Рішення адміністративного суду від 2022-07-14 00:00:00+03

09.11.2022 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови [PERSON] у призначенні пенсії за віком; скасувати рішення про відмову, викладену у листі № 1900-0301-8/14090 від 12.05.2021 року Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - щодо відмови [PERSON] у призначенні пенсії за віком; зобов`язати зарахувати до страхового стажу наступні періоди з 15.04.1984 по 15.01.1985 та з 20.01.1985 по 07.11.1985, з 12.03.1987 по 18.03.1988 в Юрмінському радгоспі Арошевського району Тюменської області; зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області призначити [PERSON] пенсію за віком з 10 лютого 2021 року. Позов обґрунтовує тим, що\~ \~нечіткий відбиток печатки підприємства у його трудовій книжці, якою скріплено записи про його звільнення/прийняття, нанесено не з його вини, тому це не повинно впливати на зарахування стажу, оскільки відповідальності за неналежне ведення трудової книжки працівник не несе. Недоліки у заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні стажу роботи. Відтак, вважає дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування йому страхового стажу період роботи в Юрмінському радгоспі Арошевського району Тюменської області\~ протиправними. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 1900-0301-8/14090 від 12.05.2021 щодо відмови у призначенні пенсії за віком [PERSON] . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу [PERSON] , відповідно до\~ статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди роботи з 15.04.1984 по 15.01.1985 та з 20.01.1985 по 07.11.1985, з 12.03.1987 по 18.03.1988 в Юрмінському радгоспі Арошевського району Тюменської області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити [PERSON] пенсію за віком відповідно до\~ статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"\~ з 10.02.2021. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що спірний період роботи позивача в Юрмінському радгоспі Арошевського району Тюменської області не зарахований відповідачем до страхового стажу, оскільки згідно поданих документів, записи про прийняття та звільнення з роботи в трудовій книжці, внесені на підставі типових договорів, а номера укладених договорів не зазначені, що на переконання відповідача не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. В розписці-повідомленні, яка заповнюється до заяви на призначення пенсії, та листом Головного управління позивачу було повідомлено про необхідність подання уточнюючих документів за вищевказані періоди. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. У відповідності до частини першої\~ статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України\~ (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення \~з огляду на наступні підстави. Судом встановлені наступні обставини. 10.02.2021 позивач звернувся із заявою до відповідача у якій просив призначити йому пенсію за віком. Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 12.05.2021, повідомило позивача про те, що Розпорядженням про відсутність права на пенсію від 16.02.2021 №1919500005446 йому відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з недостатністю страхового стажу. Так, відповідач, відмовляючи в призначенні пенсії за віком позивачу, зазначив, що його страховий стаж становить 24 роки 02 місяці 22 дні при необхідному 26 років, та не зарахував до страхового стажу період\~ роботи, в тому числі оспорюваний, а саме: з 15.04.1984 по 05.01.1985, з 20.01.1985 по 07.11.1985 за час роботи на Юрмінському радгоспі Арошевського району Тюменської області, в зв`язку з тим, що записи в трудовій книжці за ці періоди завірені нечіткими печатками, а також відсутні номера трудових договорів, на підставі яких зроблено ці записи, \~з 12.03.1987 по 18.03.1988 за час роботи в Юрмінському радгоспі Арошевського району Тюменської області в зв`язку з тим, що відсутній номер трудового договору на підставі якого зроблено записи. Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення. Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне. Згідно із положеннями частини 2\~ статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ Конституцією\~ та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Згідно з\~ ст. 46 Конституції України\~ громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються\~ Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII\~ (Закон №1788-XII) «Про пенсійне забезпечення» та\~ Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~ (Закон №1058-ІV). Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в\~ статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24). Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього\~ Закону\~ за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга\~ статті 24 Закону №1058-IV). Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим\~ Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта\~ статті 24 Закону №1058-IV). У законодавстві, що діяло до 01.01.2004, зокрема, у\~ статті 56 Закону №1788-XII\~ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Порядок підтвердження стажу регламентовано у\~ статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Відповідно до\~ статті 62 Закону №1788-XII\~ постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637\~ затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637). Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи. Згідно з пунктами 17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою. Згідно записів трудової книжки позивача [NUMBER] , а саме №№ 8-16, у період з 15.04.1984 по 15.01.1985, з 20.01.1985 по 07.11.1985 та з 12.03.1987 по 18.03.1988\~ позивач\~ працював «плотником» у стройбригаді в Юрмінському радгоспі Арошевського району Тюменської області. Разом з тим, відтиск печатки підприємства, якою скріплено запис про прийняття та про звільнення позивача\~ є нечітким, а підставою для прийняття на роботу позивача вказано Типовий договір\~ з вказівкою лише на номер договору (без дати), що слугувало підставою для відмови відповідача у зарахуванні до стажу роботи позивача періодів його роботи в Юрмінському радгоспі Арошевського району Тюменської області з 15.04.1984 по 15.01.1985, з 20.01.1985 по 07.11.1985 та з 12.03.1987 по 18.03.1988. Відповідно до пункту 1\~ Інструкції №58\~ трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Відповідно до пункту 2.4\~ Інструкції №58\~ усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Згідно з пунктом 2.6\~ Інструкції №58\~ у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. Відповідно до абзацу другого пункту 6.1\~ Інструкції №58\~ у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством. Апеляційний суд зазначає, що вимоги щодо завірення печаткою запису про звільнення прямо передбачена пунктом 2.4\~ Інструкції № 58. Разом з тим, позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, відсутність коду ЄДРПОУ на печатці, якою скріплено запис трудової книжки, не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період. Колегія суддів вказує, що у даному випадку записи трудової книжки позивача містять повні і точні відомості (без виправлень), які дають підстави зарахувати період роботи позивача в Юрмінському радгоспі Арошевського району Тюменської області з 15.04.1984 по 15.01.1985, з 20.01.1985 по 07.11.1985 та з 12.03.1987 по 18.03.1988 до трудового стажу. Апелянтом не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині зазначених періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду. Крім того, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Разом з тим, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Таким чином, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та без використання повноважень з метою, з якою ці повноваження надано. Одночасно суд апеляційної інстанції зважає на положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити. Згідно з\~ ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених\~ статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied