Рішення адміністративного суду від 2022-05-31 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення, січень 2008 року; зобов`язати військову частину [NUMBER] нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 14.03.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року в сумі 77917 гривень 62 копійки із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44; визнати протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 27.02.2021 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3867 гривень 35 копійок відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078; зобов`язати військову частину [NUMBER] нарахувати і виплатити щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 3867 гривень 35 копійок за період з 01.03.2018 року по 27.02.2021 року включно в сумі 138972 гривні 25 копійок відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44. В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 14.03.2016 року по 27.02.2021 року проходив службу у військовій частині [NUMBER] . У період проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалось не у повному обсязі, а саме у період з 14.03.2016 року по 28.02.2018 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення позивача. В порушення положень п.п. 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення відповідачем неправильно визначено базовий місяць, що вплинуло на обчислення індексації грошового забезпечення у період березень 2015 року по лютий 2018 року. За відсутності належних правових підстав відповідачем не вчинено дії, передбачені абз.абз. 4, 5, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, щодо обчислення та виплати на користь позивача індексації грошового забезпечення у фіксованому розмірі в період з 01.03.2018 року по 27.02.2021 року. Посилаючись на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про індексацію грошових доходів», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, роз`яснення міністерств і відомств центральних органів виконавчої влади, а також положення податкового законодавства, позивач вказує, що не виплата протягом проходження служби і під час проведення розрахунків, повного грошового забезпечення порушує його права та соціальні гарантії як військовослужбовця. Зазначає, що належним та ефективним способом поновлення його прав є саме встановлення обов`язку відповідачу здійснити обчислення та виплату сум індексації, у тому числі із визначенням конкретного розміру заборгованості, порядку її обрахунку. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення [PERSON] за період з 14.03.2016 по 28.02.2018 включно. Зобов`язав Військову частину [NUMBER] нарахувати і виплатити на користь [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 14.03.2016 по 28.02.2018 включно. В решті вимог суд відмовив. Проаналізувавши положення Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення від 17.07.2003 року №1078, суд першої інстанції виходив з того, що індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Разом з цим, суд першої інстанції визначив, що реалізація внесених до п. 10-2 Порядку №1078 (в редакції постанови №1013) змін по відношенні до військовослужбовців напряму залежала від факту підвищення їх посадових окладів, що відбулося 01.03.2018 року, а тому застосування вказаної норми в зазначеній редакції також є обґрунтованим із вказаної дати. До військовослужбовців, яких переведено з однієї військової частини в іншу, новоприйнятих, неможливим є застосування п. 10-2 Порядку №1078 (в редакції Постанови №1013) щодо встановлення місяця обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації в період з 01.12.2015 по 28.02.2018. Тому, з урахування вказаного правового підходу для обчислення індексації за період з 14 березня 2016 року по 28 лютого 2018 включно застосуванню підлягає базовий місяць березень 2016 року, що є місяцем прийняття позивача на службу, а також будь-які інші місяці, в яких відбувається підвищення посадового окладу позивача. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що у даному випадку належним способом захисту прав позивача є визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо проведення індексації грошового забезпечення позивача за період з 14.03.2016 по 28.02.2018, зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за цей період. Посилаючись на положення п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення від 17.07.2003 року №1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013) та підвищення посадових окладів військовослужбовців згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704, яка набрала чинності 01.03.2018 року, суд першої інстанції зазначив, що, оскільки підвищення окладу за посадою відбулось у березні 2018 року, то для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю за спірний період з 01.03.2018 року по 03.05.2018 року має застосовуватись березень 2018 року. Врахувавши офіційні дані, що містяться на сайті Державної служби статистики України індекс споживчих цін (індекс інфляції), судом першої інстанції визначено, що лише у жовтні 2018 року поріг індексації було перевищено, отже у позивача виникає право на індексацію заробітної плати. Оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно було проводити з грудня 2018 року. Таким чином, суд першої інстанції вважав відсутніми правові підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по листопад 2018 року, а нарахування індексації грошового забезпечення з грудня 2018 року по лютий 2021 року та розмір здійснених виплат, розрахованих відповідачем в межах належної компетенції із урахуванням індексу споживчих цін за 1 або 100 в березні 2018 року відповідає приписам Порядку №1078. Доводи позивача про належність виплати фіксованої суми індексації, починаючи з 01.03.2018 року ґрунтуються на помилковому трактування абз. 4, 6 п. 5 Порядку №1078. В апеляційній скарзі [PERSON] , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення в частині залишення без задоволення позовних вимог про визначення базового місяця січня 2008 року для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016 року по 28.02.2018 року та виплату щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення 3867 грн. 35 коп. за період з 01.03.2018 року по 27.02.2021 року включно, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на неправильність застосування положень п. 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення від 17.07.2003 року №1078 (в редакції постанови №1013) і, як наслідок, - відмови у задоволенні вимог щодо обчислення індексації грошового забезпечення, враховуючи базовий місяць січень 2008 року. Також, зазначає про не надання судом належної правової оцінки абз.