Рішення адміністративного суду від 2023-01-11 00:00:00+02

У липні 2022 року [PERSON] (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з позовом про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії. 12.07.2022р. позивачем до Одеського окружного адміністративного суду було подано уточнений адміністративний позов до відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, про: -визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 155250014913 від 16.02.2022 про відмову [PERSON] в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; -зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу [PERSON] період його роботи з 20.08.1980 р. по 31.12.1999 р.; -зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу [PERSON] період його роботи з 20.08.1980 р. по 29.10.1981 р. у Чорноморському Морському Пароплавстві; -зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу [PERSON] період проходження військової служби з 29.10.1981 р. по 28.10.1983 р.; -зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву [PERSON] від 09.02.2022 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем протиправно, без належних на те підстав відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком із врахуванням до страхового стажу позивача періоду роботи з 04 жовтня 1988 року по 05 квітня 1997 року. Представник позивача зазначив, що спірний період роботи підтверджуються записами у трудовій книжці, а за ведення трудових книжок, у тому числі за неправильність, неточність або неповноту внесених до неї відомостей, позивач не може нести відповідальність, а тому невірне заповнення трудової книжки посадовими особами підприємства, на якому позивач працював, не може бути підставою для не зарахування органом Пенсійного фонду України трудового стражу. Також, на думку позивача, відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу період роботи позивача з 20.08.1980 по 31.12.1999, період проходження військової служби з 29.10.1981р. по 28.10.1983р. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року, адміністративний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №155250014913 від 16.02.2022 про відмову [PERSON] в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу [PERSON] періоду проходження ним військової служби з 29.10.1981 по 28.10.1983. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу [PERSON] період проходження військової служби з 29.10.1981 по 28.10.1983. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто судовий збір. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, [PERSON] подано до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування своєї скарги зазначив, що відмова суду у задоволенні частини позовних вимог гуртувалась на тому, що виправлення у трудову книжку можуть вноситись роботодавцем за останнім місцем роботи позивача. Втім така можливість у позивача наразі відсутня, оскільки на даний час він уже не працює та після звільнення з останнього місця роботи, роботодавець позивача позбавлений права здійснювати відповідні записи у його трудовій книжці. Також, на думку скаржника, в його трудовій книжці взагалі відсутній запис, який необхідно виправляти. Крім того, посилаючись на правові висновки Верховного суду, викладені у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, апелянт вказує на те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Наголошує на тому, що він не може нести відповідальність за заповнення трудової книжки, адже записи у ній вносяться відповідальними працівниками роботодавця, а на особу працівника не може бути покладено тягар доведення правдивості чи достовірності зазначених у трудовій книжці даних. Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За правилами ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] , [INFO] , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 09.02.2022 №1118 (а.с.76) щодо призначення йому пенсії за віком, до якої були додані наступні документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт серії [NUMBER] ; військовий квиток [NUMBER] ; диплом про навчання [NUMBER] ; довідку з ДПІ про облік як суб`єкта підприємницької діяльності [NUMBER] ; свідоцтво про народження [NUMBER] ; трудову книжку [NUMBER] . Як вбачається з паспорту громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Іллічівським РВ УМВС України в Одеській області 05.11.1997 (а.с.72-76) та свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.89), позивач народився [INFO] . Відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.93-104) на першому аркуші зазначено такі установчі дані особи, якій він виданий, викладені російською мовою: « [PERSON] » та українською мовою: « [PERSON] ». 16 лютого 2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії (а.с.14), з тих підстав, що: «Пенсійний вік визначений статтею 26 від 09.07.2003 року №1058-ІV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років. Вік заявника 60 років 01 місяць 03 дні. Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років. Страховий стаж особи становить 19 років 08 місяців 12 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: До страхового стажу не враховано період роботи, згідно записів у трудовій книжці [NUMBER] від 20.07.1980 року: - з 20.08.1980 по 31.12.1999 рік, оскільки на першій сторінці трудової книжки (титульний аркуш) не вказано дату народження, що суперечить пункту 2.11 частини 2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993 року, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Також, рекомендовано період роботи з 20.08.1980 по 29.10.1981 рік, згідно записів у трудовій книжці № 34 уточнити довідкою, оскільки міститься велика розбіжність між датою початку трудових відносин та датою наказу (у місяці), що суперечить пункту 2.11 частини 2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993 року, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу-переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніша тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). До страхового стажу не зараховано період проходження військової служби, згідно записів у військовому квитку [NUMBER] від 22.11.1980 рік, з 29.10.1981 по 28.10.1983 рік, оскільки міститься виправлення в даті початку військової служби. Даний період необхідно уточнити довідкою з [INFO] ». Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу [PERSON] лише період проходження військової служби з 29.10.1981р. по 28.10.1983р. При цьому, на думку суду першої інстанції, у зарахуванні інших спірних періодів роботи позивача згідно записів у трудовій книжці [NUMBER] від 20.07.1980 з 20.08.1980 по 31.12.1999 відповідач відмовив обґрунтовано у оскаржуваному рішенні, оскільки на першій сторінці трудової книжки (титульний аркуш) не вказано дату народження, що суперечить пункту 2.11 частини 2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993 року, а також за відсутності уточнюючої періоди роботи з 20.08.1980 по 29.10.1981 довідки. Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції у межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам. Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (надалі - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (надалі - Закон № 1058). Як визначено п.1 ч.1 ст.9 Закону № 1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком. Відповідно до ч.2 ст.24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(Закон №1058-IV) визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2022 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: не менше 29 років. Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, чинній на час звернення позивача, надалі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637). Як визначено п.1, п.3 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Аналогічні положення щодо статусу трудової книжки як основного документу про трудову діяльність також закріплено у ст. 48 КЗпП України, ст. 62 Закону №1788-ХІІ, а також Інструкціях: Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (надалі Інструкція №162), Про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі Інструкція №58), Про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці та соцполітики №259/34/5 від 08.06.2001 року. Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, яким підтверджується стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно пункту 4 Постанови Кабінету міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27 квітня 1993 року № 301 (далі - Постанова № 301) відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Пунктами 2.3, 2.4 Інструкції № 58 визначено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Відповідно до п. 2.11, п. 2.13 Інструкції № 58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Пунктом 2.6 Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. Згідно з пунктом 2.9 Інструкції виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів. Перевіряючи правомірність не врахування відповідачем періоду роботи позивача з 20.08.1980 по 31.12.1999р., зазначених у трудовій книжці позивача [NUMBER] , з тих підстав, що зазначена трудова книжка оформлена з порушенням норм чинного законодавства, а саме через відсутність зазначення дати народження, апеляційний суд зауважує, що з аналізу приведених вище нормативно-правових актів вбачається, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, а тому її неналежне ведення відповідними особами не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням. Таким чином, є ґрунтовними доводи апелянта з приводу того, що неналежний порядок ведення і заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17. Також, апеляційний суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду у постанові від 24 травня 2018 року по справі № 490/12392/16-а, в якій суд звернув увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Також, у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Вказане дає підстави для висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права, а відтак недотримання роботодавцем усіх вимог при заповненні трудової книжки, не може бути беззаперечною підставою для відмови в призначенні пенсії, особи, яка звернулася за такою. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17. Окрім того, апеляційний суд наголошує, що чинним законодавством України, яким регулюється питання пенсійного забезпечення громадян, не передбачено будь-яких правових підстав для того щоб не враховувати до страхового стажу працівника періоди його роботи, зазначені у трудовій книжці в зв`язку із відсутністю запису у такій трудовій книжці про дату та місяць народження працівника. Також, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки та інших документів, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу також й на те, що відповідач не ставить під сумнів відомості, які занесені до трудової книжки щодо трудової діяльності позивача. Колегією суддів, в свою чергу, також не встановлено будь-яких виправлень або помилок у записах трудової книжки. \~Вказана трудова книжка позивача містить усі записи про роботу позивача у спірний період з 20.08.1980 по 31.12.1999, ці записи є належними та допустимими. До того ж, відмовляючи у врахуванні періодів роботи з 20.08.1980 по 31.12.1999 через відсутність дати народження позивача у трудовій книжці [PERSON] [NUMBER] , відповідач не вказує про інші періоди роботи позивача згідно вказаної трудової книжки після 1999року. Тобто, інші періоди трудової діяльності позивача, які відображені також у цій трудовій книжці [NUMBER] , органом ПФУ було зараховано позивачу до трудового стажу та відповідачем вони під сумнів не ставляться. Колегією суддів в свою чергу не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності цієї трудової книжки позивача, а тому на переконання суду її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, і зазначені обставини щодо відсутності дати народження у трудовій книжці, не можуть поза розумним сумнівом, позбавити позивача його конституційного права на соціальний захист. Судова колегія вважає за необхідне наголосити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Крім того, відповідачем не оспорюється той факт, що трудова книжка належить саме [PERSON] . За вказаного, відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував, а суд першої інстанції не звернув належної уваги на доводи позивача, які на думку апеляційного є ґрунтовними з приводу того, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а. За вказаного, колегія суддів вважає хибним висновок суду першої інстанції про правомірність неврахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду роботи, згідно записів трудової книжки [NUMBER] від 20.07.1980: з 20.08.1980 по 31.12.1999 через відсутність на титульній сторінці дати народження. Відтак, позовні вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати вказаний період трудової діяльності позивача з 20.07.1980 по 20.08.1999 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно пропозицій відповідача у оскаржуваному рішення щодо необхідності надання позивачем уточнюючої довідки для підтвердження періоду з 20.08.1980 по 29.10.1981р., згідно записів трудової книжки №3-5, апеляційний суд вважає, що такі також спростовуються вище приведеними приписами чинного законодавства та висновками суду за наслідками їх аналізу, оскільки надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації вимагається в двох випадках: 1) відсутність трудової книжки; 2) відсутність в трудовій книжці відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах. В даному ж випадку, відповідні періоди роботи позивача у ДСК «ЧМП» підтверджені записами у його трудовій його книжці, вказані записи виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесений відповідний запис скріплені печаткою відділу кадрів підприємства. При цьому, апеляційний суд ще раз наголошує на тому, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення покладаються саме на роботодавця. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що з метою отримання довідки про періоди роботи [PERSON] , представником позивача було скеровано адвокатський запит на адресу ДСК «ЧМП». Вказане підтверджується матеріалами справи. На запит представника позивача, Державна судноплавна компанія «Чорноморське морське пароплавство» згідно листа 07.07.2022р. №17-174/22 повідомила про відсутність організаційних та технічних умов для господарської діяльності підприємства, обмежений доступ до службових приміщень підприємства у зв`язку із введенням воєнного стану, а також запропонувала звернутись за отаманням такої довідки після завершення воєнного стану (а.с. 53). За встановлених спірних обставин справи, колегія суддів вважає формальними зауваження відповідача з приводу уточнення періодів роботи позивача у ДСК «ЧМП» з 20.08.1980 по 29.10.1981. Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у встановленому порядку не доведено недостовірність відомостей зазначених в трудовій книжці позивача. Наведеним вище спростовуються висновки суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог. Що стосується періоду проходження військової служби, згідно записів у військовому квитку [NUMBER] від 22.11.1980 (а.с.82-87), з 29.10.1981 по 28.10.1983, колегія суддів вважає ґрунтовним висновок суду першої інстанції про протиправність рішення відповідача у частині не зарахування вказаних періодів до страхового стажу [PERSON] , оскільки у розумінні ч. 1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу, час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. В силу приписів абз 2 п. 6 Порядку №637, для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки. Відповідно до записів у військовому квитку позивача серії [NUMBER] , у пункті 8 у записі « [INFO] визнаний придатним до строкової військової служби, призваний на дійсну військову службу та направлений у частину», який заповнений військовим комісаром полковником Даниленком, наявне виправлення у даті призвання на дійсну військову службу та направлення у частину, а саме виправлено з « 22 листопада 1980 року» на « 29 жовтня 1981 року». При цьому у розділі VII «Особливі відмітки» на аркуші 23 цього ж військового квитка позивача, зроблено відповідний засвідчувальний запис: «Виправленому у п.8 вірити на 29 жовтня 1981 р. вірити», зроблене [INFO] полковником Даниленком. Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у відповідача підстав вимагати у позивача додаткових документів на підтвердження періоду проходження ним військової служби та підстави відмови у врахуванні такого періоду до стразового стажу позивача, позаяк виправлення у вказаному військовому квитку були зроблені особою, яка ж і допустила їх, засвідчені відповідним записом військовим комісаром. Підсумовуючи усе викладене вище, колегія суддів прийшла висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв неправомірно, необґрунтовано і недобросовісно, що не узгоджується з приписами ст. 2 КАС України, чим порушив законний інтерес позивача у врахуванні періоду роботи до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії. Отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню повністю. Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, що свідчить про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції. З метою повного та ефективного захисту та поновлення порушених прав позивача, колегія суддів вбачає підстави для задоволення позову, скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 155250014913 від 16.02.2022, зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу [PERSON] періоди його роботи згідно записів у трудовій книжці [NUMBER] від 20.07.1980 року: з 20.08.1980 р. по 31.12.1999 р., в тому числі з 20.08.1980 р. по 29.10.1981 р. у Чорноморському Морському Пароплавстві, а також повторно розглянути заяву [PERSON] від 09.02.2022 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду. Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно матеріалів справи, позивачем за подання даного адміністративного позову до Одеського окружного адміністративного суду сплачено 992,40 грн. судового збору який підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України в Рівненській області. Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень та враховує, що у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України). З огляду на викладене, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми права до спірних правовідносин, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення, наявні підстави для його скасування та ухвалення нового, про задоволення позову повністю.

Результат розгляду: granted