Рішення адміністративного суду від 2022-02-04 00:00:00+02

Дочірнє підприємство «Івано-Франківськ-Пропан» (надалі також - ДП «Івано-Франківськ-Пропан», позивач) звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (надалі також ГУ ДПС в Івано-Франківській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №00/2303/0901, №00/2305/0901, №00/2311/0901 від 21.04.2021 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в загальному розмірі 137 000,00 гривень (надалі також - оскаржувані рішення). Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. Не погодившись із вказаним рішенням, до суду апеляційної інстанції звернувся позивач, оскільки вважає, що при його прийнятті судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, неповно з`ясовані обставини справи, просить рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги ДП «Івано-Франківськ-Пропан». В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що доповідна записка є обґрунтованою підставою для видачі наказу від 03.03.2021 №346-П про проведення фактичної перевірки. Позивач вважає, що у даному наказі контролюючим органом не розкриті підстави для проведення перевірки підприємства. Також, звертає увагу суду, що такий наказ не містить періоду діяльності позивача, який підлягає перевірці, зазначення якого є обов`язковим, а відсутність конкретизації такого періоду є його суттєвим недоліком. Щодо виявлених порушень податкового законодавства, то апелянт спростовує такі аргументами аналогічними тим, які викладені у позовній заяві, відповіді на відзив на позовну заяву та доповненнях до позовної заяви. Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважав за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції вірно встановлено, що ДП «Івано-Франківськ-Пропан» 29.12.2000 зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку у ГУ ДПС в Івано-Франківській області. До основного виду економічної діяльності ДП «Івано-Франківськ-Пропан» за КВЕД 47.78 віднесено «Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах». Також серед видів діяльності за КВЕД 46.12 визначено «Діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами», за КВЕД 77.39 «Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у.», за КВЕД 46.71 «Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами», за КВЕД 47.30 «Роздрібна торгівля пальним», за КВЕД 49.20 «Вантажний залізничний транспорт», за КВЕД 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт», за КВЕД 52.10 «Складське господарство», за КВЕД 52.21 «Допоміжне обслуговування наземного транспорту», за КВЕД 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна», за КВЕД 71.20 «Технічні випробування та дослідження», за КВЕД 33.11 «Ремонт і технічне обслуговування готових металевих виробів». Управлінням контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС в Івано-Франківській області скеровано на ім`я начальника ГУ ДПС в Івано-Франківській області доповідну записку від 21.01.2021 за №24/09-19-09-01-16, якою запропоновано провести фактичну перевірку, зокрема серед інших під порядковим номером « 3», ДП «Івано-Франківськ-Пропан». ГУ ДПС в Івано-Франківській області відповідно до підпунктів 80.2.2., 80.2.5. пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (надалі також ПК України) видано наказ від 03.03.2021 №346-П «Про проведення фактичної перевірки» та виписано направлення від 03.03.2021 №417 та №418 на проведення фактичних перевірок акцизного складу (АГЗП, ГНП) суб`єкта господарювання ДП «Івано-Франківськ-Пропан» з питань контролю за дотриманням суб`єктами господарювання вимог чинного законодавства у сфері виробництва та бігу підакцизних товарів, порядку здійснення розрахункових операцій, наявності ліцензій інших документів. З метою реалізації вищенаведених наказу та направлень здійснено вихід посадових осіб відповідача за адресою акцизного складу ДП «Івано-Франківськ-Пропан»: Івано-Франківська область Коломийський район, село Сопів, вулиця Газова, 1. При проведенні вказаної фактичної перевірки встановлено наступні порушення вимог чинного законодавства: - несвоєчасна реєстрація в Єдиному державному реєстрі (зареєстровано 05.04.2020 при законодавчо встановленому терміні до 01.04.2020) одного витратоміра-лічильника та двох рівнемірів-лічильників рівня пального у двох резервуарах, розташованих на акцизному складі (уніфікований номер 1008656), який знаходиться на території автоматичного газозаправного пункту (АГЗП) за адресою: Коломийський район, село Сопів, вулиця Газова, 1, чим порушено вимоги підпункту 230.1.2. пункту 230.1 статті 230 ПК України; - не обладнання одним витратоміром-лічильником та двома рівнемірами-лічильниками рівня пального у двох резервуарах, розташованих на акцизному складі (уніфікований номер 1008657), який знаходиться на території газонаповнювального пункту (ГНП) за адресою: Коломийський район, село Сопів, вулиця Газова, 1, чим порушено вимоги підпункту 230.1.2. пункту 230.1 статті 230 ПК України; - незабезпечення з вини розпорядника акцизного складу своєчасного подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального, а саме: за період з 05.04.2020 до 22.04.2020 (17 діб) суб`єкт господарювання щоденно не формував дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального на акцизному складі (уніфікований номер 1008656) за адресою: Коломийський район, село Сопів, вулиця Газова, 1, чим порушено вимоги підпункту 230.1.3. пункту 230.1 статті 230 ПК України. Вказані порушення зафіксовані в акті перевірки за №14/09-19-09-01/25697456 від 12.03.2021. Позивач відмовився від підпису та одержання матеріалів перевірки, про що посадовими особами відповідача складено акт відмови від підпису та отримання акту фактичної перевірки від 15.03.2021 за №347/09-19-09-01/25697456. Акт фактичної перевірки за №14/09-19-09-01/25697456 від 12.03.2021 направлений відповідачем на адресу ДП «Івано-Франківськ-Пропан» та отриманий уповноваженою особою 30.03.2021, що засвідчується наявною в матеріалах справи копією повідомлення про вручення поштового відправлення №76018 6815669 3. Не погоджуючись із встановленими порушеннями ДП «Івано-Франківськ-Пропан» подало заперечення від 02.04.2021 №05.03-80 на акт перевірки від 12.03.2021, яке надійшло на адресу контролюючого органу 12.04.2021. За наслідками розгляду вказаного заперечення, висновок акту перевірки №14/09-19-09-01/25697456 від 12.03.2021 відповідачем залишено без змін, про що надано підприємству відповідь від 15.04.2021 №4054/6/09-19-09-01-18. На підставі вищевказаного акту перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: - №00/2303/0901 від 21.04.2021, яким за порушення підприємством вимог підпункту 230.1.2. пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 60 000,00 гривень; - №00/2305/0901 від 21.04.2021, яким за порушення підприємством вимог підпункту 230.1.3. пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 17 000,00 гривень; - №00/2311/0901 від 21.04.2021, яким за порушення підприємством вимог підпункту 230.1.2. пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 60 000,00 гривень. Позивач, не погоджуючись із прийняттям відповідачем податкових повідомлень-рішень №00/2303/0901, №00/2305/0901, №00/2311/0901 від 21.04.2021 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в загальному розмірі 137 000,00 гривень, вважаючи їх такими, що прийняті з порушенням вимог ПК України, та без наявності на те обґрунтованих підстав, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом доведено правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, натомість позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено свої заперечення проти наданих контролюючим органом доказів та доводів. Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції і надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України. Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). За приписами пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Порядок проведення фактичних перевірок, в тому числі й підстав їх призначення, регламентовано статтею 80 ПК України. Так, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України. Апелянт вказує, що як підставу для проведення фактичної перевірки ДП «Івано-Франківськ-Пропан» у наказі ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 03.03.2021 №346-П зазначено підпункти 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, без наведення фактичних підстав для його застосування щодо зазначеного платника податків. За приписами пункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. Приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, контролюючий орган обмежився лише посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми ПК України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Але при цьому відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки позивача, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення. Суд апеляційної інстанції зауважує, що стаття 80 ПК України передбачає вичерпні підстави для проведення фактичної перевірки. Втім, застосовуючи конкретну правову підставу для призначення такої перевірки, у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 120/5229/20-а. Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що у наказі від 03.03.2021 №346-П відповідач жодним чином не обґрунтував наявність підстав для перевірки, передбачених підпунктами 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, зокрема щодо отримання контролюючим органом в установленому порядку інформації про порушення платником податків тих вимог чинного законодавства, що підпадають під предмет фактичної перевірки. Посилання у рішенні суду першої інстанції на те, що доповідна записка від 21.01.2021 за №24/09-19-09-01-16 є обґрунтованою підставою для видачі наказу, жодним чином не підтверджується. Відповідно до змісту даної записки, така містить тільки пропозиції щодо необхідності проведення фактичної перевірки господарських одиниць, оскільки аналіз баз даних «Підсистеми РРО», АІС «Податки», «СЗЗД податкового блоку» та інформаційної бази «СЕАРП», «Ліцензії на алкоголь, спирт, тютюн і пальне» в частині відомостей про реалізацію суб`єктами господарювання паливно-мастильних матеріалів, свідчить про наявність ризиків недотримання платниками податків вимог податкового законодавства в частині зберігання та обігу пального. Проаналізувавши наведену доповідну записку, колегія зазначає, що така не містить доказів чи виявлення фактів, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів. Тому, колегія суддів вважає, що вищенаведена доповідна записка не може бути обґрунтованою причиною правомірності наказу, оскільки у ній відсутня інформація, про конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи. У постанові від 08 квітня 2021 року у справі №640/21528/19 Верховний Суд зазначив, що інформація (в цьому випадку доповідна записка) на підставі якої прийнято оскаржуваний наказ, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи. Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №820/4894/18, від 11 вересня 2020 року у справі №640/21536/19. У наказі ГУ ДПС в Івано-Франківській області, який став підставою проведення перевірки, в результаті якої прийнятті оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відображено в рамках, яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача та не зазначено, що вказана в наказі перевірка здійснюється з метою реалізації функції здійснення контролю у сфері виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального. Наказ взагалі не містить обґрунтування жодної з можливих підстав перевірки, визначеної підпунктом 80.2.5 пункту 80.5 статті 80 ПК України. При цьому, суд звертає також увагу на те, що згідно з умовою, визначеною у пункті 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; Отже, умовою, яка надає право реалізувати контролюючому органу право на проведення фактичної перевірки є зокрема обставина наявності у наказі інформації щодо періоду діяльності, який буде перевірятися. Разом з тим, з встановлених у справі та підтверджених її матеріалами обставин вбачається, що наказ про проведення фактичної перевірки не містить зазначення періоду діяльності позивача, який буде перевірятися, зазначення якого є обов`язковим за змістом абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Відсутність конкретизації періоду господарської діяльності позивача, який буде перевірятися також створює у позивача відчуття правової невизначеності при здійсненні відповідачем податкового контролю відносно нього. Зазначені обставини зумовлюють висновок про те, що спірний наказ не відповідає положенням ПК України щодо його змісту. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 826/14478/17. Більше того, суд першої інстанції погодився із доводами позивача про відсутність у наказі, окрім посилання на нумероване позначення підпунктів 80.2.2, 80.2.5. пункту 80.2 статті 80 ПК України, стислого та/або обґрунтованого змісту підстав для проведення фактичної перевірки, а також не зазначення відповідачем періоду господарської діяльності ДП «Івано-Франківськ-Пропан», за який має бути здійснена фактична перевірка. Разом з тим, помилково вважав, що окремі дефекти наказу про призначення податкової перевірки, зокрема, відсутність або неповнота інформації, відомостей та інших даних щодо її організації і здійснення, у спірному випадку (за умови дослідження і встановлення судом при розгляді справи про наявність таких підстав) не можуть слугувати єдиною, самостійною і як наслідок достатньою підставою для визнання наказів і оскаржуваних рішень протиправними. Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки видання наказу про проведення податкової перевірки є способом реалізації владних управлінських функцій, недотримання якого спростовує доводи податкового органу щодо правомірності наказу. Відповідно до висновку, сформульованого Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2020 року по справі №826/17123/18, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. Отже, наявність порушення при призначенні та/або проведенні перевірки може бути покладено в підстави позову про скасування податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення, якщо таке було прийнято за результатами перевірки. До зазначено висновку, колегія суддів дійшла на підставі висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 18 травня 2018 року у справі №813/3977/16, від 18 грудня 2018 року у справі №820/4895/18, від 5 березня 2019 року у справі №820/4893/18, від 9 вересня 2020 року у справі №640/21536/19, позаяк при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд повинен враховувати висновки щодо застосування такої Верховним Судом, як це передбачено приписами частини п`ятої статті 242 КАС України. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із доводами позивача про відсутність у наказі підстав для проведення фактичної перевірки, а також періоду господарської діяльності ДП «Івано-Франківськ-Пропан», за який має бути здійснена фактична перевірка, що тягне за собою неправомірність прийняття відповідачем наказу про проведення перевірки позивача та, як наслідок, незаконність проведеної на його підставі перевірки. Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 22 вересня 2020 року (справа №520/8836/18) констатував, що податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом (у разі визнання незаконним факту призначення й проведення перевірки), не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. З урахуванням того, що при оскарженні рішень контролюючого органу, прийнятих за наслідками податкової перевірки, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких рішень, і при цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої й були прийняті спірні в цій справі податкові повідомлення рішення, є достатніми для висновку про їх протиправність. При цьому суд не повинен надавати оцінку правомірності оспорюваних податкових повідомлень рішення, оскільки порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 160/8859/18 та від 30.06.2019 у справі № 825/1747/17. У розрізі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки наказ від 03.03.2021 №346-П про проведення фактичної перевірки виданий з порушенням вимог ПК України, то фактична перевірка ДП «Івано- Франківськ-Пропан», здійснена на підставі такого наказу, не може вважатись законною, внаслідок чого є протиправними і податкові повідомлення-рішення №00/2303/0901, №00/2305/0901, №00/2311/0901 від 21.04.2021. Висновок суду першої інстанції, що відповідач, видавши наказ від 03.03.2021 №346-П про проведення перевірки стосовно позивача та провівши перевірку, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені ПК України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, не відповідає правильному застосуванню вище наведених норм матеріального права. Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні спору по суті, у зв`язку з чим висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції у справі, що розглядається не дав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати. Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат та стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 гривень за подання позовної заяви, що підтверджується оригіналом платіжного доручення від 27 травня 2021 року № 247.

Результат розгляду: granted