Рішення адміністративного суду від 2022-02-15 00:00:00+02

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ Позивач звернувся з позовом, в якому просив: - визнати протиправними дії відповідача щодо розрахунку одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням позивачу І групи інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, у розмірі 27-місячного грошового забезпечення, встановленого на момент звільнення з військової служби; - зобов`язати відповідача донарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену\~ \~статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку зі встановленням йому І групи інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, у розмірі 27-місячного грошового забезпечення, визначеного на момент встановлення групи інвалідності - 14.11.2011, з врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, встановлених частиною 2\~ \~статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, з урахуванням виплачених сум. Також просив стягнути відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 позов задоволений. Також, стягнуто на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.\~ \~ Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що на день встановлення позивачу інвалідності, позивач не проходив військову службу, тому Міністерством оборони України цілком правомірно було призначено одноразову грошову допомогу виходячи з грошового забезпечення позивача, яке він отримував на день звільнення з військової служби. Зазначає, що, звертаючись до суду з цим позовом, позивач фактично не погоджується лише з розміром виплаченої одноразової грошової допомоги, оскільки вважає, що така повинна розраховуватись з грошового забезпечення на день встановлення інвалідності, а не на день звільнення з військової служби. Позивачем обрано неналежний спосіб правового захисту, оскільки заявлені позовні вимоги стосуються порядку виконання судового рішення у справі № 280/934/19. Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи. Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів\~ \~статті 311 КАС України\~ \~в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна копія паспорту громадянина України серії [NUMBER] (а.с. 17), є особою, якій встановлено статус ветерана війни. 14.11.2011 позивачу первинно встановлено І групу інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна копія довідки до акта огляду МСЕК серії АД № 162831 (а.с. 11). Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 у справі № 280/934/19 позов [PERSON] задоволений, а саме: - визнано протиправним та скасовано пункт 29 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 16.11.2018 № 115. - зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності І групи, внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, відповідно до\~ \~Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та\~ \~Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»\~ \~у розмірі 27-місячного грошового забезпечення. На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 у справі № 280/934/19 комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, 21.02.2020 розглянуто документи позивача та прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги в розмірі 27-місячного грошового забезпечення в сумі 18370,8 грн. Виплата одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у розмірі 18370,8 грн відбулась 05.03.2020, що підтверджується платіжним дорученням № 811 від вказаної дати. Не погоджуючись з розрахунком його одноразової грошової допомоги в частині застосування грошового забезпечення на момент звільнення його з військової служби, а не грошового забезпечення на момент встановлення групи інвалідності, позивач 12.01.2021 звернувся до відповідача з заявою про донарахування та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням І групи інвалідності, виходячи із розміру його 27-місячного грошового забезпечення, визначеного на день встановлення інвалідності - 14.11.2011, з урахуванням вже виплачених сум. Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 09.02.2021 № 248/Б-68/1/114 відмовлено у задоволенні заяви позивача про перерахунок одноразової грошової допомоги та вказано про виконання постанови суду відповідно до законодавства та затвердженого постановою Кабінету Міністрів України Порядку (а.с. 9-10). Не погоджуючись з діями відповідача щодо неналежного розрахунку одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з цим позовом. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що розмір одноразової грошової допомоги, на яку позивач має право у зв`язку з настанням інвалідності І групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, повинен обчислюватись з розміру грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців на момент встановлення МСЕК інвалідності позивачу. Право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому інвалідності І групи виникло з 14.11.2011 (дата встановлення інвалідності). Суд першої інстанції зазначив, що спір у цій справі виник виключно щодо розміру грошової допомоги, на яку має право позивач. Інші обставини у справі не є спірними. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, беручи до уваги релевантну практику Верховного Суду у спірних правовідносинах, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача. НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ Судом першої інстанції в рішенні зазначено, що відповідач листом від 09.02.2021 № 248/Б-68/1/114 відмовив позивачу у перерахунку одноразової грошової допомоги, а тому саме з дати отримання відмови у перерахунку одноразової грошової допомоги, обчислюється строк звернення до суду. Оскільки позивач звернувся до суду 19.03.2021, то, на думку суду першої інстанції, строк звернення до суду позивачем не пропущено. Подаючи позов, позивач також зазначав, що про порушене право він дізнався у лютому 2021 року з моменту отримання листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 09.02.2021 № 248/Б-68/1/114. Натомість, відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відтак, на думку колегії суддів, для \~визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом одного місяця від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, \~триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Апеляційний суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись». Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених \~її прав, свобод та інтересів. \~ Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19). У цій справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з виникненням у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням йому І групи інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби. Вказане право визнано за позивачем постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 у справі № 280/934/19. Як зазначалось вище, на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 у справі № 280/934/19 комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, 21.02.2020 розглянуто документи позивача та прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги в розмірі 27-місячного грошового забезпечення в сумі 18370,8 грн. Про проведений розрахунок позивач дізнався 05.03.2020, що пов`язується з виплатою одноразової грошової допомоги на підставі платіжного доручення від 05.03.2020 № 811 на особистий картковий рахунок позивача, а тому і про розмір виплаченої йому допомоги позивач повинен був дізнатися саме у вказану дату. При цьому, до відповідача з питанням стосовно перерахунку одноразової грошової допомоги позивач звернувся лише 12.01.2021, а до суду з позовом лише 09.03.2021, що підтверджується штампом суду на позовній заяві (а.с. 1) З огляду на зазначене, колегія суддів вважає помилковими доводи позивача та висновки суду першої інстанції про те, що про порушене право він дізнався у лютому 2021 року з моменту отримання листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 09.02.2021 № 248/Б-68/1/114, яким відмовлено у задоволенні заяви позивача про перерахунок одноразової грошової допомоги, оскільки про розмір виплаченої допомоги, а відповідно і про порушене, на його думку, право позивач був обізнаний з 05.03.2020, з моменту отримання на особистий картковий рахунок сум такої допомоги. Позивач отримав виплату одноразової грошової допомоги на особистий картковий рахунок, а тому в будь-якому разі її розмір та обставини виплати відомі особі, яка її отримує. У зв`язку з цим позивач мав реальну, об`єктивну можливість у перебачений ч. 2 ст. 122 КАС України строк виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про проведене нарахування, з яким позивач не погоджується, та подати позов до суду. При цьому, встановлений законодавством строк у 6 місяців на переконання суду є достатнім як для звернення із відповідною заявою до суб`єкта владних повноважень за роз`ясненнями з приводу проведених нарахувань, так і для того, щоб у випадку незгоди з цими нарахуваннями подати до суду позовну заяву. Натомість, позивач навіть до відповідача звернувся більше, ніж через 10 місяців після виплати йому допомоги, коли строк звернення до суду ним уже був пропущений, а тому таке звернення не може бути використано як штучна підстава для поновлення пропущеного строку звернення до суду або взагалі для висновків, що позивач такий строк не пропустив. Отже, у справі, що переглядається, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом 09.03.2021, тобто з пропуском шестимісячного строку з дня, коли повинен був дізнатися про порушення його прав (05.03.2020). Відповідно до положень частини третьої статті 123 КАС України в редакції, яка є чинною станом на час перегляду справи апеляційним судом, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Оскільки позивачем пропущено встановлений частиною другою статті 122 КАС України строк для звернення до суду з цим адміністративним позовом і не заявлено про поновлення строку звернення до адміністративного суду та не наведено поважних причин його пропуску, то це, з огляду на вимоги КАС України, є підставою для залишення позовної заяви без розгляду. ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ Отже, при розгляді справи судом апеляційної інстанції встановлено пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом. Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою \~статті 123 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового судового рішення про залишення позовної заяви без розгляду. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial