Рішення адміністративного суду від 2023-05-05 00:00:00+03

[PERSON] звернулась в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просила визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у перерахунку її пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, з 01.03.2019, застосовуючи показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме, за 2016, 2017 та 2018 роки; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01.03.2019 перерахунок та виплату їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, застосовуючи показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме, за 2016, 2017 та 2018 роки. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебувала на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". З 01.03.2019 позивача було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вважає, що відповідач неправильно застосував до спірних правовідносин норму права, що стосується переведення з одного виду пенсії на інший, оскільки вона звернулась із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" вперше. На думку позивача, відповідач повинен був застосувати показник середньої заробітної плати за 2016, 2017, 2018, тобто роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону 1058-IV. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року позов задоволено. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, порушено норми процесуального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що пенсія позивачу призначена ще у 2009 році, тому при переході на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правомірно застосовано показник середньої заробітної плати, який враховувався під час первинного призначення пенсії. Вважає, що пенсія позивачу \~перерахована та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства та підстав для проведення перерахунку пенсійної виплати на даний час немає. Крім того, скаржник наголошує, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести постанову про відмову у задоволенні позову. Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої\~ статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України\~ розглядає справу в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про залишення позову без розгляду. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] з 31.03.2009 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримувала пенсію віком відповідно до Закону України Про державну службу. З 01.03.2019 року позивачу відповідно до її заяви призначено пенсію за віком згідно із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. У червні 2022 року [PERSON] звернулася до Головного управління ПФУ України в Тернопільській області з заявою про перерахунок та виплату пенсії за віком, призначеної їй з 01.03.2019 року відповідно до ч.1 ст.27, ч.1,2 ст.40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із застосуванням для розрахунку розміру пенсії показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки (2016-2018), що передували зверненню за призначенням пенсії. Листом від 29.06.2022 року відповідач повідомив позивача про те, що з 31.03.2009 року їй призначено пенсію відповідно до Закону України Про державну службу. З 01.03.2019 року на підставі заяви позивача переведено на пенсію за віком згідно із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Оскільки пенсія позивачу уже призначена у 2009 році, тому при переході на пенсію \~відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" застосовано показник середньої зарплати (доходу), який враховувався під час призначення пенсії вперше. Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернулася до суду з цим позовом. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при призначенні з 01.03.2019 року [PERSON] пенсії за віком на підставі Закону № 1058-IV неправомірно застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2014-2016 роки, оскільки призначення та виплата пенсії за Законом України «Про державну службу» не входили до правового регулювання Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а є спеціальною пенсією для конкретно визначеного кола осіб. Також суд першої інстанції вказав, що строк звернення до суду позивачем не пропущений, оскільки обчислення пенсії позивачу пов`язане із застосуванням формул та розрахунків, які не є очевидними для особи, яка отримує пенсію, а тому про порушення свого права на належний їй з 01.03.19 розмір пенсії позивач дізналась лише з відповіді відповідача від 29.06.22. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції зазначає, що одним із доводів скаржника є пропуск позивачем строку звернення до суду, а тому першочерговим є вирішення питання про належне з`ясування судом \~першої інстанції \~обставин дотримання [PERSON] строку звернення з даним позовом. Відповідно до частини другої\~ статті 55 Конституції України\~ кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів. Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає\~ КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Частина перша\~ статті 118 КАС України\~ визначає, що процесуальні строки - це встановлені\~ законом\~ або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються\~ законом, а якщо такі строки\~ законом\~ не визначені - встановлюються судом. Відповідно до частин першої та другої\~ статті 122 КАС України\~ \~\~позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Колегія суддів зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18. Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011\~ від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати можливість звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі, і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.