Рішення адміністративного суду від 2022-04-13 00:00:00+03

І. РУХ СПРАВИ 1. 26.05.2020 Лубенська міськрада звернулась до суду з позовом, у якому просила: визнати протиправними дії Міноборони щодо надання інформації та документів для включення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності об`єкта нерухомого майна: громадського будинку (Військове містечко №6), розташованого за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Монастирська, 48; визнати протиправними дії ФДМУ щодо включення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності відомостей про об`єкт нерухомого майна: громадський будинок (Військове містечко №6), розташований за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Монастирська, 48; зобов`язати ФДМУ виключити з Єдиного реєстру об`єктів державної власності відомості про об`єкт нерухомого майна: громадський будинок (Військове містечко №6), розташований за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Монастирська, 48 . 2. Полтавський окружний адміністративний суд ухвалою від 27.05.2020 відмовив у відкритті провадження у справі № 440/2666/20 за вищевказаним позовом на підставі частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 3. Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 06.08.2020 змінив ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2020, виклавши її мотивувальну частину в редакції своєї постанови; в іншій частині залишив ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 - без змін. 4. 08.09.2020 Лубенська міськрада звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріальногог права та порушення ними норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2020, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 5. Верховний Суд ухвалою від 06.10.2020 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ 6. У справі, яка розглядається суди встановили, що Територіальна громада м. Лубни в особі Лубенської міськради оскаржує дії Міноборони щодо надання інформації та документів для включення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності об`єкта нерухомого майна: громадського будинку (Віськове містечко №6), а також дії ФДМУ щодо включення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності відомостей про об`єкт нерухомого майна: громадський будинок (Військове містечко №6) та просить суд зобов`язати ФДМУ виключити з Єдиного реєстру об`єктів державної власності відомості про об`єкт нерухомого майна: громадський будинок (Військове містечко №6). ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ 7. Відмовляючи у відкритті провадження у цій справі суд першої інстанції виходив із того, що ця справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинна розглядатись за правилами господарського судочинства, оскільки в цій справі оспорюються дії відповідачів щодо включення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності відомостей про об`єкт нерухомого майна. 8. Змінюючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що цю справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а також в судовому порядку взагалі, оскільки спір, за вирішенням якого Лубенська міськрада звернулася до суду, не є компетенційним та не відноситься до випадків, визначених частиною п`ятою статті 46 КАС України, в яких позивачем може бути суб`єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична особа, юридична особа або громадська організація, яка не є суб`єктом владних повноважень. Тобто право позивача на звернення до суду з цим позовом не передбачено ані законом, ані КАС України. IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ 9. Касаційна скарга позивача обґрунтована тим, що підставою звернення з цим позовом стало те, що за Міноборони було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - громадський будинок ( Військове містечко № 6), що знаходиться за адресою: м. Лубни, вул. Монастирська, 48 , проте вказане майно набуло статусу безхазяйного та має бути передано у комунальну власність. V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ 10. Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 11. За визначенням пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. 12. Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження. 13. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. 14. Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. 15. Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. 16. Згідно з пунктом 13 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами. 17. Частиною другою статті 20 Господарського кодексу України (у вказаній редакції) кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення. 18. Згідно з частинами п`ятою, восьмою статті 60 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. 19. Згідно з пунктом 19 частини першої статті 43 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання як вирішення за дорученням відповідних рад питань про продаж, передачу в оренду, концесію або під заставу об`єктів комунальної власності, які забезпечують спільні потреби територіальних громад і перебувають в управлінні районних, обласних рад, а також придбання таких об`єктів в установленому законом порядку. 20. За таких обставин, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що у справі, яка розглядається, Лубенська міськрада виступає як суб`єкт господарських правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин, оскільки вона звернулась до суду за захистом порушеного на її думку права на безхазяйне майно, яке є майном територіальної громади. 21. Таким чином, на думку Верховного Суду висновок суду апеляційної інстанції про те, що цю справу не належить розглядати в судовому порядку, є помилковим. 22. Водночас, колегія суддів доходить до висновку про те, що незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки в даному випадку Лубенська міськрада звернулась до суду з позовом про захист комунальної власності територіальної громади міста, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. 23. Відповідно до пункту 1 Положення про Єдиний реєстр об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.2004 № 467 (далі - Положення), Єдиний реєстр об`єктів державної власності (далі - Реєстр) є автоматизованою системою збирання, обліку, накопичення, оброблення, захисту та надання інформації про нерухоме майно, у тому числі передане в оренду, лізинг, концесію або заставу державних підприємств, їх об`єднань, установ та організацій (далі - підприємства), а також корпоративні права держави та державне майно, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації та корпоратизації (далі - балансоутримувачі). 24. Пунктом 2 цього Положення визначено, що Реєстр формується Фондом державного майна за участю Держкомстату, Державної податкової адміністрації, НКЦПФР, Держпідприємництва, Держгеокадастру, Антимонопольного комітету та інших органів, уповноважених управляти об`єктами державної власності, шляхом об`єднання на єдиних методологічних засадах інформаційних систем. 25. Згідно з пунктом 3 Положення розпорядником Реєстру є Фонд держмайна, який, зокрема, здійснює контроль за повнотою даних, які вносяться до Реєстру; надає інформаційно-довідкові послуги користувачам Реєстру. 26. Пунктом 7 Положення визначено, що Реєстр складається з адресно-довідкової та інформаційної частини. Зокрема, інформаційна частина формується Фондом державного майна на підставі даних органів, уповноважених управляти об`єктами державної власності, Держкомстату, Державної податкової адміністрації, НКЦПФР, Держпідприємництва, Держгеокадастру, Антимонопольного комітету. 27. Відповідно до пункту 8 Положення накопичення, аналіз, поповнення, зберігання і захист даних Реєстру та контроль за достовірністю і доступом до них здійснюється Фондом державного майна. Дані про об`єкти державної власності, внесені до Реєстру, поновлюються щокварталу Фондом державного майна за участю органів, зазначених у пункті 2 цього Положення. 28. Таким чином, ФДМУ уповноважений на ведення та зберігання даних у Єдиному реєстрі об`єктів державної власності, однак відомості, на підставі яких наповнюється Реєстр, подаються органами, що набули речових прав на об`єкти нерухомого майна державної власності. 29. Отже, позивач оспорюючи дії ФДМУ щодо включення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності відомостей про наведений вище об`єкт нерухомого майна, а також заявляючи вимогу про зобов`язання ФДМУ виключити з цього реєстру зазначені відомості фактично намагається утвердити своє речове право на нерухоме майно та довести відсутність речових прав на це ж майно у Міноборони, а відтак визнання протиправними оспорюваних дій відповідачів не захистить належним чином права позивача на спірне майно за наявності зареєстрованого права на це ж майно за Міноборони. 30. За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано таке право. А відтак вони мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору. 31. З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що цей спір повинен вирішуватися в порядку господарського судочинства, відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відмову у відкритті провадження у справі, у зв`язку із чим його ухвала є законною та обґрунтованою, а суд апеляційної інстанції помилково змінив її. 32. Відповідно до частини першої статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону. 33. За таких обставин, постанову суду апеляційної інстанції слід скасувати із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції,

Результат розгляду: partial