Рішення адміністративного суду від 2022-09-30 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року позовну заяву [PERSON] до Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного судового рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми процесуального права. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Відповідно до ч. 1 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові). З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) апеляційної скарги [PERSON] на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року про повернення позовної заяви. Згідно з ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання сільської ради надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в розмірі, орієнтовною площею 2,0 га. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.02.2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та встановлено останньому десятиденний строк з дня отримання вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви. На виконання вимог даної ухвали позивачем було подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом, в якій «відносно дотримання позивачем шестимісячного строку звернення до адміністративного суду» у якості обґрунтування порушення строку звернення до суду йдеться про те, що позивач «...не міг та не був обізнаний із оскаржуваним рішенням станом на дату його прийняття - 22.07.2021 року; позивачу стало відомо про таке рішення лише 02.09.2021 року в момент отримання відповіді від 25.08.2021 року» та на підставі зазначеного вказано, що позивачем не порушено шестимісячного строку звернення до суду. Однак ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року зазначені вище обґрунтування пропуску строку звернення до суду визнані неповажними, а позовну заяву [PERSON] до Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Як було вірно зазначено судом першої інстанції, позивач, звертаючись із заявою до Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки та не одержавши відповідь на своє звернення, не був позбавлений можливості як дізнатися про обставини прийняття рішення та про те, яке рішення прийняте, так і розробити проект відведення земельної ділянки самостійно. Щодо самостійного розроблення проекту, то така позиція повністю узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, який міститься у справі №П/811/137/18. Так, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду зазначив, що: «...ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розробку такого проекту самостійно». Водночас, відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006 року, заява №23436/03). Отже, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Так, необхідно зазначити, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не наведено переконливих та доказово підтверджених причин, які стали на заваді своєчасного звернення до суду з даним позовом в порядку оскарження рішення відповідача, а тому підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні. Згідно з п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України, окрім іншого встановлено, що якщо вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно повернув позовну заяву позивачу. Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied