Рішення адміністративного суду від 2023-03-20 00:00:00+02

в квітні 2021 року [PERSON] звернувся з позовом до\~ Військової частини [NUMBER] , в якому просить: - визнати протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо ненарахування і невиплати в день остаточного звільнення, 31 жовтня 2020 року, грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно; - зобов`язати військову частину [NUMBER] нарахувати і виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно по день остаточного звільнення, 31 жовтня 2020 року; - визнати протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо ненарахування та невиплати [NUMBER] одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; - зобов`язати військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, яка передбачена частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; - визнати протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період із 26 грудня 2016 року по 01 березня 2018 року, враховуючи базовий місяць зміни тарифних ставок (окладів) військовослужбовців 01 січня 2008 року та за період із 01 березня 2018 року по 31 жовтня 2020 року, із урахуванням базового місяця, що відповідає місяцю зміни тарифних ставок (окладів) військовослужбовців 01 березня 2018 року; - зобов`язати військову частину [NUMBER] нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 26 грудня 2016 року по 30 вересня 2020 року; - визнати протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо не проведення в день звільнення 31 жовтня 2020 року своєчасного остаточного розрахунку грошового забезпечення при звільненні із військової служби; - стягнути із військової частини [NUMBER] на користь позивача середній розмір грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок (невиплата компенсації за речове майно, невиплата одноразової грошової допомоги при звільненні, невиплата індексації грошового забезпечення) при звільненні із військової служби за період із 31 жовтня 2020 року по день постановлення судом першої інстанції рішення у даній адміністративній справі. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду \~від 31 серпня 2021 року позов задоволено частково, а саме: - визнано протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо ненарахування і невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно під час звільнення позивача з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини [NUMBER] ; - зобов`язано військову частину [NUMBER] нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно під час проходження військової служби у військовій частині [NUMBER] ; - визнано протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 26 грудня 2016 року по 28 лютого 2018 року; - зобов`язано військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині [NUMBER] за період з 26 грудня 2016 року по 28 лютого 2018 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] та військова частина [NUMBER] оскаржили його в апеляційному порядку. Не погоджуючись з рішенням суду в частині незадоволених позовних вимог, а саме щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині. Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України. Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. \~ Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] . Наказом командира [NUMBER] Окремої гірсько-штурмової бригади (по особовому складу) від 30 жовтня 2020 року №228-РС позивача звільнено з військової служби відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас (а.с71). 31 жовтня 2020 року позивач виключений зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення та направлений для зарахування на військовий облік до [INFO] (а.с.20). Зазначеним вище наказом зобов`язано провести з позивачем наступні виплати: надбавку за особливості проходження військової служби згідно Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260; щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби; грошову компенсацію за невикористані 12 (дванадцять) календарних днів щорічної основної відпустки за 2020 рік; грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки за участь в антитерористичній операції та операції об`єднаних сил як учаснику бойових дій; матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань за 2019 рік відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260. Крім цього, цим же наказом зобов`язано військову частину [NUMBER] виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, передбачену пунктом 4 Порядку (затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178), на підставі довідки-розрахунку №1 від 01 лютого 2020 року, а також одноразову грошову допомогу по звільненню виплатити в розмірі 50% за кожен повний прослужений рік за період з 26 грудня 2016 року по 31 жовтня 2020 року. 29 жовтня 2020 року позивач звернувся до військової частини [NUMBER] з рапортом про виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно 2016 року. Дослідженням розрахунку вислуги років позивача судом установлено, що календарна вислуга років позивача склала 25 років 10 місяців 13 днів, пільгова вислуга років (один місяць за три місяці) сягає 03 роки 08 місяців 18 днів, загальна вислуга років позивача склала 29 років 07 місяців 01 день (а.с.23). Судом встановлено, що позивачу виплачено: компенсацію за невикористану відпустку відповідно до наказу №279 від 30 жовтня 2020 року (за 12 днів невикористаної щорічної основної відпустки) у сумі 6504,23 грн; вихідну допомогу при звільненні за 3 роки безперервної служби відповідно до наказу №279 від 30 жовтня 2020 року у сумі 24390,86 грн; грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік відповідно до наказу №279 від 30 жовтня 2020 року у сумі 16260,57 грн; компенсацію за невикористану відпустку УБД (42 дні) відповідно до наказу №279 від 30 жовтня 2020 року у сумі 22764,80 грн; матеріальну допомогу відповідно до наказу №279 від 30 жовтня 2020 року у сумі 950,00 грн. (а.с. 53). Факт виплати позивачу одноразової грошової допомоги після звільнення у розмірі 50% у сумі 24390,86 грн. підтверджується довідкою військової частини [NUMBER] від 17 травня 2021 року №5/792 (а.с.55). Згідно з довідкою військової частини [NUMBER] від 17 травня 2021 року №5/791 позивачу за період з 23 листопада 2017 року по 31 жовтня 2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась, за період з 01 листопада 2018 року по 22 листопада 2020 року індексація виплачувалась у розмірі 4156,64 грн.(а.с.54). Дослідженням змісту наданої відповідачем довідки-розрахунку індексації грошового забезпечення позивача за період з 26 грудня 2016 року по 30 жовтня 2020 року судом встановлено, що позивачу за період з грудня 2016 року по лютий 2018 року включно індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась. Починаючи з березня 2018 року по жовтень 2020 року включно сума нарахованої та виплаченої позивачу індексації грошового забезпечення (із застосуванням базового місяця березень 2018 року) склала 4156,54 грн. Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, та доводи апеляційних скарг, суд враховує наступне. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Згідно ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються зокрема, Міністерством оборони України, а порядок грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини 1 статті 9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно п.15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 №475 (далі Інструкція №475), військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно". Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке не було отримане під час проходження служби. Оцінюючи доводи апеляційної скарги військової частини [NUMBER] про те, що суд першої інстанції необгрунтовано задоволив позовні вимоги [PERSON] щодо нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, то колегія суддів зазначає таке. Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі - Порядок №178) виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Пунктом 4 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Відповідно до пункту 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком. Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 (далі - Інструкція №232), військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. При цьому, виплата грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно". Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. З аналізу наведених норм матеріального права та встановлених обставин справи слідує, що позивач, має право на отримання грошової компенсації, оскільки і приписами Закону №2011-XII, і Порядку №178, гарантоване як право на отримання вказаного речового майна, так і право на одержання його грошової компенсації. Відтак, судом встановлено, що позивач 29.10.2020 звернувся до відповідача з рапортом про виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно 2016 року (а.с.90). Таким чином, позивачем дотримано визначену п.4 Порядку №178 вимогу щодо подання відповідного рапорту для виплати військовою частиною [NUMBER] грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Крім того, наказом командира військової частини [NUMBER] від 30 жовтня 2020 року №279, яким позивача виключено зі списків особового складу військової частини, зобов`язано виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, передбачену пунктом 4 Порядку №178 на підставі довідки-розрахунку №1 від 01 лютого 2020 року. У зв`язку з цим суд також критично оцінює доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі про те, що позивач не набув права на компенсацію за неотримане речове майно у зв`язку з тим, що на момент звільнення у запас 30 жовтня 2020 року не має календарної вислуги більше ніж 5 років. Водночас, суд не бере до уваги доводи відповідача щодо нескладання речовою службою військової частини [NUMBER] довідки про вартість речового майна у зв`язку з неподанням позивачем рапорту про виплату йому грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно, оскільки, як встановлено зі змісту наказу від 30 жовтня 2020 року №279, грошова компенсація вартості за неотримане речове майно підлягала виплаті позивачу на підставі довідки-розрахунку №1 від 01 лютого 2020 року. Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно під час проходження військової служби у військовій частині [NUMBER] . Оцінюючи доводи апеляційної скарги військової частини [NUMBER] про безпідставність задоволення судом вимог позивача \~зобов`язати військову частину [NUMBER] нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з грудня 2016 року по лютий 2018 року, колегія враховує наступне. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 03.07.1991 №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Закон №1282-ХІІ) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначено Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок №1078). Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01 січня 2016 року). Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Пунктом 2 Порядку №1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби. Згідно з п. 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Судом встановлено, що відповідно до довідки-розрахунку від 06 серпня 2021 року №5/1264 за період з 26 грудня 2016 року по 30 жовтня 2020 року індексація грошового забезпечення позивачу протягом періоду з грудня 2016 року по лютий 2018 року включно не нараховувалась і не виплачувалась. Відповідач необгрунтовано посилаючись на п.3 постанови №1013 від 09.12.2015, вказав, що зазначеною постановою Урядом фактично запропоновано в грудні 2015 року підвищити заробітні плати за рахунок збільшення посадових окладів та постійних складових. Крм того, відповідач вважає, що підставою для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення стало те, що Законами України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та «Про Державний бюджет України на 2017 рік» виплата індексації не передбачалась, а джерелом коштів для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та проведення індексації грошового забезпечення є виключно Державний бюджет України. Однак, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що до бюджету відповідного рівня, з якого він фінансується, не надходили кошти на індексацію грошового забезпечення. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині [NUMBER] за період з грудня 2016 року по лютий 2018 року. Оцінюючи доводи апеляційної скарги [PERSON] в частині відмови судом першої інстанції визначити базовий місяць при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з грудня 2016 року по лютий 2018 року , суд зазначає наступне. Індексація пенсій, інших виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших видів соціальної допомоги проводиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 визначено правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Пунктом 1-1 Порядку №1078 передбачено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту. Нормами пункту 4 Порядку №1078 встановлено, зокрема, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Згідно з п. 5 Порядку №1078 (в редакції постанови №1013 від 09.12.2015) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Таким чином, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації. На момент виникнення спірних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 №1294, якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців. Відповідно до п.13 постанови №1294 вона набрала чинності з 01 січня 2008 року. Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабміну України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме 01 березня 2018 року. Отже, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації відповідно до Порядку № 1078, оскільки в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 встановлено незмінність посадових окладів військовослужбовців. В свою чергу Порядок №1078 пов`язує обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації зі зміною окладів (тарифних ставок), тому базовий місяць індексації грошового забезпечення (заробітної плати) змінюється виключно у разі підвищення посадових окладів (тарифних ставок). З урахуванням зазначеного, індексація грошового забезпечення позивача за період з грудня 2016 по лютий 2018 (включно) підлягає обчисленню з урахуванням базового місяця, що відповідає місяцю зміни тарифних ставок (окладів) військовослужбовців, тобто січня 2008 року. Отже, суд першої інстанції необгрунтовано відмовив в задоволенні вимоги позивача в частині урахування базового місяця індексації грошового забезпечення позивача. Оцінюючи доводи позивача, стосовно відмови позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини \~ [NUMBER] щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по жовтень 2020 року із врахуванням базового місяця, що відповідає місяцю зміни тарифних ставок військовослужбовців березень 2018 року, суд зазначає наступне. Судом досліджено довідку-розрахунок військової частини [NUMBER] від 06 серпня 2021 року №5/1264, встановив, що позивачу здійснено нарахування індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по жовтень 2020 року із застосуванням базового місяця березень 2018 року та виплачено за вказаний період індексацію в сумі 4156,54 грн. (а.с.54). Таким чином, колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги про ненарахування та невиплату індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 жовтня 2020 року (день звільнення з військової служби) є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджується факт нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по жовтень 2020 року включно. Оцінюючи доводи позивача, стосовно відмови позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити таку грошову допомогу, колегія вказує наступне. Відповідно до ч.2 ст.15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Тобто, поняття "календарна вислуга років" наведене в ч. 2 ст. 15 Законі № 2011-XII застосовується не для визначення необхідної для призначення одноразової грошової допомоги вислуги років, а для визначення розміру такої допомоги: "в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби". Судом встановлено, що наказом командира військової частини [NUMBER] від 30 жовтня 2020 року №279 зобов`язано виплатити позивачу одноразову грошову допомогу по звільненню в розмірі 50% за кожен повний прослужений рік за період з 26 грудня 2016 року по 31 жовтня 2020 року. На виконання вимог наказу від 30 жовтня 2020 року №279 відповідач виплатив позивачу при звільненні його з військової служби одноразову грошову допомогу у розмірі 50% в сумі 24390,86 грн за 3 роки безперервної служби, що підтверджується грошовим атестатом від 09 листопада 2020 року №81/1527 та довідкою військової частини [NUMBER] від 17 травня 2021 року №5/792 та розрахунком. Разом з цим, позивач зазначає в апеляційній скарзі, що відповідачем при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний прослужений рік протиправно не зараховано пільгову вислугу років, яка станом на 31 жовтня 2020 року (день виключення позивача зі списків особового складу військової частини [NUMBER] ) становить 03 роки 08 місяців 18 днів. Відповідно до аналізу наведених норм, установлено, що одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення підлягає нарахуванню та виплаті, виходячи лише з повних календарних років служби військовослужбовця. Натомість указаною нормою не передбачено обов`язку установи, в якій військовослужбовець проходив військову службу, враховувати і його пільгову вислугу років при вирішенні питання про нарахування і виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимога позивача зарахувати пільгову вислугу років (03 роки 08 місяців 18 днів) при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний прослужений рік є безпідставною. Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача дають підстави вважати, що висновки суду першої інстанції по суті спору частково не відповідають встановленим у справі обставинам, що призвело до неправильного її вирішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу позивача необхідно задоволити частково, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: partial