Рішення адміністративного суду від 2022-04-12 00:00:00+03

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху від 23.09.2021 серії ЕАО №4807722 за ч. 2 ст. 122 КУпАП про накладення на [PERSON] , адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., та стягнути понесені судові витрати в сумі 6454,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 23.09.2021 року відповідачем стосовно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серії ЕАО №4807722, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., а саме за порушення п. 11, 11.2 ПДР України. При цьому, такі діяння були кваліфіковані відповідачем за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Позивач вважає, що зазначена постанова по справі про адміністративне правопорушення є протиправною. Вказує, що обставини вказані в постанові не відповідають дійсності, факт вчинення правопорушення позивач заперечив, а при розгляді такої справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки відповідач на вимогу позивача не надав жодних доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що в свою чергу робить дії відповідача протиправними в силу імперативних норм чинного законодавства. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з?явився, у запропоновані судом строк та порядку відзиву на адміністративну позовну заяву про скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення, не подав, свою позицію по справі із обґрунтуванням її відповідними доказами не навів. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав,свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень збоку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій). Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виходячи з вищенаведеного, однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема й при притягненні особи до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення. Статтями 72-90 глави 5 «Докази та доказування» чинного КАС України наведені основні положення про докази, котрими в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи , і ці дані встановлюються вичерпними засобами. Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Важливим є той аспект, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Згідно ч. 2ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав [PERSON] , за пред`явленими позовними вимогами, пов`язаними із притягненням його до адміністративної відповідальності та накладенням на нього адміністративного стягнення, встановив наступне. Як встановлено судом, 23.09.2021 року поліцейським Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Николишин І.М., було винесено постанову серії ЕАО №4807722 по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього остаточне адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. За змістом зазначеної постанови водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «DAF» номерний знак [NUMBER] , з напівпричепом «SCHMITZ» номерний знак [NUMBER] , 09.50 год. 23.09.2021, будучи на дорозі, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, рухався в крайньому лівому ряді, чим порушив п. 11, 11.2 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Інших документів, пов`язаних із притягненням позивача до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 11, 11.2 «Правил дорожнього руху України», матеріали справи не містять. Норми права та роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення. Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 «Про правила дорожнього руху». Пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством. П. 11 Правил дорожнього руху України встановлено, що кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними. П. 11.2 Правил дорожнього руху України, встановлено, що на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом. Відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху вимог п. 11.1, 11.2 Правил дорожнього руху України встановлена частиною 2 ст. 122 КУпАП. У свою чергу, відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до пункту 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Згідно ч. 2 ст.77КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Висновок суду за результатами розгляду справи. Відповідачами, як суб`єктом владних повноважень та безпосередньо його посадовою особою, уповноваженою на винесення постанови по справі про адміністративні правопорушення, у порушення зазначених вище вимог статті 77 КАС України щодо обов`язку доказування правомірності дій такої посадової особи з приводу складення відносно позивача оскаржуваної постанови по справі про адміністративні правопорушення, не надано суду жодних доказів, котрі б доводили наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Отже, як свідчать матеріали справи, при винесенні оскаржуваної постанови по справі про адміністративні правопорушення, відповідачем не були з`ясовані усі обставини, визначені наведеною вище статтею 280 КУпАП, допущено неповноту розгляду справи про адміністративні правопорушення, а самим відповідачем як посадовою особою суб`єкта владних повноважень, рішення якого оскаржується позивачем, суду не надано будь-яких доказів правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та правомірності накладення на нього остаточного адміністративного стягнення. При таких обставинах та відсутності у справі хоча б одного доказу, котрий би відповідав критеріям його належності та допустимості, як і ненадання відповідачами матеріалів справи про адміністративні правопорушення відносно позивача для її безпосереднього дослідження у судовому засіданні, слід дійти висновку, що у діях позивача відсутні склад зазначеного адміністративного правопорушення, і, як наслідок, про необхідність скасування оскаржуваної постанови. Щодо розподілу судових витрат у справі. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення адміністративної позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру у розмірі 496,20 грн. і підтверджуються квитанцією №16 від 01.10.2021 року (наявний у справі), на підставі ст. 139 КАС України, підлягають до стягнення на користь позивача з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги у цій справі підлягають до задоволення у повному обсязі. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат в сумі 6000 грн., пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї адміністративної справи не містять.

Результат розгляду: granted