Рішення адміністративного суду від 2024-06-12 00:00:00+03

[PERSON] (далі [PERSON] , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини [NUMBER] (далі ВЧ [NUMBER] , відповідач), в якому просить: - визнати протиправними дії ВЧ [NUMBER] щодо нарахування та виплати [PERSON] грошової допомоги на оздоровлення та допомоги на вирішення соціально-побутових питань, виплачених у 2014-2017 роках та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі Постанова № 889), за період з травня 2014 року по лютий 2018 року включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення; - зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення та допомоги на вирішення соціально-побутових питань, виплачених у 2014-2017 роках та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889 за період з травня 2014 року по лютий 2018 року включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення; - визнати протиправною бездіяльність ВЧ [NUMBER] щодо ненарахування та невиплати [PERSON] компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати 20 лютого 2023 року; - зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати 20 лютого 2023 року. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ВЧ [NUMBER] щодо нарахування та виплати [PERSON] грошової допомоги на оздоровлення та допомоги на вирішення соціально-побутових питань, виплачених у 2014-2017 роках та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889 за період з травня 2014 року по лютий 2018 року включно без урахування у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення. Зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення та допомоги на вирішення соціально-побутових питань, виплачених у 2014-2017 роках та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889 за період з травня 2014 року по лютий 2018 року включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно з наказом командира ВЧ [NUMBER] (по стройовій частині) від 02.11.2018 № 232 підполковника [PERSON] , старшого оперативного чергового - заступника командира ВЧ [NUMBER] , звільненого наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 20.09.2018 року № 522 у запас, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Як видно з архівних довідок, бланку 31 особового рахунку військовослужбовця, а також інформації, наявної у відповідях на адвокатські запити представника позивача, ВЧ [NUMBER] здійснювала нарахування та виплату індексація грошового забезпечення [PERSON] за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з затримкою, зокрема: - 28.04.2021 позивачу на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 у справі № 380/7680/20 виплачено заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2022 двома платежами у розмірі 12814,01 грн. та у розмірі 27310,52 грн., що підтверджується листуванням із відповідачем з представником позивача та банківською випискою по рахунку позивача; - 20.02.2023 позивачу на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 у справі № 380/10739/21 виплачено заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2022 у розмірі 44430,85 грн., що підтверджується листуванням із відповідачем з представником позивача та банківською випискою по рахунку позивача. Оскільки в порушення чинного законодавства грошова допомога на оздоровлення, яка виплачена у 2014-2017 роках, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за період з травня 2014 року по лютий 2018 року включно були нараховані та виплачені позивачу з грошового забезпечення без врахування індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди, то позивач звернувся до суду для захисту своїх порушених прав. Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Щодо підстав для виплати позивачу компенсації втрати частини доходів, колегія суддів зазначає наступне. Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі також Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі також Порядок № 159). Згідно зі статями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно з пунктом 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян. Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем індексації, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 465/322/17. Крім того, у постанові від 05 березня 2020 року у справі № 140/1547/19, Верховний Суд зазначив: «Згідно з положеннями статті 4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до статті 6 Закону № 2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.» У справі, що розглядається, апеляційним судом встановлено, що позивачу виплачено заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2022 у розмірі 44430,85 грн лише 20.02.2023. Отже, несвоєчасне нарахування сум грошового забезпечення відбулось у зв`язку з неправильним нарахуванням позивачу індексації грошового забезпечення, тобто з вини органу, що виплачує грошове забезпечення, а тому позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення. У розрізі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження. Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах. За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційних вимог. Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Однак, оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає. Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. У розрізі викладеного, оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд приходить до переконання, що такі є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до задоволення позовних вимог у спосіб, що заявлений позивачем, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Результат розгляду: granted