Рішення адміністративного суду від 2022-04-13 00:00:00+03

Позивач - [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Національної поліції у Волинській області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Волинській області Ю.О.Крошка №624/8 від 21 травня 2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області» в частині звільнення [PERSON] ; скасувати наказ про звільнення [PERSON] від 04 червня 2021 року №162о/с; поновити на посаді капрала поліції [PERSON] поліцейського сектору реагування патрульної поліції Володимир-Волинського районного відділу поліції; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 червня 2021 року до винесення рішення суду без врахування обов`язкових до сплати платежів; стягнути витрати на професійну правничу допомогу. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року в позові відмовлено. Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало виключно повідомлення про підозру [PERSON] , а тому зміст висновку службового розслідування тотожний змісту повідомлення про підозру [PERSON] , однак зазначає, що його не визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України. Вказує, що у разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього будуть правові підстави для звільнення з посади, однак висновки службового розслідування містять лише ті порушення, які інкримінуються позивачу у кримінальному провадженні та яким буде надана оцінка судом під час розгляду кримінального провадження. Звертає увагу, що службовий висновок не містить самостійно доведених фактів, які б підтверджували порушення ним службової дисципліни. Підставою для видачі наказу №624/6 від 21 травня 2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області», а пізніше і наказу №162 о/с від 04 червня 2021 року «Про звільнення [PERSON] », яким його звільнено зі служби слугував Висновок службового розслідування, складений за фактом внесення до ЄРДР відомостей про скоєне кримінальне правопорушення. Вважає, що жодних інших проступків, які не пов`язані із обвинуваченням позивача у вчинені злочину та могли б бути визнані дисциплінарними під час проведення службового розслідування комісією не виявлено та зазначає, що висновок службового розслідування містить лише опис вчиненого ним корупційного діяння, що має ознаки кримінального правопорушення, причини та умови вчинення саме дисциплінарного проступку не встановлені. Звертає увагу, що не був ознайомлений ані з висновком висновку службового розслідування, ані з наказом про притягнення до Дисциплінарної відповідальності, а тому йому невідомо, які саме вимоги Правил етичної поведінки поліцейських ним порушено. Вчинення кримінального (корупційного; правопорушення у разі набрання законної сили відповідним рішенням суду є самостійною підставою для звільнення зі служби в поліції, що передбачена п.10 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», а тому оскаржуваний наказ про звільнення за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» є передчасним. Таким чином, жодного іншого діяння, яке створює склад кримінального правопорушення та підпадає під визначення дисциплінарного проступку, висновок службового розслідування не містить, а оскаржувані рішення відповідач прийняв без доведення вини позивача у вчиненні кримінального правопорушення. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Представник позивача (апелянта) - Лавренчук О.В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи без участі представника відповідача за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів. Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] з 25 вересня 2020 року до 04 червня 2021 року проходив службу в лавах Національної поліції, зокрема, з 11 січня 2021 року на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції Володимир-Волинського районного відділу поліції, що підтверджується його послужним списком (а.с.39-41). 14 травня 2021 року в ІТС ІПНП (журналі ЄО) ГУНП у Волинській області зареєстровано рапорт, поданий начальником УКЗ ГУНП у Волинській області про те, що 14 травня 2021 року близько 17:00 в м.Володимир-Волинський, на вулиці Драгоманова, поблизу кафе «Імпреза», слідчими ТУ ДБР, розташованим у м.Львові, спільно з оперативними працівниками УСБУ у Волинській області та Волинського управління ДВБ НП України викрито у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди поліцейського сектору реагування патрульної поліції Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області капрала поліції [PERSON] (а.с.29). Згідно з наказом начальника ГУНП у Волинській області від 17 травня 2021 року №565 «Про призначення та проведення службового розслідування» з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження факту порушення службової дисципліни [PERSON] та іншими працівниками ГУНП у Волинській області, а також з інших питань, відповідно до вимог статей 4, 14, 15 та 16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, пункту 2 розділу 2 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07 листопада 2018 року №893, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за №1355/32807 призначено службове розслідування (а.с.28). За наслідками службового розслідування складено висновок від 20 травня 2021 року, який затверджений начальником ГУНП у Волинській області 20 травня 2021 року (а.с.30-38), відповідно до пункту 2 якого комісія дійшла висновку: за порушення, службової дисципліни, обов`язків поліцейського встановлених пунктом 1, 2 частини 1 статті 18, частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», вимог пунктів 1, 2, 3, 4, 6 частини 3 статті 1 розділу 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, вимог пункту 1 розділу 2, пункту 3 розділу 4 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року №1179, що виразилося у вчинені дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 368 Кримінального кодексу України, що призвели до вступу в позаслужбові стосунки з цивільною особою та отримання від неї неправомірної вигоди в розмірі 6800 гривень за не притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі, передбаченого ст.126 КУпАП, а також у вчиненні дій, які підривають авторитет Національної поліції, невиконанні Присяги працівника поліції та службових обов`язків, поліцейського сектору реагування патрульної поліції Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області капрала поліції [PERSON] звільнити зі служби в поліції. 21 травня 2021 року відповідачем винесено наказ №624/в «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області та вжиття заходів запропонованих дисциплінарною комісією», пунктом 1 якого за порушення, службової дисципліни, обов`язків поліцейського встановлених пунктом 1, 2 частини 1 статті 18, частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», вимог пунктів 1, 2, 3, 4, 6 частини 3 статті 1 розділу 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, вимог пункту 1 розділу 2, пункту 3 розділу 4 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року № 1179, що виразилося у вчиненні дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 368 КК України, що призвели до вступу в позаслужбові стосунки з цивільною особою та отримання від неї неправомірної вигоди в розмірі 6800 гривень за не притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі, передбаченого ст.126 КУпАП, а також у вчиненні дій, які підривають авторитет Національної поліції, невиконанні Присяги працівника поліції та службових обов`язків, поліцейського сектору реагування патрульної поліції Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області капрала поліції [PERSON] звільнено зі служби в поліції (а.с.75-76). 04 червня 2021 року начальник ГУНП у Волинській області видав наказ №162о/с «По особовому складу», відповідно до якого позивача звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), з 04 червня 2021 року (а.с.78). Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані накази винесені відповідачем у межах, на підставі та у спосіб, що визначені чинним законодавством, оскільки позивачем не дотримано службової дисципліни та, відповідно, встановлено наявність складу дисциплінарного проступку, крім того, відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів суду належними та допустимими доказами правомірність та законність своїх дій у застосуванні до [PERSON] дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції. Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Ст.2 КАС України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських та порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року. Згідно з п.1 та п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, а також професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва. Ч.1 ст.64 цього Закону передбачає, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки". Відповідно до пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських №1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський, зокрема, повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України. Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Ч.2 вказаної статті передбачає, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Дисциплінарний статут Національної поліції України затверджено Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України». Так, цей Дисциплінарний статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Згідно з ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і Законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Ч.2 цієї статті передбачає, що службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу. Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону №580-VIII, зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння. Згідно з ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Ст.12 Дисциплінарного статуту передбачає, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Згідно з ч.1 ст.13 цього Статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Ч.3 вказаної статті передбачає, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції. Відповідно до ст.14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Згідно з ч.1 ст.15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. На виконання вимог Дисциплінарного статуту наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі - Порядок), зареєстрований у Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за №1355/32807. Пункт четвертий Розділу V Порядку передбачає, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку. Розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні чи письмові пояснення з приводу відомих їм відомостей про діяння, що стало підставою для призначення службового розслідування. Під час розгляду справи у формі письмового провадження поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, надає пояснення в письмовій формі. Якщо поліцейський, викликаний на засідання дисциплінарної комісії, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається таким, що належно повідомлений. У цьому разі засідання дисциплінарної комісії проводиться без його участі, а поліцейський вважається таким, що відмовився від надання пояснень. Отже, в ході службового розслідування з`ясовуються обставини, з приводу яких воно було призначене, встановлюється наявність чи відсутність вини порушника у вчиненні дисциплінарного проступку, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь його відповідальності, а також ставлення до скоєного, та в разі підтвердження факту вчинення дисциплінарного проступку виконавцем службового розслідування вноситься пропозиція про застосування до винної особи конкретного дисциплінарного стягнення. Відповідно до Розділу VI Порядку зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія. П.