Рішення адміністративного суду від 2022-10-21 00:00:00+03

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: - визнати протиправними дії відповідача щодо незатвердження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки йому у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах населеного пункту на території колишньої Василівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (кадастровий номер 3520881600:52:000:0026); - зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах населеного пункту на території с. Береславка колишньої Василівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (кадастровий номер 3520881600:52:000:0026). Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 року позов задоволений повністю. Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування скарги зазначає, що рішенням від 19.05.2021 № 578 «Про створення громадських пасовищ на території Кетрисанівської сільської ради» земельні ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності в межах населених пунктів, що не надано у власність і користування, віднесено до земель під громадськими пасовищами в межах населеного пункту, що свідчить про намір органу місцевого самоврядування відвести земельні ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності в межах населених пунктів, не надані у власність і користування особам, для створення громадських пасовищ. Зазначає, що рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою за своєю правовою природою не є вирішенням права особи на отримання у власність земельної ділянки і не означає про прийняття в подальшому позитивного рішення про передачу відповідної земельної ділянки у власність, а тому не можна вважати, що внаслідок отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою у позивача виникло легітимне очікування на подальше отримання земельної ділянки у власність чи користування. Позивач своїм процесуальним правом на подачу відзиву не скористався, що не перешкоджає розгляду справи. Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ У вересні 2020 року позивач звернувся до Василівської сільської ради із заявою про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею до 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають в комунальній власності та знаходяться на території Василівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. (а.с. 23) Рішенням Василівської сільської ради від 08.10.2020 № 529 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки безоплатно у власність гр. [PERSON] » позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (КВЦПЗ 01.03) орієнтовною площею до 1,900 га ріллі, розташованої за адресою: Кіровоградська область, Бобринецький район, с. Береславка, за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення Василівської сільської ради. (а.с. 24) За замовленням позивача сертифікований інженер-землевпорядник Кропивницької філії державного підприємства «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» у жовтні 2020 року виготовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності позивачу загальною площею 1,750 га у власність для ведення особистого селянського господарства в межах с. Береславка на території Василівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. (а.с. 16 - 51 ) За цим проектом землеустрою сформована земельна ділянка площею 1,75 га, яка 09.06.2021 зареєстрована у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 3520881600:52:000:0026 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства. (а.с. 6 - 8) Після отримання розробленого та погодженого у встановленому чинним законодавством порядку проекту землеустрою 30.07.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер 3520881600:52:000:0026) у власність (шляхом безоплатної передачі) загальною площею 1,7500 га, з них: 1,7500 га рілля, для ведення особистого селянського господарства (КВЦПЗ 01.03), що знаходиться за адресою: с. Береславка, Бобринецький район, Кіровоградська область. ( а.с. 86) Рішенням відповідача від 31.08.2021 № 1963 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної передачі) для ведення особистого селянського господарства [PERSON] » позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер 3520881600:52:000:0026) у власність (шляхом безоплатної передачі) загальною площею 1,7500 га, з них: 1,7500 га рілля, для ведення особистого селянського господарства (КВЦПЗ 01.03) за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, що знаходиться за адресою: с. Береславка, Бобринецький район, Кіровоградська область, у зв`язку з тим, що відповідно до графічних матеріалів грошової оцінки земель земельна ділянка перебуває у межах населеного пункту с. Береславка та має вид угідь пасовище, що суперечить розробленому проекту землеустрою. (а.с. 5, 84-85) Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав до суду належних доказів на підтвердження того, що на момент розгляду заяви позивача від 30.07.2021 рішення відповідача від 19.05.2021 № 578 реалізовано та відповідна документація із землеустрою затверджена, а на земельній ділянці з кадастровим номером 3520881600:52:000:0026, яка сформована за проектом землеустрою, розробленим на замовлення позивача на підставі рішення Василівської сільської ради від 08.10.2020 № 529, у встановленому порядку створено громадське пасовище для випасання худоби. Відповідач не довів, що на вказаній земельній ділянці відбулася зміна цільового призначення в межах категорії земель сільськогосподарського призначення та на ній встановлено режим земель загального користування населеного пункту. У спірних правовідносинах права позивача порушені рішенням відповідача від 31.08.2021 № 1963. Відповідачем не доведено наявність законних підстав для відмови у затвердженні поданого позивачем проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тому вказане рішення є протиправним та його слід скасувати, вийшовши за межі заявлених позивачем позовних вимог. Порушені права позивача слід поновити, зобов`язавши відповідача повторно розглянути поданий ним проект землеустрою та прийняти рішення з урахуванням вимог земельного законодавства та висновків суду.