Рішення адміністративного суду від 2022-11-01 00:00:00+02

у квітні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (ГУ ПФУ в Хмельницькій області) в якому просила: -визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Хмельницькій області щодо не поновлення та не виплати їй пенсії за віком за період з 01 березня 2010 року по 06 жовтня 2015 року відповідно до норм Закону України від 09.07.2003 №1058-ІУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; - зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області провести позивачу поновлення та виплату пенсії за віком з 01 березня 2010 року по 06 жовтня 2015 року відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з компенсацією втрати частини доходів. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Хмельницькій області щодо відмови у поновленні та виплаті [PERSON] пенсії за віком за період з 01 березня 2010 року по 06 жовтня 2015 року. Зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області поновити та виплатити [PERSON] пенсію за віком за період з 01 березня 2010 року по 06 жовтня 2015 року відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись з прийнятим рішенням позивач та відповідач подали апеляційні скарги, в яких позивач просить скасувати вказане рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а відповідач просить скасувати вказане рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційних скарг апелянти послалися на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на їх думку, призвело до неправильного вирішення спору. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача необхідно задовольнити та апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] з 27.04.2007 отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України №1058-ІV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 01.09.2009 виплату пенсії [PERSON] припинено \~у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання в державу Ізраїль (виплативши при цьому пенсію за шість місяців наперед, по 28.02.2010). Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.12.2015 року по справі №686/22886/15-а визнані протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому щодо відмови [PERSON] у поновленні виплати пенсії за віком. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому поновити [PERSON] виплату пенсії за віком з 07 жовтня 2015 року. 16.08.2016 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області роз`яснено, що поновлення [PERSON] виплати пенсії за віком з 07 жовтня 2015 року, згідно постанови Хмельницького міськрайонного суду від 04.12.2015 року, має бути виконано у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». На виконання вказаних судових рішень [PERSON] з 07.10.2015 поновлено виплату пенсії за віком. У лютому 2022 році позивач звернулась з заявою до ГУ ПФУ в Хмельницькій області з проханням поновити та виплатити пенсію за віком за період з 01 березня 2010 року по 07 жовтня 2015 року відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка мотивована тим, що відновлення виплати пенсії має здійснюватися з дати ухвалення рішення Конституційним Судом України від 07.10.2009 у справі №25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками. Проте, листом від 16.03.2022 року № 356/12 відповідач повідомив, що рішеннями Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 686/22886/15-а не покладено зобов`язань щодо поновлення виплати пенсії з 01 березня 2010 року, відповідно, на виконання зазначених рішень суду головним управлінням поновлено виплату пенсії з 07 жовтня 2015 року згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України. Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, з\~ огляду на наступне. Так, ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (Закон №1058-ІV), виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 51 Закону №1058-ІV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Проте, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 у справі №25-рп/2009 пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Конституційний Суд України дійшов висновку, що оспорюваними нормами\~ Закону №1058-ІV\~ держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами. Частинами 1, 2 ст. 46 Закону №1058-ІV визначено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом. Таким чином, з дня ухвалення Конституційним судом України рішення у справі №25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії за віком, виплата якої була зупинена на підставі положень Закону №1058-ІV. З цього часу органи Пенсійного фонду мали відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Крім того, у постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, відповідно до якої пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає "нарахованою" в момент призначення пенсії і залишається такою ("нарахованою") до її чергової зміни. В Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів. Тобто, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримані, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон №1058-ІV гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій. Отже, відновлення виплати пенсії позивача має здійснюватись з дати ухвалення рішення Конституційним Судом України від 07.10.2009 у справі №25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо відмови у поновлені та виплаті позивачу пенсії з 01.03.2010 по 06.10.2015 є протиправними, а тому підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про зобов`язання виплатити компенсацію втрати частини доходів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Так, питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані\~Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000р. №2050-ІІІ (Закон №2050-ІІІ)\~та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року (Порядок №159). Відповідно до ст. 1 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 Закону №2050-ІІІ визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно зі ст. 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до ст. 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Згідно з п. п. 1, 2 Порядку №159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів,\~\~у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових\~\~доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Пункт 3 Порядку №159 визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, як, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат). Відповідно до п. 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Згідно з п.5 Порядку №159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж\~\~місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу. Колегія суддів звертає увагу, що наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому необхідно зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №522/5664/17, від 21.06.2018 у справі №523/1124/17, від 03.07.2018 у справі №521/940/17, від 05.10.2018 у справі №127/829/17, від 12.02.2019 у справі №814/1428/18, від 08.08.2019 у справі №638/19990/16-а. Так, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень\~ст.1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04.01.2019 у справі №159/1615/17. Враховуючи наявність факту невиплати позивачу пенсії, то колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів. Згідно із п. 2 ч. 1\~ст. 315 КАС України\~за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 317 КАС України\~підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає. \~

Результат розгляду: partial