Рішення адміністративного суду від 2023-06-15 00:00:00+03

Короткий зміст позовних вимог. Головне управління ДПС в Одеській області звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] податковий борг у розмірі 270 284,29 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В обґрунтування позову зазначено, що станом на 04.11.2022 року за [PERSON] рахується заборгованість \~з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 270 284,29 грн. Позивач зазначив, що у зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості податковим органом було винесено податкову вимогу, яку направлено рекомендованим листом на адресу відповідача, проте в добровільному порядку заборгованість не погашена. Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову \~відмовлено. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки податкова вимога та податкові повідомлення-рішення не були вручені відповідачеві належним чином, сума заборгованості не може вважатися узгодженою та не набула статусу податкового боргу, а відтак, не може бути стягнута за рішенням суду. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень). Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального права, Головне управління ДПС в Одеській області просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування своїх доводів податковий орган зазначив, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. На думку апелянта, податкова вимога правомірно була направлена на адресу платника податків, а відтак, сума заборгованості набула статусу узгодженої та підлягає стягненню в примусовому порядку рішенням суду. [PERSON] надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на законність та обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Фактичні обставини справи. Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки-розрахунку заборгованості до бюджету та інтегрованих карток платника (ІКП), станом на 04.11.2022 року рахується податкова заборгованість [PERSON] з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 270 284,29 грн. (а/с 7-9). Вказана заборгованість виникла внаслідок несплати сум податку, нарахованих податковими повідомленнями-рішеннями №0802888-2403-1553, №0802889-2403-1553 та №0802890-2403-1553 від 02.03.2021 року (а/с 13). Вищезазначені податкові повідомлення-рішення надсилались відповідачці рекомендованим листом за адресою: [ADDRESS] та повернулися на адресу податкового органу із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (а/с 14-15). Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкову вимогу від 08.07.2021р. №0082423-1304-1552, яку направлено на ім`я \~ [PERSON] засобами поштового зв`язку за адресою: [ADDRESS] . Вимога повернулась на адресу податкового органу із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (а/с 10-12). Вважаючи узгодженою суму податкового боргу, позивач звернувся до суду з даним позовом. Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції. Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, з огляду на наступне. Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом. За змістом п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання. Згідно п.63.5 ст.63 ПК України всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом. За приписами ст. 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси. Відповідно до п.70.7 ст.70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. В свою чергу, відповідно до п.42.2. ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, зокрема, за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). Згідно п.42.5 ст. 42 ПК України у разі, коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Згідно п.58.3 ст.58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. З вищенаведених правових норм вбачається, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 червня 2021 року по справі №826/14316/18. Приписами пункту 4 розділу VІ «Порядок стягнення заборгованості з платників» Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449, \~передбачено направлення вимоги не тільки за місцем проживання, але і за останнім відомим місцем перебування фізичної особи. Згідно даних Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради відповідач [PERSON] , [INFO] з 13.05.2019 року зареєстрована за адресою: \~ [ADDRESS] . Як вбачається з виписки з інформаційної бази даних Державного реєстру фізичних осіб платників податків, адресою відповідача зазначено: [ADDRESS] . Колегією суддів встановлено, що податкові повідомлення-рішення та податкова вимога направлялись [PERSON] рекомендованими листами саме за адресою: [ADDRESS] (а/с 11, 14). Тобто, на момент направлення податкових повідомлень рішень та податкової вимоги податковий орган володів достовірною інформацією про зміну платником податків місця проживання та направив вказані документи за актуальною адресою. Більш того, апеляційний суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів повідомлення [PERSON] податкового органу про зміну адреси проживання. Проте, відповідно до норм чинного законодавства, платник податків зобов`язаний визначити свою податкову адресу, і повідомити податковий орган про зміну свого місцезнаходження. Добросовісний платник податків, зобов`язаний забезпечити отримання кореспонденції, у разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатись на неотримання ним документів, як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних наслідків. Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 14.07.2022 у справі № 120/479/21-а, від 20.10.2020 у справі №140/30/20. Отже, в даному випадку, контролюючим органом було дотримано встановлений законом порядок вручення документів та надіслано податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу рекомендованими листами за зареєстрованим місцем проживання. При цьому апеляційний суд зауважує, що зазначення у рішеннях податкового органу (податкових повідомленнях-рішеннях та податковій вимозі) попередньої адреси відповідача жодним чином не впливають на законність самих рішень та статус узгодженості податкових зобов`язань. Крім того, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності описів вкладення до направлених позивачем листів, оскільки згідно вимог ст.42 ПК України, податковий орган направляє документи саме рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому, апеляційний суд зауважує, що рекомендований лист та цінний лист з описом вкладення є різними видами поштової кореспонденції. В свою чергу судова колегія вважає, що наведений судом 1-ї інстанції правовий висновок Верховного суду по справі №2340/4232/18 не є релевантним у спірних правовідносинах, оскільки в межах наведеної справи податковим органом документи направлялись позивачу за старою, визначеною при взятті на облік адресу, а не актуальним місцем реєстрації. Разом з тим, у межах даного спору податковим органом дотримано вимоги чинного законодавства та направлено [PERSON] податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу за зареєстрованим місцем проживання, не зважаючи на неповідомлення платником податків про зміну свого місцезнаходження. Наведене дає підстави вважати грошові зобов`язання за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями такими, що набули статусу узгодженості. У зв`язку з цим у [PERSON] виникає обов`язок щодо сплати визначених в них грошових зобов`язань відповідно до ст. 57 Податкового кодексу України, а зворотній висновок суду 1-ї інстанції є необґрунтованим. Враховуючи, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини справи та їм надано невірну правову оцінку, колегія суддів, відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України, скасовує рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про задоволення позову. Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Результат розгляду: granted