Рішення адміністративного суду від 2024-05-14 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про: - визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не оформлення правовстановлюючих документів та права власності на пам`ятку архітектури національного значення «Успенська церква», (охоронний № 1780), балансовою вартістю 17 539 980 грн, що знаходиться в с. Волосківці, Корюківського району, Чернігівської області; - зобов`язання відповідача вжити заходи щодо оформлення правовстановлюючих документів та права власності на пам`ятку архітектури національного значення «Успенська церква» (охоронний № 1780), балансовою вартістю 17 539 980 грн., що знаходиться в с. Волосківці, Корюківського району Чернігівської області. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.02.2024 у задоволенні позову відмовлено. Чернігівська обласна прокуратура в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідач допускає протиправну бездіяльність не оформлюючи правовстановлюючих документів та права власності на спірну пам`ятку. Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника. Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у Чернігівській області, Менському районі в с. Волосківці розташована пам`ятка культурної спадщини національного значення «Успенська церква» (охоронний № 1780), що підтверджується паспортом, розробленим Науково-дослідним інститутом архітектури та містобудування. Зазначений об`єкт включений до списку пам`яток містобудування та архітектури, що перебувають під охороною держави постановою Ради Міністрів УРСР від 06.09.1979 №442. З 22.04.1997 наведена пам`ятка культурної спадщини національного значення перебуває на балансі Управління містобудування та архітектури Чернігівської обласної державної адміністрації на підставі розпорядження Чернігівської ОДА від 22.04.1997 №231. На підставі клопотань Чернігівської обласної державної адміністрації та інформації балансоутримувача, рішенням Чернігівської обласної ради від 26.06.2019 № 59-18/ VІІ спірний об`єкт включено до Переліку об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області. Рішенням двадцять третьої сесії сьомого скликання Чернігівської обласної ради від 22.05.2020 № 87-23/VІІ затверджено перелік об`єктів спільної комунальної власності територіальних громад району, до яких включено об`єкт культурної спадщини національного значення, що знаходиться за адресою: с. Волосківці, Менський район, Чернігівська область. Листом від 09.06.2023 №02.1-09/775 Управління містобудування та архітектури Чернігівської ОДА повідомило Корюківську окружну прокуратуру, що охоронний договір на об`єкт культурної спадщини національного значення, що знаходиться за адресою: с. Волосківці, Менський район, Чернігівська область не укладений. Листом від 03.08.2023 № 06-601 Управляння комунального майна Чернігівської обласної ради повідомило Корюківську окружну прокуратуру, що за відсутністю відповідного фінансування процедура державної реєстрації на об`єкт культурної спадщини національного значення, що знаходиться за адресою: с. Волосківці, Менський район, Чернігівська область, призупинена. Водночас звернута увага на доцільність вивчення питання перевірки законності включення вказаного об`єкта до Переліку об`єктів комунальної власності, оскільки постановою КМУ від 05.11.1991 № 311 не визначено перелік культових споруд, які підлягали передачі у комунальну власність. ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» листом від 12.07.2023 № 51-75-3102 вих-23 повідомило Корюківську окружну прокуратуру, що право власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: с. Волосківці, Менський район, Чернігівська область не зареєстровано, технічна документація не виготовлялась. Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не оформлення правовстановлюючих документів та не проведення державної реєстрації на об`єкт культурної спадщини національного значення, що знаходиться за адресою: с. Волосківці, Менський район, Чернігівська область, прокурор (позивач) звернувся до суду з даним позовом. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про недоведеність позивачем наявності з боку відповідача протиправної бездіяльності, тому в задоволенні позову слід відмовити. Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 131-1 Конституції України, на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Згідно норм Закону України «Про прокуратуру» прокурор одержує передбачену законом можливість захищати права та інтереси не конкретного державного органу, а дещо абстрактні інтереси держави, що в широкому сенсі можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів і являти собою потребу в здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих, зокрема, на гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, а також охорону землі, лісів, водойм як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, в тому числі, й територіальних громад. При вирішенні справи суд бере до уваги, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, а тому прокурор в кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Колегія суддів вважає, що у даному випадку невчинення Чернігівською обласною радою відповідних функцій у спірних правовідносинах, є підставою для звернення прокуратури до суду. Так, згідно частини першої статті статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад (частина третя статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Згідно частини п`ятої статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. У силу вимог статті 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що органом, уповноваженим управляти комунальним майном територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області на час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи в суді є Чернігівська обласна рада. Слід зазначити, що правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюються Законом України «Про охорону культурної спадщини». Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Згідно частин першої, другої статті 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Використання пам`ятки має здійснюватися відповідно до визначених або встановлених режимів використання, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Отже, речові права на спірну пам`ятку архітектури національного значення «Успенська церква», (охоронний № 1780), що знаходиться в с. Волосківці, Корюківського району, Чернігівської області, підлягають державній реєстрації відповідно до закону. У матеріалах справи відсутні докази оформлення відповідачем правовстановлюючих документів на вказану пам`ятку архітектури національного значення, чим допущено протиправну бездіяльність. Відповідно до пунктів 6, 7, 44 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", іншими законами України та цим Порядком. Для державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт державної або комунальної власності, будівництво якого завершено та право власності на який не зареєстровано до 1 січня 2013 р., за відсутності документа, що посвідчує набуття права державної або комунальної власності на такий об`єкт, подаються: документ, що підтверджує факт перебування закінченого будівництвом об`єкта у комунальній власності, виданий відповідним органом місцевого самоврядування (у разі державної реєстрації права комунальної власності); документ, що підтверджує факт відсутності перебування закінченого будівництвом об`єкта у державній власності, виданий Фондом державного майна чи його регіональним відділенням (у разі державної реєстрації права комунальної власності). Колегія суддів зазначає, що Чернігівська обласна рада згідно вказаних норм є органом, уповноваженим здійснювати управління комунальним майном, а тому саме на неї покладено обов`язок по вжиттю заходів, спрямованих на оформлення та державну реєстрацію права власності на спірну пам`ятку архітектури національного значення. Враховуючи викладені обставини у сукупності колегія суддів вважає, що Чернігівська обласна рада зобов`язана вжити заходів для оформлення правовстановлюючих документів на вказану пам`ятку архітектури, оскільки внаслідок не вчинення необхідних дій для оформлення таких документів, зазначене призводить до порушень самих інтересів держави, що у свою чергу покладає на прокурора обов`язок на звернення до суду для їх захисту. У даному випадку позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Чернігівської обласної ради щодо не оформлення правовстановлюючих документів та права власності на пам`ятку архітектури національного значення «Успенська церква» (охоронний № 1780), балансовою вартістю 17 539 980 грн, що знаходиться в с. Волосківці, Корюківського району Чернігівської області та зобов`язання Чернігівської обласної ради вжити заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів та права власності на неї. Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні позову. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС. Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Результат розгляду: granted