Рішення адміністративного суду від 2022-07-22 00:00:00+03

03 грудня 2021 року Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (далі Інститут) звернувся до суду першої інстанції з позовом до [PERSON] в якому просив стягнути витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі в сумі 24 734,37 грн. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року позов Інституту було повернуто на підставі пункту 8 частини 4 статті 169 КАС України. Приймаючи таке процесуальне рішення, суд першої інстанції виходив з дати отримання відповідачем повідомлення, за яким його зобов`язано протягом 30 відшкодувати відповідні витрати. На думку суду, саме 18.11.2021 є юридичним фактом з настанням якого слід відраховувати місячний строк, протягом якого Інститут має право звернутися до суду з позовом про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі. Ураховуючи, що станом на дату звернення Інституту до суду з даною позовною заявою (03.12.2021), у відповідача не сплинув строк для добровільної сплати витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, у позивача не виникли підстави для звернення до суду з позовом про їх стягнення. Це є підставою для повернення позовної заяви на підставі пункту 8 частини четвертої статті 169 КАС України. Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Інститут подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Обґрунтування доводів апеляції зводиться до того, що [PERSON] не погодився на добровільне відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, а тому виникли підстави для звернення до суду з даним позовом до закінчення тридцятиденного строку, наданого для добровільного відшкодування відповідних витрат. Також апелянт зауважив, що суд першої інстанції помилково керувався вимогами Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261 (далі Порядок №261), оскільки відповідач проходив військову службу (навчання) у Збройних Силах України. Тому, як зазначив скаржник, на спірні правовідносини розповсюджується дія Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 (далі Порядок №964). Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Враховуючи, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви, відповідно до ч.2 ст.312 КАС України, справа розглядається без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). Матеріали справи свідчать, що між Міністерством оборони України, в особі начальника Інституту, та [PERSON] було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, який, відповідно до наказу начальника Інституту від 17.07.2019 №14-РС, набрав чинності 17.07.2019. Далі, [PERSON] був відрахований з навчання за наказом ректора Національного університету «Одеська морська академія» від 02.11.2021 №1664 за академічну неуспішність та виключений зі списків особового складу наказом начальника Інституту від 17.11.2021 №224. Наказом начальника Інституту від 17.11.2021 №224, зокрема, оголошено [PERSON] суму до відшкодування за час навчання в Інституті (24 734,37 грн.) та надано строк 30 календарних днів для добровільного відшкодування цих витрат. 18.11.2021 [PERSON] був ознайомлений з повідомленням про \~обов`язок протягом 30 днів з дня підписання цього повідомлення відшкодувати витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів (а.с.65). У цьому повідомленні [PERSON] вказав, що із сумою до відшкодування витрат не згоден, а також не згоден її відшкодовувати в добровільному порядку. За змістом вказаного документа, в разі відмови від добровільного відшкодування або невідшкодування витрат протягом 30 днів з дня підписання повідомлення стягнення зазначених сум буде здійснено в судовому порядку. Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для її задоволення, з огляду на таке. Положеннями частини 4 статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України. Щоб адміністративний позов був прийнятий до провадження судом першої інстанції, позивачу необхідно дотримуватись порядку подання позовної заяви в межах реалізації права на звернення до суду та кореспондуючого права на повноважний суд з урахуванням положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 55 Конституції України, частини четвертої статті 5 КАС України. Відповідно до ч.10 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Положеннями частини другої статті 122 КАС України встановлено різні строки звернення до адміністративного суду для суб`єктів владних повноважень та для інших осіб. Абзацом 2 частини другої статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень. Відповідно до пункту 8 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позовну заяву із вимогою стягнення грошових коштів, яка ґрунтується на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, подано суб`єктом владних повноважень до закінчення строку, визначеного частиною другою статті 122 цього Кодексу. Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що положеннями пункту 8 частини четвертої статті 169 КАС України законодавцем врегульовано підставу для повернення позовної заяви позивачеві у випадку порушення процесуальних строків, а саме коли суб`єкт владних повноважень подав позовну заяву із вимогою про стягнення грошових коштів, яка ґрунтується на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, до закінчення строку встановленого у частині другій статті 122 КАС України. В межах даної справи, Інститут, наказом начальника від 17.11.2021 №224, надав [PERSON] 30 календарних днів для добровільного відшкодування витрат на навчання. До того ж, 18.11.2021 [PERSON] був ознайомлений з повідомленням про зобов`язання його протягом 30 днів з дня підписання цього повідомлення відшкодувати витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів. У даному повідомленні також було зазначено, що, у разі відмови від добровільного відшкодування або невідшкодування витрат протягом 30 днів з дня підписання повідомлення стягнення зазначених сум буде здійснено в судовому порядку. Отже, станом на дату звернення Інституту з даним позовом про стягнення з [PERSON] витрат на навчання (03.12.2021), в останнього не сплинув строк для добровільної сплати таких витрат, а тому у позивача були відсутні підстави для звернення до суду. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви Інституту на підставі пункту 8 частини четвертої статті 169 КАС України, оскільки право на звернення суб`єкта владних повноважень до суду із позовом про стягнення грошових коштів може були реалізоване лише після закінчення тридцятиденного строку для добровільного відшкодування витрат на навчання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.02.2019 (справа №826/14908/18), де цей суд вважав передчасним подання позову Національним банком України про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Октава фінанс» штрафних санкцій. Посилання скаржника на те, що [PERSON] із сумою до відшкодування витрат був не згоден та відмовив добровільно відшкодувати Міністерству оборони України, в особі Інституту, витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, колегією суддів не приймаються, оскільки Інститут надав відповідний строк відповідачу для добровільного виконання та повинен його дотриматись. Крім того, незгода відповідача відшкодовувати витрати на навчання, зазначена у відповідному повідомленні, не свідчить про те, що він безперечно не відшкодує такі витрати протягом тридцяти днів. У свою чергу, колегія суддів вважає, що подання позову до спливу тридцятиденного строку, наданого для добровільного відшкодування витрат, може покласти надмірний тягар для фізичної особи, у випадку, якщо така особа відшкодує відповідні витрати в добровільному порядку. Слід також зазначити, що є доречним зауваження апелянта про те, що суд першої інстанції помилково керувався вимогами Порядку №261, оскільки відповідач проходив військову службу (навчання) у Збройних Силах України, а не перебував на службі в поліції. На спірні правовідносини розповсюджується дія Порядку №964. Водночас, колегія суддів вважає, що застосування судом першої інстанції Порядку №261 не вплинуло на правильність вирішення спірного питання. Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи, правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права та ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Результат розгляду: denied