Рішення адміністративного суду від 2022-05-31 00:00:00+03

Позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з заявою про ухвалення додаткового судового рішення, в якій він просить суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3568,50 грн. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року у задоволені заяви відмовлено. Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву у повному обсязі. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відмовляючи у задоволені заяви про ухвалення додаткового судового рішеннясуд першої інстанції виходив з того, що рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2022 року у справі №600/6414/21-а, у зв`язку із задоволенням позовних вимог та беручи до уваги прохання позивача у позовній заяві про стягнення з відповідача судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу, судом вирішено стягнути на користь позивача судові витрати у виді судового збору у сумі 908 гривень 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, при цьому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення судових витрат у виді витрат на правничу допомогу на користь позивача. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для ухвалення додаткового судового рішення у цій справі на підставі пункту 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного. Так, відповідно до частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Отже, однією з підстав для ухвалення судом додаткового судового рішення є не вирішення судом при ухваленні судового рішення питання про судові витрати. Тобто, у випадку, якщо у рішенні суду, в якому вирішено позовні вимоги, судом взагалі не було вирішено питання про розподіл судових витрат, то таке питання вирішується судом за заявою учасника справи чи з власної ініціативи шляхом ухвалення додаткового судового рішення. Як вбачається з рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2022 року у справі №600/6414/21-а, у зв`язку із задоволенням позовних вимог та беручи до уваги прохання позивача у позовній заяві про стягнення з відповідача судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу, судом вирішено стягнути на користь позивача судові витрати у виді судового збору у сумі 908 гривень 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, при цьому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення судових витрат у виді витрат на правничу допомогу на користь позивача. Таким чином, на підставі документів, доданих до позову (квитанція про сплату судового збору у розмірі 908,00 грн, Договір про надання правової допомоги від 22 листопада 2021 року №72/21, який укладений між позивачем та адвокатом Марчуком П.В.; Ордер серії СЕ №1033885 від 22 листопада 2021 року, виданий адвокатом Марчуком П.В. та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю), судом уже було вирішено питання про судові витрати, в тому числі і щодо витрат на професійну правничу допомогу. Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено повторне вирішення судом питання про розподіл судових витрат, в тому числі і щодо витрат на професійну правничу допомогу, на підставі документів, які не були подані разом із позовною заявою та в ході судового розгляду справи, при цьому з одночасною вимогою у позовній заяві стягнути такі. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для ухвалення додаткового судового рішення у цій справі на підставі пункту 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, про що просить позивач. Отже, заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі задоволенню не підлягає. Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в позовній заяві позивачем було зазначено про те, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані до суду пізніше в порядку КАС України. Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції відповідно до акту про надані послуги за договором про надання правової допомоги від 22 листопада 2021 року №72/21 на суму 3568,50 грн. було складено 13.12.2021 року та відповідно до квитанції №0.0.2378618530.1 від 14.12.2021 року було сплачено суму у розмірі 3568,50 грн. Рішення суду першої інстанції було ухвалено 28 березня 2022 року, тобто позивач мав достатньо часу для подачі до суду усіх необхідних документів для ухвалення додаткового судового рішення, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, оскільки документи, які підтверджують їх оплату, знаходились у позивача. Відповідно до ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції позивачем не надано належні та допустимих доказів що позивачем заявлялось або направлялась відповідна заява до суду. Відповідно до частини четвертої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства Україні про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Поряд з цим суд звертає увагу на те, що у заяві про ухвалення додаткового судового рішення позивач посилається на положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та вказує, зокрема, про пропуск строку звернення з цією заявою у зв`язку із введенням воєнного стану по всій території України з 24 лютого 2022 року. Так, статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено розподіл судових витрат. Згідно частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За. відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Вказані вище твердження позивача з посиланням на статтю 139 Кодексу адміністративного судочинства України оцінці судом не підлягають, оскільки розгляд заяви про ухвалення додаткового судового рішення на підставі частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України буде помилковим та таким, що порушуватиме норми законодавства України, а саме застосування процесуальної норми, яка не підлягає застосування до цих правовідносин. Зазначене узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 10.09.2019 року у справі №850/1/18, яку суд враховує в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України. Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied