Рішення адміністративного суду від 2022-11-14 00:00:00+02

Фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці у Київській області від 08 квітня 2019 року №КВ680/1063/АВ/ТД/ФС-262 про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця [PERSON] у розмірі 250380,00 грн. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 травня 2020 року адміністративний позов було задоволено. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2020 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.05.2020 скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.10.2021 постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2020 скасовано, а справу № 640/7928/19 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд вказав на те, що суд апеляційної інстанції не перевірив правильності висновку суду першої інстанції щодо неналежного повідомлення позивача про розгляд справи про накладення штрафу та не надав оцінку вказаним обставинам. Крім того, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, не надав оцінки висновку суду першої інстанції щодо відсутності доказів, які б підтверджували працю [PERSON] як найманого позивачем працівником, а також у цьому контексті поясненням [PERSON] від 13.03.2019, згідно з яким [PERSON] 13.03.2019 прийшла в офіс до свого знайомого. Водночас судом апеляційної інстанції не зазначено, на підставі яких доказів він дійшов висновку щодо допущення позивачем [PERSON] до роботи без укладення трудового договору. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 13.03.2019 року до 14.03.2019 року посадовими особами Головного управління Держпраці у Київській області було проведено інспекційне відвідування ФОП [PERSON] , за результатами якого складено акт №КВ680/1063/АВ від 14.03.2019 року, яким встановлено порушення вимог ч.1 ст.21, ч. 3 ст.24 КЗпП України в частині фактичного допуску працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, і без повідомлення центрального огану виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ. Під час інспекційного відвідування офісу за адресою [ADDRESS] , що належить ФОП [PERSON] , встановлено що підприємницька діяльність в сфері надання інформаційних послуг велась за наявності двох найманих працівників: [PERSON] та [PERSON] , які працювали без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, та без повідомлення ДФС про прийняття працівників на роботу. Розглянувши матеріали перевірки, перший заступник начальника Головного управління Держпраці у Київській області за результатами розгляду справи склав постанову №КВ680/1063/АВ/ТД/ФС-262 від 08.04.2019 року, якою за порушення вимог ч.1 ст 21, ч. 3 ст.24 КЗпП України, на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України на ФОП [PERSON] накладено штраф у розмірі 250380,00 грн. Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що висновки акта інспекційного відвідування про порушення позивачем частини першої статті 21 та частини третьої статті 24 КЗпП України у зв`язку із допуском найманих працівників [PERSON] , [PERSON] до роботи без оформлення трудового договору є помилковими. Окрім того, позивач не був належним чином та у встановлений строк повідомлений про розгляд справи про накладення штрафу, адже повідомлення про розгляд справи на 08.04.2019 вручено йому 15.04.2019, а відтак він був позбавленим права особисто або через представника брати участь в розгляді справи та інших прав, пов`язаних з розглядом справи. Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. На час виникнення спірних правовідносин основні засади процедури здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, що використовують найману працю врегульовані Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» від 26.04.2017 № 295 визнано нечинною. Відповідно до положень частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Зважаючи на те, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі № 826/8917/17 не містить жодних застережень з цього приводу, то постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» від 26.04.2017 № 295 вважається такою, що втратила чинність з дня набрання законної сили цим судовим рішенням, тобто 14.05.2019. З огляду на викладене, норми постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» від 26.04.2017 № 295 підлягають застосуванню до спірних правовідносин, як такі, що були чинними на момент їх виникнення. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 420/5895/18. Згідно з пунктом 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів. Як зазначалось вище, посадовими особами Головного управління Держпраці у Київській області проведено інспекційне відвідування ФОП [PERSON] , за результатами якого складено акт №КВ680/1063/АВ від 14.03.2019. Під час інспекційного відвідування офісу за адресою: [ADDRESS] , що належить ФОП [PERSON] , встановлено що підприємницька діяльність в сфері надання інформаційних послуг велась за наявності двох найманих працівників: [PERSON] та [PERSON] , які працювали без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, та без повідомлення ДФС про прийняття працівників на роботу. За результатом інспекційного відвідування складено акт від 14.03.2019 року №КВ680/1063/АВ яким виявлено порушення об`єктом відвідування законодавства про працю, а саме: має місце допуск працівників без укладення трудового договору та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу. Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. N 509 (далі - Порядок №509). Згідно з пунктом 6 Порядку № 509, про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. Відповідно до пункту 9 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, дійшов висновку, що позивач не був належним чином та у встановлений строк повідомлений про розгляд справи про накладення штрафу, адже повідомлення про розгляд справи на 08.04.2019 йому було вручено 15.04.2019, що позбавило його права особисто або через представника брати участь в розгляді справи та інших прав, пов`язаних з розглядом справи. Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, з огляду на наступне. У ст. 3 Закону України "Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" серед основних принципів здійснення державного нагляду міститься принцип відкритості та прозорості. Критерій урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення випливає з принципу гласності прийняття рішень. Право бути вислуханим є одним із фундаментальних принципів справедливої процедури й означає забезпечення особі можливості надавати адміністративному органу факти й аргументи у справі. Право бути вислуханим має бути забезпечене, насамперед, у справах, де передбачається прийняття "несприятливих" адміністративних актів, тобто таких, які негативно впливають на права, свободи та законні інтереси відповідної особи. Головне управління Держпраці у відповідній області як будь-який інший орган державної влади повинно застосовувати цей критерій у процесі прийняття рішення, особливо у тому разі, коли воно матиме несприятливі наслідки для особи. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2021 року у справі № 420/9061/20. Як вбачається зі змісту спірної постанови, на позивача було накладено штраф у розмірі 250380,00 грн. Такий штраф є суттєвим для фізичної особи-підприємця. Водночас, досліджуючи питання обов`язку державного органу повідомляти особу, яка притягується до відповідальності, про час та місце розгляду справи, а також правові наслідки неповідомлення, Верховний Суд у постанові від 12 червня 2019 року у справі №813/3415/18 зробив висновок про те, що санкції за порушення законодавства про працю та зайнятість населення співмірні з покараннями за злочини. При цьому, вказані санкції є фінансовою відповідальністю (за висновком Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 22 грудня 2020 року у справі №260/1743/19), а не кримінальною. Колегія суддів Верховного Суду у справі № 420/9061/20 висловилась, що особі, до якої застосовуються такі суттєві розміри штрафу в якості відповідальності за порушення законодавства про працю, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, правовий захист тощо. Відсутність аналізу суб`єктом владних повноважень всіх обставин у сукупності та прийняття рішення без врахування позиції особи, яка притягується до відповідальності і якій не було належним чином надано право бути заслуханою державним органом влади, свідчить про недотримання відповідачем критерію обґрунтованості рішення, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України. Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення про розгляд справи на 08.04.2019 було вручено позивачу 15.04.2019, що позбавило його права особисто або через представника брати участь в розгляді справи та інших прав, пов`язаних з розглядом справи. При цьому, як зазначає апелянт, виклик на розгляд справи про накладення штрафу від 03.04.2019 надісланий позивачу 04.04.2019 поштою рекомендованим листом. Таким чином, повідомлення про розгляд справи надіслано за пять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу. В контексті наведених доводів колегія суддів зауважує, що пункт 6 порядку №509 передбачає саме повідомлення суб`єктів господарювання та роботавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам. При цьому, приписами вказаного пункту визначено в тому числі альтернативні способи повідомлення особи про розгляд справи про накладення штрафу, зокрема, телефонограма, тощо. При цьому, матеріали справи не містять доказів, що відповідачем вживались інші способи повідомлення позивача, окрім направлення 04.04.2019 виклику рекомендованим листом з