Рішення адміністративного суду від 2023-08-10 00:00:00+03

У березні 2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Конященкова Т.В. звернулася до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Сумській області Департаменту патрульної поліції, у якому просить скасувати постанову інспектора взводу №2 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Клименко Аліни Михайлівни серія БАБ №520590 від 06.03.2023, якою [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425 грн за ч.1 ст.126 КУпАП. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 березня 2023 року по справі № 592/3203/23 у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт стверджує, що оскаржуваною постановою, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, за те, що 25.02.2023 о 14:22 в м.Суми по вул. Ковпака, 71, він нібито не пред`явив на вимогу водійське посвідчення на право керування відповідної категорії, чим порушив п.2.4 а ПДР України. Зазначає, що 25.02.2023 о 14:19 в м.Суми рухаючись по вул. Ковпака проїхав пішохідний перехід на червоне світло, після цього, доїхавши до потрібної йому адреси, по вул. Ковпака, 71, припаркував свій автомобіль TOYOTA PRADO, реєстраційний номер [NUMBER] , вийшов з автомобіля та почав рухатися в напрямку магазину. У цей час на парковку заїхав патрульний автомобіль, екіпаж якого, почав його кликати. До нього підійшов один із патрульних - [PERSON] та заявила вимогу про пред`явлення останнім документів, через порушення ПДР України. Оскільки він проїхав пішохідний перехід на червоне світло світлофора через неуважність і не був впевнений в тому, що ним дійсно вчинено правопорушення, попросив [PERSON] пред`явити докази такого порушення, а саме відеозапис. Тобто хотів переконатися у допущенні ним порушення правил порожнього руху, яке слугувало підставою для вимоги працівника поліції. Вказує, що має право знати і йому повинні чітко роз`яснити суть скоєного правопорушення, якщо таке мало місце. З невідомих підстав у наданні таких доказів йому було відмовлено. У цей час до них приєднався інший член патрульного екіпажу - лейтенант поліції [PERSON] , запропонував подивитися відео правопорушення - проїзду на червоне світло світлофора. Переконавшись у тому, що ним допущено правопорушення, передбачене п. 8.7.3.е ПДР України, пред`явив водійське посвідчення на право керування відповідної категорії, на підставі якого [PERSON] склав постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а саме ч. 2 ст. 122 КУпАП в розмірі 510 грн. Вказує, що [PERSON] не прийняла до уваги, що документи, зазначені п. 2.1 ПДР, які вона вимагала пред`явити, були пред`явлені одному із патрульних патрульного екіпажу, та прийняла рішення про розгляд справи 06.03.2023. За результатами розгляду на нього накладено штраф на підставі ч. 1 ст.126 КУпАП. 09.08.2023 представник позивача подано заяву про підтримання вимог апеляційної скарги та розгляд справи без участі позивача та його представника. Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу приписів ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Згідно з ч. 1 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України). Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України). Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, відповідно до положень ст. 268 КАС України. Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорено сторонами. 06.03.2023 в м.Суми по вул. Білопільський шлях 18/1 інспектором взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Сумській області Клименко А.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване на відеореєстратор Motorola Solutions VB-400 (471514) серія БАБ № 520590, відповідно до якої 25.02.2023 о 14:22 в м.Суми по вул. Ковпака, 71 водій [PERSON] не пред`явив на вимогу поліцейського посвідчення водія на право керування відповідної категорії, чим порушив п.2.4 а ПДР. Що було зафіксовано на відеореєстратор Motorola Solutions VB-400 (471514), чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП (а.с.3). Позивач не погодившись з обставинами, викладеними в постанові серії БАБ №520590 від 06.03.2023, звернувся до суду з цим позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з правомірності спірної постанови з огляду на підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами факту ненадання позивачем, на законну вимогу поліцейського Клименко А.М., документів визначених п.2.1 ПДР. Колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 308 КАС України. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Згідно із п. 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1. Згідно підпункту а) п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності. До структури складу адміністративного правопорушення відносяться: об`єкт; об`єктивна сторона; суб`єкт; та суб`єктивна сторона. Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Крім діяння, ознаками об`єктивної сторони правопорушення є місце, час, обстановка, спосіб, знаряддя здійснення діяння. З матеріалів справи та наданих відповідачем відеозаписів поліцейських встановлено, що після того як патрульний автомобіль наздогнав автомобіль, який проїхав на червоне світло світлофора, [PERSON] підійшла до позивача, відрекомендувалася, пояснила підставу зупинки транспортного засобу та попросила пред`явити для перевірки посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. [PERSON] попросив у поліцейського надати докази вчинення ним правопорушення. Іншим членом екіпажу - поліцейським Тарахно М.В., продемонстровано за допомогою мобільного телефону позивачу відеозапис, після детального вивчення якого, [PERSON] пред`явив [PERSON] відповідні документи для складення постанови від 25.02.2023 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Копія цієї постанови від 25.02.2023 була надана позивачем до позовної заяви. Сторони про оскарження постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП суду не повідомляли. Тобто, на момент початку розгляду [PERSON] справи про адміністративне правопорушення 06.03.2023 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП за непред`явлення їй посвідчення водія на право керування відповідної категорії, [PERSON] вже було пред`явлено поліцейському [PERSON] , який перебував у одному екіпажі з [PERSON] . Вказана обставина, на переконання колегії суддів, спростовує наявність у діях позивача об`єктивної сторони правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме, непред`явлення \~посвідчення водія на право керування відповідної категорії, що свідчить про безпідставність складання постанови інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Клименко А.М. серія БАБ №520590 від 06.03.2023, якою [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425 грн за ч.1 ст.126 КУпАП, а відтак колегія суддів вважає наявними підстави для її скасування та задоволення позову. Посилання відповідача на правомірність оскаржуваної постанови інспектора взводу №2 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Клименко А.М. колегія суддів вважає необґрунтованими з урахуванням вище зазначених обставин. Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по цій справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. З урахуванням викладеного та на підставі п.4 ч.1 ст. 317 КАС України колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, а рішення суду І інстанції скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позову.

Результат розгляду: granted