абз. 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення від 17.07.2003 року №1078 і помилкове не врахування тієї обставини, що єдиним методом для визначення чи належить позивачу фіксована індексація грошового забезпечення у березні 2018 року є визначення суми, належної позивачу до виплати із застосуванням базового місяця «січень 2008 року» за виключенням суми збільшення грошового забезпечення в березні 2018 року в порівнянні з лютим 2018 року. При цьому, позивачем надано детальний розрахунок заборгованості з індексації грошового забезпечення з відповідним обґрунтуванням. У відзиві на апеляційну скаргу Військова частина [NUMBER] посилається на необґрунтованість доводів апелянта та відсутність обставин для задоволення вимог апеляційної скарги. Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, з 14.03.2016 року по 27.02.2021 року [PERSON] проходив службу у Військовій частині [NUMBER] . Наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) капітана [PERSON] , заступника командира зенітного ракетно-артилерійського дивізіону з озброєння, звільненого наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 23.02.2021 року №43 з військової служби у запас відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», визначено таким, що справи та посаду здав, зараховано до оперативного резерву першої черги та направлено для зарахування на військовий облік до Шевченківського РТЦК та СП міста Харкова. З 27.02.2021 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Як не заперечується учасниками у період проходження військової служби позивачу не у повному обсязі нараховувалась індексація грошового забезпечення. Посилаючись на порушення відповідачем гарантій на належне грошове забезпечення військовослужбовця, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. У ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Вказані положення ч. 3 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII кореспондуються із приписами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ, згідно яких індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Статтею 4 Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. За правилами ч. 6 вказаної статті Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ індексація виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших видів соціальної допомоги проводиться відповідно за рахунок фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також за рахунок коштів Державного бюджету України.. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. Положення вказаного Закону кореспондуються із приписами Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року №2017-III законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Слід враховувати, що відповідно до положень п.п. 2, 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових. Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції. Згідно із п. 10-2 Порядку від 17.07.2003 року №1078 для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу. Аналіз наведених норм законодавства України, дає підстави для висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації. Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 року №1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців. Відповідно до пункту 13 вказана постанова набрала чинності з 01 січня 2008 року. З січня 2008 року по 28 лютого 2018 року посадовий оклад за посадою позивача не змінювався. Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме: до 01 березня 2018 року. Отже, відповідно до положень Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 14.03.2016 року по 28.02.2018 року, з чим помилково не погодився суд першої інстанції. Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року по справі №400/1118/21 та, з огляду на типовість спірних правовідносин в цій частині, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає застосуванню у цій справі. Разом з цим, на переконання апеляційного суду, в даному випадку слід враховувати також і положення ч. 1 ст. 2 КАС України, згідно яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Виходячи зі змісту вказаних положень адміністративного процесуального законодавства, захисту в адміністративному суді підлягають лише порушені права чи інтереси особи, яка звернулась із адміністративним позовом. При цьому, врахуванню підлягає й те, що дискреційні повноваження це законодавчо установлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). У випадку, передбаченому п. 5 Порядку №1078, слідує, що якщо розмір підвищення окладу військовослужбовця (різниця між окладами до та після підвищення) є більшим, ніж розмір індексації в місяці підвищення (яка мала би бути нарахованою, якщо б не було підвищення окладу), то індексація в цьому випадку дорівнює 0. Однак, якщо розмір підвищення окладу військовослужбовця є меншим, ніж розмір індексації в місяці підвищення, то індексація в цьому випадку розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення окладу. Отже, для вирішення заявлених позовних вимог позивача має значення розмір індексації грошових доходів, який обчислюється з урахуванням базового місяця та міг би бути виплачений останній у березні 2018 року. Відтак, приймаючи до уваги те, що розрахунок індексації за період 14.03.2016 року по 28.02.2018 року з визначенням базового місяця відповідачем ще не було проведено, відповідно право щодо нарахування і виплати щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення в сумі 3867,35 грн. - за період з 01.03.2018 року по 27.02.2021 року включно відповідно до абз. 4, 6 п. 5 Порядку №1078 у розумінні положень ст. 2 КАС України не є порушеним. У зв`язку із чим, вимоги позивача у позові щодо покладення на відповідача обов`язку провести обчислення індексації грошового забезпечення із застосуванням фіксованого розміру індексації фактично пов`язані із можливими (ймовірними) порушеннями з боку суб`єкта владних повноважень, що позбавляють адміністративний суд вжити заходи захисту, передбачені ст. 2 КАС України, та задовольнити позов у відповідній частині. З огляду на те, що суд першої інстанції належним чином установив фактичні обставини справи, проте допустив неправильне застосування норм матеріального права та дійшов помилкового висновку в частині визначення базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів позивача, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України підлягає зміні в резолютивній частині. Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Результат розгляду: partial