Рішення адміністративного суду від 2023-03-03 00:00:00+02

У січні 2023 року [PERSON] , через свого представника - адвоката Попова М.С., звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної митної служби про скасування постанови у справі про порушення митних правил, посилаючись на те, що 20 жовтня 2022 року в.о. заступника начальника Одеської митниці було винесено постанову у справі про порушення митних правил №0811/50000/22, якою позивача було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляду в розмірі 173 034,54 грн. Зі змісту\~оскаржуваної постанови\~вбачається,\~що [PERSON] неодноразово в період з 2019 по 2021 рік ввозила на митну територію України автомобіль «TOYOTA COROLLA», реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] (країна реєстрації російська федерація) в режимі «Тимчасове ввезення до 1 року», надавши при митному оформленні паспорт громадянина російської федерації, при цьому маючи статус резидента України з огляду на наявну в неї посвідку на право постійного проживання в Україні. Вказану постанову позивач вважає незаконною та необґрунтованою, посилаючись на те, що вона не є резидентом України, оскільки протягом останніх років більшу частину часу (більше 183 днів на рік) перебувала за кордоном, пропуск митним органом строку накладення адміністративного стягнення з огляду на систематичне ввезення позивачем вказаного транспортного засобу на митну територію України з 2019 року, відсутності визначення відповідачем митної вартості автомобіля, застосування до позивача санкції згідно з нормою закону, що була визнана неконституційною (абз. 2 ст. 485 МК України). Крім цього, позивач зазначає, що справу про порушення митних правил №0811/50000/22 розглянуто 20.10.2022 без її присутності (та/або її представника), так як про дату, час та місце розгляду справи їй не було відомо, чим порушено її права, гарантовані статтями 268 КУпАП, 498, 526 МК України. Отже на думку позивача, викладені обставини вказують на відсутність з її боку наміру на вчинення будь-яких протиправних дій, спрямованих на порушення митного законодавства. Вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, а прийняту постанову Одеської митниці у справі про порушення митних правил №0811/50000/22 від 20 жовтня 2022 року необґрунтованою та протиправною. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просила суд скасувати постанову Одеської митниці у справі про порушення митних правил №0811/50000/22 від 20 жовтня 2022 року, якою її визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що на день вчинення правопорушення складає 173 034,54 грн. Ухвалою суду від 30 січня 2023 року по вказаній справі було поновлено строк на звернення до суду та відкрито провадження, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача звернувся до суду із заявою про підтримання позовних вимог, просив задовольнити їх у повному обсязі, а також розгляд справи проводити за його відсутності. Представник Одеської митниці в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. ст. 124, 126 КАС України, однак направив на адресу відзив на адміністративний позов, згідно якого позовні вимоги не визнав, посилаючись на відсутність порушень закону при винесенні оскаржуваної постанови, вірне визначення статусу позивача як резидента України, оскільки позивач перебувала на території України більш ніж 183 дні на рік, представник митниці просив відмовити в задоволенні позову та розглянути справу за відсутності представника митниці. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 2\~ст.\~19\~Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до ст.\~77\~КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача. Згідно зі ст.\~6\~КАС України суд, при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Судом встановлено,\~що [PERSON] є громадянкою російської федерації, що підтверджується копією її паспорту та має зареєстроване місце проживання в російській федерації за адресою [ADDRESS] , з 17.04.1998 р. Крім цього, відповідно до копії посвідки на постійне проживання, позивач з 18.05.2015 р. має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Автомобіль «TOYOTA COROLLA», реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] (країна реєстрації російська федерація) належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Вказаний транспортний засіб позивач неодноразово ввозила на територію України в митному режимі тимчасового ввезення до 1 року, останній раз 24 травня 2021 року, що підтверджується роздруківкою з бази даних митниці. Згідно відміток про перетин державного кордону України, наявних в паспорті позивача для виїзду за кордон, позивач перебувала на території України в періоди часу з 21.04.2019 року по 23.04.2019 року (в зазначену дату кордон перетинався двічі), з 23.04.2019 року по 18.10.2019 року, 22.06.2020 року (в зазначену дату кордон перетинався двічі), з 18.05.2021 року по 24.05.2021 року (в зазначену дату кордон перетинався двічі), з 24.05.2021 року по 07.11.2021 року, в`їхав на територію України 27 травня 2022 року. З вищевказаних відміток встановлено, що термін перебування Позивача на території України, зокрема, у 2019 році становить 162 дні, а у 2021 році становить 173 дні. Відповідно до ст. 380 МК України (в редакції станом на 24.05.2021 року), тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від проведення заходів офіційного контролю, а також від подання документів та/або відомостей, що підтверджують дотримання встановлених заборон та/або обмежень щодо переміщення транспортних засобів особистого користування через митний кордон України. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами. Тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Наведені норми встановлюють різні режими митного контролю та сплати митних платежів в залежності від правового статусу громадянина, який здійснює ввезення транспортного засобу для особистого користування, розрізняючи два статуси: нерезидента і резидента. Правовий статус резидента/нерезидента України визначається нормами Митного та Податкового кодексів України. Відповідно до підпункту "в" пункту 33 та підпункту "в" пункту 50 статті 4 МК резидентом визнаються фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном. Нерезидентами є фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України. Згідно підпункту 14.1.213 пункту 14.1 статті 14 ПК України, фізична особа - резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні. У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв`язки (центр життєвих інтересів) в Україні. У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від`їзду) протягом періоду або періодів податкового року. Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім`ї або її реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності. Відповідно до п. 33 ч.1 ст.4 МК України, нерезиденти - це фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України. Позивачем надано до суду документи, які свідчать про те, що син позивачки [PERSON] , [INFO] , постійно проживає в російській федерації у Сахалінській області, с. Соловйовка, що підтверджується копією паспорта. Крім того, позивач отримує пенсію в російській федерації, що підтверджується копією пенсійного посвідчення від 22.12.2008 року. Зважаючи на вимоги пп. 14.1.213 п. 14.1 ст. 14 ПК України та на вказані обставини, суд приходить до висновку, що центр життєвих інтересів Позивачки знаходиться саме в російській федерації, оскільки Позивач є громадянкою цієї країни, має там зареєстроване місце проживання, отримує пенсію, знаходиться на податковому обліку, її син є громадянином рф та постійно там проживає, отже, Позивач має більш тісні особисті та економічні зв`язки з рф, та відповідно має статус «нерезидент». Навіть якщо припустити складнощі у визначенні центру життєвих інтересів Позивача, термін її перебування на території України протягом податкового року становить менше 183 днів, як зазначено вище, що підтверджує статус «нерезидента». Стаття 485 МК передбачає адміністративну відповідальність (штраф в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів) у випадку заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги. Оскільки при ввезенні автомобіля на митну територію України позивач мала статус нерезидента, для підтвердження свого права на спрощений митний режим як нерезидента пред`явила паспорт громадянина російської федерації, в подальшому надала письмові пояснення, до яких додала підтверджуючі документи, відсутні підстави стверджувати, що позивач діяв умисно з метою ухилення від сплати митних платежів. Отже, відповідач неправомірно виніс постанову про визнання позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 485 МК. Суд відхиляє доводи сторони позивача щодо невизначення митної вартості ввезеного позивачем автомобіля, оскільки з розрахунку суми митних платежів вбачається, що митним органом була визначена вартість автомобіля в сумі 2000 доларів США, доказів того, що вказану вартість було визначено невірно, суду не надано. Позивач зазначає, що не сповіщалась жодним чином про розгляд справи, та дізналась про оскаржувану постанову лише 21.01.2023р., після отримання на пошті постанови про відкриття виконавчого провадження. Так, у відповідності до положень ч.ч.4, 5, 7, 8, 9, 10 ст.494 МК України особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, має право дати пояснення та висловити зауваження щодо змісту протоколу, а також письмово викласти мотиви своєї відмови від підписання протоколу. У разі складення протоколу, особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, роз`яснюються її права, передбачені статтею 498 цього Кодексу, та повідомляється про можливість припинення провадження у справі про порушення митних правил шляхом компромісу, про що до протоколу вноситься відмітка, яка підписується цією особою. Протокол складається у двох примірниках, один з яких вручається під розписку особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил. У разі відмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, одержати примірник протоколу, до нього вноситься відповідний запис, який підписується посадовою особою митного органу, яка склала протокол, та свідками, якщо вони є, після чого зазначений примірник протягом трьох робочих днів надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за повідомленою нею або наявною в митних органах адресою (місце проживання або фактичного перебування). Якщо при складенні протоколу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не була присутня, до протоколу вноситься відповідний запис, який підписується посадовою особою митного органу, яка склала протокол, та свідками, якщо вони є, після чого один примірник протягом трьох робочих днів надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за повідомленою нею або наявною в митних органах адресою (місце проживання або фактичного перебування). Протокол вважається врученим у тому числі у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не перебувала за повідомленою нею або наявною в митних органах адресою або місце проживання чи фактичного перебування, повідомлене такою особою, є недостовірним. Посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 489 МК України). Згідно із ст. 508 МК України, у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи. До процесуальних дій належать: 1) складення протоколу про порушення митних правил; 2) опитування осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, свідків, інших осіб; 3) витребування документів, необхідних для провадження у справі про порушення митних правил, або належним чином завірених їх копій чи витягів з них; 4) тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, та документів на них; 5) митне обстеження; 6) пред`явлення товарів, транспортних засобів і документів для впізнання; 7) експертиза; 8) взяття проб та зразків для проведення дослідження (аналізу, експертизи). Під час проведення процесуальних дій, зазначених у пунктах 2, 4-6, 8 частини другої цієї статті, складаються протоколи, форми яких встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Відповідачем до відзиву було надано копію листа від 26.07.2022 на ім`я [PERSON] , згідно якого було повідомлено про розгляд справи про порушення митних правил на 31.08.2022 року. Проте, доказів направлення даного листа Позивачу, та отримання ним листа, суду не надано. Також, Відповідачем до відзиву було надано копію листа від 26.08.2022 на ім`я [PERSON] та [PERSON] , згідно якого було повідомлено про розгляд справи про порушення митних правил на 20.10.2022 року. Проте, доказів направлення даного листа Позивачу, та отримання ним листа, суду не надано. Вказане свідчить про недотримання митним органом обов`язків, передбачених ст.ст.489,494,498,509 МК України. За таких обставин, при провадженні у справі про порушення митних правил уповноваженою особою не було дотримано процедури, не з`ясовано всіх обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та не забезпечено гарантованих прав особи, яка притягується до відповідальності. Статтею 530 МК України визначено, що законність та обґрунтованість постанови митниці у справі про порушення митних правил можуть бути перевірені судом або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, а постанови центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, судом у зв`язку з поданням адміністративного позову або в порядку контролю. Перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим та не може базуватися на припущеннях та неперевірених фактах. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивач не вчинила жодних умисних дій щодо неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, що є обов`язковою ознакою складу правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, тобто відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, тому з урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що в діях [PERSON] відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, а тому оскаржувана постанова від 20 жовтня 2022 року №0811/50000/22 підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю. Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Отже, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Одеської митниці на користь [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536 грн. 80 коп.

Результат розгляду: granted