Рішення адміністративного суду від 2022-01-18 00:00:00+02

02.06.2021р. позивач [PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Рівненській обл. № 26/03.15-24 від 12.03.2021р. «Про відмову в перерахунку пенсії [PERSON] », яким їй відмовлено у призначенні пенсії за віком, що обчислюється відповідно до ст.37 Закону України № 3723-ХІІ від 16.12.1993р. «Про державну службу»; зобов`язати пенсійний орган призначити та виплатити позивачу, починаючи із 31.10.2020р., пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України № 3723-ХІІ від 16.12.1993р. «Про державну службу», обчисливши таку пенсію виходячи із 60 відсотків усіх без винятку складових заробітної плати, відображеної у довідках Рівненського окружного адміністративного суду № 04-53 від 25.11.2020р., № 04-53/116 від 25.11.2020р. (а.с.1-7). Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників страви (у письмовому провадженні) (а.с.36 і на звороті). Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.09.2021р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України в Рівненській обл. № 26/03.15-24 від 12.03.2021р. «Про відмову в перерахунку пенсії [PERSON] », яким їй відмовлено у призначенні пенсії за віком, що обчислюється відповідно ст.37 Закону України № 3723-ХІІ від 16.12.1993р. «Про державну службу»; зобов`язано ГУ ПФ України в Рівненській обл. призначити та виплатити [PERSON] , починаючи із 31.10.2020р., пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України № 3723-ХІІ від 16.12.1993р. «Про державну службу», обчисливши таку пенсію виходячи із 60 відсотків усіх без винятку складових заробітної плати, відображеної у довідках Рівненського окружного адміністративного суду № 04-53 від 25.11.2020р., № 04-53/116 від 25.11.2020р., з урахуванням раніше виплачених сум пенсії; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.44-48). Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України в Рівненській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.50-52). Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при винесенні рішення у справі суд не врахував норми Закону України «Про державну службу» та постанови Кабінету Міністрів /КМ/ України № 622 від 14.09.2016р. «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб. При цьому, чинна редакція Закону України «Про державну службу» передбачає право осіб на призначення пенсії державного службовця за умови дотримання вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону № 3723, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. На призначення пенсії за Законом № 889 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, що належать до категорії посад державних службовців, можуть розраховувати дві категорії осіб: державні службовці, які на день набрання чинності Законом № 889 (з 01.05.2016р.) займають посади державної служби та мають не менше 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами КМ України; особи, які на день набуття чинності Законом № 889 мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами КМ України, незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01.05.2016р. Відтак при призначенні пенсії державного службовця застосовуються положення ст.25 Закону України «Про державну службу», якою визначені категорії посад державних службовців, Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затв. постановою КМ України № 622 від 14.09.2016р., Порядку обчислення стажу державної служби, затв. постановою КМ України № 229 від 25.03.2016р., яким визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби. Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Отже, до двадцятирічного стажу роботи, що дає право на призначення пенсії державного службовця, зараховуються періоди роботи лише на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Стаж позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців для визначення права на призначення пенсії відповідно до п.п.10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» станом на 01.05.2016р. становить 13 років 10 місяців, разом з тим посада помічника голови суду, яку позивач займала на день набрання чинності Закону № 889-VIII, не віднесена до посад державної служби. Згідно з вищенаведеним, права на переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» позивач не має, оскільки посада помічника голови Рівненського окружного адміністративного суду, яку позивач займала станом на 01.05.2016р., відповідно до ст.ст.3, 92 Закону України «Про державну службу» не віднесено до посад державної служби. Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Рівненській обл. та отримує, починаючи з 19.05.2017р., пенсію за віком, яка їй призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до записів трудової книжки позивача серії [NUMBER] , дата заповнення 28.08.1978р., позивач 30.10.2020р. звільнилася із посади помічника судді та станом на дату звернення до суду із розглядуваним позовом не працює (а.с.11-17). 23.11.2020р. позивач звернулась до відповідача із заявою в порядку Закону України «Про звернення громадян» про прийняття рішення про її перехід із пенсії за віком, що обчислена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком, що обчислюється відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с.25-26). Листом № 9511-9357/І-02/8-1700/20 від 17.12.2020р. відповідач повідомив про те, що надані документи направлено для проведення перевірки відомостей про періоди роботи на посаді державного службовця. Запропоновано звернутися до Відділення обслуговування громадян (сервісного центру № 10) з відповідною заявою (а.с.27-30). 05.03.2021 через портал ПФ України [PERSON] подала заяву про призначення пенсії за віком відповідно до положень ст.37 Закону України № 3723-ХІІ від 16.12.1993р. Рішенням відповідача № 26/03.15-24 від 12.03.2021р. позивачу відмовлено в призначенні пенсії державного службовця з тих підстав, що посада помічника голови Рівненського окружного адміністративного суду, яку вона займала станом на 01.05.2016р., згідно зі ст.ст.3, 92 Закону України «Про державну службу» не віднесена до посад державної служби. Відтак, вона не набула права на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу», оскільки не мала станом на дату звільнення з посади помічника голови суду стажу роботи на посаді державного службовця не менше 20 років (а.с.32-33). Приймаючи рішення та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що на момент набрання чинності Законом № 889-VIII позивач працювала на посаді державного службовця і мала стаж державної служби більш ніж 10 років, а відтак, набула право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII. Правовідносини щодо обчислення пенсії після звільнення з посади державної служби регулюються Порядком призначення пенсії деяким категоріям осіб, затв. постановою КМ України № 622 від 14.09.2016р. Згідно з вказаним Порядком державні службовці, які на день набрання чинності Законом України № 889-VIII від 10.12.2015р. «Про державну службу» займали посади державної служби та які пенсію, призначену відповідно до Закону, не отримували з дати призначення до дня набрання чинності Законом України № 889-VIII від 10.12.2015р. «Про державну службу», мають право на обчислення пенсії на умовах цього Порядку після звільнення з посади державної служби. У зв`язку з цим, право на призначення пенсії державного службовця [PERSON] набула у зв`язку зі звільненням 30.10.2020р. із посади помічника голови Рівненського окружного адміністративного суду. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення. Частиною першою ст.4 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні. Відповідно до ст.90 Закону України № 889-VIII від 10.12.2015р. «Про державну службу», який набрав чинності з 01.05.2016р., пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно із п.п.10, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Відповідно до п.8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення зазначеного Закону стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. Згідно з ч.1 ст.37 Закону України № 3723-XII від 16.12.1993р. «Про державну службу» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом 1 частини першої статті 28 Закону № 1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Отже, за наявності в особи станом на 01.05.2016р. певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016р. на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII, але за такої умови як, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Таким чином, визначальним при вирішенні питання щодо наявності/відсутності у позивача права на призначення пенсії державного службовця у випадку наявності не менше 10 років стажу державної служби, проте відсутності повних 20 років стажу державної служби, є факт зайняття станом на 01.05.2016р. посади державної служби. Згідно доводів апелянта посада помічника голови суду, яку [PERSON] обіймала станом на дату набрання чинності Законом № 889-VІІІ, не відносилась до посади державного службовця, а тому, для призначення відповідної пенсії державного службовця у позивача повинно було бути станом на 01.05.2016р. не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Колегія суддів відхиляє вказані доводи пенсійного органу і погоджується з висновком суду першої інстанції, які повністю спростовують таку позицію відповідача. Зокрема, ст. 48 КЗпП України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Зазначеному положенню ст.48 КЗпП України кореспондуються приписи