Рішення адміністративного суду від 2023-07-25 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови в справі про адміністративні правопорушення в якому вказує, що постановою серії ЕАС№6772344 від 02.04.2023 року на неї було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вважає вказану постанову не законною та такою що підлягає скасуванню. Зазначає, що її було безпідставно зупинено та вподальшому, за відсутності для того законних підстав, працівник поліції висловили їй незаконну вимогу пред`явити документи на транспортний засіб та на право керування. Разом із тим, позивач не виконав таку вимогу працівника поліції, оскільки були відсутні підстави для зупинки її транспортного засобу, після чого її було притягнуто до адміністративної відповідальності. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати незаконними дії відповідача та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС06772344 від 02.04.2023 року. Представник відповідача надіслав до суду відзив на позов в якому вказує, що працівниками поліції було зупинено автомобіль під керуванням [PERSON] . Їй було оголошено законну вимогу про пред`явлення посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, однак водій її не виконала внаслідок чого була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП. Вважеє дії працівників поліції законними, а позовні вимоги такими, які не підлягають задоволенню. У відповіді на відзив, позивач спростовує пояснення відповідача та наголошує, що зупинка транспортного засобу була незаконною, а тому у неї були відсутні підстави пред`являти документи. В судове засідання сторони не з`явились, що відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України не є перешкодою для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, вивчивши заяву позивача, відзив відповідача, відповідь на відзив, встановивши належність, допустимість та достовірність доказів, які мають значення для правильного вирішення справи, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАС06772344 від 02.04.2023 року, водій [PERSON] о 21 годині 18 хвилин керуючи автомобілем «Шевроле Вольт», д.н.з. [NUMBER] по вул. Федьковича, 57 у м. Чернівці не пред`явила на вимогу свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушила вимоги п. 2.1.б ПДР України, за що була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Відповідно до ч. 2 ст 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 73 КАУ України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтями 75, 76 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Із відеозапису нагрудного відеореєстратора працівника поліції вбачається, що автомобіль «Шевроле Вольт», під керуванням [PERSON] , було зупинено по вул. Федьковича, 57 у м. Чернівці. Полісмен\~ підійшов до водія з вимогою пред`явити документи. Водій запитала у чому причина зупинки транспортного засобу під її керуванням. Працівник поліції вказав, що зупинив автомобіль на підставі пункту 11 частини 1 ст 35 ЗУ «Про національну поліцію». Вказав також, що у період дії військового стану він має право зупиняти будь які автомобілі з метою перевірки документів. Водій заперечила, та вказала, що зупинка її транспортного засобу є незаконною, вона не порушувала правила дорожнього руху та відмовилась пред`являти свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Після цього працівник поліції розпочав розгляд справи за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Водій заявив клопотання про бажання скористатись правовою допомогою. Полісмен відповів, що не заперечує, але чекати його не буде, після чого, менш ніж через 4 хвилини оголосив про завершення розгляду справи. Будь-яких інших доказів на підтвердження винуватості [PERSON] у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП відповідачем не надано. Відповідно до п. 2.4. а ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. Згідно п. 2.1. ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб. Разом із тим, у ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» наведено вичерпний перелік випадків, за існування яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. Підставою для зупинки автомобіля під керуванням [PERSON] , зі слів працівника поліції, є пункт 11 частини 1 ст 35 ЗУ «Про національну поліцію». Так, згідно пункту 11 частини 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених. Разом із тим, на місці зупинки автомобілю, працівником поліції не доведено наявність інформації яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу можуть бути особами, які самовільно залишили місце для утримання військовополонених. Частина 1 статті 126 КУпАП передбачає, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідачем не доведено наявність причин для зупинки транспортного засобу під керуванням [PERSON] . Оскільки були відсутні підстави для зупинки транспортного засобу вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів в тому числі реєстраційного документу на транспортний засіб або посвідчення водія є неправомірними. Зазначене свідчить про відсутність належних та допустимих доказів вчинення водієм адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Такі обставини узгоджуються із позицією КАС ВС викладеній у відповідній постанові від 15.03.2019 за № 686/11314/17 (К/9901/15541/18). Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи рішення, суду необхідно керуватись п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Окрім того, як це було встановлено із відеозапису, під час розгляду справи, позивач виявила бажання скористатись юридичною допомогою. Працівник поліції вказав, що це її право, однак він не буде чекати адвоката, оскільки він на роботі та його час є вичерпним, після чого оголосив про закінчення провадження у справі, склавши оскаржувану постанову. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що незабезпечення права на захист є порушенням вимог Конвенції щодо розгляду справи. Так, у своєму рішенні від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України» Європейський суд з прав людини відмітив, що мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у поєднанні з підпунктами «b» і «c» пункту 3 статті 6 Конвенції у зв`язку з тим, що заявниці не було надано можливості підготувати свій захист та ефективно скористатись допомогою захисника. Статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поважати і не порушувати прав і свобод людини. Відтак, не повідомлення особи про його права, а як наслідок ненадання інспектором можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, у випадку якщо особа цього б бажала, порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Така бездіяльність працівників поліції порушила конституційні права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та, як наслідок, порушує порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для закриття провадження у справі. Аналогічний висновок викладений у постанові ВС КАС від 18 лютого 2020 року по справі № 524/9827/16-а. Враховуючи викладене, притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю. Враховуючи\~ наведене, та на підставі ст. 62 Конституції України, ст.ст. 7, ч. 1 ст. 126, 245, 251, 252, 258, 268, 279, 280, 283, 285\~ КУпАП, ст. ст. 9, 44, 48, 72-77, 134, 139,\~ 245-246, 286, 289 Кодексу\~ адміністративного\~ судочинства України, суд, -

Результат розгляду: granted