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Матеріалами справи стверджується, що 14 травня 2021 року до ГУНП у Волинській області надійшла інформація про те, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м.Луцьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, спільно з оперативними працівниками УСБУ у Волинській області та Волинського управління ДВБ НП України в рамках кримінального провадження №62021140020000045, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 травня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, затримано «на гарячому» при одержанні неправомірної вигоди в розмірі 6800 грн поліцейського СРПП Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області капрала поліції [PERSON] , який вимагав та отримав неправомірну вигоду від громадянина [PERSON] , за не притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі, передбаченого ст.126 КУпАП. З метою об`єктивного дослідження обставин можливого порушення службової дисципліни [PERSON] керівництвом ГУНП у Волинській області видано наказ від 17 травня 2021 року №565 «Про призначення та проведення службового розслідування». Зі змісту висновку службового розслідування від 20 травня 2021 року вбачається, що на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни, обов`язків поліцейського встановлених пунктом 1, 2 частини 1 статті 18, частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», вимог пунктів 1, 2, 3, 4, 6 частини 3 статті 1 розділу 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, вимог пункту 1 розділу 2, пункту 3 розділу 4 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року №1179, а також у вчиненні дій, які підривають авторитет Національної поліції, невиконанні Присяги працівника поліції та службових обов`язків. Щодо встановленого за наслідком проведення службового розслідування факту порушення позивачем службової дисципліни та Присяги працівника поліції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Так, вищевикладеними положеннями Закону України «Про Національну поліцію» закріплено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського. При цьому, зі змісту присяги поліцейського, яку він складає при вступі на службу в поліції, вбачається, що поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту. Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби. Матеріалами справи стверджується, що позивач при прийнятті на роботу та проходженні служби був ознайомлений зі всіма наведеними вище вимогами щодо поведінки поліцейського. Як вбачається з матеріалів справи, 14 травня 2021 року позивач був затриманий працівниками правоохоронних органів на предмет неправомірної вигоди, а саме: грошовоих коштів у сумі 6800, 00 грн, які вилучено. Крім того, факт затримання позивача підтверджується наданими до суду матеріалами фотофіксації вказаної події, яку висвітлено на різних місцевих сайтах новин у мережі Інтернет (а.с.57-58). Колегія суддів звертає увагу, що зі змісту висновку службового розслідування вбачається також, що вказана інформація про надзвичайну подію за участі [PERSON] була висвітлена засобами масової інформації, набула широкого розголосу та викликала суспільний резонанс, що негативно вплинуло на формування у населення думки про діяльність поліції, та про проведені реформи, спрямовані на забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, професійного виконання поліцейськими своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, що регламентують їх діяльність. Вказана інформація розміщена на сайтах: БУГ «У Володимирі затримали поліцейського: підозра в хабарі», газета для всіх «Місто вечірнє» - «У Володимирі за підозрою в хабарі затримали поліцейського» (а.с.34 зворот-35). Крім того, матеріалами службового розслідування стверджується, що в межах проведення такого позивачу було запропоновано дати пояснення, однак 18 травня 2021 року [PERSON] , покликаючись на вимоги статті 63 Конституції України, відмовився від надання таких (а.с.63). Також службовим розслідуванням встановлено, що [PERSON] з приводу пропозиції та надання йому неправомірної вигоди в правоохоронні органи не звертався та керівництву ГУНП у Волинській області про даний факт не повідомляв (а.с.32). Разом з тим, як зазначалося вище ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає, що поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського. З матеріалів службового розслідування вбачається, що відповідно до пояснень начальника слідчого відділення Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області Павлюка Р.С. , ним як керівником, 09 травня 2021 року о 08:00 проведено відповідний інструктаж з особовим складом, який заступає на службу. Під час інструктажу було наголошено на дотриманні працівниками під час несення служби дисципліни та законності, антикорупційного законодавства, вимог та обмежень встановлених керівництвом ГУНП, НПУ, МНС України (а.с.71). Крім того, 19 квітня 2021 року позивач був ознайомлений під підпис із пам`яткою щодо правового статусу, прав та гарантій захисту викривача; пам`яткою щодо розгляду повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції»; пам`яткою щодо етичної поведінки в установі; пам`яткою щодо каналів повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції». 17 квітня 2021 року, 24 квітня 2021 року, 12 травня 2021 року [PERSON] був ознайомлений з вимогами НПУ, МВС України, ГУНП у Волинській області щодо дотримання дисципліни та законності, транспортної дисципліни, антикорупційного законодавства, в тому числі поза службою (телеграма ГУНП у Волинській області № 1331/04/12/6-2021 від 15 квітня 2021 року, вказівки ГУНП у Волинській області № 194/47/01-2021 від 12 квітня 2021 року), Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року № 1179. Висновком службового розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни поліцейським службової дисципліни поліцейським СРПП Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області капралом поліції [PERSON] та іншими службовими особами Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області від 20 травня 2021 року дисциплінарна комісія пропонувала за порушення, службової дисципліни, обов`язків поліцейського встановлених пунктом 1, 2 частини 1 статті 18, частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», вимог пунктів 1, 2, 3, 4, 6 частини 3 статті 1 розділу 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, вимог пункту 1 розділу 2, пункту 3 розділу 4 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року №1179, що виразилося у вчинені дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 368 Кримінального кодексу України, що призвели до вступу в позаслужбові стосунки з цивільною особою та отримання від неї неправомірної вигоди в розмірі 6800 гривень за не притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі, передбаченого ст.126 КУпАП, а також у вчиненні дій, які підривають авторитет Національної поліції, невиконанні Присяги працівника поліції та службових обов`язків, поліцейського сектору реагування патрульної поліції Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області капрала поліції [PERSON] звільнити зі служби в поліції (а.с.37). Проаналізувавши зміст висновку, складеного та затвердженого 20 травня 2021 року за наслідками проведеного службового розслідування, колегія суддів зазначає, що такий містить опис обставин та доводи, у зв`язку із якими комісія дійшла висновку про наявність у діях позивача ознак дисциплінарного проступку, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Так, працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту. Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби. Як правильно зазначив суд першої інстанції, порушення позивачем моральних та етичних приписів може сприйматися як спроба підриву довіри до Національної поліції і відповідальність за це несе держава, а це безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства, тому виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, був зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника Поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер. Таким чином, аналізуючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що службове розслідування проведене на підставі, в межах повноважень та у строки, визначені Порядком, досліджено зібрані документи та матеріали, в тому числі висвітлені в засобах масової інформації, проаналізовано положення чинного законодавства України та обґрунтовано зроблено висновок про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, враховано особу позивача. За результатами проведеного службового розслідування було прийнято 21 травня 2021 року наказ №624/в про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення [PERSON] зі служби в поліції, з яким він ознайомлений 02 червня 2021 року (а.с.75-76), про що свідчить його підпис, при цьому доказів того, що позивачу відмовлено в ознайомленні з матеріалами службового розслідування, в тому числі висновку службового розслідування, матеріали справи не містять. Щодо доводів апелянта про те, оскаржуваний наказ від 04 червня 2021 року №162 о/с про звільнення за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» (з яким ознайомлений 07 червня 2021 року - а.с.104), є передчасним, жодного іншого діяння, яке створює склад кримінального правопорушення та підпадає під визначення дисциплінарного проступку, висновок службового розслідування не містить, а оскаржувані рішення відповідач прийняв без доведення вини позивача у вчиненні кримінального правопорушення, то колегія суддів такі відхиляє, оскільки за вчинення особою-поліцейським дій, за які передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема, дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного. Питання про наявність підстав для накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях поліцейського є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення, відтак можна робити висновки про правомірність спірного рішення. Так, судом враховується той факт, що на даний час кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування. Разом з тим, порядок притягнення особи до кримінальної відповідальності врегульований нормами Кримінального процесуального кодексу України, в той час як застосування дисциплінарної відповідальності регламентовано Дисциплінарним статутом Національної поліції України. Підстави для застосування дисциплінарної та кримінальної, відповідальності не є тотожними Дисциплінарна відповідальність є окремим/самостійним видом юридичної відповідальності і вирішення питання про правомірність притягнення особи до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того яку кримінально-правову кваліфікацію ті самі дії особи-поліцейського отримали в межах кримінального провадження та які наслідки у підсумку настали чи можуть настати для такої особи. Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є повне доведення вини особи в ході службового розслідування, метою якого і є саме з`ясування обставин вчинення дисциплінарного порушення, уточнення ступеня вини особи. Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його вчинено, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Аналізуючи зміст оскаржуваного наказу, колегія суддів зазначає, що предметом службового розслідування було встановлення обставин порушення позивачем службової дисципліни, що не залежить від встановлення вини позивача у вчиненні кримінального правопорушення. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність обвинувального вироку щодо позивача не свідчить про відсутність ознак дисциплінарного проступку (невиконання чи неналежне виконання позивачем службової дисципліни) в його діях. При цьому відсутність в діях позивача складу злочину, тобто відсутність підстав для притягнення до кримінальної відповідальності, жодним чином не може ототожнюватися з відсутністю фактів порушення дисципліни, тобто дисциплінарною відповідальністю, до якої і притягнуто [PERSON] . При цьому, суд першої інстанції правильно звернув увагу на той факт, що відповідно до п.10 ч.1 ст.77 Закону №580-УІІІ вчинення кримінального правопорушення у разі набрання законної сили відповідним рішенням суду є самостійною підставою для звільнення зі служби в поліції. Притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, є підставами для звільнення зі служби в поліції. Проте це інші підстави і їх не слід ототожнювати із підставами для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності. Як вже зазначалось, види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до працівників поліції, установлені у статті 13 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарного проступку, яким визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого керівник приймає рішення про застосування дисциплінарного стягнення. Законодавець чітко розмежовує випадки притягнення поліцейського до дисциплінарної та кримінальної відповідальності у якості двох самостійних підстав для звільнення зі служби. Так, у першому випадку рішення про звільнення поліцейського зі служби в Національній поліції ухвалюється на підставі висновку службового розслідування, а у другому - на підставі обвинувального вироку суду, що набрав законної сили. Отже, наявність судового рішення про визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення не є визначальною для притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності, адже питання про дисциплінарну відповідальність вирішується за результатами проведення службового розслідування. Законодавець ставить у залежність винесення наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності з завершенням саме службового розслідування, що в даному випадку й було дотримано відповідачем. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatismutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі "X. v. Austria" про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatismutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі "C. v. theUnitedKingdom" про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі "Ringvold v. Norway", заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про відсутність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності з огляду на відсутність відповідного судового рішення (вироку), яке набрало законної сили, яке би підтверджувало факт вчинення ним діяння, що ставиться йому в провину, оскільки позивачем не дотримано службової дисципліни та, відповідно, встановлено наявність складу дисциплінарного проступку, тому обраний вид дисциплінарного стягнення є обґрунтованим. З врахуванням наведеного вище, колегія суддів зазначає, що службове розслідування проведене на підставі, в межах повноважень та у строки, визначені Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, досліджено зібрані документи та матеріали, в тому числі висвітлені в засобах масової інформації, проаналізовано положення чинного законодавства України та обґрунтовано зроблено висновок про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а тому позивача правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувані накази винесені відповідачем у межах, на підставі та у спосіб, що визначені чинним законодавством, оскільки позивачем не дотримано службової дисципліни та, відповідно, встановлено наявність складу дисциплінарного проступку, крім того, відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів суду належними та допустимими доказами правомірність та законність своїх дій у застосуванні до [PERSON] дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо оскарження наказів про звільнення, то як похідні від них вимоги в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи. Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Результат розгляду: denied