Рішення адміністративного суду від 2024-05-29 00:00:00+03

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просила: -визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 13.10.2023 №0116400705 про застосування до фізичної особи-підприємця [PERSON] штрафних (фінансових) санкцій в сумі 17000,00 грн.; -визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 13.10.2023 №0116410705 про застосування до фізичної особи-підприємця [PERSON] штрафних (фінансових) санкцій в сумі 17000,00 грн. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору. За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом першої інстанції встановлено, що посадовими особами контролюючого органу на виконання наказу ГУ ДПС у Хмельницькій області від №2629-ІІ від 28.09.2023 "Про проведення фактичної перевірки" та направлень на перевірку №5017, №5018 від 28.09.2023 проведено фактичну перевірку СГ-фізичної особи [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , платник єдиного податку II групи) з питань здійснення контролю щодо дотримання норм законодавства під час провадження діяльності, пов`язаної з обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платником податків розрахункових операцій. Перевірка проводилась за місцем здійснення господарської діяльності позивача, а саме в магазині, розташованого за адресою [ADDRESS] . До початку проведення фактичної перевірки працівниками ГУ ДПС у Хмельницькій області на підставі статті 20 ПК України проведено контрольну розрахункову операцію, а саме: придбано 1 кг макарон за ціною 38 грн., води "Поляна квасова" об`ємом 1.5 л за ціною 30 грн. та безалкогольного енергетику "Пітбуль" об`ємом 0.5 л за ціною 25 грн. на загальну суму 93 грн. Дану розрахункову операцію ФОП [PERSON] не провела на повну суму покупки із застосуванням зареєстрованої у встановленому порядку розрахункової книжки, розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції не видано. За результатами перевірки складено акт від 02.10.2023 №10509/22-01-07- 05/2950325289, в якому встановлено порушення вимог статті 15 Закону України №481/95-ВР від 19.12.1995 "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів" (далі - Закон №481) внаслідок зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів без відповідних ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами. Відповідно до бази даних ДПС України "Реєстр ліцензій на алкоголь, спирт та тютюн" у ФОП [PERSON] відсутні ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та ліцензія на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами у магазині, що за адресою: [ADDRESS] . На підставі наведених висновків, Головне управління ДПС у Хмельницькій області винесло податкове повідомлення-рішення від 13.10.2023 №0116400705 про застосування до фізичної особи-підприємця [PERSON] штрафних (фінансових) санкцій в сумі 17000,00 грн. та податкове повідомлення-рішення від 13.10.2023 №0116400705 про застосування до фізичної особи-підприємця [PERSON] штрафних (фінансових) санкцій в сумі 17000,00 грн. Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржені позивачем \~до суду шляхом подання даного позову. Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення. Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного. Пунктом 75.1 статті 75 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Спеціальним законом, що визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України, є Закон України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі - Закон № 481/95-ВР). За приписами частини 1 ст.15 Закону України № 481/95-BP роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю. Згідно зі статтею 1 Закону України №481/95-BP ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку. Частиною першою статті 17 Закону №481/95-ВР визначено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. Відповідно до частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень; оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень. У частинах четвертій, п`ятій статті 17 Закону № 481/95-ВР закріплено, що рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України. У разі невиконання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) рішення органів, зазначених у частині третій цієї статті, сума штрафу стягується на підставі рішення суду. Отже, виходячи із аналізу перелічених норм законодавства, колегія суддів суд приходить висновку, що роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами може здійснюватись лише за наявності відповідної ліцензії. Як визначено пунктами 5, 6 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790 (з наступними змінами та доповненнями, далі - Порядок №790) підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є: акт перевірки додержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства. Як встановлено судом першої інстанції, під час проведення фактичної перевірки, посадовими особами відповідача встановлено порушення позивачем вимог статті 15 Закону України №481/95-ВР, а саме-зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів без відповідних ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами. Відповідно до бази даних ДПС України "Реєстр ліцензій на алкоголь, спирт та тютюн» у ФОП [PERSON] відсутні ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та ліцензія на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами у магазині, що за адресою: [ADDRESS] . За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність оскаржуваних рішень відповідача про притягнення позивача до відповідальності за ч.2 ст.17 Закону № 481/95-ВР. В свою чергу, колегія суддів, надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам, \~наведеним \~в апеляційній скарзі, вказує наступне. Як вбачається зі змісту Акту фактичної перевірки від 02.10.2023, 29.09.2023 посадовими особами відповідача встановлено факт зберігання алкогольних напоїв (пива, горілки) та тютюнових виробів (сигарет) із марками акцизного податку у магазині в [ADDRESS] , де здійснює діяльність ФОП [PERSON] , без відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі. Разом з тим, відповідальність за абз.5 \~ч.2 ст.17 Закону № 481/95-ВР ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачена за роздрібну торгівлю алкогольними напоями та \~тютюновими виробами у магазині, а не за їх зберігання. На ту обставину, що відповідачем не доведено факту продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів просила звернути увагу і позивач у позовній заяві, однак суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість таких доводів позивача на тій підставі, що перевіркою встановлено, що саме на вітрині в приміщенні магазину, знаходилися алкогольні напої та тютюнові вироби. Поряд з цим, саме посилання відповідача на те, що на вітрині магазину були алкогольні напої та тютюнові вироби, є недостатньою підставою для висновку про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки в Акті перевірки відсутні будь-які відомості, які б ідентифікували вказаний товар та містили інформацію про його кількість. Частиною 1 ст.77 КАС України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірності \~податкових повідомлень-рішень від 13.10.2023 №0116400705 та від 13.10.2023 №0116410705, а відтак останні підлягають скасуванню. Щодо вимоги про стягнення судових витрат-витрат на правничу допомогу та судового збору, колегія суддів вказує на наступне. Відповідно до частини 1, 3 та 5 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 7,9 статті 139 КАС унормовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Також, за змістом частини 9 статті 139 КАС при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 зокрема зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд враховує критерії реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У пункті 269 Рішення зазначено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Результат розгляду: granted