Рішення адміністративного суду від 2024-04-10 00:00:00+03

30.10.2023 Головне управління ДПС у Запорізькій області звернулось до суду з позовом до Фізичної особи підприємця [PERSON] про стягнення податкової заборгованості у сумі 1879687,07грн., з яких: 1758888,75грн. з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та 120\~ \~\~798,32 грн. з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за відповідачем обліковується заборгованість, яка виникла в результаті несплати самостійно задекларованих сум, а також донарахованих контролюючим органом штрафних санкцій та пені. Позивачем вживалися заходи щодо стягнення податкової заборгованості у встановленому законодавством порядку, проте борг відповідачем не сплачено, а тому він підлягає примусовому стягненню у судовому порядку. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача податковий борг в загальній сумі 1879687,07грн. Рішенням \~Запорізького окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи підприємця [PERSON] \~податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 1297600,24грн, та з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 108924, 86грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Позивачем на вказане рішення суду подано апеляційну скаргу, в якій зазначає на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та в цій частині прийняти нове рішення про задоволення позову. Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що судом першої інстанції не вірно надано оцінку поданих доказів та невірно застосовні норми матеріального права. Так, пеня нарахована за період, який не охоплює період запровадженого \~карантину. До позову долучено копію інтегрованої картки платника. Судом не було витредувано розрахунок пені, який підтверджує вказані обставини. Відповідач, представник відповідач не скористався правом подання відзиву. Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до даних інтегрованої картки платника податків за відповідачем рахується податкова заборгованість у сумі 1879687,07грн., з яких: 1758 888,75грн з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та 120798,32грн з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, яка виникла на підставі наступного. Так, відповідачем самостійно подано до контролюючого органу звітну податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2022 рік від 12.08.2023, якою самостійно визначено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 21619,55грн та з військового збору у розмірі 1801,63грн. Крім того, ГУ ДФС у Запорізькій області, правонаступником якого є позивач, на підставі акту перевірки від 27.02.2019 № 79/08-01-13-05/3015823090 прийнято, зокрема: податкове повідомлення-рішення форми Р від 17.05.2019 № 0010491305, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового забезпечення за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування на загальну суму 1289 073,15 грн., з яких 1031258,52грн. за податковим зобов`язанням та 257814,63грн за штрафними (фінансовими) санкціями; податкове повідомлення-рішення форми Р від 17.05.2019 № 0010501305, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами з результатом річного декларування на загальну суму 107422,78 грн., з яких 85938,22 грн. за податковим зобов`язанням та 21484,55 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Не погодившись з даними податковими-повідомленнями рішеннями, відповідач оскаржив їх в судовому порядку. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі № 280/2109/22, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.04.2023, у задоволенні позову фізичної особи-підприємця [PERSON] до Головного управління ДПС в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень відмовлено. Таким чином, з дня набрання рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі № 280/2109/22 законної сили, тобто з 25.04.2023, грошові зобов`язання за податковими повідомленнями-рішеннями від 17.05.2019 №0010491305 та від 17.05.2019 №0010501305 вважаються узгодженими. Відповідачем узгоджені зобов`язання сплачено частково (в сумі 13092,46 грн. за ПДФО та в сумі 299,55 грн. військовий збір), а тому у відповідності до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України несплачена заборгованість з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 1297600,24грн. та з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 108924,86 грн. вважається податковим боргом. У зв`язку з несплатою платником податків узгоджених сум грошових зобов`язань, податковим органом вживались заходи щодо стягнення податкової заборгованості у встановленому законодавством порядку. Відповідачу за його податковою адресою направлено податкову вимогу форми Ф від 07.09.2023 № 0002603-1305-0801 на суму 1879687,07грн., яку отримано 22.09.2023. 30.10.2023 податковий орган звернувся до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу. Суд першої інстанції задовольнив позов частково. Рішення обгрунтував тим, що оскільки відповідач доказів сплати заборгованості з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 1297600,24грн. та з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 108924,86грн. не надав, позовні вимоги в даній частині задовольнив. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені судом відмовлено \~з посиланням на приписи п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України. Так позивач та відповідач не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, а отже колегія суддів суду апеляційної інстанції не надає оцінку доводам суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідно до приписів ст. 308 КАС України. Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Так позивачем було заявлено до стягнення зокрема і нараховані суми пені з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 461288,51грн. та з військового збору у розмірі 11873,46грн. З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з несплатою платником податків узгоджених сум грошових зобов`язань, податковим органом вживались заходи щодо стягнення податкової заборгованості у встановленому законодавством порядку. Відповідачу за його податковою адресою направлено податкову вимогу форми Ф від 07.09.2023 № 0002603-1305-0801 на суму боргу - 1879687,07грн. Вимогу відповідачем отримано 22.09.2023. До вказаної вимоги долучений розрахунок. Сума боргу складається з: \~податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 1041759,11грн, штрафних санкцій 255841,13грн та пені 461288,51грн; податкового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 87440,30грн, штрафних санкцій 21484,56грн та пені 11873,46. Не є спірним, що пеня була нарахована за період встановлення за результатами перевірки заниження сплати відповідачем податкових зобов`язань визначених за податковими повідомленнями-рішеннями від 17.05.2029 №0010491305, 0010501305. (пп. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 ПК України) З 25.04.2023, грошові зобов`язання за податковими повідомленнями-рішеннями від 17.05.2019 № 0010491305 та № 0010501305 вважаються узгодженими (дата набрання законної сили судового рішення). Пунктами 95.1 та 95.2 ст. 95 ПК України \~визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.1 статті\~ \~59\~ \~ПК України). Отже нормами Податкового кодексу\~ \~України встановлено чіткий порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган для стягнення податкового боргу. Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі. У межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань. Оцінка податкового правопорушення, встановленого, зокрема, за результатами податкової перевірки відповідача, на підставі якої контролюючим органом прийнятий акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту індивідуальної дії, зокрема податкового повідомлення-рішення. У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №817/4186/13-а, від 21.08.2019 у справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 у справі №804/8630/16, від 12.07.2022 у справі №160/7345/20 та інших. При цьому суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати і оцінку правильності нарахування пені. Правомірність та правильність такого нарахування має здійснюватися судом також у провадженні саме за позовом платника податків про оскарження дій контролюючого органу з нарахування пені, або у межах справи про стягнення податкового боргу, де заявлено зустрічний позов. Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи відповідач не подавав до суду \~заперечень на позовну заяву в частині сумнівів щодо правомірність нарахування йому пені, її розміру, що заявлена контролюючим органом до стягнення. Відповідач посилався лише на приписи ст. 102 ПК України. Таким доводам суд першої інстанції надав оцінку. Таким чином за відповідачем обліковується податковий борг, зокрема з нарахування пені щодо зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 461288,51грн. та з військового збору у розмірі 11873,46грн, при цьому контролюючим органом дотримано порядок стягнення такого боргу, зокрема було направлено податкову вимогу, яка отримана відповідачем і також не оскаржена, а отже колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог контролюючого органу та стягнення такої заборгованості. Таким чином, суд першої інстанції дійшов \~помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення пені. Крім того, доводи щодо нарахування пені позамежами строку та її анулювання повинні розглядатись за позовом про оскарження вимоги. Наведені висновки суду апеляційної інстаної відповідають правовій позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 15.06.2023року у справі №160/13436/22. Доводи суду першої інстанції про відмову у стягнення пені з підстав приписів п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України є помилковими, оскільки така норми не передбачає нарахування пені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Згідно матеріалам справи, пеня нарахована до 01.03.2020р. Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені та в цій частині позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.

Результат розгляду: granted