Рішення адміністративного суду від 2022-01-11 00:00:00+02

13.10.2020р. [PERSON] звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Херсонській області, в якому просила суд: - визнати протиправними дії відповідача щодо відмови їй у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2; - скасувати рішення ГУ ПФУ в Херсонській області від 09.09.2020р. №213050016181 щодо відмови їй у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2; - зобов`язати відповідача призначити їй пенсію за віком на «пільгових» умовах за Списком №2 у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 07.09.2020р. - дати звернення із заявою про призначення пенсії та виплатити заборгованість, яка виникне у зв`язку з призначенням пенсії. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що після прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020р. №1-р/2020 у позивача виникло право на призначення пільгової пенсії по досягненню нею 50-річного віку, однак рішенням відповідача було протиправно та безпідставно відмовлено їй у призначенні цієї пенсії. Представник відповідача надав до суду першої інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року (ухваленим в порядку письмового провадження) позов [PERSON] - задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Херсонській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, що оформлені протоколом від 09.09.2020 р. №213050016181. Зобов`язано відповідача призначити [PERSON] пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати звернення із заявою про призначення пенсії - з 07.09.2020р. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Херсонській області судові витрати у сумі 420,40 грн. Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Херсонській області 30.12.2020р. подало апеляційну скаргу, в якій зазначило про те, що судом при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15.12.2020р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 16.01.2021р. матеріали даної справи, разом із апеляційною скаргою відповідача, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2021р. дану апеляційну скаргу було залишено без руху. Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2021р. провадження у справі було зупинено до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2021р. провадження у справі №540/3043/20 - поновлено. Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України). Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення. Судом першої інстанції встановлені наступні обставини. Позивач - [PERSON] з 16.10.2003р. (та на момент звернення до суду) працювала в КНП «Херсонська обласна інфекційна лікарня ім. Г.І. Горбачевського» Херсонської обласної ради», зокрема: - з 16.10.2003р. по 01.02.2018р. - на посаді молодшої медсестри палатної; - з 02.02.2018р. по теперішній час - на посаді молодшої медичної сестри (санітарки палатної) 2-го відділення. 07.09.2020р. позивач звернулася до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку №2. 09.09.2020р. протоколом ГУ ПФУ в Херсонській області №213050016181 позивачу відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на пп.2 п.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 15.09.2020р. листом №2100-0301-8/38372 відповідач повідомив [PERSON] про те, що розділом XXIV «Охорона здоров`я і соціальна допомога» Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці (затв. постановою КМУ віл 24.06.2016р. №461) передбачені працівники, які безпосередньо обслуговують хворих у туберкульозних та інфекційних закладах, відділеннях, кабінетах - молодші спеціалісти з медичною освітою, молодші медичні сестри, молодші медичні сестри з догляду за хворими, сестри-господині. Страховий стаж роботи за Списком №2 за період з 16.10.2003р. по 29.04.2020р. становить 16 років 9 місяців, у тому числі: з 16.10.2003р. по 31.12.2003р. - зараховано в подвійному розмірі та складає 5 місяців 2 дні; з 01.01.2004р. по 29.04.2020р. - 16 років 3 місяці 28 днів. Загальний стаж складає 32 роки 4 місяці 24 дні. Враховуючи дату народження [PERSON] ( [INFO] ), 09.09.2020р. ГУ ПФУ в Херсонській області було прийнято рішення №213050016181, яким відмовлено в призначенні позивачу пенсії за віком у відповідності до п.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із недосягненням нею 55-річного віку. Не погоджуючись із такими діями та рішенням відповідача, позивач звернулася до суду із даним позовом. Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності спірних дій ГУ ПФУ в Одеській області. Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне. Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом. За змістом ч.1 ст.92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. Так, у преамбулі Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. за №1788-XII передбачено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. За вказаним Законом призначаються трудові пенсії, до яких відносяться пенсії за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника та за вислугу років (ст.2 Закону №1788-XII). За приписами ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII, право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. Натомість, відповідно до п. «б» ст.13 Закону №1788-XII (в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: - чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; - жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Статтею 13 Закону №1788-XII було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків та жінок відносно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років. Отже, за змістом вищенаведеної норми пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку. У подальшому, Законом №213-VІІІ (який набрав чинності з 01.04.2015р.) було збільшено раніше передбачений п. «б» ст.13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років. 03.10.2017р. Верховною Радою України було ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII, яким доповнено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. за №1058-ІV розділом XIV-1, який передусім, у контексті предмету спору, містить п.2 ч.2 ст.114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах». Також, зазначена норма передбачає зміст ідентичний п. «б» ст.13 Закону №1788-XII в редакції Закону №213-VIII щодо підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах. Однак, як загально відомо, рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020р. у справі №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст.13, ч.2 ст.14, п.п. «б» - «г» ст.54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (п.1 Рішення №1-р/2020). Згідно з п.3 резолютивної частини зазначеного Рішення, застосуванню підлягають ст.13, ч.2 ст.14, п.п. «б» - «г» ст.54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 01.03.2015р. на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення відповідного Рішення (п.2 резолютивної частини Рішення). Одночасно, Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII. У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин, Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ). Отже, на час виникнення спірних правовідносин, була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих Законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років. Оскільки норми названих вище Законів регулюють одне і те ж коло відносин, колегія суддів доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену «Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950р., та не забезпечує «адекватний захист від свавільного втручання» публічних органів державної влади у майнові права заявника (п.56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. у справі «Щокін проти України»). Варто зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020р. по справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Тобто, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ із урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV. Тому, відмова ГУ ПФУ в Херсонській області в призначенні позивачу, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, мала загальний стаж роботи 32 роки 4 місяці 24 дні, у тому числі на роботах за списком № 2 - 16 років 9 місяців, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV, є протиправною. Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач дійсно набула право на пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до Закону №1788-ХІІ, а тому її позов фактично підлягає частковому задоволенню. До того ж, слід звернути увагу й на те, що аналогічна правова позиція з цих спірних питань була викладена Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 03.11.2021р. за результатами розгляду «зразкової» справи №360/3611/20. Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі пенсійного органу. Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій. З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Результат розгляду: denied