Рішення адміністративного суду від 2023-06-21 00:00:00+03

11.07.2022 [PERSON] (далі [PERSON] , позивач) звернувся в суд першої інстанції з позовом до Військової частини [NUMBER] , в якому просив: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ визнати протиправними висновки Акту розслідування нещасного випадку, проведеного за фактом травмування [PERSON] , затвердженого наказом командира Військової частини [NUMBER] від 24.12.202 \~№602 про результати розслідування за фактом травмування; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~визнати протиправним та скасувати Наказ командира Військової частини [NUMBER] від 24.12.2021 р. №602 про результати розслідування за фактом травмування в частині: п.4 За порушення умов виконання вправи КС .12.1.1 «Стрільба з місця по нерухомим цілям», на підставі пункту «Б» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних сил України на командира 2 артилерійського взводу 2 артилерійської батареї артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи Військової частини [NUMBER] молодшим лейтенантом [PERSON] накласти дисциплінарне стягнення «Зауваження»; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ зобов`язати Військову частину [NUMBER] провести службове розслідування за фактом травмування [PERSON] за фактом травмування, з врахуванням висновків суду. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що наказом командира Військової частини [NUMBER] від 24.12.202 №602 затверджено Акт розслідування нещасного випадку, проведеного за фактом травмування [PERSON] , накладено на позивача дисциплінарне стягнення «Зауваження». Позивач вважав, що розслідування було неповним, а його висновки не відображають причинового зв`язку між діями позивача з приводу яких було призначено службове розслідування та отримання травм. Крім того, вважав, що результатами розслідування не доведено та не підтверджено належними допустимими доказами порушення правил поводження зі зброєю, які відображені в матеріалах службового розслідування, відтак такі є недоведеними. Окремо, позивач зазначав, що Акт розслідування нещасного випадку не містить обов`язкових реквізитів як от дата складання та реквізитів Наказу яким його затверджено, відсутній також протокол огляду місця події. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішуючи спір суд першої інстанції дійшов висновку про те, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді зауваження здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, отже відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом України. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд помилково дійшов висновку про повноту проведення розслідування, адже в його ході жодним чином не досліджувалось питання справності зброї від якої [PERSON] отримав поранення. Крім того, позивач зазначає, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки відеозапису долученого до позовної заяви, на якому відображено нехарактерну роботу пістолета. Також позивач зазначає, що суд першої інстанції не надавав належної оцінки тому, що оскаржений наказ жодним чином не описує причинного зв`язку між діями позивача та отримання ним травм, конкретні дії позивача, які слід вважати порушеннями, нормативні акти, які було порушено позивачем, а також умови та причини, що сприяли отриманню травм. До того ж, позивач зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що не містить обов`язкових реквізитів як от дата складання та реквізитів Наказу яким його затверджено, відсутній також протокол огляду місця події. Розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження на підставі ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України. Заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись із доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступне. Зі змісту Акту про нещасний випадок 02.12.2021 апеляційним судом встановлено, що командир 2 артилерійського взводу 2 артилерійської батареї артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи Військової частини [NUMBER] молодший лейтенант [PERSON] , відповідно до плану бойової підготовки Військової частини [NUMBER] , перебував на польовому виході з групою командирів взводів. Згідно наказу командира Військової частини [NUMBER] від 30.11.2021 №966 «Про організацію і проведення стрільб та забезпечення виконання вимог безпеки» на території навчально-тренувального комплексу «Навчальне тактичне поле» (ділянка №2) Міжнародного центру миро творчості та безпеки проводилось заняття з дисципліни «Вогнева підготовка», на якому командири взводів військової частини [NUMBER] в складі підгрупи 8 осіб виконували вправу стрільб КС 3.12.1.1 «Стрільба з місця по нерухомій цілі». Позивач був озброєний пістолетом ПМ серії [NUMBER] . Безпосередньо під час виконання вправи, в момент заряджання пістолету набоями, зброя почала самовільно вести вогонь чергою, що нехарактерно для її виду. Внаслідок цього [PERSON] отримав множинне кульове наскрізне поранення передпліччя і кисті. За результатами проведеного розслідування 24.12.2021 командиром Військової частини [NUMBER] прийнято наказ №602 «Про результати розслідування за фактом травмування». Згідно цього наказу причиною травмування [PERSON] вказано його особисту необережність, порушення умов виконання вправи наказу стрільб КС 3.12.1.1 «Стрільба з місця по нерухомій цілі». Пунктом 4 Наказу за порушення умов виконання вправи КС 3.12.1.1. «Стрільба з місця по нерухомим цілям», на підставі пункту «б» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на командира 2 артилерійського взводу 2 артилерійської батареї артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини [NUMBER] молодшого лейтенанта [PERSON] накладено дисциплінарне стягнення «Зауваження». Не погоджуючись із цим рішенням, позивач звернувся до суду з позовом. Перевіряючи висновки суд першої інстанції апеляційний враховує наступні висновки. Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (ч.1 статті 1 Закону). Відповідно до ч.1 статті 2 Закону України № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Згідно ч.1 статті 40 Закону № 2232-ХІІ гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України\~ Про Збройні Сили України,\~ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей,\~ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб,\~ Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей\~ та іншими законами. Порядок розслідування та обліку нещасних випадків з військовослужбовцями і військовозобов`язаними, які призвані на збори (далі - військовослужбовці), професійних захворювань, отриманих ними під час проходження військової служби (зборів), та аварій, що сталися у військових частинах, військово-навчальних закладах, установах, організаціях Збройних Сил України, структурних підрозділах центрального апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (далі - військові частини) передбачено Інструкцією про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 27 жовтня 2021 року № 332, (далі - Інструкція №332). Згідно п.8 розділу І Інструкції №332 визначено, що при настанні нещасного випадку, що стався з військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби, щодо осіб, в діях або бездіяльності яких вбачається вчинення правопорушень, внаслідок яких стався нещасний випадок, разом з розслідуванням нещасного випадку відповідно до цієї Інструкції проводиться службове розслідування відповідно до Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371. Відповідно до п.1 розд. ІІ Інструкції №332 розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища за наявності ознак того, що випадок стався під час виконання ним обов`язків військової служби, унаслідок чого зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема, від одержання ним поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострого професійного захворювання і гострого професійного отруєння, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, отримання інших ушкоджень унаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрус, зсув, повінь, ураган тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, комахами, іншими представниками флори і фауни (далі - нещасні випадки), які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також у випадку смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби. Згідно п.2 розділу ІІ Інструкції №332 визначено, що про кожний нещасний випадок потерпілий або військовослужбовець, який його виявив, чи інша особа повинен(на) негайно сповістити безпосереднього командира (начальника) чи керівника робіт і вжити заходів щодо надання необхідної допомоги потерпілому. У разі настання нещасного випадку безпосередній командир (начальник) або керівник робіт зобов`язаний: терміново організувати надання домедичної допомоги, а за можливості - невідкладної (екстреної) медичної допомоги потерпілому військовослужбовцю, забезпечити за потреби його доставку до закладу охорони здоров`я; негайно повідомити про нещасний випадок командира військової частини; зберегти до прибуття комісії з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку місце події та устаткування, яке там знаходилось, у такому стані, у якому вони перебували на дату настання нещасного випадку (якщо це не загрожує життю чи здоров`ю інших військовослужбовців і не призведе до більш тяжких наслідків), а також вжити заходів щодо недопущення подібних нещасних випадків. Відповідно до п.3 розділу ІІ Інструкції №332 нещасний випадок, про який не було своєчасно повідомлено командуванню військової частини або внаслідок якого втрата працездатності настала не відразу, розслідується згідно з цією Інструкцією протягом місяця з дня надходження рапорту безпосереднього командира потерпілого або потерпілого військовослужбовця або заяви особи, яка представляє його інтереси. Згідно п.4 розділу ІІ Інструкції №332 Заклад охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, у який був доставлений або звернувся потерпілий військовослужбовець, повинен протягом доби з використанням засобів зв`язку та на паперовому носії надати екстрене повідомлення про звернення потерпілого від нещасного випадку, яке наведене у\~ додатку 1\~ до цієї Інструкції (далі - екстрене повідомлення) з посиланням на нещасний випадок: командиру військової частини, де проходить службу потерпілий; залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок (виконання робіт, пожежа, аварія транспортного засобу будь-якого виду та форми власності, гостре професійне захворювання або отруєння тощо),- до відповідного військового органу нагляду чи контролю у сфері, з якою пов`язаний нещасний випадок (органу нагляду за безпечним веденням робіт військовослужбовцями, пожежного нагляду, контролю безпеки військової служби, контролю безпеки дорожнього руху, санітарно-епідеміологічного нагляду тощо), а в передбачених законодавством випадках - повідомити Військову службу правопорядку у Збройних Силах України та (або) Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері. Заклад охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України обов`язково проводить необхідні дослідження і складає медичний висновок про наявність або відсутність в організмі потерпілого військовослужбовця алкоголю (наркотичних засобів чи токсичних або отруйних речовин), який надається на запит командира військової частини або голови комісії з проведення розслідування нещасного випадку протягом однієї доби з дати отримання запиту. Згідно п.5 розділу ІІ Інструкції №332 Командир військової частини, який отримав повідомлення про нещасний випадок, у свою чергу зобов`язаний: негайно через засоби зв`язку повідомити про нещасний випадок (зникнення, смерть) старшого командира (начальника) та протягом доби надати йому письмове повідомлення за формою НВ-1 наведеною у\~ додатку 2\~ до цієї Інструкції (далі - повідомлення за формою НВ-1); у разі зникнення або смерті військовослужбовця внаслідок нещасного випадку протягом доби повідомити його батьків або близьких родичів; залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок (виконання робіт, пожежа, аварія транспортного засобу будь-якого виду та форми власності, гостре професійне захворювання або отруєння тощо),- протягом доби надіслати повідомлення за формою НВ-1 до відповідного військового органу нагляду чи контролю у сфері, з якою пов`язаний нещасний випадок (органу нагляду за безпечним веденням робіт військовослужбовцями, пожежного нагляду, контролю безпеки військової служби, контролю безпеки дорожнього руху, санітарно-епідеміологічного нагляду тощо), а в передбачених законодавством випадках, - повідомити Військову службу правопорядку у Збройних Силах України та (або) Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері; якщо потерпілий військовослужбовець був відряджений з іншої військової частини,- повідомити протягом доби через засоби зв`язку його командира та надіслати повідомлення за формою НВ-1; протягом доби призначити комісію з розслідування нещасного випадку чисельністю не менш як три особи у складі голови комісії (яким є один із його заступників) та членів - командира роти, батальйону (дивізіону, ескадрильї тощо), до складу якого входить підрозділ, де стався нещасний випадок, та залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок, - фахівців профільних служб (озброєння, тилу, пожежної, автомобільної, інженерної, медичної тощо). До складу комісії не може входити безпосередній командир (начальник) потерпілого військовослужбовця; забезпечити належні умови для роботи комісії (надати приміщення, засоби зв`язку, оргтехніку, автотранспорт, канцелярське приладдя тощо), а також залучених до роботи експертів, інших спеціалістів та сприяти роботі комісії з метою своєчасного і об`єктивного проведення розслідування нещасного випадку. За п.8 розділу ІІ Інструкції №332 комісія з розслідування нещасного випадку проводить розслідування протягом п`яти робочих днів з дня її утворення. Комісія з розслідування нещасного випадку зобов`язана: обстежити місце нещасного випадку, одержати письмові та усні пояснення (провести опитування) свідків і осіб, які причетні до події, та одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо;з`ясувати обставини та причини, що призвели до нещасного випадку, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам;визначити вид події, що призвела до нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), причини нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та обладнання, устаткування, машини, механізми, транспортні засоби, експлуатація яких призвела до настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), відповідно до Класифікатора видів подій, причин, обладнання, устаткування, машин, механізмів, транспортних засобів, що призвели до настання нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, який наведений у\~ додатку 3\~ до цієї Інструкції; скласти акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) за формою НВ-2 наведеною у\~ додатку 4\~ до цієї Інструкції (далі - акт за формою НВ-2) та акт про нещасний випадок (зникнення, смерть) під час виконання обов`язків військової служби за формою НВ-3 наведеною у\~ додатку 5\~ до цієї Інструкції (далі - акт за формою НВ-3) у разі, якщо нещасний випадок (смерть) визнаний комісією з розслідування таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, і надати їх командиру військової частини на затвердження. Акти підписуються головою комісії та її членами. У разі незгоди зі змістом акта член комісії підписує його з відміткою про наявність окремої думки, яку викладає письмово і додає до акта за формою НВ-2, як його невід`ємну частину. До акта додаються письмові пояснення (опитування) свідків, потерпілого, а за потреби також схеми, фотографії, витяги з експлуатаційної документації та інші документи, що характеризують місце події (устаткування, машини, апаратура, територія, будівля тощо), медичний висновок щодо діагнозу потерпілого, наявності в його організмі алкоголю (наркотичних засобів чи токсичних або отруйних речовин). Згідно п.9 розділу 11 Інструкції №332 якщо нещасний випадок визнаний комісією з розслідування таким, що не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, на затвердження командиру військової частини надається тільки акт за формою НВ-2, який зберігається у діловодстві військової частини. Пунктом 10 розділу ІІ Інструкції №332 обставинами, за яких нещасний випадок визнається пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби і за яких складається акт за формою НВ-3, є: виконання потерпілим військовослужбовцем службових обов`язків згідно з розпорядком дня військової частини, у тому числі у відрядженні; виконання потерпілим військовослужбовцем державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;перебування потерпілого військовослужбовця у складі добового наряду; виконання завдань відповідно до розпоряджень та наказів командира військової частини в позаслужбовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні на території військової частини та поза її межами; прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, пішки або на транспортному засобі будь-якого виду та форми власності; виконання дій, що не входять до кола службових обов`язків потерпілого військовослужбовця, а саме: із запобігання виникненню аварій або рятування людського життя чи державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку; участь у спортивних змаганнях та інших масових заходах і акціях, які проводяться військовою частиною самостійно або за рішенням старшого командира; прямування потерпілого військовослужбовця до місця відрядження і у зворотному напрямку на транспортному засобі будь-якого виду та форми власності; заподіяння тілесних ушкоджень іншою особою або вбивство потерпілого військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або дій, зазначених в абзаці восьмому цього пункту, незалежно від початку досудового розслідування, крім випадків з`ясування потерпілим та іншою особою особистих стосунків позаслужбового характеру, що підтверджено висновком відповідних органів; отримання потерпілим військовослужбовцем травми або інших ушкоджень унаслідок погіршення стану його здоров`я, яке сталося під впливом небезпечного фактору чи середовища у процесі виконання ним обов`язків військової служби, що підтверджено медичним висновком; раптове погіршення стану здоров`я потерпілого військовослужбовця або його смерть під час виконання обов`язків військової служби внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих факторів та (або) важкості чи напруженості роботи, яка виконувалась, що підтверджено медичним висновком, якщо робота, що виконувалась, була протипоказана за медичним висновком про стан його здоров`я та якщо потерпілий не проходив відповідного медичного огляду; смерть військовослужбовця внаслідок захворювання або травми, отриманих ним раніше під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджено медичним висновком; оголошення судовим рішенням військовослужбовця померлим. Пунктом 11 розділу ІІ Інструкції №332 обставини, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби: перебування потерпілого військовослужбовця за місцем постійного проживання, крім перебування військовослужбовців строкової служби та курсантів військових навчальних закладів за місцем проживання в казармах та гуртожитках військових частин; перебування потерпілого військовослужбовця у відпустці або у звільненні з розташування військової частини, окрім випадків травмування військовослужбовця у цей час у разі вчинення ним дій з рятування людського життя чи державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку; погіршення стану здоров`я внаслідок отруєння алкоголем, наркотичними засобами, токсичними чи отруйними речовинами, а також їх дії (асфіксія, інсульт, інфаркт, зупинка серця тощо), що підтверджено відповідним медичним висновком, за умов, що отруєння не пов`язано із впливом цих речовин на потерпілого військовослужбовця внаслідок їх застосування в технологічному процесі або незадовільного зберігання чи транспортування, а потерпілий до настання нещасного випадку був відсторонений від виконання обов`язків командиром (начальником); алкогольне, токсичне чи наркотичне сп`яніння, не зумовлене технологічним процесом, що стало основною причиною нещасного випадку за відсутності технічних та організаційних причин його настання, що підтверджено відповідним медичним висновком та матеріалами розслідування нещасного випадку; використання в особистих цілях без відома командування транспортних засобів, озброєння, устаткування, інструментів та матеріалів, які належать військовій частині або використовуються нею; навмисне вчинення кримінального правопорушення, що встановлено обвинувальним вироком суду або постановою (ухвалою) про закриття кримінального провадження; навмисне заподіяння військовослужбовцем шкоди своєму здоров`ю; самовільне залишення військовослужбовцем місця служби; природна смерть внаслідок вроджених вад здоров`я, смерть від загального захворювання, самогубство, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та (або) постановою (ухвалою) про закриття кримінального провадження. Згідно п.18 розділу ІІ Інструкції №332 визначено, що за результатами розслідування командир військової частини протягом двох робочих днів після затвердження актів за формами НВ-2 та НВ-3 видає наказ, в якому зазначаються: дата, місце та обставини, за яких стався нещасний випадок; військове звання, прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) та дата народження потерпілого військовослужбовця; вид, характер і локалізація поранення, травми, контузії, каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я; коли стався нещасний випадок (під час виконання обов`язків військової служби чи ні); перебував чи ні потерпілий військовослужбовець в стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи токсичних або отруйних речовин; порушення нормативно-правових актів, що спричинили нещасний випадок або були супутніми факторами його настання, посадові особи, які допустили ці порушення; заходи з попередження подібних нещасних випадків у майбутньому. На підставі наказу командира військової частини складається довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) у двох примірниках за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого\~ наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800 (далі - Положення про військово-лікарську експертизу). Відповідно до п.25 розділу ІІ Інструкції №332 контроль за своєчасним і об`єктивним розслідуванням, документальним оформленням та обліком нещасних випадків, виконанням заходів щодо усунення їх причин та вирішення спірних питань з цього приводу здійснюється старшими командирами та відповідними військовими органами нагляду чи контролю залежно від їх функцій, компетенції та повноважень. У разі виявлення під час здійснення такого контролю порушень вимог цієї Інструкції командир військової частини, у якій виявлені порушення, повинен вжити заходів з усунення цих порушень. Залежно від змісту порушень до переліку заходів включаються: проведення додаткового розслідування нещасного випадку, затвердження чи перегляд затвердженого акта за формами НВ-2 або НВ-3, визнання чи невизнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, складення акта за формами НВ-2 або НВ-3. Заходи з усунення порушень вимог цієї Інструкції також повинні бути вжиті командиром військової частини на підставі припису (додаток 9), виданого посадовою особою відповідного військового органу нагляду під час здійснення заходів контролю. Як встановлено судом 02.12.2021 [PERSON] подав рапорт, яким повідомив командира військової частини № [NUMBER] про отримання поранення, зазначив про те, що під час заряджання пістолета відбулась серія (черга) пострілів. 02.12.2021 року командир військової частини [NUMBER] призначив службове розслідування. В ході службового розслідування, крім [PERSON] , було опитано військовослужбовців [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] в своїх поясненнях зазначив, що під час виконання вправи стрільб КС 3.12.1.1 «Стрільба з місця по нерухомій цілі» на вогневому рубежі почув звуки автоматичної стрільби з місця, де перебував [PERSON] . В той же час, [PERSON] , який був призначений керівником зі стрільб КС 3.12.1.1, пояснив, що близько 12:10 год 02.12.2021 отримав доповідь про травмування [PERSON] під час виконання вправи зі стрільб. Також було опитано [PERSON] , фельдшера медичного пункту, 2ДШБ, чергового медика на стрільбах 02.12.2021, яка пояснила, що надавала першу медичну допомогу [PERSON] , який зазнав вогневого поранення кисті лівої руки. Зі змісту протоколу огляду місця події вбачається, що 02.12.21 комісією було оглянуто місце події, вогневої позиції, що використовувалась та не встановлено, що об`єкт має пошкодження чи недоліки, які б могли призвести до виникнення факту травмування військовослужбовця. До протоколу додана фото таблиця із фотографіями вогневої позиції, слідів крові, та пістолета ПМ серії [NUMBER] , яким користувався [PERSON] . Відповідно до листа начальника ВМКЦ Західного регіону від 14.12.2021 №2058 за фактом події [PERSON] зазнав множинне вогнепальне кульове наскрізне поранення лівого передпліччя і кисті з частковим пошкодженням лівого серединного нерва на рівні нижньої третини передпліччя, сухожилка розгинача другого пальця, крайовим переломом човникопідбної та головчастої кісток, між пальцевої \~артерії третього пальця, наявністю сторонніх тіл (металевих осколків). Також в матеріалах справи наявний журнал реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці 1 артилерійської батареї Військової частини [NUMBER] та відомість складання заліку зі знань вимог безпеки під час проведення зборів з командирами взводів та занять з індивідуальної фахової підготовки, в яких молодший лейтенант [PERSON] особистим підписом підтверджує про проведення з ним інструктажу заходів безпеки під час проведення зборів з командирами взводів та занять з індивідуальної фахової підготовки. На підставі матеріалів службового розслідування суд першої інстанції дійшов висновку про те, що комісією військової частини було проведено розслідування нещасного випадку повно, об`єктивно з встановленням істотних обставин та Акти складені з дотриманням вимог чинного законодавства України. З таким висновком суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних міркувань. Позивач, як і військовослужбовець [PERSON] у своїх поясненнях зазначали про автоматичні постріли, які відбулись на вогневому рубежі під час виконання вправи стрільб з пістолета. У спірному наказі, а також Акті про нещасний випадок також згадується про самовільну автоматичну стрільбу, яка мала місце під час травмування [PERSON] та зазначається, що така стрільба є нехарактерною для цього виду зброї. Разом з тим, як видно з матеріалів службового розслідування, перевірка справності наданої позивачу зброї не здійснювалась, хоча травми отримані позивачем викликані безпосередньою взаємодією з нею. Причини нехарактерної самовільної стрільби пістолета розслідуванням не встановлювалась. До того ж, слід зазначити, що позивач до позовної заяви додав відеозапис, на якому видно як у руках військовослужбовця пістолет ПМ здійснює самовільні автоматичні постріли. Оцінку такому відеозапису суд першої інстанції не надав. Відтак, на думку суду апеляційної інстанції, висновок про повноту проведеного розслідування є передчасним. Окремо, апеляційний суд звертає увагу на те, що складені документи під час розслідування, а саме: службова характеристика, протокол огляду місця події, не містять дати складання, а акт про нещасний випадок не містить дати складання та дати погодження командиром військової частини. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. При здійсненні судочинства суди застосовують\~ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~ та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим\~ законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року),Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява № 22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145). Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у\~ законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] проходив службу в Збройних Силах України і цей адміністративний позов подав до Військової частини [NUMBER] , тобто до суб`єкта владних повноважень, зокрема, щодо скасування спірних актів. Зазначені акти затверджені командиром Військової частини [NUMBER] , а до складу Комісії входять військовослужбовці цієї частини, що свідчить про прийняття спірних актів саме суб`єктом владних повноважень. Велика Палата Верховного Суду у справі 1640/3010/18 дійшла висновку, що спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й оскарження акта про нещасний випадок під час проходження публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Виходячи з вищевикладеного та з метою повного та належного захисту прав позивача, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України належним способом захисту \~буде зобов`язання відповідача повторно провести службове розслідування за фактом травмування [PERSON] 02.12.2021 та оформити його результати з урахуванням висновків суду. Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. Статтею 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені, такі дисциплінарні стягнення : а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів). Відповідно до ст. 83 Дисциплінарного статут ЗСУ, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. За ст. 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Відповідно ст. 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем\~ рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Згідно із статтею 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується:\~ 1)\~ характер та обставини вчинення правопорушення; 2)\~ його наслідки; 3)\~ попередня поведінка військовослужбовця; 4) тривалість військової служби; 5) рівень знань про порядок служби. З урахуванням того, що апеляційний суд дійшов до висновку про неповноту проведеного розслідування випадку з позивачем відображеного в Акті, та відповідно його скасуванню , скасуванню й підлягає наказ командира Військової частини [NUMBER] від 24.12.2021 р. №602 про результати розслідування за фактом травмування в частині: пункту 4, як такий, що ґрунтується на цьому Акті. Відповідно\~ ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених\~ статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В розумінні\~ ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України\~ рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до\~ статті 317\~ КАС України, підставами для скасування рішення або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Результат розгляду: granted