п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою КМ України № 637 від 12.08.1993р., за змістом якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків; за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Відповідно до записів трудової книжки позивача: запис № 22 від 15.09.2008р. - призначена на посаду помічника судді Рівненського окружного адміністративного суду за переведенням з Апеляційного суду Рівненської обл. (наказ № 79-к від 15.09.2008р.); запис № 23 від 01.09.2011р. - переведена на посаду помічника судді Рівненського окружного адміністративного суду, на час виконання [PERSON] повноважень судді Рівненського окружного адміністративного суду, за її згодою (наказ № 54-к від 01.09.2011р.); запис № 24 від 03.09.2012р. - переведена на посаду помічника голови Рівненського окружного адміністративного суду (наказ № 141-к від 03.09.2012р.). Отже, трудова книжка [PERSON] містить відомості про те, що вона в період з 03.09.2012р. і станом на 01.05.2016р. (день набрання чинності Законом № 889-VІІІ) обіймала посаду помічника голови Рівненського окружного адміністративного суду. Відповідно до записів картки Закону № 889-VІІІ (https://zakon.rada.gov.ua/laws/card/889-19), зазначений закон набрав чинності 01.05.2016р. Частинами першою, третьою ст.25 Закону № 3723-XII (що був чинний до 01.05.2016р.) основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу. Віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом. Відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затв. постановою КМ України № 283 від 03.05.1994р., до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у ст.25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців, зокрема: на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю. Частиною 2 ст.9 Закону № 3723-ХІІ передбачено, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України. Частиною 1 ст.154 Закону України № 2453-VI від 07.07.2010р. «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній станом на 30.04.2016р. та 01.05.2016р.) було визначено, що кожний суддя суду загальної юрисдикції має помічника, статус і умови діяльності якого визначаються цим Законом, Законом України «Про державну службу» та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України. Розпорядженням КМ України № 88-р від 24.02.2003р. «Про віднесення посад працівників апарату судів загальної юрисдикції до відповідних категорій посад державних службовців» посади помічників суддів місцевих судів віднесені до п`ятої категорій посад державних службовців. Згідно з п.2 Розділу І «Загальні положення» Положення про помічника судді суду загальної юрисдикції, затв. рішенням Ради суддів України № 14 від 25.03.2011р., помічник судді - це посадова особа, яка перебуває на державній службі, забезпечує виконання суддею відповідних повноважень та сприяє здійсненню правосуддя. Таким чином, посада помічника судді до набрання чинності Законом № 889-VІІІ відносилась до посади державного службовця, що не заперечується відповідачем. Відповідно до відомостей трудової книжки [PERSON] вона безперервно працювала із 03.09.2012р., зокрема й станом на 30.04.2016р. та на 01.05.2016р. (день набрання чинності Законом № 889-VІІІ) на посаді помічника голови Рівненського окружного адміністративного суду. Частиною 1 ст.30 Закону №3723-XII було передбачено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі: 1) порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону); 2) недотримання пов`язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтями 16 і 16-1 цього Закону; 3) досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби (стаття 23 цього Закону); 4) відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії (стаття 31 цього Закону); 5) виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі (стаття 12 цього Закону); 6) відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону; Передбачені ч.1 ст.30 Закону № 3723-XII підстави для припинення з 01.05.2016р. статусу державного службовця [PERSON] у зв`язку з прийняттям Закону № 889-VІІІ були відсутніми. За наведених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що станом 01.05.2016р. (втрата чинності Законом № 3723-XII та набрання чинності Законом № 889-VІІІ), [PERSON] обіймала посаду помічника судді, яка відносилась до посади державного службовця. За правилами ст.83 Закону № 889-VІІІ державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади». Зміна керівників або складу державних органів, керівників державної служби в державних органах та безпосередніх керівників не може бути підставою для припинення державним службовцем державної служби на займаній посаді з ініціативи новопризначених керівників. У разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 6 і 7 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати. Записи трудової книжки [PERSON] не містять відомостей про її звільнення з державної служби 01.05.2016р. чи припинення її статусу у зв`язку з прийняттям Закону № 889-VІІІ. При цьому, виключення посади помічника судді із категорій державної служби та віднесення її до патронатної служби відбулося внаслідок прийняття Закону № 889-VІІІ без вільного волевиявлення осіб, які обіймали такі посади, на позбавлення їх відповідного статусу державного службовця та без попередження про зміну істотних умов праці. Відтак, доводи пенсійного органу про те, що станом на 01.05.2016р. позивач [PERSON] була звільнена з державної служби, є необґрунтованими, оскільки належних та допустимих доказів припинення роботодавцем чи працівником служби відповідачем не надано; не здобуто таких під час судового розгляду. Частиною 1 ст.92 Закону № 889-VІІІ (в редакції, чинній з 01.05.2016р.) до посад патронатної служби належать посади радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників секретаріатів депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України, працівників патронатних служб Прем`єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також посади патронатних служб в інших державних органах. Час роботи на посадах патронатної служби зараховується до стажу державної служби та враховується при присвоєнні державному службовцю рангу в межах відповідної категорії посад, якщо до призначення на посаду патронатної служби він перебував на державній службі та після звільнення з посади патронатної служби повернувся на державну службу (ч.5 ст.92 Закону № 889-VІІІ). Зазначені положення ч.5 ст.92 Закону № 889-VІІІ кореспондуються із п.11 ч.2 ст.46 Закону № 889-VІІІ, за змістом якого до стажу державної служби зараховуються час роботи на посадах патронатної служби, зазначених у частині першій статті 92 цього Закону. Механізм обчислення стажу державної служби визначає Порядок обчислення стажу державної служби, затв. постановою КМ України № 229 від 25.03.2016р. Відповідно до п.4 вказаного Порядку стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу». До стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників патронатних служб Прем`єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також на посадах патронатних служб в інших державних органах. Відтак, з 01.05.2016р. період роботи на посаді помічника судді зараховується до стажу роботи на посаді державного службовця. Також обчислення стажу державної служби здійснює служба управління персоналом державного органу. Згідно з довідкою Рівненського окружного адміністративного суду № 03-47/18/20 від 23.11.2020 стаж роботи [PERSON] в державних органах, тобто, на посаді державних службовців, станом на 01.05.2016р. становив 13 років 10 місяців, а на день звільнення з роботи 30.10.2020р. - 18 років 03 місяці 27 днів (а.с.18). Отже, сукупність викладеного підтверджує ту обставину, що станом на день набрання чинності Законом № 889-VIII позивач обіймала посаду державного службовця, що дає їй право на призначення пенсії державного службовця. Згідно з правовими позиціями Конституційного Суду України одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями (абз. 3 пп.3.1 п.3 мотивувальної частини Рішення від 29.06.2010р. № 17-рп/2010); «принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності» (абз.6 пп.2.1 п.2 мотивувальної частини Рішення від 20.12.2017р. № 2-р/2017). Конституційний Суд України, в своїх рішеннях виходить з того, що громадяни розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, а тому непередбачувані й часті зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Враховуючи вищезазначене, оцінюючи спірні правовідносини відповідно до наявних в матеріалах справи документів та аналізом законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що станом на момент набрання чинності Законом № 889-VIII позивач працювала на посаді державного службовця і мала стаж державної служби більш ніж 10 років, а відтак, набула право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII. Правовідносини обчислення пенсії після звільнення з посади державної служби регулюються Порядком призначення пенсії деяким категоріям осіб, затв. постановою КМ України № 622 від 14.09.2016р. Згідно з п.31 цього Порядку державні службовці, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015р. № 889-VIII «Про державну службу» займали посади державної служби та які пенсію, призначену відповідно до Закону, не отримували з дати призначення до дня набрання чинності Законом України від 10.12.2015р. № 889-VIII «Про державну службу», мають право на обчислення пенсії на умовах цього Порядку після звільнення з посади державної служби. У зв`язку з цим, право на призначення пенсії державного службовця [PERSON] набула у зв`язку зі звільненням 30.10.2020р. із посади помічника голови Рівненського окружного адміністративного суду. Таким чином, рішення ГУ ПФ України в Рівненській обл. № 26/03.15-24 від 12.03.2021р., яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії державного службовця, не ґрунтується на вимогах закону. Частиною 1 ст.37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Визначаючи спосіб захисту порушених прав особи, яка має право на пенсію державного службовця, Велика Палата Верховного Суду при ухваленні постанови від 13.02.2019р. у справі № 822/524/18 (Пз/9901/23/18), провадження № 11-555заі18, вказала на необхідність зобов`язання відповідача призначити і здійснити нарахування й виплату пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у довідці про заробітну плату. При цьому, обираючи дату, з якої необхідно поновити порушені права і інтереси, за захистом яких [PERSON] звернулася до суду, необхідно врахувати, що відповідно до ч.1 ст.10 Закону № 1058-IV встановлено право вибору виду пенсії: за віком відповідно до Закону № 1058-IV; за віком як державному службовцю відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII. Питання щодо порядку переведення (переходу) з одного виду пенсії на інший та питання призначення пенсії неодноразово було проаналізовано у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015р. у справі № 21-612а14, постановах Верховного Суду від 23.10.2018р. у справі № 317/4184/16-а; від 17.05.2019р. у справі № 511/777/17; від 11.07.2019р. у справі № 264/6292/16-а; від 10.10.2019р. у справі № 520/7533/17; від 13.02.2020р. у справі № 263/3478/17; від 17.07.2020р. у справі № 335/13894/16-а, в яких суди дійшли висновку, що, якщо особа отримувала пенсію на підставі одного закону (наприклад, Закону України «Про прокуратуру») та виявила бажання перейти на пенсію за іншим законом (наприклад, на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), зазначені правовідносини слід розцінювати як нове призначення пенсії. У іншому ж випадку, якщо такий перехід відбувся в рамках одного закону - Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вказані правовідносини є переведенням на пенсію в рамках одного закону. Станом на дату виникнення спірних правовідносин позивач отримує пенсію за віком, яка їй обчислюється відповідно до Закону № 1058-IV та не обіймає посади державного службовця. При цьому, позивач має право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII. Правовідносини щодо переходу позивача із пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV на пенсію державного службовця по Закону № 3723-XII розцінюються відповідно до положень чинного законодавства та усталеної судової практики як призначення нового виду пенсії. За правилами п.1 ч.1 ст.45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Право на звернення із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII виникло у позивача відразу після звільнення з посади державного службовця 30.10.2020р., а заяву про призначення такої пенсії вона подала 23.11.2020р., що вказує на необхідність відновлення її порушених прав та інтересів відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону № 1058-IV, починаючи з 31.10.2020р. (наступного дня після набуття права на призначення такої пенсії). При цьому, доводи відповідача щодо неналежної форми звернення [PERSON] із заявою про призначення пенсії підставно відхилені судом першої інстанції, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020р. у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами ПФ України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок. Виходячи з вищевикладеного, вірним способом відновлення порушених прав, свобод та інтересів, за захистом яких [PERSON] звернулася до суду, слід вважати зобов`язання ГУ ПФ України в Рівненській обл. призначити і виплатити, починаючи із 31.10.2020р., позивачу пенсію за віком відповідно ст.37 Закону України № 3723-XII від 16.12.1993р. «Про державну службу», обчисливши таку пенсію виходячи із 60 відсотків усіх складових заробітної плати, відображеної у довідках Рівненського окружного адміністративного суду № 04-53 від 25.11.2020р., № 04-53/116 від 25.11.2020р., з урахуванням раніше виплачених сум пенсії. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення. Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про обґрунтованість заявленого позову та наявність підстав для його задоволення, із вищевказаних мотивів, обравши при цьому правильний спосіб правового захисту порушеного права позивача. За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ПФ України в Рівненській обл. З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Результат розгляду: denied