційний розгляд у відкритому судовому засіданні в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду. Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідачі надали заяви про розгляд справи без участі їх представників. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що Рішенням 20 сесії Лохвицької міської ради 8 скликання від 12.11.2021 №3 "Про дострокове припинення повноважень секретаря Лохвицької міської ради восьмого скликання Даценко Т.В." відповідно до ч. 5 ст. 50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Регламенту Лохвицької міської ради 8 скликання, Рада вирішила висловити недовіру та припинити повноваження секретаря Лохвицької міської ради 8 скликання Даценко Т.В. (а.с. 19). Розпорядженням Лохвицького міського голови від 04.01.2022 №1-О "Про звільнення секретаря ради Даценко Т.В." відповідно до рішення №3 від 12.11.2021 20 сесії Лохвицької міської ради 8 скликання "Про дострокове припинення повноважень секретаря Лохвицької міської ради восьмого скликання Даценко Т.В.", на підставі вимог ст. 42, ч. 5 ст. 50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Регламентом Лохвицької міської ради 8 скликання, звільнено [PERSON] з посади секретаря Лохвицької міської ради з 04.01.2022 (а.с. 55). Не погоджуючись із правомірністю вказаного рішення та розпорядження, позивач звернулася до суду з цим позовом. Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що порушень процедури ухвалення рішення 20 сесії Лохвицької міської ради 8 скликання від 12.11.2021 №3 "Про дострокове припинення повноважень секретаря Лохвицької міської ради восьмого скликання Даценко Т.В." допущено не було. Приймаючи це рішення, міська рада, як орган місцевого самоврядування, вирішила реалізувати передбачене законом право на дострокове припинення повноважень секретаря ради. Таке рішення було прийняте повноважним складом ради на її пленарному засіданні, як цього вимагає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні". Враховуючи, що рада діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", суд визнав необґрунтованими доводи позивача щодо протиправності прийнятого нею рішення щодо звільнення з посади секретаря ради. Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне. Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України). Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України Про місцеве самоврядування в Україні. Так, згідно статті першої вищевказаного Закону, служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом. Правове регулювання статусу посадових осіб місцевого самоврядування визначено статтею 7 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування. Відповідно до положень вказаної статті Закону, правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України. На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як обрання на посаду та звільнення з посади секретаря ради у порядку, передбаченому цим Законом. Частиною 1 статті 50 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови. Згідно частини 5 статті 50 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, повноваження секретаря сільської, селищної, міської ради можуть бути достроково припинені за рішенням відповідної ради. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос (ч. 2 ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні). Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради (ч. 3 ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні). Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, повноваження секретаря міської ради можуть бути достроково припинені, зокрема, за рішенням відповідної ради, прийнятим шляхом таємного голосування більшістю депутатів від загального складу міської ради. У той же час, правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначає Закон України "Про службу в органах місцевого самоврядування". Відповідно до ст. 1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом. Частиною 3 ст. 7 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування встановлено, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. Отже, положення цього закону є спеціальними до спірних правовідносин, які виникли з приводу проходження особою публічної служби, а тому мають пріоритетне застосування. Разом з тим, статтею 20 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" встановлені підстави припинення служби в органах місцевого самоврядування, які можуть бути як загальними, що передбачені Кодексом законів про працю України, так і спеціальними, що визначені Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, а також у разі: \~ - порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; - порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); - виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); - досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону). Верховний \~Суд у постанові від 14.02.2018 року по справі №806/822/14 вказав, що будь-які порушення повинні бути доведені в установленому законом порядку. Натомість, зі змісту рішення Лохвицької міської ради від 12.11.2021 №3 "Про дострокове припинення повноважень секретаря Лохвицької міської ради восьмого скликання [PERSON] " не вбачається конкретного обґрунтування обставин, які стали підставою для дострокового припинення повноважень секретаря міської ради, не вказано відповідних порушень, що існують на думку колегіального органу. Спірне рішення Лохвицької міської ради, яким припинено повноваження позивача на посаді секретаря цієї ради, містить лише посилання на ч. 5 ст. 50 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні та Регламент ради. Колегія суддів зауважує, що в силу ч. 2 ст. 2 КАС України будь-які рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття. Невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акту індивідуальної дії призводить до його протиправності. Колегією суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що положення ч. 5 ст. 50 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, є самостійною, тобто самодостатньою підставою для прийняття радою відповідного рішення за умови лише дотримання процедури ухвалення такого рішення, оскільки будь-які порушення повинні бути доведені в установленому законом порядку. Таким чином, враховуючи, що рішення Лохвицької міської ради від 12.11.2021 №3 "Про дострокове припинення повноважень секретаря Лохвицької міської ради восьмого скликання Даценко Т.В." мало наслідком порушення прав позивача, колегія суддів дійшла висновку, що воно є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку. Також, оскільки розпорядження Лохвицького міського голови №1-О від 04.01.2022 "Про звільнення секретаря ради [PERSON] " було прийнято на підставі вказаного рішення, воно також підлягає скасуванню у судовому порядку. Згідно ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, не доведено законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення. При цьому, колегією суддів враховується, що відповідачі під час апеляційного розгляду справи надали заяви, в яких не заперечували проти вимог позивача та просили їх задовольнити. Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі Ґарсія Руіз проти Іспанії (GarciaRuiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: granted