Рішення адміністративного суду від 2022-01-21 00:00:00+02

[PERSON] (надалі по тексту позивач, [PERSON] ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (надалі також - відповідач), в якому просив суд: - визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, код ЄДРПОУ: 40108599, яке зареєстровано за адресою: 61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць 5, яка полягає у незазначені в наказі ГУНП в Харківській області №293 о/с від 22.06.2021 даних про вислугу років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати [PERSON] , [INFO] ; - зобов`язати відповідача внести зміни в наказ ГУНП в Харківській області №293 о/с від 22.06.2021, зазначивши вислугу років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати [PERSON] , [INFO] . Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 позов задоволено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що положення пункту 10 розділу III Порядку № 1235 в частині необхідності зазначення: вислуги років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах); необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати необхідно виконувати тільки у разі наявності відповідних правових підстав зазначених у статтях 9, 12 Закону № 2262-ХІІ. Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що у період з 07 липня 2014 року по 06 листопада 2015 року [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ. 07.11.2015 року відповідно до пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» в порядку переведення з органів внутрішніх справ до органів Національної поліції, у зв`язку з ліквідацією органів внутрішніх справ [PERSON] був переведений до органів Національної поліції України де в подальшому проходив службу. 22.06.2021 року наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області №293о/с від 22.06.2021 [PERSON] був звільнений з органів Національної поліції за власним бажанням на підставі п. 7 ч 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" з стажем служби в поліції на день звільнення для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки у календарному обчисленні 06 років 11 місяців 17 днів, у пільговому обчисленні (без урахування вислуги в календарному обчислені) 00 років 01 місяць 28 днів, час навчання - немає. Позивач не погоджується з зазначеним наказом, оскільки в ньому відсутні дані стосовно вислуги років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), а також дані, щодо необхідності виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх правомірності та обґрунтованості. Перевіряючи правові підстави, що були покладені в основу судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про наступне. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII). За приписами статті 59 Закону № 580-VIII: - служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша); - рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України (частина третя); - видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України (частина четверта); - порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України (частина п`ята). Згідно пунктом 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням. Відповідно до частини другої статті 77 Закону № 580-VIII днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частина третя статті 77 Закону № 580-VIII). Наказом МВС України від 27.07.2012 № 650 «Про затвердження Інструкції з оформлення документів у системі МВС України» встановлено, що наказ це основний розпорядчий документ, який видає керівник підприємства, установи, організації на основі єдиноначальності і який містить індивідуальні приписи або правові норми з питань внутрішньоорганізаційної діяльності, адресовані підпорядкованим органам і працівникам. Специфікою кадрових наказів є відсутність слова "НАКАЗУЮ". Вони укладаються без констатуючої частини і починаються зі слів: "Призначити", "Звільнити", "Відрядити". Основною в наказі є резолютивна частина, в якій викладають суть документа і яка містить конкретні приписи щодо виконання завдань: визначено заходи для виконання поставлених у наказі завдань, виконавців цих заходів, їх права і обов`язки, строки виконання, форми та методи роботи тощо. Відповідно до частини І статті 4 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» № 2337-VІІІ (далі - Закон № 2337-VІІІ) наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України. Такий порядок затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 № 1235 (далі - порядок №1235). Розділ ІІ Порядку №1235 визначає, що підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності як, у тому числі, звільнення зі служби в поліції. Пунктами 1-2 розділу ІІІ Порядку №1235 передбачено, що видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України. Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу. Згідно з п. 10 розділу ІІІ Порядку №1235 у випадку видання наказу про звільнення працівника зі служби в поліції в наказі органу поліції зазначаються стаж служби в поліції, вислуга років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати. Судовим розглядом встановлено, що згідно наказу ГУНП в Харківській області від 22.06.2021 р. №293о/с капітана поліції [PERSON] заступника начальника слідчого відділення відділу поліції №1 Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області, звільнено з 25.06.2021. В наказі зазначено, що стаж служби в поліції на день звільнення для виплати надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки становить 06 років 11 місяців 17 днів., у пільговому обчисленні (без урахування вислуги в календарному обчисленні) - 00 років, 01 місяць, 28 днів, час навчання - немає. Отже, в наказі ГУНП в Харківській області №293 о/с від 22.06.2021 всупереч п. 10 розділу ІІІ Порядку №1235 відповідачем не зазначено даних щодо позивача про вислугу років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), та даних щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати стосовно позивача. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу необґрунтованості стверджень відповідача про те, що у позивача відсутнє права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а») частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарної вислуги років та право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки предметом розгляду у даній справі є саме не зазначення у наказі даних про таку вислугу, як і даних про одноразову грошову допомогу, як то вимагає п. 10 розділу ІІІ Порядку №1235. Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, у межах спірних правовідносин не розглядається питання, щодо набуття позивачем право на вислугу років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах) та право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, а досліджується зміст наказу на відповідність даних, які потрібні бути зазначені у ньому, згідно до вимог п. 10 розділу ІІІ Порядку №1235. Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують. Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається. Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Результат розгляду: denied