Рішення адміністративного суду від 2022-02-14 00:00:00+02

15.07.2021 року [PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом до Одеської обласної прокуратури, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Одеської обласної прокуратури щодо затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у справі № 420/4820/20; - стягнути з Одеської обласної прокуратури на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у справі № 420/4820/20 за період з 27.01.2021 року по 22.06.2021 року у розмірі 111110,67 грн. (сто одинадцять тисяч сто десять гривень 67 коп.). Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 року закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Одеської обласної прокуратури в частині вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Одеської обласної прокуратури щодо затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у справі № 420/4820/20. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 року позов задоволено. Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у справі № 420/4820/20 за період з 27.01.2021 року по 22.06.2021 року у розмірі 111 110,67 грн. (сто одинадцять тисяч сто десять гривень 67 коп.). Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, Одеська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі. В поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 року у справі № 420/4820/20, яким було поновлено [PERSON] на роботі, набрало законної сили лише 31.05.2021 року та не містило в собі вказівок про його негайне виконання. З огляду на зазначене апелянт вважає, що судом першої інстанції стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду без наявності правової підстави. Також апелянт вважає, що рішення суду у справі № 420/4820/20 ухвалено 27.01.2021 року, а тому період для стягнення середнього заробітку мав би починатись з дня наступного за днем ухвалення судом рішення, а не як зазначено позивачем з дня його ухвалення. Апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки доводам Одеської обласної прокуратури про відсутність доказів, які б свідчили про відмову роботодавця виконувати рішення суду та його умислу, спрямованого на такі дії чи бездіяльність. Апелянт вважає, що процес поновлення особи на роботі здійснюється за принципом диспозитивності, тобто за наявності волевиявлення особи, для чого необхідна або заява від особи, яка бажає поновитись на посаді та працювати або відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення на роботі. В даному випадку позивачем відповідна заява була подана лише 11.06.2021 року, а до цього часу позивач до Одеської обласної прокуратури не звертався. На думку апелянта суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність порушень вимог ст. 236 КЗпП України з боку Одеської обласної прокуратури та про наявність підстав для стягнення з Одеської обласної прокуратури середнього заробітку за період з 27.01.2021 року по 22.06.2021 року в сумі 111110,67. Враховуючи зазначене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] .. Справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного: Судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 року у справі № 420/4820/20 було частково задоволено позов [PERSON] до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним і скасування рішення №258 кадрової комісії №2, наказу Прокуратури Одеської області №782к від 29.04.2020 року, поновлення на посаді та в органах прокуратури, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визнано протиправним та скасовано рішення № 258 від 09.04.2020 року кадрової комісії № 2 про неуспішне проходження атестації прокурором відділу ювенальної юстиції прокуратури Одеської області [PERSON] . Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Одеської області №782к від 29.04.2020 року про звільнення [PERSON] з посади прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокурату» з 30 квітня 2020 року. Поновлено [PERSON] в органах прокуратури на посаді прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Одеської області або на посаді, що є рівнозначною (рівноцінною) в Одеській обласній прокуратурі з 30 квітня 2020 р. Стягнуто з Прокуратури Одеської області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу (з 30.04.2020 р. по 27.01.2021 р.) у сумі 208 734,78 гривень, з вирахуванням обов`язкових податків і зборів. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2021 року змінено рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 року у справі №420/4820/20 у мотивувальній частині та викладено його в редакції постанови апеляційного суду, а також змінено абзац четвертий та п`ятий резолютивної частини та викладено їх в іншій редакції, а саме: поновлено [PERSON] в органах прокуратури на посаді прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Одеської області або на посаді, що є рівнозначною (рівноцінною) в Одеській обласній прокуратурі з 01 травня 2020 р.; стягнуто з Прокуратури Одеської області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу (з 01.05.2020 р. по 27.01.2021 р.) у сумі 207631,05 гривень, з вирахуванням обов`язкових податків і зборів. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року залишено без змін. 23.06.2021 року Одеською обласною прокуратурою прийнято Наказ № 1422к, яким [PERSON] поновлено на посаді прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Одеської області та в органах прокуратури з 20 квітня 2020 року. Звертаючись з позовною заявою у даній адміністративній справі № 420/12239/21, позивач посилався на те, що відповідач фактично виконав рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 року у справі №420/4820/20 лише 23.06.2021 року, тобто із затримкою, що позбавило його можливості реалізувати конституційне право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя та своєчасно одержувати винагороду за працю. З огляду на викладене позивач вважає, що має право на виплату середньої заробітної плати за затримку виконання рішення про поновлення його на посаді згідно ст. 236 КЗпП України. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , з огляду на наступне: Згідно ст. 129-1 Конституції України закріплює, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Відповідно до ст. 14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Стаття 236 КЗпП України передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. В ході розгляду справи встановлено, що відповідачем у справі Одеською обласною прокуратурою рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 року у справі №420/4820/20 в частині поновлення [PERSON] на роботі, яке згідно чинного законодавства підлягає негайному виконанню, було виконано лише 23.06.2021 року, шляхом видання відповідного наказу № 1422к. Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Згідно \~правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, «...законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», «проволока», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення». Враховуючи викладене, обов`язок Одеської обласної прокуратури щодо виконання рішення суду від 27.01.2021 року виник з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі. При цьому, відповідно до ст. 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання заробітної плати чи неможливості працевлаштуватись. Таким чином, посилання апелянта на відсутність доказів, які б свідчили про відмову роботодавця виконувати рішення суду та його умислу, спрямованого на такі дії чи бездіяльність також не приймаються до уваги колегією суддів. Враховуючи факт невиконання відповідачем судового рішення про поновлення [PERSON] на посаді, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України. При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на те, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 року у справі № 420/4820/20, яким було поновлено [PERSON] на роботі, набрало законної сили лише 31.05.2021 року та не містило в собі вказівок про його негайне виконання. Згідно статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема, про \~поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Таким чином, судове рішення про поновлення позивача на роботі підлягає негайному виконанню в силу закону та не залежить від зазначення чи не зазначення про це у відповідному судовому рішенні та від подання чи не подання особою заяви про поновлення її на роботі. Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (далі Порядок № 100), \~середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що місяцю, \~в \~якому \~відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно із пунктом 3 Порядку №100, при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Премії та інші виплати, які виплачуються за два місяці або більш тривалий період, при обчисленні середньої заробітної плати включаються шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду частини, що відповідає кількості відпрацьованих робочих днів періоду (місяців), за які такі премії та інші виплати нараховані. Така частина визначається діленням суми нарахованих премій та інших виплат на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів кожного місяця, що відноситься до розрахункового періоду для обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 4 Порядку №100 визначені конкретні види виплат, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, а також установлено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Згідно із приписами пунктів 5, 8 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з матеріалів справи, при розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення, суд вірно в якості середньоденного заробітку позивача враховував суму 1122,23 грн., визначену у довідці Прокуратури Одеської області від 05.05.2020 року № 60, яка розрахована відповідно до Порядку № 10 із середньомісячної заробітної плати позивача за останні два місяці перед звільненням. Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з Одеської обласної прокуратури на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 року у справі № 420/4820/20 за період з 27.01.2021 року по 22.06.2021 року у розмірі 111\~ \~110,67 грн. Доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення. Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Згідно ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Зважаючи на залишення без змін рішення суду першої інстанції, судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України розподілу не підлягають. Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Результат розгляду: denied