Рішення адміністративного суду від 2022-07-04 00:00:00+03

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року за адміністративним позов ФОП [PERSON] визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Миколаївській області від 01.02.2021 року: - №0007041305 про визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, в частині визначення суми податкового зобов`язання 22512,63 грн. та 11256,31 грн. штрафної санкції; - №0007051305 про визначення грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в частині визначення суми податкового зобов`язання 1876,05 гривень та 938,03 гривень штрафної санкції. В задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.02.2021 року №0007041305, №0007051305 та рішення про застосування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 01.02.19 №0000241305 в частині нарахування штрафних санкцій та пені на суму 2624,04 грн. відмовлено. 21 грудня 2021 року Миколаївський окружний адміністративний суд ухвалив додаткове рішення, яким стягнув за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 1360 грн. Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ГУ ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції в частині задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ФОП [PERSON] про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката відмовити в повному обсязі. Обґрунтовуючи подану скаргу апелянт наполягає на відсутності підстав для задоволення заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки отримання від адвоката такої послуги як оформлення позовної заяви є безпідставним через те, що не підпадає під зміст видів адвокатської діяльності, як представництво та надання інших видів правової допомоги клієнту. Також апелянт звернув увагу, що договір про надання правової допомоги від 10.06.2019 року не містить калькуляції вартості (примірної вартості) послуг (правничої допомоги), які мають надаватися позивачу, у додатковій угоді до Договору №03/01 зазначено лише вартість послуг, наданих Клієнту, які визначаються на підставі акту наданої правової роботи з розрахунку 1 (одна) година витраченого часу адвоката дорівнює 1000 грн. виходячи із змісту договору, не обґрунтована жодними обставинами, що в сукупності всі дії (підготовка документу, збір доказів тощо) адвоката складатимуть зазначену вартість правової допомоги. Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України не перешкоджає апеляційному перегляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків. Питання, пов`язані з прийняттям судами додаткових рішень врегульовано статтею 252 КАС України, відповідно до частини першої якої суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове судове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Аналізуючи положення наведеної статті колегія суддів дійшла висновку, що процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє у визначених законом випадках виправляти помилки, спричинені недотриманням судом відповідного обов`язку, зокрема, у разі, коли суд відповідної інстанції повинен був вирішити питання розподілу судових витрат і не здійснив цього під час ухвалення судового рішення. Судові витрати, за приписом статті 132 КАС України, складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи. Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України, відповідно до частини другою якої, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Згідно частини третьої наведеної статті розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини четверта статті 139 КАС України). Частиною сьомою статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За визначенням пункту 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Стаття 19 вказаного Закону встановлює такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Відповідно до пункту 9 частини першої статті Закону №5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI). Статтею 30 Закону №5076-VI унормовано, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З матеріалів справи вбачається, що 31 липня 2019 року суду були надані докази понесення позивачем судових витрат на правову допомогу в сумі 20000 грн., а саме: договір від 09.01.2019 року, укладений між позивачем та адвокатом Павленко А.Л.; додаткова угода від 09.01.2019 року №03/01, якою передбачено, що гонорар адвоката складатиме не менше 20000 грн.; акт наданих послуг від 30.07.2019 року; рахунок - фактура на суму 20000 грн.; платіжне доручення про оплату послуг правової допомоги №106 від 30.07.2019 року на суму 20000 грн. Враховуючи обставини даної справи та подані позивачем докази на підтвердження вартості послуг представництва інтересів позивача під час розгляду справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ці документи є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1360 грн., який є доведеним, пропорційним, документально обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Наведені у апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі додаткового рішення, оскільки не містять належних, і обґрунтованих міркувань та аргументів, які б спростовували вищевикладені висновки і давали підстави вважати інакше. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Відтак, апеляційна скарга ГУ ДПС задоволенню не підлягає.

Результат розгляду: denied