Рішення адміністративного суду від 2023-07-05 00:00:00+03

У січні 2022 року [PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до Відділення поліції №2 Березівського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області (далі відповідач) в якому просив скасувати постанову серії ЕАО №5221146 від 11.01.2022 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закрити провадження по адміністративній справі. В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки позивач не порушував ПДР України, а тому застосування до нього вимог ч.1 ст.122 КУпАП є протиправними. Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 12.04.2022 року в задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 11.01.2022 року інспектором Відділення поліції №2 Березівського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області - Захаровим Є.В. винесено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №5221146. Згідно вказаної постанови, позивач, 11.01.2022 року в 16:09 годині, керував транспортним засобом ВАЗ д/н [NUMBER] , в смт. Ширяєве по вулиці Соборній, не виконав вимоги дорожнього знаку « 4.1» ПДР України, чим порушив пп.«г» п.8.4 ПДР України «порушення вимог наказових знаків», у зв`язку з чим визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України та на нього накладено штраф у розмірі 340,00 грн.. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а тому оскаржувана постанова про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі прийнята правомірно. Колегія суддів не може погодитись з цими доводами суду першої інстанції, виходячи з наступного. Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно п.8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Відповідно до пп.«г» п.8.4 ПДР України дорожні знаки\~ поділяються на групи, зокрема, наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження. Розділом 33 ПДР України «Дорожні знаки» до наказових знаків віднесено, зокрема, знак 4.1 «Рух прямо». Колегія суддів звертає увагу, що дорожній знак 4.1 «Рух прямо» дозволяє рух лише прямо. Дія знака не поширюється на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами. Дія знака поширюється на перехрещення проїзних частин, перед яким він встановлений. Якщо знак встановлено на початку дороги або за перехрестям, його дія поширюється на ділянку дороги до найближчого перехрестя. Знак не забороняє поворот праворуч у двори та на інші прилеглі до дороги території. Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема перша,\~ друга,\~ третя,\~ п`ята\~ і\~ шоста\~ статті 122. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. За приписами ч.1 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Згідно п.8 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Відповідно до ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників. За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. До матеріалів справи представником відповідача було додано компакт диск з відеозаписом знятим на відеореєстратор встановлений в патрульній машині. З вказаного відеозапису вбачається, як позивач, керуючи транспортним засобом ВАЗ д/н [NUMBER] , в смт. Ширяєве, здійснює маневр поворот праворуч на перехресті доріг. Однак на вказаному відеозаписі не зафіксовано наявність на вказаному перехресті доріг, де позивач здійснив поворот праворуч, знака 4.1. Натомість на відеозапису можливо побачити, що на вказаному перехресті взагалі відсутні будь-які знаки круглої форми. Будь-яких інших доказів того, що позивач не виконав вимоги дорожнього знака 4.1 ПДР України «Рух прямо» та те, що на вказаному перехресті доріг розмішений такий знак, відповідачем суду не надано. Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО №5221146 від 11.01.2022 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, є протиправною та не обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження по адміністративній справі. Таким чином, суд першої інстанції неповне з`ясував обставини, що мають значення для справи та дійшов помилкового висновку про наявності підстав для відмови в задоволені позовних вимог. Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З матеріалів справи вбачається, що при поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 496,20 грн. (квитанція №11ВН3256М від 18.01.2022 року, т.1 а.с.1), при поданні апеляційної скарги в розмірі 744,30 грн. (квитанція №0.0.2583129241.1 від 20.06.2022 року, т.2 а.с.6), та при поданні касаційної скарги в розмірі 2481,00 грн. (квитанція №0.0.2698185923.1 від 07.10.2022 року). Також позивачем у судовому засіданні надано суду пасажирські квитки №2733-0705/00401 та №1734-0705-00301 від 05.07.2023 року (смт.Ширяєве-м.Одеса, м.Одеса-смт.Ширяєве) на загальну суму 410,90 грн.. Таким чином, враховуючи положення ст.139 КАС України, витрати понесені позивачем в ході розгляду даної справи підлягають поверненню в розмірі 4132,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Статтею 286 КАС України встановленні особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Результат розгляду: granted