Рішення адміністративного суду від 2022-10-11 00:00:00+03

[PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні (далі - відповідач), в якому просив: - скасувати наказ від 15 липня 2021 року №690-к про звільнення [PERSON] з посади головного спеціаліста відділу прикордонного інспекційного контролю "Черкаси" Південного міжрегіонального головного управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні; - поновити [PERSON] на посаді головного спеціаліста відділу прикордонного інспекційного контролю "Черкаси" Південного міжрегіонального головного управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні; - стягнути з Південного міжрегіонального головного управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні "Черкаси" на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу. Додатково позивач просив рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказано, що оскаржуваним наказом позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу прикордонного інспекційного контролю «Черкаси» Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні з підстави закінчення строку дії контракту, що прийнятий, на думку позивача, протиправно, позаяк укладений контракт не передбачає остаточної дати закінчення строку дії. Додаткова угода від 16 березня 2021 року №1, укладена до контракту, встановлює граничний строк перебування позивача на займаній посаді 05 грудня 2021 року до оприлюднення результатів конкурсу на вакантну посаду державної служби, натомість на дату звільнення позивача (15 липня 2021 року) на займану ним посаду, за результатами проведеного конкурсу, нікого призначено не було, у зв`язку із чим позивач власне звільнення вважає незаконним. Позивача не було повідомлено про припинення дії контракту не пізніше ніж за 5 робочих днів до такого припинення, тому не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період тимчасової непрацездатності. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року даний адміністративний позов - залишено без задоволення. Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до укладених між позивачем та відповідачем Контракту та Додаткової угоди строк трудових відносин з позивачем є чітко окресленим (до призначення на посаду державної служби за результатами конкурсу, але не довше 05 грудня 2021 року). Строк дії трудових відносин (строк призначення на посаду державної служби та звільнення) між позивачем і відповідачами визначався настанням юридичного факту - до визначення суб`єктом призначення або керівником державної служби переможця за результатами конкурсного відбору відповідно до законодавства. З огляду на призначення на посаду державної служби, що обіймав позивач, за результатами конкурсу іншої особи, строк дії Контракту, укладеного з позивачем, завершився. У разі призначення на посаду державної служби з укладанням контракту про проходження державної служби державний службовець звільняється з посади в останній день строку дії контракту, у зв`язку із чим звільнення позивача з посади 30 липня 2021 року є правомірним, що відповідає вимогам абз. 2 ч. 1 статті 85 Закону №889. Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою задовольнитиі позов. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що відповідно до роздруківки, зробленої з офіційного сайту «Портал вакансій» з особистого кабінету Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, саме класифікатор №ПМГУ-210 є належним для посади «головного спеціаліста відділу прикордонного інспекційного контролю «Черкаси». В даній роздруківці наявні всі ідентифікуючі ознаки даної посади, зокрема: назва посади, державний орган влади, структурний підрозділ, тип посади, категорія посади, посадові обов`язки умови оплати праці та інше. Вказані в роздруківці посадові обов`язки повністю аналогічні до тих, що виконувались апелянтом на цій же посаді, з огляду на що варто зробити висновок, що конкурс на його посаду був саме з класифікатором №ПМГ`У-210. Натомість, суд, приймаючи оскаржуване рішення, помилково вирішив, що на посаду апелянта було правомірно призначено іншу особу, яка нібито стала переможцем конкурсу, однак, переможця у конкурсі за оголошенням №ПМГУ-210 обрано не було. Водночас, суд не з`ясував та не аргументував підстав, з яких вирішив, що саме номер вакансії - 202 відповідає посаді головного спеціаліста відділу прикордонного інспекційного контролю «Черкаси» управління державного контролю на кордоні Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, оскільки назви посад №ПМГУ-202 та №ПМГУ-210 є аналогічними. Конкурси на дані вакансії було оголошено одночасно, жодних ідентифікуючих ознак, які б дозволили кандидатам з`ясувати невідповідність оголошення №ПМГУ-210 займаній апелянтом посаді оголошення не містило. Таким чином. відповідач неправомірно звільнив апелянта у зв`язку з визначенням переможцем конкурсу на зайняття державної служби посади, що обіймав апелянт ПМГУ 202 - [PERSON] . Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 статті 311 КАС України. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11 жовтня 2022 року. 09 вересня 2022 року на адресу суду електронною поштою надійшла заява від Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні про витребування доказів, а саме: витребування з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) інформації про смерть [PERSON] . Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року витребувано від Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) інформацію про смерть [PERSON] (дата народження: [INFO] , ІПН [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , місце реєстрації [ADDRESS] ), у строк до 05 жовтня 2022 року. 21 вересня 2022 року до суду надійшов лист Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Смілі Черкаського району Черкаської області, до якого додано завірену копію актового запису про смерть, яким підтверджується факт смерті [PERSON] [INFO] . 10 жовтня 2022 року до суду від Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.5 ч.1 статті 238 КАС України. Згідно ч. 1 статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив. При цьому, процесуальне правонаступництво необхідно розуміти як заміну або вибуття в адміністративній справі сторони чи третьої особи в разі переходу правового статусу від однієї особи до іншої (правонаступника). Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Згідно статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщин. Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що даними нормами, які передбачають можливість успадкування особою відповідних прав, визначається подальша доля тільки тих прав, якими був наділений спадкодавець за життя, а також платежів, право на які виникло за життя спадкодавця. При цьому, як визначено у пункті 1 ч. 1 статті 1219 ЦК України особисті немайнові права не входять до складу спадщини, оскільки є правами та обов`язками, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Отже, виходячи зі змісту статті 1227 ЦК України, члени сім`ї або інші спадкоємці можуть претендувати лише на отримання коштів, які спадкодавцю повинен був сплатити відповідач ще за життя. Разом з тим, обставини даної справи вказують на те, що предметом її дослідження є спір про наявність права [PERSON] на зайняття посади головного спеціаліста відділу прикордонного інспекційного контролю "Черкаси" Південного міжрегіонального головного управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні та отримання заробітної плати за час вимушеного прогулу, що і слугувало підставою для його звернення до суду із даним позовом. Таким чином, спірні правовідносини у даній справі стосуються призначення на посаду позивача, а тому ці відносини є особистими і відносно них правонаступництво недопустиме. Згідно ч.1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Відповідно до п. 5 ч. 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Враховуючи, що судом встановлено факт смерті позивача, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження в адміністративній справі відповідно до п.5 ч.1 статті 238 та ч.1 статті 319 КАС України.

Результат розгляду: partial