Рішення адміністративного суду від 2022-04-27 00:00:00+03

У лютому 2020 року фізична особа-підприємець [PERSON] (надалі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області (надалі відповідач, ГУ ДПС), в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 06.02.2020 №00001273201 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 17\~ 000 грн.. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що спірним рішенням до неї безпідставно застосовано штраф за факт продажу алкогольного напою 07.12.2019 року без наявності відповідної ліцензії, оскільки \~\~реалізацію алкогольних напоїв вона здійснювала на підставі ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №14090308201800883 строком дії з 07.12.2018 року до 07.12.2019 року. Посилаючись на статті\~ 253,\~ 254 Цивільного кодексу України, позивач вважає, що строк дії зазначеної ліцензії становить з 07.12.2018 до 07.12.2019 включно, а тому вона правомірно здійснювала реалізацію алкогольних напоїв 07.12.2019, який є останнім днем строку дії ліцензії. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року, яке було ухвалено в порядку письмового провадження без виклику сторін, адміністративний позов задоволено. Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. На підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України колегія суддів здійснює апеляційний перегляд справи в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, позивачу було видано ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями № 14090308201800883 строком дії з 07.12.2018 року до 07.12.2019 року. На підставі наказу від 17.01.2020 року №123 «Про проведення фактичної перевірки», направлень на перевірку від 17.01.2020 року № 112/14-29-01 та №11/14-29-01 посадовими особами відповідача проведено фактичну перевірку кафе « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , де здійснює господарську діяльність позивач, з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, пальним. За результатами вказаної перевірки складено акт від 17.01.2021 року №2/14-29-32-01/ [NUMBER] , згідно з яким під час перевірки встановлено факт реалізації алкогольних напоїв за відсутності відповідної ліцензії 07.12.2019 року, що є порушенням вимог\~ \~\~статті 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» \~\~(далі - Закон № 481/95-ВР) у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин. На підставі зазначеного акта перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення - рішення від 06.02.2020 \~року № 00001273201, яким застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 17 000 грн. Не погодившись із правомірністю застосування такої штрафної санкції, позивач звернулась до суду з даним позовом. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що нормами міжнародного та національного законодавства встановлено, що останнім днем дії ліцензії, є саме той день, який вказано в терміні дії ліцензія як останній, а тому висновки контролюючого органу про здійснення позивачем 07.12.2019 року торгівлі алкогольними напоями без ліцензії є безпідставними. Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Статтею 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (надалі - Закон №481-95-ВР) визначено, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому\~ Законі\~ видів діяльності протягом визначеного строку. Відповідно до ч.12\~ ст.15 Закону №481/95-ВР\~ роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами підприємницької діяльності всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій. Згідно ч.17\~ ст.15 Закону №481/95-ВР\~ ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в органі державної податкової служби, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання. Як вбачається з матеріалів справи, у позивача станом на 23.10.2015 року була ліцензія на роздрібну торгівлю алкогольними напоями серії АЕ №484121 (реєстраційний номер 4-21-21-64-06761) терміном дії якої з 23.10.2014 року до 23.10.2015 року. Законом №481/95-ВР\~ не передбачено норми, яка б встановлювала правила щодо перебігу строків, встановлених цим Законом, з метою застосування цього\~ Закону. Відповідно до ч.6\~ ст.7 КАС України\~ у разі відсутності\~ закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує\~ закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого\~ закону\~ суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Отже, приписами ч.1\~ ст.251 ЦК України\~ передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч.2\~ ст.251 ЦК України). Згідно\~ ст.252 ЦК України\~ строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 ЦК України). Частиною 1\~ ст.254 ЦК України\~ визначено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Також, згідно ч.1 ст.3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 року строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem. За змістом ст.2 цієї Конвенції термін «dies a quo» означає день, з якого починається відлік строку, а термін «dies ad quem» означає день, у який цей строк спливає. Відповідно до ч.2 ст.4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця. Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що останнім днем дії ліцензії серії № 14090308201800883, виданої позивачу, є 07.12.2019 року, а тому висновки ГУ ДПС про здійснення позивачем 07.12.2019 року торгівлі алкогольними напоями без ліцензії є безпідставними та необґрунтованими. Такий висновок апеляційного суду відповідає правовій позиція щодо строку дії ліцензії, викладеної в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17 Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи не стосуються обставин даної справи і тому правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Результат розгляду: denied