Рішення адміністративного суду від 2023-06-08 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови позивачеві в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду І-ї групи з 11.07.2017 внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби в Республіці В`єтнам; зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу, з урахуванням права на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду І-ї групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби в Республіці В`єтнам, у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності І-ї групи, а саме на 11.07.2017. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було встановлено всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, адже не витребувані необхідні документи за клопотанням позивача. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] 16.12.1998 первинно встановлено II групу інвалідності внаслідок захворювання, отриманого в період проходження військової служби, що підтверджується витягом з акту огляду МСЕК серії МСЄ № 118834. Повторно ІІ група інвалідності призначена позивачеві 25.04.2001 (довідка МСЕ № 036352), 26.04.2005 (довідка МСЕ № 037890). [PERSON] 11.07.2017 повторно встановлено I групу інвалідності внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, що підтверджується довідкою АВ № 0674307. [PERSON] 25.07.2017 звернувся до Міністерства оборони України з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому І-ї групи інвалідності, у задоволенні якої було відмовлено (лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3/6/2739 від 04.08.2017). Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії, [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2018 року в справі № 334/5869/17 у задоволенні позову [PERSON] до Міністерства оборони України про визнання протиправними дії щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду І-ї групи з 11.07.2017 внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби в Республіці В`єтнам, відмовлено. Суд апеляційної інстанції в справі № 334/5869/17, аналізуючи положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, з посиланням на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 № 21-446а14 та від 21.04.2015 № 21-135а15, дійшов висновку, що особа набуває право на отримання одноразової грошової допомоги в разі встановлення їй інвалідності та не залежить від первинного чи вторинного встановлення такої інвалідності. Водночас, суд вказав, що позивач для отримання одноразової грошової допомоги повинна спочатку звернутися з необхідним переліком документів до уповноваженого органу (обласного військового комісаріату), який після перевірки документів надає висновок до розпорядника бюджетних коштів, який у даному випадку є відповідач. [PERSON] 11.03.2021 звернувся до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України з заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду І-ї групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби в Республіці В`єтнам. Листом за № 745/с від 17.03.2021 [INFO] відмовив у задоволенні заяви, оскільки первинна інвалідність була встановлена заявнику в 1998 році, проте на той час не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги. Вказана відмова є предметом оскарження в даній адміністративній справі. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII в редакції, чинній на час звернення позивача за отриманням допомоги первинно, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Пунктом «б» частини 1 статтею 16-2 названого Закону передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону). Частиною 9 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975. Пунктом 3 Порядку № 975 в редакції, чинній на час звернення позивача за отриманням допомоги первинно, установлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Таким чином, на момент первинного подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги як інваліду І групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби в Республіці В`єтнам, законодавство не ставило в залежність право особи на отримання допомоги по інвалідності від первинного чи вторинного встановлення такої інвалідності. Відтак, оскільки позивачу I групу інвалідності встановлено з 11.07.2017, то він набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до частини 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 499. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі № 240/10137/19, постанова від 27 січня 2023 року. Більш того, відповідний висновок також міститься в постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2018 у справі № 334/5869/17, яка відповідачем не оскаржувалася. Також в даній справі суд першої інстанції дійшов висновку, що після встановлення позивачу 11.07.2017 І-ї групи інвалідності він мав право реалізувати надане право на отримання одноразової грошової допомоги в строк до 11.07.2020. Рішення суду першої інстанції відповідачем не оскаржується, що свідчить про погодження останнього з усіма висновками суду. Разом з цим суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги доводи відповідача про те, що з дня встановлення інвалідності до дня звернення позивача з заявою пройшло більше ніж три роки, а тому позивач не має права на отримання грошової допомоги, адже зазначена підстава не була покладена в основу відмови позивачу в задоволенні відповідної заяви. Натомість, оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції в цій частині в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає його помилковим, адже зі змісту судових рішень у справі № 334/5869/17 вбачається, що з відповідною заявою [PERSON] вперше звернувся до Міністерства оборони України 25.07.2017. Повторне звернення 11.03.2021 позивача з аналогічною заявою було обумовлено висновками суду в справі № 334/5869/17 про подання відповідної заяви з порушенням законодавчо встановленої процедури. Частиною 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Норма аналогічного змісту передбачена у пункті 8 Порядку № 975. Суд зазначає, що інвалідність ІІ групи встановлена позивачу з 16.12.1998, зміна групи інвалідності на І відбулася з 11.07.2017. При цьому судом апеляційної встановлено, відповідачем зворотного не доведено, що раніше грошову допомогу в зв`язку зі встановленням інвалідності позивач не отримував. Відтак, набувши 11.07.2017 право на отримання одноразової грошової допомоги, [PERSON] мав можливість його реалізувати протягом двох років, тобто до 11.07.2019. Як зазначено вище, з відповідною заявою до Міністерства оборони України позивач вперше звернувся 25.07.2017, а тому не можна вважати, що визначений законодавством строк пропущений. Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про протиправність відмови відповідача в призначенні [PERSON] одноразової грошової допомоги як інваліду І групи з 11.07.2017. Суд першої інстанції не повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

Результат розгляду: granted