Рішення адміністративного суду від 2023-05-18 00:00:00+03

[PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом до Військової частини [NUMBER] , в якому просила: - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати їй середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 22.10.2021 року по 06.08.2022 року; - зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 22.10.2021 року по 22.08.2022 року. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року позов задоволений частково. Стягнуто з Військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 56109,02 грн. (п`ятдесят шість тисяч сто дев`ять гривень 02 копійки). У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, вважаючи оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, і просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржено. Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України. Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, [PERSON] , проходила службу у Військовій частині [NUMBER] та була звільнена з військової служби на підставі наказу командира Військової частини [NUMBER] від 22.10.2021 року № 710 на підставі підпункту «ґ» п. 2\~ \~\~ч. 5\~ \~\~ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»\~ \~\~(через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року у справі № 340/8934/21 зобов`язано Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. За вказаним вище судовим рішенням виплата одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 13164,34 грн. була здійснена відповідачем 22.08.2022 року. Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що несвоєчасне проведення остаточного розрахунку на час звільнення, як передбачено ст.117 КЗпП, є підставою для виплати працівникові відшкодування за час затримки. Виходячи з принципів співмірності, розумності та справедливості, враховуючи розмір недоплаченої суми та істотність зазначеної частки порівняно із розміром сум, належних до виплати при звільненні, суд вважав належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на її користь 56109,02 грн., як середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (182 409,03 грн. (розрахований за правилами Порядку №100) х 30,76% (частка одноразової грошової допомоги) / 100). Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 № 2011-ХП «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». За приписами статті 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Згідно з ч. 2 статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХП держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Частина друга статті 9 Закону № 2011-ХІІ передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Відповідно до пункту 242 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Трудові відносини всіх працівників регулює Кодекс законів про працю України\~ \~\~(далі \~ \~\~КЗпП України). Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з\~ \~\~Кодексу законів про працю України\~ \~\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Верховний Суд у постановах від 31.10.2019 року у справі № 825/598/17 та від 31.10.2019 року у справі № 2340/4192/18 зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини. Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд прийшов до висновку про можливість застосування норм статті\~ \~\~116\~ \~\~та\~ \~\~117 КЗпП України\~ \~\~як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби. Відповідно до статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (частина друга статті 117 КЗпП України). Відповідно до правової позиції, сформульованої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей\~ \~\~94,\~ \~\~116,\~ \~\~117 КЗпП України\~ \~\~і статей\~ \~\~1,\~ \~\~2 Закону України «Про оплату праці»\~ \~\~середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року у справі №\~ \~\~821/1083/17 підсумувала та Верховний Суд у постанові від 21.07.2021 року у справі №\~ \~\~340/1120/20 зазначив, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. В той же час, колегія суддів при розгляді справи керується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що \~\~\~\~викладена у постанові від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17. Так, Велика Палата Верховного Суду вказувала, що з урахуванням компенсаційного характеру заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Так, як вбачається з матеріалів справи, позивача з 22.10.2021 року виключено зі списків особового складу ВЧ [NUMBER] та з нею проведено остаточний розрахунок після звільнення. При цьому, при звільненні позивача остання \~не була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У подальшому, своє право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні позивач оспорила до суду. Як зазначалось вище, рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року у справі № 340/8934/21 визнано право позивача на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні та зобов`язано Військову частину [NUMBER] нарахувати і виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. За вказаним вище судовим рішенням виплата одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 13164,34 грн. була здійснена відповідачем 22.08.2022 року. Колегія суддів враховує доводи апеляційної скарги про наявність об`єктивних причин для невчасного виконання судового рішення, а саме: - відповідно до витягу з наказу від 24.02.2022 року № 40 військовослужбовці Військової частини [NUMBER] вибули для відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України згідно з указом Президента України від 24.02.2022 року № 66/2022; - не можливістю отримати копію рішення суду або з ним ознайомитися, у зв`язку з тим, що Державна судова адміністрація України відновила загальний доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень та роботу сервісу «Стан розгляду справ» тільки з 20 червня 2022 року. Тобто, фактично відповідач мав об`єктивну можливість дізнатись та отримати копію рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року у справі № 340/8934/21 - 20 червня 2022 року. Доказів того, що позивач зверталась до відповідача з листами про надання інформації щодо нарахування та виплатити їй одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, після набрання законної сили зазначеним вище рішенням суду, матеріали справи не містять. З огляду на викладене, апеляційний суд вбачає відсутність протиправної бездіяльності з боку відповідача щодо виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.02.2022 року у справі № 340/8934/21 і ці підстави враховує при дослідженні питання пропорційності заявлених \~позивачем виплат. Колегія суддів вважає, що визначені обставини вплинули на період, за який здійснено розрахунок відшкодування, що у свою чергу призвело до штучного збільшення компенсаційних виплат. Отже, враховуючи правову позицію, викладену у рішенні \~\~\~\~Великої Палати Верхового Суду та тривалість періоду з моменту порушення права позивача щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, \~\~\~\~співмірність заявлених позовних вимог та суми заборгованості, колегія суддів доходить висновку, що в даному випадку позивач має право на відшкодування у зв`язку з затримкою розрахунку, проте розмір такого розрахунку підлягає зменшенню. З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції, з урахуванням приписів ч.4 ст. 317 КАС України підлягає зміні в частині мотивування висновків та \~\~\~\~резолютивної частини, а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, підлягає зменшенню до 13164,34 грн., в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Результат розгляду: partial