Рішення адміністративного суду від 2022-05-31 00:00:00+03

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що 06.10.2021 року він звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати недоотриманої пенсії в сумі 88023,92 грн. за період з 01.01.2016 року по 05.06.2021 року, проте пенсійним органом йому було відмовлено. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що борг невиплаченої перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року виник внаслідок її перерахунку з 01.01.2016 року, а виплачуватися він почав з запізненням в 3 роки лише з 01.01.2019 року по 04.06.2021року. Крім того, апелянт вказує, що компенсація втрати частини доходів відбувається у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії). На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне: Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] є пенсіонером та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". В квітні 2018 року на виконання п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», ГУ ПФУ в Одеській області здійснено перерахунок пенсії [PERSON] з 01.01.2016 року (а.с. 54). Згідно розрахунку на доплату заборгованість за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 р. склала 88023,92 грн. та була виплачена лише в червні 2021 року (а.с. 19-21). [PERSON] звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою щодо здійснити розрахунок (нарахування) та виплатити компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії. 09 листопада 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області надано відповідь та повідомлено позивача, що доплата пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 виплачувалась в порядку, визначеному постановою № 103. За період з 01.01.2019 по 01.06.2021 виплачувалась щомісячно, з 01.01.2019 у розмірі 1833,83 грн., а з 01.01.2020 року 3667,66 грн., в порядку визначеному постановою КМУ № 103. Пенсія нараховувалась та виплачувалась своєчасно, законні підстави для компенсації втрати таких доходів відсутні (а.с. 22-26). Позивач, не погоджуючись з діями пенсійного органу щодо не здійснення розрахунку (нарахування) та виплатити компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, звернувся до суду із даним позовом. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачем оскаржувались дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо порядку, строків та розміру виплати пенсії з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року матеріали справи не містять, а тому підстави для здійснення компенсації позивачу втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відсутні. Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду не погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159). Відповідно до ст. 1 Закону № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 Закону № 2050-ІІІ, зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно зі ст. 3 Закону № 2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Статтею 4 Закону № 2050-ІІІ, визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Норми аналогічного змісту містяться також у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159. Водночас, зі змісту статті 1 Закону № 2050-ІІІ випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Згадані вище статті 2, 3 Закону № 2050-ІІІ встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття "доходи" для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації. Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій. У пункті 4 цього Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За такої умови слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Так, використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати. Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14.05.2020 року у справі №816/379/16 та від 30.09.2020 року у справі № 280/676/19, які також враховуються судом при вирішенні даної справи відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України. В квітні 2018 року на виконання п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», ГУ ПФУ в Одеській області здійснено перерахунок пенсії [PERSON] з 01.01.2016 року (а.с. 54). Згідно розрахунку на доплату заборгованість за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 р. склала 88023,92 грн. та була виплачена лише в червні 2021 року (а.с. 19-21). Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію втрати частини доходів за період з 01.01.2016 по 04.06.2021 року в зв`язку з порушенням строків виплати недоотриманої пенсії, на підставі ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ, Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ від 19.10.2000 року та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року. Разом з тим, суд вважає передчасними, а тому такими, що не підлягають задоволенню вимоги щодо виплати [PERSON] компенсації в розмірі 88023,92 грн., оскільки нарахування компенсації втрати частини доходів за вказаним рішенням не здійснено та відсутні об`єктивні підстави вважати, що після здійснення нарахування будуть порушені права позивача. Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішенням було неправильно застосовано норми матеріального права, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Результат розгляду: partial