Рішення адміністративного суду від 2022-09-05 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в якому просив: - визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (лист №21486-21099/Г-02/8-2600/21 від 17.08.2021) про відмову в нарахуванні та виплаті [PERSON] компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати пенсії; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити нарахування та виплату [PERSON] компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати пенсії на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.10.2019 в адміністративній справі №640/6453/19 за період з 01.01.2018 по 10.06.2021, у загальному розмірі 7 452,53 грн., перерахувавши на картковий рахунок. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 червня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києві від 07.10.2019 у справі №640/6453/19 адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо зменшення розміру пенсії з 89 до 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення при здійсненні її перерахунку [PERSON] протиправним; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві з 01.01.2018 перерахувати розмір пенсії [PERSON] , виплатити перераховану пенсію [PERSON] у розмірі 89 % відповідних сум грошового забезпечення. В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2019 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києві від 07.10.2019 у справі №640/6453/19 повернуто особі, яка її подала. Разом з тим, [PERSON] звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зі зверненням від 14.07.2021, в якому просив здійснити нарахування та виплату останньому компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати пенсії на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.10.2019 в адміністративній справі №640/6453/19 за період з 01.01.2018 по 10.06.2021. Листом від 17.08.2021 №21486-21099/Г-02/8-2600/21 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило [PERSON] про те, що нарахована у січні 2020 року доплата пенсії у сумі 27 301,80 грн. за період з 01.01.2018 по 26.11.2019 буде виплачена у порядку черговості у межах бюджетних асигнувань, а тому підстави для нарахування заявленої компенсації відсутні. На підставі викладеного, вважаючи порушеними власні права та охоронювані законом інтереси, позивач звернувся з даним позовом до суду. Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Приписами ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків 'їх виплати» від 19.10.2000 №2050-111 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон №2050-111), Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). У силу ст. 2 Закону №2050-111, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенси, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника. Відповідно до п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Порядок №159), компенсація громадян; втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. З аналізу викладеного вбачається, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-111 та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії). Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі М522/9 778/16-а. При цьому, слід зазначити, що компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у даній справі органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення. Разом з тим, положення Закону №2050-111 пов`язують виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу. Проте, як вбачається зі змісту рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.10.2019 в адміністративній справі №640/6453/19 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зобов`язано з 01.01.2018 перерахувати розмір пенсії [PERSON] та виплатити перераховану пенсію останньому у розмірі 89 % відповідних сум грошового забезпечення. Таким чином, беручи до уваги, що доплату до перерахованої пенсії за заявлений період на час виникнення спірних правовідносин позивачу не проведено, суд дійшов висновку про відсутність факту виплати основної суми доходу у розумінні Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за наявності якої можлива виплата суми компенсації. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 справі №300/544/19. За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи. При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied