Рішення адміністративного суду від 2022-03-31 00:00:00+03

23.11.2021р. [PERSON] звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, у якому просив суд: - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020р. та 2021р. у розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком; - зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплати йому недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020р. та 2021р. у розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком, із урахуванням попередньо виплачених сум допомоги. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач, після прийняття Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020р. №3-р/2020, набув право на разову грошову допомогу до 5 травня за період з 2020р. до 2021р. у розмірі, передбаченому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Однак, відповідачем протиправно виплачену позивачу таку допомогу у меншому розмірі: в 2020р. - 3640 грн., а в 2021р. - 3906 грн. Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 29.11.2021р. позовну заяву залишено без руху та надано [PERSON] строк для усунення недоліків, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року позовну заяву [PERSON] разом із доданими документами - повернуто позивачу. Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, позивач 04.01.2022р. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23.12.2021р. та направити дану справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом 1-ї інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. 19.01.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження. Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду 1-ї інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги [PERSON] , перевіривши підстави для апеляційного перегляду, судова колегія доходить висновку про наявність підстав для її частково задоволення, з огляду на наступне. Приймаючи вищевказане судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не бездіяльності відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, встановленого ч.2 ст.122 КАС України, а нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою. Частиною 1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Суд зауважує, що реалізація захисту порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції, однак у межах часових рамок, визначених законодавцем. У розумінні ч.1 ст.118 КАС України, «процесуальними строками» є встановлені законом або ж судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями та роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Так, інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює добросовісно ставитися до виконання учасниками процесу своїх обов`язків. Строки звернення до суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною 2 цієї статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Наслідки ж пропуску строку звернення до суду регламентовані ст.123 КАС України. Як передбачено ч.ч.1,2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом 10 (десяти) днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо ж заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до суду будуть визнані неповажними, то суд повертає позовну заяву. За приписами п.п.1,9 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк та у випадках, передбачених ч.2 ст.123 цього Кодексу. Разом із цим, ст.121 КАС України суд наділено повноваженнями за заявою сторони поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо причини його пропуску будуть визнані судом поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Для поновлення пропущеного строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно подати позовну заяву. Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: 1) це обставина, яка безпосередньо унеможливлює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, «поважними причинами» можуть визнаватися тільки такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами для своєчасного вчинення відповідних процесуальних дій та підтверджені належним чином. До того ж, аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.02.2019р. у справі №826/17879/17. Отже, поновленню підлягають виключно порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. Згідно зі ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати належні докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду. Особа, яка заявляє клопотання, відповідно до ч.1 ст.77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами. Водночас, поняття «поважних причин» пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Слід наголосити, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Для цього, у свою чергу, має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку. Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є незгода позивача з розміром нарахованої та виплаченої відповідачем щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020р. та 2021р. Із заявою про нарахування та виплати недоплаченої суми грошової допомоги до 5 травня за 2020р. та 2021р. позивач звернувся до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради 12.10.2021р., при цьому листом від 21.10.2021р. №02-25/732 повідомлено про нарахування та виплату разової грошової допомоги у відповідності до норм законодавства. Зокрема, як свідчать матеріали справи, початок перебігу строку звернення до суду позивач пов`язує з моментом, коли останній ознайомився із змістом вказаного листа Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради. Верховний Суд у постанові від 31.03.2021р. у справі №240/12017/19 відступив від висновків, викладених, зокрема, у постановах від 29.10.2020р. у справі №816/197/18, від 20.10.2020р. у справі №640/14865/16-а, від 25.02.2021р. у справі №822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, в яких зазначено, що при застосуванні строків звернення до суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, у першу чергу, з боку держави (постанова Верховного Суду від 29.10.2020р. у справі №816/197/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від пенсійного органу, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021р. у справі №822/1928/18). У даній постанові, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду наголосила, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. У той же час, «триваюча пасивна поведінка» особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Поряд із цим, апеляційний суд зазначає, що допомога до 5 травня є платежем, розмір якого в будь-якому разі відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну та об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити «активні дії» з метою отримання інформації на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений розрахунок одноразової грошової допомоги. Тобто, з дня отримання допомоги до 5 травня, особа фактично вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком із вказаного правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання допомоги, демонструючи свою необізнаність стосовно підстав нарахування одноразової грошової допомоги в меншому розмірі звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. У такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні відповіді на подану нею заяву. Так, у відповідності до ч.ч.1,4 ст.17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №3551-XII, щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених ст.ст.12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або ж через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги. Верховний Суд у постанові від 06.02.2018р. у справі №607/7919/17 дійшов висновку про те, що 30 вересня поточного року це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Отже, перебіг строку звернення позивача до суду з позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога. Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 22.07.2021р. у справі №420/718/21. Таким чином, строк звернення до суду із позовними вимогами про визнання протиправними дій або бездіяльності стосовно ненарахування та невиплати особі щорічної разової допомоги за 2020р. обраховується з 30.09.2020р. та спливає 30.03.2021р., а за 2021р. - з 30.09.2021р. та спливає 30.03.2022р. Звертаючись до фактів даної справи, колегія суддів зазначає про те, що з позовними вимогами про визнання протиправною бездіяльності Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради відносно ненарахування та невиплати щорічної разової допомоги за 2020р. позивач звернувся лише у листопаді 2021р., тобто з пропуском встановленого ст.122 КАС України строку для звернення до адміністративного суду. При цьому, [PERSON] не навів об`єктивних непереборних обставин, пов`язаних із дійсними істотними перешкодами та труднощами, що унеможливили своєчасне вчинення ним дій стосовно звернення до суду з позовом за захистом його порушеного права (в частині виплати грошової допомоги за 2020р.), протягом встановленого законом строку. Тобто, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем допущено необґрунтовані зволікання та фактично «байдуже» ставлення до отримуваних в 2020р. виплат. Посилання ж [PERSON] на те, що останній через запровадження карантинних обмежень на території України був позбавлений можливості реалізувати своє право на захист, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне. Згідно з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020р. №731-IX, питання поновлення процесуальних строків відповідно до КАС України під час дії карантину вирішується наступним чином - сторона у справі, яка їх пропустить, має право на поновлення, але за умови доведення поважності причин такого пропуску та доведення факту того, що це трапилося саме через карантинні обмеження. З матеріалів справи вбачається, що будь-яких доказів на підтвердження факту пропуску строку звернення до суду у зв`язку із карантинними обмеженнями позивачем не надано. В обсязі встановлених обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду 1-ї інстанції про наявність підстав для повернення адміністративного позову [PERSON] в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020р., як такого, що поданий із пропуском строку, встановленого ст.122 КАС України. До того ж, стала практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним та може бути обмеженим, у т.ч. і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії» та справа «Девеер проти Бельгії»). Право на доступ є одним з аспектів права на суд, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні. Тим не менше, ці обмеження не повинні обмежувати або зменшити доступ людини таким чином або в такій мірі, що сама суть права знеціниться; такі обмеження не будуть сумісні з положеннями Конвенції, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумної пропорційності між використовуваними засобами та переслідуваною метою (рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1998р. в справі «Перес де Рада Каванілес проти Іспанії»). Частиною 2 ст.6 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права із урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011р. №17-рп/2011 визначено також, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. У той же час, повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції помилково не звернув увагу, що позивачем також були заявлені позовні вимоги стосовно ненарахування та невиплати йому разової грошової допомоги до 5 травня за 2021р. і, з урахуванням звернення позивача до суду у листопаді 2021р., строк звернення з якими позивачем не було пропущено. Однак, суд 1-ї інстанції вищевикладеного не встановив та повернув позов у повному обсязі, не виокремивши частину позовних вимог, строку звернення до суду з якими [PERSON] не було пропущено. Таким чином, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження. Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви [PERSON] до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021р. у розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком та зобов`язання вчинити відповідні дії. Згідно з ч.1 ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду 1-ї інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. У відповідності до ч.3 ст.312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 23.12.2021р. в частині повернення позовної заяви [PERSON] про визнання протиправною бездіяльності Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021р. - скасуванню, а справа - направленню до того ж суду для продовження розгляду по суті у відповідній частині.

Результат розгляду: partial