Рішення адміністративного суду від 2022-05-05 00:00:00+03

позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення від 26.01.2021 року №36/2 Виконавчого комітету Чернівецької міської ради про відмову позивачу в переведенні садового будинку у житловий будинок в садівничому товаристві «Кварц -1» ділянка [ADDRESS] ; зобов`язати виконавчий комітет Чернівецької міської ради прийняти рішення про переведення садового будинку у житловий будинок в садівничому товаристві «Кварц -1» ділянка [ADDRESS] , власник [PERSON] . Відповідно до рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов. На обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 26.01.2021 року №26/2 позивачу відмовлено у переведені садового будинку у житловий будинок в садівничому товаристві «Кварц -1» ділянка [ADDRESS] , у зв`язку з невідповідністю генеральному плану міста та наявності складних геологічних умов. Вважає таке рішення протиправним та просить його скасувати, оскільки відмова відповідача у переведені садового будинку у житловий будинок саме за наведених підстав не відповідає вимогам чинного законодавства. Так, представник позивача вказує, що нормами Житлового кодексу Української РСР та Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 року №321, якими визначено вичерпний перелік підстав для відмови в переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок, не передбачено такої підстави як невідповідність генеральному плану міста та наявність складних геологічних умов. Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного. Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №28552751 від 24.10.2014 позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка за адресою: по [ADDRESS] , з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, кадастровий номер 7310136300:20:001:1194. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових право на нерухоме майно про реєстрацію права власності №169706901 від 07.06.2019 року позивач володіє на праві приватної власності садовим будинком, що розташований по [ADDRESS] . 15.10.2020 позивач звернулась до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради щодо переведення дачного (садового) будинку у житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] ». Згідно Звіту про проведення технічного огляду дачного (садового) будинку від 13.10.2021 року садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , відповідає вимогам державних будівельних норм, зазначених у розділі І цього Звіту. Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 26.10.2021 року №36/2 «Про розгляд звернення громадянки [PERSON] щодо переведення дачного (садового) будинку у жилий будинок в м. Чернівцях» відмовлено позивачу у переведенні садового будинку у жилий будинок в садівничому товаристві «Кварц-1» ділянка № [NUMBER] на [ADDRESS] , у зв`язку з невідповідністю генеральному плану міста та наявністю складних геологічних умов (зсув). Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Так, відповідно до статті 8-1 Житлового кодексу Української РСР (в редакції на час виникнення спірних відносин) громадяни відповідно до закону мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Рішення про переведення дачних і садових будинків у жилі будинки приймається відповідними органами місцевого самоврядування. Механізм переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки визначений Порядком переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, який затверджений постановою «Про затвердження Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки» від 29 квітня 2015 року №321 (далі - Порядок №321 в редакції на час виникнення спірних відносин). За змістом пункту 2 Порядку №321 переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки здійснюється безоплатно органами місцевого самоврядування села, селища, міста, з якими відповідні дачні поселення та садівничі товариства пов`язані адміністративно або територіально. В силу пункту 3 Порядку №321 для переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок громадянин, який є його власником, або уповноважена ним особа (далі - власник) подає до виконавчого органу сільської (селищної, міської) ради, а у разі, коли в сільській раді виконавчий орган не утворено, - сільському голові (далі - уповноважений орган) заяву за формою згідно з додатком 1, до якої додаються: - копія документа про право власності на дачний чи садовий будинок, засвідчена в установленому порядку (крім випадку, коли право власності на такий будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно); - письмова згода співвласників (за наявності) на переведення такого будинку в жилий; - звіт про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку з висновком про його відповідність державним будівельним нормам за формою згідно з додатком 2. Пунктом 4 Порядку №321 передбачено, що за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів уповноважений орган протягом місяця з дня їх надходження приймає рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок або про відмову в такому переведенні. Прийняття рішення про відмову в переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок допускається за наявності хоча б однієї з таких підстав: - неподання документів, зазначених у пункті 3 цього Порядку; - виявлення в поданих документах недостовірних відомостей; - встановлення невідповідності дачного чи садового будинку вимогам державних будівельних норм, що зазначені у розділі I (обов`язковий) результатів технічного огляду звіту про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку (додаток 2). За правилами пункту 5 Порядку №321 місцева рада у триденний строк з дня прийняття рішення про переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки видає або надсилає власникові рекомендованим листом з описом вкладення рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок із зазначенням його адреси (рішення про відмову в переведенні разом з поданими документами). Рішення про переведення є підставою для використання дачних і садових будинків як житло, зокрема для реєстрації місця проживання. Отже, Порядком №321 передбачено перелік підстав для відмови в переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок. Переведення дачних і садових будинків в жилі є процедурою, яка передбачає надання садовому будинку статусу житлового за умов відповідності даної споруди будівельним стандартам, що висуваються до житлових домоволодінь. У відповідності до частини 1 статті 3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI (далі - Закон №3038-VI у редакції на час виникнення спірних відносин) відносини у сфері містобудівної діяльності регулюються Конституцією України, Цивільним, Господарським і Земельним кодексами України, цим Законом, законами України "Про Генеральну схему планування території України", "Про основи містобудування", "Про архітектурну діяльність", "Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду", "Про землеустрій", іншими нормативно-правовими актами. Згідно пунктів 7, 8, 9 частини 1 статті 1 Закону №3038-VI містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією; план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. Частиною 2 статті 5 Закону №3038-VI визначено, що вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Частинами 1 та 2 статті 18 Закону №3038-VI визначено, що план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації. З матеріалів справи встановлено, що згідно з містобудівною документацією «Коригування генерального плану міста Чернівців», затвердженої рішенням 48 сесії міської ради VI скликання від 27 березня 2014 року №1171, земельна ділянка, на якій розташований належний позивачу садовий будинок, знаходиться в зоні Р-4 - рекреаційні зони обмеженого користування, які призначаються для розміщення дач, колективних садів. Слід звернути увагу на те, що в матеріалах справи наявне викопіювання з генерального плану м. Чернівці та викопіювання схеми зонування території м. Чернівці, а також пояснювальна записка до містобудівної (проектної) документації «Коригування Генерального плану м. Чернівців» (План зонування території міста) земельна ділянка, на якій розташований належний позивачу садовий будинок, знаходиться в зоні Р-4 - рекреаційній зоні обмеженого користування, яка призначається для розміщення дач, колективних садів. Переважні види забудови та іншого використання земельних ділянок у таких зонах: садові будинки; сади, городи; вирощування сільськогосподарських культур: овочів, фруктів, квітів. Супутні види забудови та іншого використання: господарські будівлі для зберігання садового інвентарю, городньої продукції та ін., надвірні вбиральні, приміщення для охорони колективних садів, майданчики для сміттєзбірників, громадські резервуари для зберігання води, протипожежні водоймища, парковки (в межах особистих земельних ділянок без порушення принципів добросусідства), відкриті тимчасові автостоянки. Також, представником відповідача додано довідку Чернівецької філії ПрАТ «Геотехнічний інститут» від 18.11.2020 року № 64 про інженерно-геологічні умови та зсувонебезпечність ділянки №36 в с/т «Кварц-1» позивача по вул. Кронштадська - Степового Якова, м Чернівці. Згідно вказаної довідки територія садівничого товариства «Кварц-1» розташована на ерозійно-зсувуному правому схилі долини р.Клокучка з загальним ухилом рельєфу до 13%. Згідно вимог т.9.1 ДБН 360-92** обстежувана земельна ділянка №36 відноситься до несприятливих для забудови територій через зсувонебезпечність, малосприятливих за ухилом рельєфу та малосприятливих за глибиною залягання рівня підземних вод. Враховуючи зазначене, діючим Генеральним планом міста Чернівці, в тому числі Планом зонування території міста Чернівці, не передбачено можливість використання рекреаційних зон обмеженого користування для розміщення житлових будинків, а розміщення будинків та споруд на земельних ділянках, які перебувають з зонах зсуву та затоплення не допускається і такі території відносяться до несприятливих для забудови територій, відтак відповідачем обґрунтовано та законно відмовлено позивачу у переведенні садового будинку у жилий. Щодо посилання представника позивача на те, що невідповідність генеральному плану міста не передбачено підставою відмови у переведенні садового будинку у житловий згідно з Порядком №321 слід зазначити, що вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, внаслідок чого може бути застосована виключно в частині положень, що не суперечать вимогам закону. Такий підзаконний нормативний акт не звільняє орган місцевого самоврядування від обов`язку, визначеного частиною 2 статті 19 Конституції України, застосовувати й інші норми законодавства (зокрема, ЗК України, Закон №3038-VI) при вирішенні питання переведення садового (дачного) будинку в житловий. Водночас, необхідно зазначити, що питання будівництва, обслуговування того чи іншого об`єкту нерухомого майна, нерозривно пов`язані з земельною ділянкою, на якій такий об`єкт розташований. Наявність того чи іншого об`єкта нерухомості повинен відповідати цільовому призначенні земельної ділянки та їй відповідати. За нормами частини 1 статті 19 Земельного кодексу України (далі - ЗК України в редакції на час виникнення спірних відносин) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Тобто, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на дев`ять категорій, серед яких виділяють землі рекреаційного призначення та землі житлової та громадської забудови. В свою чергу, відносно кожної із зазначеної категорії земель, іншими положеннями ЗК України визначено порядок їх використання. Згідно частини 2 статті 18 ЗК України категорії земель України мають особливий правовий режим. При цьому, з наявного у справі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №28552751 від 24.10.2014 року встановлено, що земельна ділянка (кадастровий номер 7310136300:20:001:1194), на якій розташованим належний позивачу садовий будинок, який вона бажає перевести у житловий, має цільове призначення «для індивідуального садівництва». В силу частини 3 статті 35 ЗК України земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо. Слід звернути увагу на те, що Земельним кодексом України не передбачено можливість використання земельних ділянок за категорією земель «землі сільськогосподарського призначення» із цільовим призначенням «для ведення садівництва» для розташування на них саме жилих будинків. Такі повинні розміщуватись на земельних ділянках із цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування жилого будинку», які відносяться до іншої категорії земель - земель житлової та громадської забудови (статті 38 - 42 ЗК України). Вирішуючи цей спір слід врахувати правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 712/387/17-а та від 22 жовтня 2020 року у справі №818/57/18, які відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідачем доведено суду правомірність прийняття оскарженого позивачем рішення про відмову у переведені садового будинку у житловий будинок, натомість останній не довів суду його протиправність, а тому, позовні вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування рішення є необґрунтованими. Крім того, слід звернути увагу на те, що земельна ділянка №36 відноситься до несприятливих для забудови територій через зсувонебезпечність, малосприятливих за ухилом рельєфу та малосприятливих за глибиною залягання рівня підземних вод, а отже розміщення на ній капітальної споруди, яким є житловий будинок, створює передумови для зсуву, внаслідок якого можуть постраждати як особи, які проживають у такому будинку так і інші, в межах поширення ймовірного зсуву. Розміщення житлового будинку на такій ділянці подібне до розміщення будинку на жерлі вулкану, який невдовзі вибухне, відтак це є принаймні не розумно. Разом з тим, у разі активізації зсувних процесів саме на органи місцевої влади буде покладений основний тягар їх усунення, в тому числі вирішення питання щодо житла постраждалих, а тому реалізуючі ідеї патерналізму, відповідач оскаржуваним рішенням фактично запобігає ймовірним трагічним наслідкам, що відповідає статті 3 Конституції України, згідно змісту якої життя і здоров`я людини визнаються найвищою соціальною цінністю. Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Результат розгляду: denied