Рішення адміністративного суду від 2022-01-20 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] , звернувся 06.07.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача\~ Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання чинити певні дії, в якому просив: \~\~ - визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради щодо ненадання [PERSON] , гарантованих державою компенсацій та пільг, передбачених п.4 ч.1 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; - зобов`язати Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради надати пільги передбачені п.4 ч.1 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2016-2019 роки, а саме виплатити [PERSON] компенсацію вартості путівки на санаторно-курортне лікування. 09.07.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. 06.08.2021 року від Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано на пропуск шестимісячного строку звернення з даною позовною заявою. 28.09.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху, оскільки судом встановлено після відкриття провадження, що позовну заяву подано без додержання вимог ст. ст. 160, 161 КАС України, а саме у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з даною позовною заявою та встановлено позивачу строк для усунення недоліків. 18.10.2021 року від [PERSON] надійшла заява відповідно до якої вказано, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, оскільки згідно довідки від 30.07.2020 року КНП Павлоградська міська лікарня інтенсивного лікування ПМР позивач перебував на лікуванні. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 року адміністративний позов [PERSON] до Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання чинити певні дії залишено без розгляду. Ухвала суду мотивована тим, що позивачем пропущено 6-ти місячний строк звернення до суду, що встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України. Позивач звернувся до суду лише 02.07.2021року, а вимоги стосуються 2016-2019 років. Згідно наданої позивачем медичної картки стаціонарного хворого, встановлено, що позивача виписано 24.04.2020 року, а згідно протоколу комп`ютерної томографії позивач обстежувався 30.07.2020 року. суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано доказів поважності пропуску 6-ти місячного строку звернення до адміністративного суду, оскільки з 30.07.2020 по дату звернення до суду (02.07.2021 року) пройшов майже рік. Відтак \~суд першої інстанції дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду. Вважає, що судом першої інстанції не досліджено надані ним медичні документи, а також не були прийняті до уваги встановлені обмеження, визначені постановою Кабінету Міністрів України №1236. Відповідачем до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що позивачем не надано доказів поважності пропуску 6-ти місячного строку звернення до адміністративного суду, оскільки з 30.07.2020 по дату звернення до суду (02.07.2021 року) пройшов майже рік. Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції ухвали, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Відповідно до ст. 118 Кодексу адміністративно судочинства України процесуальний строк - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. До процесуальних строків відноситься також строк звернення до адміністративного суду. Отже, процесуальний закон обмежує право звернення до адміністративного суду певними часовими рамками, що сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванню учасників судового процесу. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Так, позивач просить зобов`язати відповідача надати пільги передбачені п.4 ч.1 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2016-2019 роки. Також, з матеріалів справи вбачається, що лист відмову у наданні вказаних пільг було винесено 16.06.2020 року. При цьому, позивач звернувся з позовною заявою до суду лише 02.07.2021 року, тобто позивач звернувся до суду після спливу шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду, встановленого частиною 2 ст. 122 КАС України. Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що згідно наданих позивачем медичної картки стаціонарного хворого виданої Комунальним підприємством «Павлоградська міська лікарня інтенсивного лікування» Павлоградської міської ради вбачається, що 24.04.2020 року позивача було виписано 24.04.2020 року та відповідно до протоколу комп`ютерної томографії позивач обстежувався 30.07.2020 року. На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції обґрунтовано визначив, що позивачем не надано доказів поважності причин пропуску шестимісячного строку для звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України (навіть з врахуванням вищевказаних довідок), оскільки з 30.07.2020 року по 02.07.2021 року (дату звернення до суду) пройшов майже рік. Слід зазначити, що поважні причини - це обставини, що діють на волю суб`єкта, з яким законодавець пов`язує звільнення цього суб`єкта від виконання покладених на нього обов`язків або від визначених законодавством негативних наслідків його поведінки. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для особи на вчинення цих дій. Натомість поважність пропуску позивачем строку звернення до суду, що становить майже рік (з 30.07.2020 року по 02.07.2021 року) позивачем не обґрунтована та не підтверджена доказами. Водночас, дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. Оскільки позивачем не надано доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою, то колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення даного позову без розгляду. Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Згідно пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду. Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу ухвали суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для її скасування. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Результат розгляду: denied