\~ Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Такі висновки сформульовані Верховним Судом у справі №240/12017/19. Крім того, у цій постанові Верховний Суд наголосив на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами\~ законом\~ передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених\~ КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з\~ дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відтак, для\~ \~\~визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При цьому поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19). Отже, позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений\~ законом\~ строк звернення до суду. В той же час,\~ \~\~триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. Наслідки пропуску строку звернення до адміністративного суду регламентовані\~ статтею 123 КАС України, згідно із частиною третьою якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що загальне правило щодо необхідності вчинення особою активних дій з метою призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший чи з`ясування видів та розміру складових, які враховані при розрахунку пенсії шляхом подання відповідних заяв\~ \~\~визначено\~ Законом № 1058-IV\~ (зокрема, статті 44, 45) та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до\~ Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим\~ постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005\~ \~\~№ 22-1\~ (далі - Порядок № 22-1). Так, згідно із статтями\~ 42,\~ 44,\~ 45\~ \~\~Закону № 1058-IV\~ призначення, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється територіальним органом ПФУ за заявою особи, яка має право на призначення, перерахунок, перехід з одного виду пенсії на інший чи поновлення відповідної пенсії. Зокрема згідно із пунктом 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. У разі звернення пенсіонера видається виписка з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії (пункт 4.9 вказаного Порядку № 22-1). Як наголосила судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.21 у справі № 240/12017/19, пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому, в будь-якому разі, її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. Аналізуючи вищенаведене можна дійти висновку, що з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.\~ Як встановлено з матеріалів справи і визнається сторонами, за переведенням її з пенсії за Законом України «Про державну службу» на пенсію за Законом № 1058-IV позивач [PERSON] звернулась у 2019 році і з 01.03.2019 року така пенсія їй була призначена. Апеляційний суд зазначає, що про розмір призначеної їй з 01.03.2019 року пенсії і, відповідно, про її розрахунок, зокрема, які конкретні роки брались для розрахунку показника середньої заробітної плати, позивач повинна була дізнатись\~ з дня отримання нею першої пенсійної виплати з моменту призначення пенсії за Законом № 1058-IV з 01.03.2019 у березні 2019, або ж із відповіді ГУ ПФУ у Тернопільській області, якщо б у зв`язку з необізнаністю щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії без зайвих зволікань звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. Натомість, як встановлено, із заявою про надання їй відповідної інформації [PERSON] звернулась лише у червні 2022 року, тобто, більше, ніж через три роки з дня призначення їй пенсії за Законом № 1058-IV. Таким чином, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що отримання позивачем листа відповідача у відповідь на її заяву не змінює момент, з якого позивач повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду. До того ж, як свідчать матеріали справи, звертаючись у червні 2022 року до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, позивач вже знала, що у\~ період з 01.03.2019 розмір її пенсії обчислювався та виплачувався відповідачем із застосуванням показника середньої заробітної плати за три попередні роки перед первинним призначенням пенсії. Таким чином, оскільки 20 жовтня 2022 року \~позивач звернулася до суду за захистом порушеного у 2019 році її права на належний розмір пенсії, про яке повинна була дізнатись у 2019 році, строк звернення до суду є пропущений. Поважних підстав для його пропуску не встановлено. Позивач не заявила про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що початком перебігу строку для звернення до суду слід вважати отримання позивачем листа Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області від 29 червня 2022 року, оскільки такий факт не змінює моменту, з якого вона повинна була дізнатись про порушення своїх прав. Обставини, пов`язані із зверненням до відповідача, свідчать лише про час, коли позивач почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду. Суд апеляційної інстанції також зауважує, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача. Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 380/14933/22. Зазначена позиція, яка викладена у постановах Верховного Суду, згідно приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення даного спору. Оскільки позивач звернулася з позовом до суду 20 жовтня 2022 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, визначеного частиною 2 статті 122 КАС України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що в силу приписів статті 240 КАС України слід залишити позовну заяву без розгляду. Крім того, колегія суддів зазначає, що вирішення питання щодо застосування строків звернення до адміністративного суду передує вирішенню спору по суті, що судом першої інстанції залишено поза увагою. Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору судом (рішення у справі Kutic v. Croatia, заява №48778/99). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування\~ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ \~\~1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі\~ \~\~«ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317, 319 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права, а саме, не досліджено належним чином питання строку звернення до суду, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та залишення позовної заяви без розгляду.

Результат розгляду: partial