Рішення адміністративного суду від 2022-03-16 00:00:00+02

01.09.2021р. (згідно даних на поштовому конверті) позивач [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача Головного управління Держгеокадастру у Львівській обл. під час розгляду його звернення від 27.05.2021р., яка полягає в невиконанні конституційного зобов`язання дати обґрунтовану відповідь на звернення громадянина у встановлений законом строк, що є порушенням вимог ст.40 Конституції України та ст.20 Закону України «Про звернення громадян»; невиконанні конституційного зобов`язання розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь, що є порушенням вимог ст.40 Конституції України; зобов`язати відповідача повторно провести розгляд заяви від 27.05.2021р. відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» та надати обґрунтовану відповідь за результатами повторного розгляду (а.с.1-4, 22-23). Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами справи (а.с.31 і на звороті). Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2021р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Львівській обл. щодо необ`єктивної, невсебічної перевірки заяви [PERSON] від 27.05.2021р. та надання необґрунтованої відповіді на заяву [PERSON] від 27.05.2021р.; зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Львівській обл. повторно розглянути заяву [PERSON] від 27.05.2021р., із врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; в іншій частині позову відмовлено (а.с.73-76). Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Головне управління Держгеокадастру у Львівській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.95-101). Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що земельна ділянка площею 4,100 га, цільове призначення 14.01 (для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій) для облаштування сонячної електростанції на території Винниківської міської ради, кадастровий номер 4610160300:09:001:0007, знаходиться у комунальній власності. Правові, економічні та соціальні основи охорони земель з метою забезпечення їх раціонального використання, відтворення та підвищення родючості ґрунтів, інших корисних властивостей землі, збереження екологічних функцій ґрунтового покриву та охорони довкілля визначає Закон України «Про охорону земель». Закон України Про охорону земель» визначає такі види контролю за використанням та охороною земель як державний (ст.19), самоврядний (ст.20), громадський (ст.21). Відповідно до ст.189 Земельного кодексу /ЗК/ України самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами. Згідно зі ст.20 Закону України «Про охорону земель» самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюють сільські, селищні, міські, районні та обласні ради. Рішенням Винниківської міської ради № 1498-12 від 27.09.2018р. затверджено Положення про самоврядний контроль за використанням та охороною земель територіальної громади м.Винники. Об`єктом самоврядного контролю за використанням та охороною земель є всі землі на території м.Винники, крім земель, які перебувають у приватній та державній власності. Із урахуванням вищевикладеного вважає, що Винниківська міська рада наділена повноваженнями на території м.Винники вживати заходи самоврядного контролю за використанням та охороною земель, зокрема, шляхом обстеження стану земельних ділянок, перевірок у сфері використання та охорони земель, та складати акти перевірок та вказівки (попередження) щодо усунення порушень, у разі їх виявлення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у відповідь на звернення позивача повідомлено про підстави проведення перевірок дотримання вимог земельного законодавства органом місцевого самоврядування. Також Головне управління Держгеокадастру у Львівській обл. повідомило Винниківську міську раду щодо необхідності здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, а саме земельної ділянки з кадастровим номером 4610160300:09:001:0007. Тобто, фактично відповідачем запущено процес перевірки щодо можливого нецільового використання земельної ділянки з кадастровим номером 4610160300:09:001:0007. Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Також позивачем [PERSON] скеровані до апеляційного суду додаткові письмові докази по справі, які останній просить врахувати під час апеляційного розгляду справи (а.с.136-142). Ухвалою апеляційного суду від 15.02.2022р. відмовлено у задоволенні клопотання позивача [PERSON] щодо апеляційного розгляду справи в судовому засіданні із викликом сторін (а.с.131-133). Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Як достовірно встановлено під час судового розгляду, 27.05.2021р. позивач на підставі ст.40 Конституції України звернувся до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Львівській обл. із заявою в якій просив провести перевірку щодо можливого нецільового використання земельної ділянки, кадастровий номер 4610160300:09:001:0007. Також останній просив вжити інших заходів реагування згідно компетенції, які є необхідними для вирішення питань звернення. Зміст поданої заяви стосувався того, що на зазначеній земельній ділянці відбувається складування побутових відходів, територія є частково неогородженою, а самі відходи розміщені просто на землі, через що є загроза забруднення або псування землі. Зберігання побутових відходів суперечить цільовому використанню земельної ділянки, що становить загрозу для навколишнього природнього середовища (а.с.5). Листом № М-353/0-736/6-21 від 11.06.2021р. відповідач повідомив позивача про результати розгляду його заяви. Суть відповіді відповідача полягає у покликанні на ст.40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», згідно якої самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами. Для здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, виконанням Правил благоустрою території населеного пункту, в тому числі організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян, утримання в належному стані закріплених за підприємствами, установами, організаціями територій, сільські, селищні, міські ради можуть утворювати інспекції з благоустрою населених пунктів (а.с.10 і на звороті). Також відповідачем представлено лист № 18-13-0.4-544/90-21 від 28.08.2021р., який адресований Винниківській міській раді, в якому зазначається про зберігання побутового сміття на спірній земельній ділянці та необхідність вжиття адресатом заходів реагування щодо здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності (а.с.41-42). Відповідно до листа Винниківської міської ради № 35/04-11/393 від 12.11.2021р. згідно електронного документообігу до виконавчого комітету не надходило перескероване звернення від 28.05.2021р. за реєстраційним номером № 118-13-0.4-544/90-21 від Головного управління Держгеокадастру у Львівській обл. (а.с.141). Вирішуючи наведений спір та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що заяву позивача від 27.05.2021р. відповідач отримав 28.05.2021р., про що зазначено в тексті спірної відповіді. Відповідно звернення позивача мало б бути розглянуто у термін не більше одного місяця від дня його надходження, а оскільки, виходячи із змісту відповіді від 11.06.2021р., таке не потребувало додаткового вивчення, могло бути надано не пізніше п`ятнадцяти днів від дня його отримання, тобто 14.06.2021р. Оскільки законодавцем зобов`язано відповідача дотримуватися строків саме розгляду і вирішення звернення, а спірна відповідь датована 11.06.2021р., тому на думку суду відповідач не пропустив встановлений законом термін розгляду. Відповідно позовні вимоги в частині визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Львівській обл. під час розгляду звернення позивача від 27.05.2021р., яка полягає в порушенні, на думку позивача, встановленого законом терміну розгляду і вирішення його звернення, задоволенню не підлягають. Щодо інших позовних вимог, то незважаючи на причини звернення позивача, які зазначені у його заяві, про те, що на відповідній земельній ділянці відбувається складування побутових відходів, територія є частково неогородженою, а самі відходи розміщені просто на землі, відповідно є загроза забруднення або псування землі, відповідач у своїй відповіді № М-353/0-736/6-21 від 11.06.2021р., вказав лише норми закону, якими регулюються можливо і спірні питання. Позивач у своїй заяві просив відповідача провести перевірку щодо можливого нецільового використання земельної ділянки кадастровий номер 4610160300:09:001:0007. У випадку відмови щодо проведення перевірки з приводу можливого нецільового використання земельної ділянки кадастровий номер 4610160300:09:001:0007 просив зазначити про таке рішення. Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів про надання позивачу обґрунтованої відповіді саме з предмету заяви позивача. Таким чином, відповідач вчинив протиправну бездіяльність під час розгляду звернення позивача від 27.05.2021р., яка полягає в наданні необґрунтованої відповіді, що також є підставою зобов`язати відповідача повторно провести розгляд заяви позивача від 27.05.2021р., оскільки на відповідача в межах своїх повноважень покладений конституційний обов`язок розглянути звернення позивача і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, відповідно позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно із роз`ясненнями, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення. Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови). Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмовлених позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції. Стосовно решти позовних вимог колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне. Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Аналіз змісту звернення позивача від 27.05.2021р. свідчить про те, що останнє за своєю правовою природою є заявою, яка містить в собі повідомлення про порушення природоохоронного законодавства, недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій, оскільки стосується складування побутових відходів на конкретно визначеній земельній ділянці, що створює загрозу засмічення та забруднення землі. Із змісту наведеного звернення не убачається належність останнього до повідомлень про злочин, порядок розгляду яких визначений кримінально-процесуальним законом. Такі не містять конкретної інформації про злочини чи його окремі ознаки, а носять загальний характер з висловленням оціночного ставлення заявника до певних подій, а також стосуються визначеного кола питань. Звідси, звернення позивача від 27.05.2021р. підлягало розгляду в порядку Закону України «Про звернення громадян». За наведених умов розглядувані правовідносини регулюються приписами Закону України «Про звернення громадян» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до ч.1 ст.15 зазначеного Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Заява позивача від 27.05.2021р. скерована до Головного управління Держгеокадастру у Львівській обл. і зареєстрована за вх. № М-353/0/5-21 від 28.05.2021р. (а.с.43), та фактично була прийнята до розгляду відповідачем. Таким чином, суб`єктом розгляду цих скарг був відповідач Головне управління Держгеокадастру у Львівській обл. Згідно з ст.19 вказаного Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. Стосовно всебічного та повного розгляду заяви позивача від 27.05.2021р. по суті колегія суддів виходить з того, що така не була об`єктивно та всебічно перевірена суб`єктом її розгляду. Зокрема, заява позивача стосувалася засмічення/забруднення побутовими відходами конкретно визначеної земельної ділянки, при цьому до самої заяви було долучено фотографію останньої (а.с.80). Надаючи відповідь на подану позивачем заяву, відповідач Головне управління Держгеокадастру у Львівській обл. наголосив на наявності самоврядного контролю, передбаченого ст.189 Земельного кодексу України, ст.20 Закону України «Про охорону земель», а також повноважень органів місцевого самоврядування відповідно до ст.21 Закону України «Про відходи», ст.40 Закону України «Про благоустрій». Таким чином, наведена відповідь, яка містила лише відтворення текстів нормативно-правових актів, без будь-якої конкретизації таких щодо заяви [PERSON] , не може вважатися належною в розумінні ст.19 Закону України «Про звернення громадян» та носить формальний характер. При цьому, будь-якої перевірки заяви позивача Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській обл. не було проведено. Згідно з ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Під час судового розгляду відповідачем представлено лист № 18-13-0.4-544/90-21 від 28.05.2021р., який адресований Винниківській міській раді (а.с.41-42). Детальний зміст вказаного листа вказує на те, що останній фактично є запитом щодо надання відповідачу інформації та документів про вжиті заходи реагування в межах самоврядного контролю, виявлених порушників, - для вжиття самим відповідачем відповідних заходів у межах наданих йому повноважень. Отже, відповідачем не було направлено заяву [PERSON] до належного органу місцевого самоврядування, тобто, останній не вважав розгляд її такою, що не входить до його повноважень. Також під час апеляційного розгляду позивачем представлено відповідь Виконавчого комітету Винниківської міської ради № 35/04-11/393 від 12.11.2021р., якою стверджується про відсутність находження листа № 18-13-0.4-544/90-21 від 28.05.2021р. до вказаного адресата. В свою чергу, будь-яких належних доказів скерування наведеного листа до Винниківської міської ради під час судового розгляду відповідачем не надано. Стосовно повноважень відповідача на розгляд звернення позивача від 27.05.2021р. колегія суддів наголошує на наступному. Згідно з ч.ч.1 і 2 ст.2 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Відповідно до ст.187 ЗК України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України. Згідно із ст.188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом. Відповідно до постанови КМ України № 482 від 22.07.2016р. «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності є завданнями Держгеокадастру. Підпунктом 25-1 п.4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затв. постановою КМ України № 15 від 14.01.2015р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, зокрема, за: здійсненням заходів, передбачених відповідними робочими проектами землеустрою, стосовно захисту земель від водної і вітрової ерозії, селів, підтоплення, заболочення, засолення, солонцювання, висушування, ущільнення та інших процесів, що призводять до погіршення стану земель, а також щодо недопущення власниками та користувачами земельних ділянок псування земель шляхом їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, заростання чагарниками, дрібноліссям та бур`янами; використанням земельних ділянок відповідно до цільового призначення. Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон України № 963-IV від 19.06.2003р. «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля. Відповідно до ст.4 вказаного Закону об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України. Згідно із ст.6 наведеного Закону до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать, зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю та виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням; виконання комплексу необхідних заходів щодо захисту земель від ерозії, селів, підтоплення, заболочування, вторинного засолення, переосушення, ущільнення, псування, забруднення, засмічення відходами, заростання бур`янами, чагарниками та дрібноліссям. Відповідно до змісту ст.ст.9 і 10 цього Закону державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються, зокрема, шляхом проведення перевірок, розгляду звернень юридичних і фізичних осіб. Державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право: - безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; - давати обов`язкові для виконання приписи з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; - складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; - проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України. Отже, відповідно до зазначених норм, контроль за використанням та охороною земель є прямим обов`язком відповідача; законодавством визначено перелік конкретних дій та заходів на вчинення яких уповноважено державних інспекторів. Згідно усталеної судової практики як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи. Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській обл. не було забезпечено об`єктивний, всебічний розгляд заяви позивача, при цьому не проведено належну і повну перевірку викладених у ній фактів. Скерований відповідачем лист № М-353/0-736/6-21 від 11.06.2021р. не можна вважати доказом належного розгляду заяви позивача, оскільки такий носить формальний характер, не стосується піднятих позивачем в його заяві питань. Таким чином, вимоги ст.19 Закону України «Про звернення громадян» щодо об`єктивної та всебічної перевірки заяви [PERSON] від 27.05.2021р. зі сторони суб`єкта розгляду цих скарг не дотримані, через що відповідачем не вчинені визначені законом дії щодо її належного розгляду, а отже, допущено протиправну бездіяльність. При цьому, оскільки на момент судового розгляду порушення процедури розгляду заяви позивача, на яких наполягав позивач, знайшли своє об`єктивне підтвердження, тому є наявними підстави для зобов`язання відповідача повторно розглянути таку заяву та прийняти відповідне рішення. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач діяв не на підставі, в межах повноважень, у спосіб та у строки, що передбачені чинним законодавством України. При цьому правильно зазначив, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо повторного розгляду заяви позивача від 27.05.2021р. підлягають задоволенню, оскільки підставою для зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії є встановлення протиправності його дій чи допущеної протиправної бездіяльності. Зважаючи на те, що під час судового розгляду встановлено факт протиправної бездіяльності відповідача, тому задоволення позовної вимоги про зобов`язання вчинити належні дії по розгляду звернення позивача слід вважати належним способом захисту прав та інтересів позивача. Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, заперечення відповідача були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку. Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені частково у визначений спосіб. За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Головне управління Держгеокадастру у Львівській обл. З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Результат розгляду: denied