Рішення адміністративного суду від 2022-09-06 00:00:00+03

03.02.2022р. [PERSON] звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області, у якому просив суд: - стягнути недоплачене грошове забезпечення за період з 01.01.2022р. - 31.01.2022р. в розмірі 7470,47 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04.04.2022р. позов задоволено. Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Національної поліції у Волинській області, подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.04.2022 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] \~з \~16.04.2018р. 21.03.2019р. проходив службу в Нововолинському відділені поліції Володимир-Волинського відділу поліції \~Головного управління \~Національної поліції у Волинській області на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції. З 22.03.2019р. позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині [NUMBER] на посаді головного сержанта - командира відділення зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї зенітного ракетного дивізіону. Наказом Головного управління Національної поліції у Волинській області №116 о/с від 23.04.2019р. [PERSON] звільнено із служби за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.02.2020р. у справі №140/123/20, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2020р. суд визнав протиправними та скасував накази від 18.04.2019р. №476/в Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та від 23.04.2019р. №116 о/с «Про звільнення із служби в поліції». Крім того, суд поновив [PERSON] на посаді старшого дільничного офіцера поліції \~у Нововолинському відділені поліції Володимир-Волинського відділу поліції \~Головного управління \~Національної поліції у Волинській області з 24.04.2019р. та стягнув з відповідача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 160 979,12 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. Рішення суду в частині \~поновлення позивача на посаді та виплати грошового забезпечення у межах стягнення за один \~місяць у сумі 14 723,70 грн. суд \~допустив до негайного виконання. 20.03.2020р. \~Головне управління Національної поліції у Волинській області, листом №340/04/29-2020 повідомив [PERSON] про виконання вищевказаного рішення суду від 14.02.2020р. у справі №140/123/20 в частині, що стосується негайного виконання. Наказом начальника Головного управління Національної поліції у Волинській області \~у Волинській області №415о/с 05.11.2021р позивача увільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом під час дії особливого періоду на строк до закінчення особливого періоду або до дня його фактичного звільнення з військової служби. Із змісту листа Головного управління Національної поліції у Волинській області від 14.02.2022р. №282/29/01-2022 видно, що позивачу в січні 2022 року нараховано та виплачено грошове забезпечення в розмірі 7765,89 грн, у тому числі: посадовий оклад - 2400 грн, звання - 1800 грн, стаж служби - 1680 грн, премія - 265,80 грн та індексація - 1620,09 грн. Не погоджуючись із розміром такої виплати [PERSON] звернувся з позовом до суду за захистом свого порушеного права. ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Норми спеціального законодавства, а саме Закон «Про Національну поліцію» та Наказ Міністерства внутрішніх справ «Про затвердження Порядку та умова виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувача вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» від 06.04.2016р. № 260, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 29.04.2016р. № 669/28799 не регулюють питання виплати грошового забезпечення поліцейським, які прийняті на військову службу за контрактом, а тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми КЗпП України. ч.3 ст.119 КЗпП України визначено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. ч.2 ст.39 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими ч.3, ч.4 ст.119 Кодексу законів про працю України, а також ч.1 ст.51, ч.5 ст. 53, ч.3 ст.57, ч.5 ст. 61 Закону України Про освіту. Отже, за працівниками, прийнятими на військову службу за контрактом, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, в яких вони працювали на час призову/прийняття на військову службу. Враховуючи те, що спеціальними нормами не врегульовано порядок нарахування середньої заробітної плати тому, в даному випадку підлягає до застосування Постанова Кабінету Міністрів України \~від 08.02.1995р. № 100 \~«Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». (далі Порядок № 100 В абз.4 п.4 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що \~до працівників, які були звільнені в запас з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та повторно призвані для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, обчислення середньої заробітної плати проводиться з урахуванням норм цього Порядку. У разі коли розрахована в установленому порядку середня заробітна плата є нижчою від середньої заробітної плати, яка зберігалась за працівником протягом періоду попередньої військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, для розрахунку компенсації застосовується середня заробітна плата, яка зберігалась за працівником протягом періоду попередньої військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. Згідно \~пп.«л» п.1 розділу І Порядку №100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Із змісту абз.3 п.2, п.3, п.5, п.8 \~розділу ІІ Порядку №100 видно, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як \~видно з матеріалів справи, грошове забезпечення [PERSON] за січень 2019 року становить \~- 15445,01 грн, за лютий 2019 року - 14802,15 грн. Середньоденне грошове забезпечення складає - \~512,66 грн (15445,01 грн + 14802,15 грн / 59 днів). Отже, середній заробіток (грошове забезпечення), збереження якого за позивачем передбачене ч.3 ст.119 КЗпП України, що підлягав виплаті за період з 01.01.2022р. - 31.01.2022р., складає 15892,46 грн (512,66 грн х 31 днів), що не спростував апелянт. З листа Головного управління Національної поліції у Волинській області від 14.02.2022р. №282/29/01-2022, видно, що \~позивачу у січні 2022 року \~нараховане грошове забезпечення у розмірі 7765,89 грн. Тобто, недоплата грошового забезпечення за січень 2022 року становить - 8126,57 грн. За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Національної поліції у Волинській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України. Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією. В п.1 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, видно, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Результат розгляду: denied