Рішення адміністративного суду від 2022-05-10 00:00:00+03

18.03.2021р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до військової частини [NUMBER] (надалі - в/ч [NUMBER] ) про визнання протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення, по день фактичного розрахунку, тобто з 24.02.2020р. (наступний день після виключення зі списків особового складу частини) по 05.03.2021р. (день фактичного розрахунку); зобов`язання нарахувати та виплатити йому середній заробіток за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку при звільненні з 24.02.2020р. по 05.03.2021р. В обґрунтування позову, позивач зазначає, що відповідач не провів з ним повного розрахунку грошового забезпечення при звільненні з військової служби, тому, на підставі норм КЗпП України він має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.07.2021р. позов задоволено частково; відповідно до ст.117 КЗпП України стягнуто з військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 2000грн.; в задоволення решти позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, в/ч [NUMBER] подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог. Апелянт посилається на те, що оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу сум, належних при звільненні, був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних взаємовідносин положень ст.117 КЗпП України відсутні. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню. Судом першої інстанції встановлено, що позивач 05.08.1989р. вступив на військову службу. Наказом в/ч [NUMBER] від 25.11.2009р. №263 виключений із списків особового складу 299 авіаційної бригади тактичної авіації. Наказом Міністерства Оборони України №800 від 12.12.2014р. призначений на посаду начальника фізичної підготовки і спору в/ч [NUMBER] . /а.с.11/ Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.01.2020р. № 50 [PERSON] звільнено за п.п. «б» (за станом здоров`я) п.2 ч.5. ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Наказом командира в/ч [NUMBER] (по стройовій частині) від 11.02.2020р. №30 [PERSON] з 23.02.2020р. виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. /а.с.10/ Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.12.2020р. у справі № 489/1092/20, що набрало законної сили 26.01.2021р., позов [PERSON] до в/ч [NUMBER] задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність в/ч [NUMBER] , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р.; зобов`язано в/ч [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.12.2020р. по справі №489/1092/20 відповідачем 05.03.2021р. перераховано на рахунок позивача 6455,94грн. індексації грошового забезпечення. /а.с.13/ Вважаючи, що в/ч [NUMBER] протиправно не проведено своєчасну виплату індексації грошового забезпечення, позивач звернувся з даним позовом до суду. Перевіривши матеріали справи судова колегія приходить до наступних висновків. Згідно з вимог ч.1\~ ст.2 КАС України\~ завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до вимог ч.1\~ ст.5 КАС України\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Згідно з вимогами ч.1\~ ст.6 КАС України\~ суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Статтею 19 Конституції України\~ органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ Конституцією\~ та законами України. Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971р. № 322-VIII (надалі \~- КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Закріплені у ст.\~ 116,\~ 117 Кодексу законів про працю України\~ норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником. Як вбачається з матеріалів справи, наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.01.2020р. № 50 [PERSON] звільнено за п.п. «б» (за станом здоров`я) п.2 ч.5. ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». /а.с.10/ Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.12.2020р. у справі № 489/1092/20, що набрало законної сили 26.01.2021р., зобов`язано в/ч [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. На виконання вищезазначеного рішення відповідачем 05.03.2021р. перераховано на рахунок позивача індексацію грошового забезпечення у розмірі 6455,94грн. /а.с.13/ Тому, відповідно до ст. 117 КЗпП України, оскільки спір вирішено на користь [PERSON] , та тільки 05.03.2021р. в/ч [NUMBER] проведено повний розрахунок з позивачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, та вважає, що відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Окрім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо зменшення розміру відшкодування визначеного відповідно до ст.117 КЗпП України. Оскільки, метою такого відшкодування, є компенсація працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Тому, оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Аналогічна правова позиція визначена у постанові Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі № 360/3574/19. Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Однак, колегія суддів вважає, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів правомірності своїх дій. Таким чином, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, розглянув справу з дотриманням норм матеріального, процесуального права, а тому в порядку ст.316 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Результат розгляду: denied