Рішення адміністративного суду від 2022-01-19 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №20193376-0413-1109 від 23.02.2021. В обґрунтування позову посилається на протиправність податкового повідомлення-рішення №20193376-0413-1109від 23.02.2021, оскільки відповідач не врахував, що згідно даних витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №222696626 №222697370 від 04.09.2020 зареєстровано спільне часткове право власності на будівлю Зерносклад загальна площа 1002,3 (кв.м) 73/100 та 27/100 розмір часток, даний зерносклад використовується в сільськогосподарському призначенні позивача, будівля не здається в оренду, лізінг, позичку. Отже, цільовим призначенням використання об`єктів нерухомості, є зберігання сільськогосподарської продукції. Оскільки відповідачем не спростовано призначення об`єкта нерухомості для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності, то відсутні підстави вважати те, що контролюючим органом прийняте обґрунтоване рішення про визначення податкових зобов`язань. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 позов задоволено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, необґрунтованість рішення суду, просить скасувати рішення суду першої інстанції, у позові відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, у власності позивача як у фізичної особи перебуває будівля за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 1002,3 кв.м. За даними, що наявні в ІТС «Податковий блок», позивач зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 23.09.2003, за основним видом діяльності: сільське господарство (КВЕД 01.01). У повідомленні про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (форма № 20-ОПП) платник не зазначив місце діяльності за вищевказаною адресою. У зв`язку з цим, відповідач вважає, що вказана будівля позивача не використовується в господарській діяльності. На підставі наведених даних та відповідно до п.п.п 266.7.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України відповідачем обґрунтовано сформовано спірне податкове повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов хибних висновків щодо застосування норм п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин. Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла наступних висновків. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №222696626 №222697370 від 04.09.2020 зареєстровано спільне часткове право власності на будівлю Зерносклад загальна площа 1002,3 (кв.м) 73/100 та 27/100 розмір часток. Даний Зерносклад використовується в сільськогосподарському призначенні фізичною особою [PERSON] . Будівля не здається в оренду, лізінг, позичку (а.с.9,10). На підставі п.п.54.3.3 п. 54.3 ст.54, та п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України, Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області винесено податкове повідомлення - рішенням №20193376-0413-1109 від 23.02.2021, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2019 рік, на загальну суму податкового зобов`язання 10 456,49 грн. (а.с.8). Не погодившись з вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із цим позовом. За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з таких підстав. Згідно з п.п. 266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.п.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України). Підпунктом 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування. Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII пп. «ж» підпункту 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи. Вирішуючи спір суд першої інстанції погодився із доводами позивача про те, що відповідачем не спростовано призначення об`єкта нерухомості для безпосереднього використання його позивачем у сільськогосподарській діяльності, належність власника такого об`єкту до сільськогосподарських виробників. Крім того, суд погодився із доводами позивача, що ним доведено та належним чином підтверджено умови, за яких до позивача може застосуватись податкова преференція, передбачена пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. Так, Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення. Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»). До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші». Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) «Будівлі нежитлові» належить клас (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо. До класу (код 1272) «Будівлі для культової та релігійної діяльності» належать, зокрема, церкви, каплиці, мечеті, синагоги. За результатами правового аналізу наведених вище положень нормативно-правових актів Верховний Суд у постанові від 20.02.2020 у справі № 820/3706/17 дійшов висновку, що підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі. Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000. Як убачається із спірного податкового повідомлення-рішення, позивачу нараховано суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваної фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №222696626 №222697370 від 04.09.2020 зареєстровано спільне часткове право власності на будівлю Зерносклад загальна площа 1002,3 (кв.м) 73/100 та 27/100 розмір часток, даний зерносклад використовується в сільськогосподарському призначенні позивачем. Крім того, будівля не здається в оренду, лізінг, позичку. Разом з цим, здійснення позивачем сільськогосподарського виробництва підтверджується копією звітної податкової декларації за 2019 рік та реєстраційними даними (а.с.40). Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів про те, що позивач згадані приміщення здає в оренду, лізинг, позичку тощо. Зважаючи на те, що основним об`єктом складського приміщення, яку придбав позивач є зерносховище, його функціональним призначенням є саме використання у сільськогосподарській діяльності. Разом з цим, відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання. Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»). Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами. Так, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у ст.1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції». Так, згідно зі ст.1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис»: виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати що позивач підпадає під визначення сільськогосподарського товаровиробника. Наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України. До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 листопада 2020 року у справі №560/168/19. Своєю чергою, продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - це продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг (ст.1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис»). Тобто, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з п.п.«ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. З огляду на викладене, основним об`єктом складського приміщення, яку придбав позивач є зерносховище та його функціональним призначенням є саме використання у сільськогосподарській діяльності, а вказаний об`єкт нерухомості підпадає під визначення пп. «ж» пп. 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, оскільки є будівлею, спорудою саме сільськогосподарського товаровиробника та з урахуванням відповідних документів може бути віднесений до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, а тому не є об`єктом оподаткування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Отже, дослідивши встановлені обставини справи, аргументи з якими відповідач пов`язує незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

Результат розгляду: denied