Рішення адміністративного суду від 2022-09-22 00:00:00+03

До суду надійшов позов [PERSON] \~до Відділу поліції № 1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, інспектора Відділу поліції № 1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Сологуб Артура Васильовича про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі БАБ № 606243 від 26.01.2022 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 606243 від 26 січня 2022 року на [PERSON] було накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі\~850\~гривень за порушення частини 6 статті 121, частини 1 статті 126, частини 2 статті 122 КУпАП України,\~в якій\~вказано,\~що вінкеруючи транспортним засобом TOYOTA SEQUOIA д.н.з. [NUMBER] , в місті Бережани Тернопільської області, рухався без переднього номерного знаку; під час перевірки документів не пред`явив договір обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса на добровільне страхування; під час зупинки інспектором поліції не ввімкнув сигнал аварійної зупинки. Внаслідок чого інспектором на місці зупинки транспортного засобу було розглянуто справу та за трьома правопорушеннями складено одну спірну постанову. Позивач вважає,\~що ця\~постанова винесена\~інспектором поліції\~за відсутності\~об`єктивних підстав,\~з істотним\~порушенням його\~прав та\~гарантій,\~викладені в\~ній обставини\~не відповідають\~дійсності та\~вимогам закону,\~в його\~діях відсутній\~склад інкримінованих\~правопорушень,\~інспектором допущено\~суттєві помилки\~процедури розгляду\~справ.\~Так,\~інспектором не\~дотримано вимоги\~статті 254,\~258\~КУпАП,\~Інструкції з\~оформлення матеріалів\~про адміністративні\~правопорушення в\~органах поліції,\~затвердженої Наказом\~МВС України\~від 06.11.2015\~№ 1376,\~і замість\~трьох самостійних\~постанов складено\~одну,\~чим порушено\~порядок провадження\~у справах\~про адміністративні\~правопорушення.\~Щодо інкримінованих\~правопорушень,\~то позивач\~з ними\~не погоджується,\~оскільки таких\~правопорушень ним\~допущено не\~було та\~не відповідають\~дійсності. В зв`язку з чим, позивач просив визнати дії інспектора протиправними та скасувати вказану постанову. Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси від 14 лютого 2022 року адміністративний позов\~ [PERSON] \~до Відділу поліції № 1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, інспектора Відділу поліції № 1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Сологуб Артура Васильовича про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі залишено без руху та надано 5 (п`ять) днів\~з дня вручення копії ухвали про залишення заяви без руху для усунення зазначених недоліків шляхом подання до суду документу, що підтверджує сплату судового збору в повному обсязі та належним чином засвідченої копії оскаржуваної постанови. 17 лютого 2022 року до суду подана заява про усунення недоліків позовної заяви. 21 лютого 2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та встановлено для розгляду справи порядок спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 28.02.2022 року. 20 квітня 2022 року до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність особи, яка бере участь у справі 07 липня 2022 року на електронну адресу суду та 11 липня 2022 року до суду від представника заявника надійшла заява про розгляд справи без участі. 08 серпня 2022 року начальником відділу поліції № 1 Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області до суду подано відзив на позов про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення, в якому просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] за безпідставністю. Так як позивач дійсно допустив порушення ПДР то оскаржувану постанову винесено працівником поліції у межах повноважень та у суворому дотриманні закону, відповідно до об`єктивних обставин справи, отже позов до задоволення не підлягає. Ухвала суду про витребування матеріалів справи про адміністративні правопорушення відповідачем не виконана. Представник позивача та представник відповідача у судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи сповіщені належним чином, звернулись до суду з заявами про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 січня 2022 року інспектором Відділу поліції № 1 (м. Бережани) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Сологуб Артуром Васильовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 606243, якою притягнуто до адміністративної відповідальності [PERSON] за частиною 6 статті 121, частиною 1 статті 126, частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень. Вказаною постановою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а саме «26.01.2022 [PERSON] в місті Бережани Тернопільської області, керуючи транспортним засобом TOYOTA SEQUOIA д.н.з. [NUMBER] , рухався без переднього номерного знаку; під час перевірки документів не пред`явив договір обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса на добровільне страхування; під час зупинки інспектором поліції не ввімкнув сигнал аварійної зупинки». Частиною 3\~статті 2 КАС України\~встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3\~статті 2 КАС України\~критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого\~статтею 9 КАС України\~принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. За змістом ч. 1\~ст. 72 КАС України\~доказами\~в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно з ч. 1\~ст. 77 КАС України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених\~статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається\~на відповідача. Це означає, що повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує. Суд при вирішенні справи керується принципом\~верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1\~ст. 6 КАС України). Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у\~ст. 3 Конституції України. Стаття 62 Конституції України\~встановлює, що\~вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути\~доведена\~належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено\~поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та\~доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими\~доказами. Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований\~ст. 251 КУпАП, а саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. В постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17, яка відповідно до ч. 5\~ст. 242 КАС України\~є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, також звертається увага на те, що\~обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення\~на позивача в даній категорій справ, відповідно до ч. 2\~ст. 77 КАС України\~покладений на відповідача, -\~суб`єкта владних повноважень. Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух»\~визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього\~Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Відповідно до п. 1.9.\~ПДР\~особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. При цьому, з наданого до суду разом з відзивом компакт-диску із відеозаписом з нагрудної відеокамери вбачається лише спілкування інспекторів поліції з позивачем, але рух водія на транспортному засобі без номерного знаку, що й стало причиною зупинки автомобіля позивача, до суду не надано, так як на відео слідує, що номерний знак на транспортному засобі наявний. Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 2\~ст. 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином\~не зафіксовано\~та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом. Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 зазначив, що\~візуальне спостереження\~за дотриманням\~правил дорожнього руху\~працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Посилання на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення\~не може бути належним доказом\~вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо\~наслідків\~розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує\~фіксування\~цього правопорушення. Отже, працівник поліції у своїй діяльності порушив принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано\~спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо). Разом з тим, як слідує з оскаржуваної постанови, [PERSON] було допущено й інші правопорушення, а саме передбачені ч. 1 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП. Так, згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Зазначена норма передбачає відповідальність за користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку. Отже, суд погоджується з позицією позивача, що під час зупинки автомобілю водій у відповідності до ПДР України мав увімкнути аварійну світлову сигналізацію, проте, її не ввімкнення не тягне за собою відповідальність водія за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки є іншим порушенням правил дорожнього руху, яке має кваліфікуватись за статтею 125 КУпАП, що узгоджується з усталеною судовою практикою викладеній в постановах Третього апеляційного адміністративного суду від 22.01.2020 у справі № 187/1443/19 та від 28.11.2019 у справі № 193/400/18. Щодо посилання позивача на той факт, що за вказані правопорушення за частиною 6 статті 121, частиною 1 статті 126, частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, нібито допущені позивачем, склав лише одну постанову та наклав стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень. Так відповідно до положень статті 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень. Адміністративне стягнення накладене на позивача передбачене у ч. 6 ст. 121 КУпАП, тобто на позивача накладене стягнення у межах санкції за більш серйозне правопорушення та в даному випадку у діях співробітника відповідача не має порушень Стаття 7 КУпАП\~передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів. Згідно з\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до ч. 1\~ст. 9 КУпАП\~адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. У силу принципу\~презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а). Отже, в силу принципу\~презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. З іншого боку, рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і\~обґрунтованим\~і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах. За таких обставин суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині скасування оскаржуваної постанови. Щодо формулювання заявлених позовних вимог, то воно не відповідає положенням ч. 3 ст. 286 КАС України, а тому суд задовольняє позов частково. Відповідно до ч. 1\~ст. 139 КАС України\~при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього\~Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Отже, з урахуванням задоволення позову на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Відділу поліції № 1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області судовий збір у розмірі 496,20 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Результат розгляду: partial