Рішення адміністративного суду від 2022-01-25 00:00:00+02

17 грудня 2021 року о 15 годині 30 хвилин по вул.Степанська у м.Костопіль відносно [PERSON] інспектором СРПП Відділення поліції №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №627542, з якої вбачається, що 17.12.2021, у м.Костопіль по вул.Степанська водій вчинив адміністративне правопорушення, за яке до [PERSON] застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн. за ст.121 та 126 КУпАП. Не погоджуючись з винесеною постановою [PERSON] звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області із адміністративним позовом до Відділення поліції №2 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області про скасування рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності. Позов мотивовано тим, що відповідно до оскаржуваної постанови поліцейського СРПП Відділення поліції № 2 Рiвненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області від 17 грудня 2021 року серія. БАБ № 627542 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 121 та 126 КУпАП, однак конкретні частини статей КУпАП через вкрай неякісну копію постанови розібрати неможливо. Також вказує, що заперечує факт вчинення 17 грудня 2021 року адміністративних правопорушень, передбачених статтями 121 та 126 КУпАП. Зокрема, стаття 121 КУпАП передбачає відповідальність за порушення водієм правил керування транспортним засобом, правил користування ременем безпеки або мотошоломами. Разом з тим, 17 грудня 2021 року позивач експлуатував технічно справний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль, а отже дотримав вимог, встановлених статтею 121 КУпАП і до постанови не долучено доказів, що свідчили б про вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених статтею 121 КУпАП. Щодо статті 126 КУпАП, то остання передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмежу праві керування транспортними засобами. Стверджує, що 17 грудня 2021 року керував транспортним засобом, маючи відповідний документ на право керування таким транспортним засобом, пред`явив його для перевірки, стосовно останнього ніколи не встановлювалось тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами та в цілому позивач дотримався всіх вимог, встановлених статтею 126 КУпАП. Вказує, що до постанови не долучено будь-яких доказів, що свідчили б про вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених статтею 126 КУпАП. Вважає, що дану постанову незаконною, такою, що не відповідає вимогам КУпАП і просить її скасувати та закрити провадження у справі. Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 13.01.2022 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов відповідно до вимог ст.162, 175 КАС України. Позивач в судове засідання не з`явився, представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач не забезпечив явку повноважного представника в судове засідання, про дату і час судового засідання повідомлявся вчасно та належним чином, правом на подання відзиву на позов не скористався. Відповідно до ч.1 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявний у ній доказів, без участі учасників справи та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до постанови від 17 грудня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №627542 до позивача застосовано адміністративне стягнення на підставі ст.121 та ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зокрема, відповідно до ч.1-11 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративна відповідальність настає за: керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів; керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації; керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов; повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою - третьою цієї статті; порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами; керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим; повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною шостою цієї статті; керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту; повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною восьмою цієї статті; порушення правил перевезення дітей; повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною десятою цієї статті. У свою чергу, відповідно до ч.1-5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративна відповідальність настає за: керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством; керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами; повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті. Суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Аналогічною є правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 14.03.2018 року у справі №760/2846/17, адміністративне провадження №К/9901/1018/17. Так, відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно з п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідно до ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху. Отже, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказами у справах про адміністративне правопорушення. З наведених норм слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення. Відповідно до ч.1-3 ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Разом з тим, зі змісту оскаржуваної постанови неможливо встановити який саме пункт Правил дорожнього руху України порушив позивач, та за якими саме частинами ст.121 та ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення останнього притягнуто до адміністративної відповідальності. Більше того, постанова не містить посилань на будь-який доказ, з огляду на який можливо встановити наявність або відсутність в діях [PERSON] складу конкретного адміністративного правопорушення. При цьому суд враховує, що позивач має посвідчення водія [NUMBER] видане 16.05.1997, відповідно до якого останній має право керування транспортними засобами категорії «А», «В», «С» та «Е». Зі змісту позову також вбачається, що позивач керував транспортним засобом УАЗ 3303, державний номерний знак [NUMBER] , який належить КП КМР «Костопільводоканал». Вказаний транспортний засіб після технічного контролю визнано технічно справним, що підтверджується Протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу №01359-00510-21 від 16.06.2021, наступний технічний контроль слід провести не пізніше 16.06.2023. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу УАЗ 3303, державний номерний знак [NUMBER] КП КМР «Костопільводоканал» застрахована, що підтверджується Полісом № АТ/1942474 від 08.07.2021, строк дії договору до 07.07.2022. При цьому суд враховує, що сам по собі оскаржувана постанова не є беззаперечним доказом вчинення позивачем правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивача, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі. В п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», роз`яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Однак, оскаржувана постанова не містить посилання на жоден доказ вчинення позивачем згаданого адміністративного порушення та таких не було надано суду. Візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху України працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення. З наявних матеріалів справи суд позбавлений можливості встановити факт порушення позивачем конкретного пункту Правил дорожнього руху України та встановити наявність чи відсутність в діях позивача конкретного складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена, у даному випадку, конкретною частиною ст.121 та ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відтак, відповідач, в особі працівника поліції, який розглянув справу не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази, які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем. Відповідно до ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Відповідно до ч.3 ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Враховуючи встановлені судом порушення під час розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов переконливого висновку, що винесена 17 грудня 2021 року інспектором СРПП Відділення поліції №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №627542 підлягає до скасування, а відтак позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає до задоволення. При цьому суд враховує, що відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов, доводів позивача не спростував. На підставі наведеного та

Результат розгляду: granted