повідомленням про вручення, тобто фактично напередодні розгляду справи, що з урахуванням часу на поштове пересилання, [PERSON] об`єктивно міг бути неповідомлений з підстав незалежних від нього. Надаючи оцінку доводам позивача щодо неналежного його повідомлення про проведення відповідачем розгляду справи, як зауважив Верховний Суд у даній справі, важливим є встановлення, чи не ухилявся від одержання повідомлення або ж не вчиняв інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні. Досліджуючи вищевказане питання колегією суддів апеляційного суду не встановлено факту протиправних дій позивача, які вчинялися ним свідомо, упереджено з метою уникнення отримання рекомендованого листа з повідомленням про вручення. Такий лист позивачем було отримано, що не заперечується сторонами, однак після того, коли відбувся розгляд справи про накладеня штрафу. Більше того, колегія суддів звертає увагу на добросовісну поведінку позивача з моменту проведення інспекційного відвідування, яка свідчить про його зацікавленість у правомірному вирішенні спірної ситуації. В контексі наведеного колегія суддів зауважує, що основними доказами, за якими відповідачем встановлено порушення позивачем норм трудового законодавства були пояснення осіб, які знаходились в офісі під час проведення інспекційного відвідування. Так, відповідно до пояснення від 13.02.2019 року [PERSON] є стажером позивача, в обов`язки якої входить заповнення таблиць, працює з 13.03.2019, а [PERSON] 13.03.2019 року прийшла в офіс до свого знайомого - позивача. Інших доказів, які б засвідчували факт допуску позивачем працівників з порушенням законодавства про працю під час проведення інспекційного відвідування не встановлено, а матеріали справи таких не містять. При цьому, позивач обгрунтовано звертає увагу, що пояснення [PERSON] були надані фактично за місяць до проведення інспекційного відвідування, що в свою чергу відповідачем жодним чином не спростовується та не заперечується. Водночас, як вбачаєтся з матеріалів справи до акту інспекційного відвідування від 14.03.2019 позивач надавав заперечення, в якому стверджував про те, що відомостей про підстави проведення перевірки, застосування аудіо-відеотехніки, інших осіб, що брали участь в інспектуванні, акт не містить. При цьому, обставини, які зазначені в акті не відповідають дійсності. [PERSON] та [PERSON] працюють самостійно. [PERSON] його знайома, є ріелтором. [PERSON] має досвід роботи у сфері веб-дизайну, й пропонує варіанти для його сайту. Безпосерньо особа [PERSON] , яка зазначена в акті перевірки йому невідома. Також, позивачем додано пояснення [PERSON] та [PERSON] . За результатом розгляду вказаних заперечень відповідач листом від 02.04.2019 №43/2/19/5187 повідомив про те, що залишає заперечення позивача без задоволення, а висновки акту інспекційного відвідування без змін. При цьому, жодного обгрунтування причин такої відмови вказаний лист не містить, як і не містить оцінку викладених позивачем заперечень. При цьому, відповідач зазначає про те, що проведення інспекційного відвідування фіксувалось засобами відеотехніки, про що зроблено відмітку в розділі ІІІ акту від 14.03.2019 №КВ680/1063/АВ. Однак, колегія суддів зауважує, що вказане не відповідає матеріалам справи та самому акту інспекційного відвідування, позаяк жодної відмітки про фіксування засобами відеотехніки вказаний акт не містить, а матеріали справи не містять жодних відеофайлів проведеного відвідування. Враховуючи викладене, на переконання колегії суддів, відповідачем не було належним чином розглянуто подане заперечення позивача з наданням відповідної оцінки його доводам та не вказані мотиви неприйняття таких доводів. Отже, враховуючи зміст наданих позивачем заперечень, їх розбіжність з висновками викладеними в акті інспекційного відвідування, пояснення осіб, які знаходились в офісі в момент проведення такого відвідування, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач мав надати можливість позивачу або його представнику бути присутнім на засіданні 08.04.2019, на якому приймалася постанова про накладення штрафу з метою повного і всебічного з`ясування наявності або відсутності порушення з боку позивача. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розгляд справи відбувся за відсутності позивача, в порушення його права надати докази та пояснення по суті обставин, встановлених під час інспекційного відвідування. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про протиправність постанови Головного управління Держпраці у Київській області №КВ680/1063/АВ/ТД/ФС-262 від 08 квітня 2019 року та правомірно її скасував. Таким чином, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, які мають значення для її вирішення, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Результат розгляду: denied