Рішення адміністративного суду від 2024-03-01 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом до сектору поліцейської діяльності №2 (селище Лисянка) Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що постановою старшого сержанта поліції поліцейського сектору поліцейської діяльності №2 (селище Лисянка) Звенигородського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області, Гладюком О.Ю. серії ЕНА №1389043 від 06.02.2024 року, його було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 грн. за ч.1 ст.122 КупАП. Зокрема, постанова була винесена за те, що 06.02.2024 року о 17.04 год. в смт.Лисянка, керуючи транспортним засобом KIA CEED д.н.з. [NUMBER] здійснив проїзд під дію знаку проїзд заборонено, чим порушив п.8.4 в ПДР України. Вважає, що вищевказана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є необґрунтованою з наступних підстав. Копія постанови після її винесення не була йому надана для ознайомлення навіть після його розпису про її отримання. Було лише надано реквізити для сплати штрафу за порушення ч.1 ст.122 КУпАП. В п.5 постанови, розділу під назвою «час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення» не вказано назву вулиці на якій було скоєне дане правопорушення, а лише назва населеного пункту смт.Лисянка. В цьому ж розділі вказано, що водій здійснив проїзд під дією знаку проїзд заборонено, чим порушив п. 8.4 ПДР порушення заборонених знаків. Відповідно п.8.4 в ПДР України має назву «в- заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі», що відрізняється від формулювання відповідача. Згідно Додатку №1 до правил Дорожнього руху (в редакції постанови КМУ від 29.09.2021 року №1091) пункті 33 розділу 3, що має назву «Заборонні знаки», знаку який має назву «Проїзд заборонено» на який посилається відповідач, взагалі не існує. З урахуванням вищенаведеного просить скасувати постанову серії ЕНА №1389043 від 06.02.2024 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. 15.02.2024 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду із клопотання, в якому просив суд розглянути справу без його участі. Відповідач представник сектору поліцейської діяльності №2 (селище Лисянка) Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини неявки, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4\~ст.229 КАС України\~у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звуко записувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1389043 від 06.02.2024 року накладено на позивача - [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень за скоєння ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. В постанові зазначено,\~ що [PERSON] 06.02.2024 року о 17.04 год. в смт.Лисянка здійснив проїзд під дію знаку проїзд заборонено, чим порушив п.8.4.в ПДР України - Порушення вимог заборонних знаків. Так, частина 1\~статті 122 КУпАП\~передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 20 км/год,\~порушення вимог дорожніх знаків\~та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезень вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідний переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатись тротуарами чи пішохідними доріжками. Відповідно до п.8.1\~ПДР\~визначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Пункт 8.4\~ПДР\~передбачає види дорожніх знаків, які мають сім груп: попереджувальні, знаки пріоритету, наказові, інформаційно-вказівні, знаки сервісу та таблички до дорожніх знаків. Кожен із них має окрему нумерацію (підгрупу). Підпункт «в» п.8.4\~ПДР\~визначає поняття заборонних знаків, тобто знаків, які запроваджують, або скасовують певні обмеження в русі. Додатком №1 також конкретизовано види дорожніх знаків. Отже, в оскаржуваній постанові не вказано, яку саме вимогу Правил дорожнього руху порушив позивач, а наведена у постанові норма п.8.4 в ПДР не розкриває суті правопорушення, оскільки носить інформативний характер. Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За нормою ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в судове засідання не з`явився, будь-яких доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові не надав, не спростував твердження позивача, що він не порушував вимоги\~п. 8.4 ПДР України. Між тим, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачами не було доведено належними, достатніми та допустимими доказами, що позивач порушив вимоги\~п. 8.4 ПДР України. Будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови не надано, зокрема, відповідачем не надано суду та не долучено до оскаржуваної постанови пояснення свідків, фото-, відеофіксації порушення позивачем правил дорожнього руху тощо. Так єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху. Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові. В графі «до постанови додається» не зазначено будь-яких доказів на підтвердження порушення водієм ПДР України. Будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП відповідачем в порушення вимог ст. 77 КАС України до суду не надано. Отже, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 122 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно позивача підлягає закриттю. Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Оскільки, позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп., що підтверджується відповідною квитанцією, вказані судові витрати підлягають стягненню з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь позивача. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted