Рішення адміністративного суду від 2022-07-28 00:00:00+03

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 12.08.2021 року позивач - Головне управління ДПС у Миколаївській області (відокремлений підрозділ ДПС України без статусу юридичної особу публічного права) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до [PERSON] , в якому, з урахуванням уточненого позову (а.с. 21-22), просив суд стягнути з відповідача \~податковий борг \~на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік в сумі 12\~ 335,38 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач є платником податків, якому податковими повідомленнями-рішеннями було визначене податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік в сумі 12\~ 335,38 грн., яке відповідач у встановленому законом порядку протягом 60 днів з дня отримання ППР не сплатив до бюджету та не оскаржив. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року, ухваленим в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження, в повному обсязі задоволений адміністративний позов Головного управління ДПС у Миколаївській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особу публічного права). Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Так апелянт зазначає, що у 2019 році він не був платником податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, оскільки \~у 2018 року відчужив належне йому нерухоме майно, на підтвердження чого надав копії нотаріально посвідчених договорів та витягу з реєстру нерухомого майна, а також заяви повідомлення контролюючого органу (дата реєстрації у позивача 17.09.2021 року) про відсутність у 2019 році нерухомого майна, яке є об`єктом оподаткування та про скасування нарахованого боргу. Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що 14 травня 2020 року Головним управлінням ДПС у Миколаївській області (код ЄДРПОУ: 43144729), правонаступником якого з 01.01.2021 року є Головне управління ДПС у Миколаївській області (відокремлений підрозділ ДПС України без статусу юридичної особи публічного права, код ЄДРПОУ: ВП 44104027), були прийняті податкові повідомлення-рішення: - №0049541-5109-1413 про визначення апелянту суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, за 2019 рік в сумі 1994,69 грн. (а.с. 6); - №0049545-5109-1413 про визначення апелянту суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, за 2019 рік в сумі 10\~ 340,69 грн. (а.с. 6); Відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначені податкові повідомлення-рішення були направлені апелянту за адресою: [ADDRESS] , та отримані апелянтом 25.07.2020 року (а.с. 6). Оскільки 04.06.2019 року \~податковим органом була прийнята податкова вимога форми «Ф» №61405-17, яка була отримана апелянтом 19.06.2019 року (а.с. 7), та відповідно до ІКПП (а.с. 8) податковий борг не був погашений та збільшився за рахунок несплати податкового зобов`язання за прийнятими ППР від 14.05.2020 року №0049541-5109-1413, №0049545-5109-1413, податковий орган, в силу приписів п. 59.5 ст. 59 ПК України, додатково не надсилав апелянту \~податкової вимоги на суму збільшеного боргу. Апеляційний суд, встановив, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на житловий будинок загальною площею 78,0 кв.м., за адресою \~ [ADDRESS] , зареєстроване 29.04.2004 року за апелянтом - [PERSON] (а.с. 49). Також, апеляційний суд встановив, що з 29.04.2004 року \~за апелянтом - [PERSON] було зареєстроване право власності на нежитлове приміщення загальною площею 495,6 кв.м. в [ADDRESS] . Але, відповідно до наданих апелянтом доказів, належне йому на праві власності нежитлове нерухоме майно було відчужене у 2018 року, що підтверджено такими доказами: - відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування нежитлового приміщення від 16.03.2018 року апелянт [PERSON] подарував [PERSON] нежитлове приміщення загальною площею 47,90 кв.м. та земельну ділянку, яка надана для розміщення \~та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств площею 0,0124 га. в [ADDRESS] (а.с. 48, \~51-52), - відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування нежитлового приміщення від 16.03.2018 року апелянт [PERSON] подарував [PERSON] нежитлове приміщення загальною площею 119,80 кв.м. та земельну ділянку, яка надана для розміщення \~та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель \~та споруд будівельних організацій та підприємств, площею 0,0124 га. \~в [ADDRESS] (а.с. \~56-57), - відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на нежитлове приміщення загальною площею 95,6 кв.м., за адресою \~ [ADDRESS] , зареєстроване 26.10.2018 року за [PERSON] (а.с. 46, 79); - відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування нежитлового приміщення від 31.01.2020 року право власності на нежитлове приміщення загальною площею 173,70 кв.м., за адресою [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 0,051 га. за вказаною адресою, була подарована [PERSON] [PERSON] , якому \~вказане майно належало на праві власності на підставі договору дарування нежитлової будівлі та земельної ділянки від 16.03.2018 року реєстровий номер 264 (а.с. 58-60) - відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування нежитлового приміщення від 31.01.2020 року право власності на нежитлове приміщення загальною площею 59,00 кв.м., за адресою [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 0,0307 га. за вказаною адресою, була подарована [PERSON] [PERSON] , якому вказане майно належало на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору дарування нежитлової будівлі та земельної ділянки від 16.03.2018 року реєстровий номер 265 (а.с. 53-55). Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є власником нерухомого майна відмінного від земельної ділянки, та є платником податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості. Оскільки \~відповідач у встановленому законом порядку отримав податкові повідомлення-рішення, не оскаржив їх та не сплатив податкового зобов`язання, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог контролюючого органу та стягнення податкового боргу з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, за 2019 рік. Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку. Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Статтею 19 Основного Закону встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною першою статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відповідно до частини 1 статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. За приписами частин першої та другої статті 55 Основного Закону права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. За приписами п.п. 10.1.1. п. 10.1. ст. 10, 265.1.1. п. 265.1. ст. 265 ПК України (тут і надалі в редакції на чинній на час визначення апелянту податкового зобов`язання 14.05.2020 року) податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є складовою податку на майно, який належить до місцевих податків. Правове регулювання податку на нерухове майно, відмінне від земельної ділянки, визначене статтею 266 ПК України. Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266). Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п. 266.2.1. п. 266.2. ст. 266). Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.п. 266.3.1. п. 266.3. ст. 266). При цьому, за приписами п.п. 266.3.2. п. 266.3. ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Також, п.п. 266.4.1. п. 266.4. ст. 266 ПК України встановлені пільги \~зі сплати податку, зокрема визначено, що база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік). Однак, п.п. 266.4.3 п. 266.4. ст. 266 ПК України містить застереження щодо застосування пільг, визначених п.п. 266.4.1. п. 266.4. ст. 266 ПК України, зокрема ці пільги для фізичних осіб не застосовуються до: - об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту (тобто для квартир більше 300 кв.м., для житлових будинків більше 600 кв.м., для різних типів житлової нерухомості - - 900 кв.м.) ; - об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності). Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.п. 266.6.1. п. 266.6. ст. 266). За приписами п.п. 266.7.1 п. 266.7. ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку, зокрема, за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку. Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (абзац перший п.п. 266.7.2 п. 266.7. ст. 266). Платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних, зокрема, щодо об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку, а у разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним). При цьому, підпунктом 266.7.4 пункту 266.7. статті 266 ПК України, встановлено, що органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України Такий порядок був затверджений Постановою КМУ №476 від 31.05.2012 року. Враховуючі зазначені норми матеріального права та фактичні обставини справи, встановлені під час апеляційного перегляду \~рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог контролюючого органу, з огляджу на таке. У 2019 році апелянт не мав статусу платника податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, оскільки належне апелянту нежитлове нерухоме майно було відчужене у 2018 році, що не було з`ясовано судом першої інстанції, але підтверджено матеріалами справи, зокрема доказами наданими апелянтом та які приймаються апеляційним судом. За таких обставин, контролюючий орган, отримуючи щокварталу відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними особами, не мав правових підстав нараховувати апелянту податкове зобов`язання відповідно до ППР від 14.05.2020 року №0049541-5109-1413 та №0049545-5109-1413 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, за 2019 рік. Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що звернення контролюючого органу \~до суду з позовом про стягнення податкового боргу з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, обґрунтоване лише фактом наявності ППР від 14.05.2020 року №0049541-5109-1413 та №0049545-5109-1413, їх вручення відповідачу та не сплатою відповідачем \~визначеного податкового зобов`язання. Проте, наявність такого факту не є достатньою підставою для задоволення таких позовних вимог, адже з`ясуванню підлягає питання не тільки наявності заборгованості визначеної контролюючим органом, а й ще наявність у відповідача статусу платника податку, наявність у відповідача об`єкту оподаткування, наявність пільг. При цьому, апеляційний суд зазначає, що жодних доказів того, що відповідач має статус платника податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, \~та є власником об`єкту нежитлової нерухомості у 2019 році, податковий орган не надав, а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції, не зважаючи на приписи абзацу другого частини другої статті \~77 КАС України. Так само податковий орган \~не повідомив суд першої інстанції, до ухвалення 30.11.2021 року оскаржуваного судового рішення, про подання відповідачем 17.09.2021 року заяви, в якій уточнена інформація стосовно об`єкту оподаткування додані відповідні докази та висловлено прохання про перерахунок суми податку. \~ Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права через неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, внаслідок чого, відповідно до п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову контролюючого органу. В силу приписів ст. 139 КАС України, понесені апелянтом судові витрати - сплачений судовий збір в сумі 3405 грн (а.с. 73, 74), підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань позивача.

Результат розгляду: granted