\~ \~При повторному розгляді цього питання відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, скасоване судом. НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-III (далі ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти. Відповідно до п. «б» ч. 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно з пунктом «а» частини третьою статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт «в» частини третьої статті 116 ЗК України). У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара. Отже, громадянин/ка України вправі на підставі закону отримати безоплатно земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара із земель державної/комунальної власності. Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для, зокрема, ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. (абзац перший частини сьомої статті 118 ЗК України). Згідно з частинами восьмою-десятою статті 118 Земельного кодексу України в редакції, яка була чинною до 27 травня 2021 року, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. 27 травня 2021 року набрав чинності Закон України від 28 квітня 2021 року № 1423-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» (далі Закон № 1423-IX), яким частину 8 статті 118 ЗК України виключено, а частину 9 статті 118 ЗК України викладено в такій редакції: «Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність». Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Крім того, Законом № 1423-IX статтю 186 ЗК України («Погодження і затвердження документації із землеустрою») викладено у новій редакції, а статтю 186-1 ЗК України («Повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок») - виключено. Відповідно до пункту 6 частини 3 статті 186 ЗК України (у редакції Закону № 1423-IX) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Згідно з частиною 8 статті 186 ЗК України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. Отже, за змістом частини 9 статті 118 ЗК України та частини 8 статті 186 ЗК України відповідач міг відмовити позивачу у затвердженні розробленого проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки лише у випадку невідповідності такого проекту вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. У спірних правовідносинах проект землеустрою, розроблений на замовлення позивача, погоджений відповідним територіальним органом Держгеокадастру, а тому відповідач за приписами ч. 9 ст. 118 ЗК України повинен був прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність позивачу. Водночас посилання апелянта на рішення ради від 19.05.2021 № 578 «Про створення громадських пасовищ на території Кетрисанівської сільської ради» є безпідставними, оскільки розроблення проекту землеустрою, його погодження, формування земельної ділянки та її реєстрація у Державному земельному кадастрі відбулись до прийняття цього рішення ради. Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Отже, на час прийняття відповідачем рішення, яке зазначено підставою для відмови в затвердженні проекту землеустрою, земельна ділянка, на яку претендує позивач, вже була сформована з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підлягає застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна. Отримавши відповідне рішення уповноваженого органу, яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, а також розроблений і погоджений у передбаченому чинним законодавством порядку проект землеустрою, позивач мав усі підстави розраховувати на законний перебіг подій, затвердження цього проекту та відведення земельної ділянки йому у власність, що є правомірним очікуванням щодо оформлення відповідного права власності на землю. Натомість, намагаючись змінити цільове призначення земельної ділянки, яка вже сформована на замовлення позивача, відповідач фактично втручається в правомірні очікування позивача щодо набуття майна у власність, що в правовій державі є неприпустимим і порушує право позивача на мирне володіння майном, яке йому гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, суд вважає взагалі безпідставними доводи апелянта щодо прийняття ним рішення від 19.05.2021 № 578, оскільки зазначеним рішенням лише затверджено загальне положення про громадські пасовища та надано самій собі дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 1040 га пасовищ без визначення конкретних земельних ділянок, які відносяться до таких пасовищ та без затвердження переліку таких ділянок. Отже, станом на час прийняття оскарженого рішення спірна земельна ділянка мала цільове призначення «для ведення особистого сільського господарства», відповідно не відносилась до земель загального користування з видом використання під громадськими пасовищами, а тому у відповідача також і з огляду на ці обставини станом на 31 серпня 2021 року підстави для відмови позивачу в затвердженні проекту землеустрою були відсутні. З огляду на вказане апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, що оскаржене рішення відповідача є протиправним і підлягає скасуванню, а відповідач повинен повторно розглянути поданий позивачем проект землеустрою та прийняти відповідне рішення. ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Оскільки справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, то постанова суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених цим пунктом. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied