Рішення адміністративного суду від 2022-07-07 00:00:00+03

[PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи «Черкаська виправна колонія (№62)» (далі - ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)», відповідач), в якому просить суд: визнати протиправними дії щодо нарахування та виплати йому грошового забезпечення з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020, яка прийнята у справі №826/6453/18), а саме із безпідставним застосуванням з 29.01.2020 показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 для визначення розмірів складових грошового забезпечення; зобов`язати відповідача провести перерахунок грошового забезпечення відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020, яка прийнята у справі №826/6453/18), а саме із застосуванням з 29.01.2020 показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 для визначення розмірів складових грошового забезпечення та зобов`язати провести виплату недоотриманих сум грошового забезпечення за період з 29.01.2020 до дня звільнення 14.12.2020, а також виплату недоотриманих сум інших виплат, проведених у зв`язку зі звільненням із служби. Позовні вимоги мотивовано тим, що ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)» безпідставно, всупереч постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, якою визнано протиправним і скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова №103), при обрахунку суми грошового забезпечення позивача необґрунтовано застосовано показник прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 березня 2018, замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1 січня календарного року. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 березня 2022 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, про задоволення позову. Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, справу розглянуто у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі пункту 3 частини першої статті 311 (далі - КАС України). Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріали справи, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно з витягом з наказу ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)» від 11.12.2020 №212/ОС-20 [PERSON] звільнено з посади заступника начальника установи з інтендантського та комунально-побутового забезпечення - начальника відділу інтендантського та господарського забезпечення 14.12.2020 через хворобу відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пункту 2 частини другої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». 30.12.2021 [PERSON] звернувся до відповідача із письмовим запитом про надання завірених копій витягу з наказу про звільнення та грошового атестату про нараховані суми грошового забезпечення, довідки про розмір нарахованого грошового забезпечення за останні 24 місяці служби перед звільненням та із проханням надати інформацію, на підставі якого нормативно-правового акту та який прожитковий мінімум для працездатних осіб застосовувався при встановленні йому посадового окладу та окладу за спеціальним військовим званням у 2020 році. Листом від 18.01.2022 №2/32 ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)» повідомила позивача, зокрема, про те, що посадовий оклад та оклад за спеціальне звання визначався виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018. Вважаючи, що при визначенні його посадового окладу та окладу за спеціальним званням мав застосовуватися показник прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 01 січня 2020, тобто календарного, року, [PERSON] звернувся до суду із даним позовом. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №1774-VIII), пунктом 3 розділу ІІ якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. На підставі зазначеного суд першої інстанції зробив висновок про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704) в редакції до внесення змін Постановою №103. Апеляційна скарга [PERSON] мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права. Заявником зазначено, що судом першої інстанції одночасно із висновком про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень пункту 4 Постанови №704 в редакції до внесення змін Постановою №103, не зазначено та нормативно не обґрунтовано, який саме показник має застосовуватися відповідачем при обрахунку посадового окладу позивача та окладу за спеціальним званням у 2020 році. Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із позицією суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Пунктом 4 Постанови №704 в редакції до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови від 21.02.2018 №103, було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. Пунктом 6 постанови №103 вирішено внести зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Пунктом 3 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103, пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» викладено в такій редакції: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.". Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». Таким чином, з 29.01.2020 пункт 4 постанови №704 відновив свою дію в редакції, яка діяла до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103, та діє в редакції, відповідно до якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. Зазначена норма права передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються, як правило, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року. Лише у тому разі, якщо розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб є меншим ніж 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, для проведення відповідних розрахунків використовується величина, яка дорівнює 50 відсоткам розміру мінімальної заробітної плати. Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Під час розгляду і вирішення цієї справи колегія суддів апеляційного суду виходить із того, що положення пункту 4 Постанови №704 та пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII підлягають солідарному застосуванню, тобто: - з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704; - співвідношення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, та мінімальної заробітної плати на розрахунок посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями, з огляду на положення пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII не впливає. Листом від 18.01.2022 №2/32 ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)» повідомила позивача про те, що посадовий оклад та оклад за спеціальне звання визначалися виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2018, а не 2020 (календарного) року. Таким чином за період з 29.01.2020 по 13.12.2020 (дата, що передує даті звільнення зі служби) відповідач здійснював нарахування і виплату грошового забезпечення [PERSON] із застосуванням неправильної розрахункової величини. З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про: визнання протиправними дій ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)» щодо нарахування та виплати [PERSON] грошового забезпечення з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 із безпідставним застосуванням з 29.01.2020 показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, для визначення розмірів складових грошового забезпечення; зобов`язання провести перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 13.12.2020 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, для визначення розмірів складових грошового забезпечення. Натомість позовні вимоги про зобов`язання відповідача провести виплату недоотриманих сум, що були виплачені у зв`язку зі звільненням зі служби, не є чіткими і не ґрунтуються на письмових доказах, які приєднані до матеріалів справи. Так, позивачем не зазначено перелік виплат, здійснених при звільненні зі служби, які, на його думку, були розраховані невірно. З урахуванням викладеного, зважаючи на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового, про часткове задоволення позову. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За змістом частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Колегією суддів встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору, заяв про відшкодування інших витрат не подавав, а відтак судові витрати розподілу не підлягають.

Результат розгляду: partial