Рішення адміністративного суду від 2022-10-27 00:00:00+03

Позивач, [PERSON] звернувся \~до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив суд: - визнати протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають у неналежному розгляді звернення [PERSON] від 30.09.2021 УМ-13146556; - зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути звернення [PERSON] від 30.09.2021 УМ-13146556 з дотриманням вимоги ЗУ «Про звернення громадян» та вирішити питання порушенні у зверненні по суті. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 року у справі № 520/26091/21 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають у неналежному розгляді звернення [PERSON] від 30.09.2021 УМ-13146556. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути звернення [PERSON] від 30.09.2021 УМ-13146556 з дотриманням вимоги Закону України «Про звернення громадян». В іншій частині позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 року у справі № 520/26091/21 скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що заступник директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України полковник Сергій Галімський згідно посадових обов`язків, за відсутності директора Департаменту полковника Дяченка С.В., є особою уповноваженою на підписання відповіді яка була надана позивачу на його звернення. Посилаючись на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи проігнорував принципи змагальності сторін та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а також самоусунувся від спростування вищевказаних аргументованих доводів відповідача, чим грубо порушив не лише норми процесуального права, але й міжнародно-правові стандарти права на справедливий суд, наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги. На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач є особою з інвалідністю II групи внаслідок війни, що підтверджується відповідним посвідченням від 27.01.2015 року. Позивач, для поліпшення роботи органу державної влади та недопущення порушення прав осіб з інвалідністю відповідачем у майбутньому, через ДУ «Урядовий контактний центр» Національної системи опрацювання звернень до органів виконавчої влади звернувся до Міністерства оборони України зі зверненням від 30.09.2021 року, в якому просив: - встановити посадових осіб департаменту фінансів Міністерства оборони України, які готували та візували проект рішення (п.11 протоколу №133 від 22.12.2017 року) та членів Комісії, які приймали вищевказане рішення, внаслідок чого виникли підстави для звернення особи до суду по справі №806/2351/18 для відновлення порушених прав; - вжити заходи щодо недопущення у майбутньому при аналогічних обставинах порушення прав осіб посадовими особами Департаменту фінансів Міністерства оборони України та членами Комісії; - притягувати до відповідальності посадових осіб Департаменту фінансів Міністерства оборони, які готували та візували проект рішення (п.11 протоколу №133 від 22.12.2017 року) та членів Комісії, які приймали вищевказане рішення, внаслідок чого виникла підстава у особи звернення до суду по справі №806/2351/18 для відновлення своїх прав; - про результати розгляди пропозиції [PERSON] повідомити, які заходи були вчиненні Міністром оборони України по кожному пункту пропозиції, або мотиви за якими не вчинялося жодних дії зазначених в пропозиції. Відповідачем листом від 29.10.2021 року №298/3/2380 надано відповідь, в якій зазначено, що Комісія приймає рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум на підставі документів, визначених Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2014 № 530 та інших нормативно-правових актів. Рішення Комісії приймаються відкритим голосуванням простою більшістю голосів членів Комісії, присутніх на засіданні. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови Комісії. У разі незгоди заявника з прийнятим рішенням, відповідно до Конституції України йому гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб. Питання щодо призначення одноразової грошової допомоги на виконання судових рішень розглядаються із залученням фахівців Департаменту юридичного забезпечення. Під час розгляду документів пропозиції або зауваження може подавати кожен з членів Комісії, тобто представник Департаменту фінансів може подавати пропозиції так само, як і представники з інших структурних підрозділів Міністерства оборони України (у тому числі Департаменту юридичного забезпечення) та Генерального штабу Збройних Сил України. Візування документів, які подаються на підпис Міністру оборони України, здійснюється Департаментом юридичного забезпечення, а не Департаментом фінансів. Отже, звинувачення позивача щодо дій посадових осіб Департаменту фінансів Міністерства оборони України є безпідставними. Вважаючи, що його звернення відповідачем розглянуто неналежним чином, позивач звернувся до суду з цим позовом. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що на момент надання позивачу відповіді на його звернення заступник директора Департаменту фінансів МОУ полковник Сергій Галімський мав право розглядати звернення позивача відповідно до приписів частини 2 статті 14 Закону України «Про звернення громадян», з огляду на що, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заступник директора Департаменту фінансів МОУ полковник Сергій Галімський не був уповноваженою особою щодо розгляду заяви позивача. Колегія суддів зазначає, що з огляду на приписи ст. \~308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а тому не надає оцінку судовому рішенню в частині відмови у задоволенні позовних вимог, яка у даному випадку сторонами не оскаржується. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині, виходячи з наступного. Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР, який також забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення. Згідно статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Статтею 5 Закону України «Про інформацію» встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Положеннями статті 9 Закону України «Про інформацію» обумовлено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій. У відповідності до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Згідно статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються. Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті. Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Статтею 15 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку надається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Положеннями частини 2 статті 14 Закону України «Про звернення громадян» закріплено, що пропозиції (зауваження) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто. Не є спірною обставиною у цій справі, що відповідь на звернення позивача від 30.09.2021 УМ-13146556, надана заступником директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України полковником Сергієм Галімським. Проте, а ні до суду першої інстанції, а ні до апеляційного суду, не надано жодних доказів того, що на момент надання позивачу відповіді на його звернення заступник директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України полковник Сергій Галімський мав право розглядати звернення позивача у відповідності до приписів частини 2 статті 14 Закону України «Про звернення громадян». З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій Міністерства оборони України, які полягають у неналежному розгляді звернення позивача від 30.09.2021 УМ-13146556, і, відповідно, про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в оскаржуваній частині. При цьому, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За правилами частини 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Усупереч положень ч. 2 ст. 77 КАС України, правомірність своїх дій, відповідачем жодними належними та допустимими доказами не доведено. При цьому колегія суддів наголошує, що як було зазначено вище, частиною 1 ст. 308 КАС України закріплено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Наведені в апеляційній скарзі доводи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження. Доводи апеляційної скарги про те, що заступник директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України полковник Сергій Галімський є особою уповноваженою на надання вищевказаної відповіді згідно посадових обов`язків, з посиланням на пункти 11,13 Положення «Про Департамент фінансів Міністерства оборони України», затвердженого наказом МОУ від 17.05.2019 №242, колегія суддів не приймає, оскільки при розгляді звернення позивача Міністерство оборони України повинно керуватись приписами Закону України «Про звернення громадян», а не Положенням «Про Департамент фінансів Міністерства оборони України», оскільки закон має вищу юридичну силу. Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні їм суперечити, а відтак, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону необхідно застосовувати норми закону, так як він має вищу юридичну силу. Аналогічний висновок щодо застосування закону як акта, який має вищу юридичну силу, ніж підзаконний нормативно-правовий акт, викладений у постанові Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №200/14558/19-а. Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних відносин норми матеріального права. Отже, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки така висновків суду першої інстанції та правильності судового рішення не спростовує. У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied