Рішення адміністративного суду від 2022-10-17 00:00:00+03

У червні 2021 року [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУ ПФУ в Полтавській обл., відповідач), в якому просив суд: - визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Полтавській обл. щодо не нарахування та не виплати 23.07.2020 йому на підставі, в порядку та у розмірі, визначеному Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ від 19.10.2000 (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 (далі - Порядок №159), компенсації втрати частини доходів за період з 01.01.2016 по 23.07.2020 у зв`язку з порушенням строків виплати донарахованого 24.09.2018 на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 по справі №816/993/18 розміру пенсійних виплат; - зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській обл. здійснити йому, як пенсіонеру нарахування та виплату на підставі, в порядку та у розмірі, визначеному та Порядком №159, компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати донарахованого 11.09.2018 на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 по справі №816/993/18 розміру пенсії, а саме: за період з 01.01.2016 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.02.2016 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.03.2016 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.04.2016 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.05.2016 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.06.2016 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.07.2016 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.08.2016 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.09.2016 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.10.2016 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.11.2016 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.12.2016 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.01.2017 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.02.2017 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.03.2017 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.04.2017 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.05.2017 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.06.2017 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.07.2017 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.08.2017 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.09.2017 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.10.2017 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.11.2017 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.12.2017 по 23.07.2020 з розміру 1167,93 грн; за період з 01.01.2018 по 23.07.2020 з розміру 2734,87 грн; за період з 01.02.2018 по 23.07.2020 з розміру 2734,87 грн; за період з 01.03.2018 по 23.07.2020 з розміру 2734,87 грн; за період з 01.04.2018 по 23.07.2020 з розміру 2734,87 грн; за період з 01.05.2018 по 23.07.2020 з розміру 2734,87 грн; за період з по 23.07.2020 з розміру 2734,87 грн; за період з 01.07.2018 по 23.07.2020 з розміру 2734,87 грн; за період з 01.08.2018 по 23.07.2020 з розміру 2734,87 грн; за період з 01.09.2018 по 23.07.2020 з розміру 910,62 грн. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.08.2021 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській обл. щодо відмови [PERSON] у проведенні розрахунку та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, нарахованої на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 у справі №816/993/18, відповідно до Порядку №159, починаючи з 01 січня 2016 року по 23 липня 2020 року. Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській обл. провести розрахунок та виплату [PERSON] компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, нарахованої на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 у справі №816/993/18, починаючи з 01 січня 2016 року по 23 липня 2020 року, відповідно до вимог Закону №2050-ІІІ та Порядку №159. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою просив суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що станом на дату проведення перерахунку пенсії на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 діяли положення постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 (далі - постанова КМУ №103). Пунктом 3 постанови КМУ №103 передбачено, що виплата перерахованих відповідно до абзацу першого пункту 3 постанови КМУ №103 пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) проводити з 1 січня 2018 року. Сума перерахованих пенсій для виплати за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 року та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року; з 1 січня 2020 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та до забезпечення повної виплати розрахованої суми. Документами наданими відповідачем підтверджується, що на виконання рішення суду першої інстанції Головним управління 24.09.2018 перераховано пенсію, що підтверджується перерахунками з пенсійної справи. Новий розмір пенсії позивачу з урахуванням різниці за період січень-лютий 2018 року було направлено на виплату 24.09.2018 відповідно про що свідчать витяг з системи щодо виплати пенсії. В час компенсація передбачена у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати громадянам доходів. Вказав, що оскільки в даному випадку нараховані позивачу кошти (доплата по рішенню суду за січень-лютий 2018 рік) були виплачені у період, що не перевищує один календарний місяць то відповідно відсутні підстави для виплати компенсації. Крім цього, звернув увагу, що частина позовних вимог знаходиться за межами передбаченого ч.2 ст.122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду. Позивач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 308, п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України( далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається у скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами. [PERSON] з 21.12.2010 отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-№2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ ) та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській обл. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 у справі №816/993/18 позовну заяву [PERSON] до ГУ ПФУ в Полтавській обл. про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено у повному обсязі. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській обл. щодо обмеження належної [PERSON] пенсії максимальним розміром 70% грошового забезпечення. Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській обл. здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з 01.01.2016 з урахуванням 90% розміру основних і додаткових видів грошового забезпечення. Стягнуто на користь [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704 грн 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській обл. На виконання вказаного судового рішення Головним управлінням 24.09.2018 здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016. Перераховану суму 50820,90 грн за період з 01 січня 2016 року по 10 вересня 2018 року включено на підставі Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649, до реєстру, та зарахована на особистий рахунок позивача 23.07.2020, що сторонами не заперечується. Позивач вважаючи, що має право на компенсацію втрати частини доходів за період з 01.01.2016 по 23.07.2020 у зв`язку із несвоєчасною виплатою пенсії, перерахованої з 01.01.2016 на підставі рішення суду, оскільки з вини відповідача вказана пенсія фактично виплачена останнім на користь позивача лише 23.07.2020, звернувся до суду з цим позовом. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості. Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, урегульовані та Порядком №159. Згідно ст. 1, 2 Закону №2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Так, під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Пунктом 2 Порядку №159 визначено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Відповідно до п. 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат). Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у тому числі пенсії. Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 у справі №21-518а14, від 11.07.2017 у справі №21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 у справі №681/423/15-а, від 20.02.2018 у справі №522/5664/17, від 21.06.2018 у справі №523/1124/17, від 3.07.2018 у справі №521/940/17, від 5.10.2018 у справі №127/829/17, від 12.02.2019 у справі №814/1428/18, від 8.08.2019 у справі №638/19990/16-а. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив нарахувати компенсацію на суму перерахованої з 01.01.2016 пенсії, яка фактично виплачена йому 23.07.2020 на підставі судового рішення - рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 у справі №816/993/18 При цьому, несвоєчасне нарахування сум відбулось з вини органу, що призначає і виплачує пенсію. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський Суд з прав людини у пункті 44 Рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу. Зрозуміло, що за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою. Але затримка не може бути такою, що зводить нанівець сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 права (див. рішення у справі "ІммобільяреСаффі проти Італії" ( 980_075 ) [GC], заява N 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V). З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку що пенсію позивачу, перераховану відповідачем за період з січня 2016 року по вересень 2018 року на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 у справі №816/993/18, фактично відповідачем виплачена 23.07.2020, а тому позивач має право на компенсацію втрати частини доходів саме за період з 01 січня 2016 по 23 липня 2020 року. Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позовні вимоги знаходяться за межами передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду, то колегія суддів зазначає таке. Так, приписами ч.ч. 1, 2 ст.122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Загальні правила, закріплені у нормах адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів. Поняття "повинна була дізнатись", використане у ст. 122 КАС України, слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про прийняття оскаржуваного рішення та знала про обставини його прийняття. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Верховний Суд у постанові від 02 березня 2021 року по справі №758/7700/17 зазначив, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, з моменту отримання грошових виплат, при отриманні від органу Пенсійного фонду України повідомлення про призначення пенсії, відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок. У свою чергу, ч. 3 ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено, що перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком. Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає. Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявленого позову, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Результат розгляду: denied