Рішення адміністративного суду від 2023-03-28 00:00:00+03

[PERSON] (далі по тексту позивач, [PERSON] ) звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з адміністративним позовом до Виконуючого обов`язки першого заступника начальника Сумської митниці Хом`яка Андрія Васильовича (далі по тексту відповідач), в якому просить суд скасувати постанову Виконуючого обов`язки першого заступника начальника Сумської митниці Хом`яка Андрія Васильовича в справі про адміністративне правопорушення № 0023/80500/22 від 02.02.2022, як незаконну, а провадження закрити. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що [PERSON] не був власником транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель Touran, реєстраційний номер [NUMBER] , та не мав підстав для його утримання у себе, оскільки вказаний транспортний засіб у 2017 році передав новому власнику. Також зазначив, що ввезення транспортного засобу відбувалось через Волинську митницю, а його передача - в м. Полтава. Будь-яких дій через Сумську митницю він не вчиняв. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21.10.2022 по справі № 524/1302/22 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до виконуючого обов`язки першого заступника начальника Сумської митниці Хом`яка Андрія Васильовича про скасування постанови в справі про порушення митних правил. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, з викладенням в ньому висновків, які не відповідають обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21.10.2022 по справі № 524/1302/22 та ухвалити нове рішення про задоволення апеляційних вимог в повному обсязі, а саме: скасувати постанову Виконуючого обов`язки першого заступника начальника Сумської митниці Хом`яка Андрія Васильовича в справі про адміністративне правопорушення № 0023/80500/22 від 02.02.2022, як незаконну, а провадження закрити. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач вказує на незаконність спірної постанови та, крім мотивів, аналогічних, викладеним у адміністративному позові, також зазначає, що фактично транспортний засіб вибув з його користування поза його волею ще у 2017 році, а тому пройшли строки притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, з викладених підстав, просив суд апеляційної інстанції в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а постанову Сумської митниці про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбаченого ч.4 ст. 469 МК України, залишити в силі. Вказує, що моментом передачі автомобіля є саме момент подання митної декларації до митного поста «Ромни» Сумської митниці для митного контролю та митного оформлення. Зазначив, що на момент вчинення порушення митних правил автомобіль не був оформлений у вільний обіг, добровільний внесок позивачем дійсно сплачений, але після вчинення порушення митних правил та з метою ненастання адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 470 МК України (170000 грн.). Вказує, що законодавець не передбачив будь-якої з підстав або причин звільнення особи від відповідальності за ч.4 ст. 469 МК України. Відтак, стверджує, що [PERSON] вчинив неправомірні операції з транспортним засобом особистого користування марки VOLKSWAGEN, модель Touran, реєстраційний номер [NUMBER] , поміщеним у режим транзиту, а саме передав транспортний засіб у володіння, користування або розпорядження іншій особі, яка його безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України, а тому вважає спірну постанову законною та обґрунтованою. Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке. Судовим розглядом встановлено, що 02.02.2022 Виконуючим обов`язки першого заступника начальника Сумської митниці Хом`яком А.В. винесено постанову в справі про порушення митних правил №0023/80500/22, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч.4 ст. 469 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000 грн.. У вказаній постанові зазначено, що [PERSON] вчинив неправомірні операції із транспортним засобом особистого користування «VW Touran», реєстраційний номер [NUMBER] , поміщеним у митний режим транзиту, а саме передав транспортний засіб у володіння, користування або розпорядження іншій особі, яка його безпосередньо не ввозила на митну територію України. Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано доказів, які б відповідно до ч. 4 ст. 469 МК України виключали його відповідальність, а тому [PERSON] правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності . Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 9 КпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. За змістом ст. 10 КпАП України, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 486 Митного кодексу України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 486 МК України щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил згідно зі ст. 489 МК України зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Так, відповідно до ч. 6 ст. 530 МК України, перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України Транзитний митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності (ст. 90 Митного кодексу). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 325 МК України, користування та розпорядження товарами, транспортними засобами комерційного призначення, які перебувають під митним контролем, забороняються, крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами України. Положеннями ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України передбачено, що передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, [PERSON] вчинив неправомірні операції із транспортним засобом особистого користування марки VOLKSWAGEN, модель Touran, реєстраційний номер [NUMBER] , поміщеним у митний режим транзиту, а саме передав транспортний засіб у володіння, користування або розпорядження іншій особі, яка його безпосередньо не ввозила на митну територію України. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не встановлено коли та за яких обставин відбулася передача вказаного транспортного засобу позивачем. Встановлення такої обставини має істотне значення для вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення позивача до відповідальності за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, адже вказана норма права була введена в дію вже після ввезення [PERSON] відповідного транспортного засобу на митну територію України. Так, п. 7 розділу I Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» до ст. 469 Митного кодексу України було внесено зміни, а саме - назву статті викладено в такій редакції: «Стаття 469. Неправомірні операції з товарами, митне оформлення яких не закінчено, або з товарами, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем, або з транспортними засобами особистого користування, тимчасово ввезеними на митну територію України чи поміщеними у митний режим транзиту» та доповнено новою частиною четвертою такого змісту: «Передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян». Згідно з п. 1 розділу IІ вказаного Закону, останній набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 7 і 8 розділу I та підпункту 1 пункту 2 розділу II цього Закону, які набирають чинності через 270 днів з дня, наступного за днем опублікування цього Закону. Тобто, п. 7 розділу I Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» набрав чинності 22.08.2019, в той час як транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель Touran, реєстраційний номер [NUMBER] , позивачем ввезено на митну територію України 13.12.2016. При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з наданою відповідачем копією договору купівлі-продажу від 25.11.2017 б/н, останній укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель Touran, реєстраційний номер [NUMBER] . Порушення митних правил, передбачене ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, не є триваючим порушенням, адже є вчиненим у момент передачі транспортного засобу іншій особі. Водночас, особа не може бути притягнута до відповідальності за вчинення дій, які на той момент не становили складу адміністративного правопорушення внаслідок відсутності норми права, яка встановлювала міру відповідальності за відповідні дії. Згідно з ч.2 ст. 58 Конституції України, ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок доказування правомірності постанови про порушення митних правил № 0023/80500/22 від 02.02.2022, у тому числі в частині застосування ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України з урахуванням обмежень, встановлених ст. 58 Конституції України. Відтак, відповідачем не було виконано покладений на нього обов`язок доведення правомірності прийнятого ним рішення, оскільки останнє не містить належних, достовірних та допустимих доказів факту порушення позивачем вимог Закону. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Аналогічний висновок був наведений Верховним Судом зокрема у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що постанова про порушення митних правил № 0023/80500/22 від 02.02.2022 є необґрунтованою та підлягає скасуванню. Повноваження суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності визначені в ч. 3 ст. 286 КАС України. Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що вимога позивача про закриття провадження у справі про порушення митних правил також є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. У відповідності до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно з пунктом 4 частини 1, частини 2 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Беручи до уваги вищевикладене, а також те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21.10.2022 по справі № 524/1302/22 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог [PERSON] ..

Результат розгляду: granted