Рішення адміністративного суду від 2022-03-11 00:00:00+02

05.01.2022 року позивач звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, яким просить скасувати постанову №52 адміністративної комісії виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області (далі - Комісія) від 20.12.2021р. та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно нього, стверджуючи, що він безпідставно був притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки не вчиняв правопорушення, яке йому інкриміноване. В обґрунтування своїх вимог позивач стверджує, що оскаржуваною постановою він незаконно притягнутий до відповідальності за відмову заключити договір на вивезення твердих побутових відходів, оскільки ним не порушені вимоги ст.152 КУпАП та ст.35 ЗУ «Про відходи» та п.2р.VІ «Типових правил благоустрою території населеного пункту», на підставі чого він визнаний винним. Так, позивач стверджує, що він дійсно не уклав договір з Комунальним підприємством Болградської міської ради «Горводоканал» щодо вивезення побутових відходів з його домоволодіння, що розташоване у [ADDRESS] , через те, що в нього відсутні відходи, а саме, - що він за багаторічне проживання у селі з членами своєї родини навчилися всі відходи перероблювати і використовувати: рослинного походження - на корм тваринам, папір та пластик - на розтопку пічі взимку, а навіз від худоби - в якості добрива на городі, а в разі наявності раз на кілька років будівельного сміття - його підприємство «Горводоканал» взагалі-то не забирає і не вивозить, як і гілки і листя. Крім того, позивач стверджує, що в нього родина складається з 13-ти осіб, а тому за вивезення сміття за встановленими тарифами вони змушені будуть сплачувати по 300грн. на рік за кожного, що становить приблизно 3600грн. на рік, що для їхньої родини є значним розміром, оскільки працездатних з них лише три особи, пільгами ніхто з мешканців домоволодіння не користується, доход родина має невеличкий, тому він не вбачає за доцільне сплачувати таку велику суму за послугу, якою його родина не користується і не має намір користуватися, адже в них відсутнє сміття, і з цієї ж причини його родина ніколи не забруднювала навколишнє середовище. Також позивач підтверджує, що він 11.11.2021р. відмовився підписувати договір, та не підписував протокол про адміністративне правопорушення стосовно себе, оскільки не мав часу чекати його складання, адже поспішав з дитиною о лікаря; з цієї ж причини - він був відсутній на засіданні комісії, яка розглядала протокол стосовно нього. Крім того, позивач, уточнюючи позовні вимоги, заявою просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати в розмірі сплаченого судового збору та розглянути позов за його відсутністю. Представник відповідача у судове засідання не прибув, був сповіщений судом належним чином, відзив на позов не надав. Тому, відповідно до положень ч.4ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши позовні вимоги та доводи позивача на обґрунтування його позову, дослідивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також відповідність їх чинному законодавству, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають за наступних підстав. Судом встановлено, що Постановою №52 адміністративної комісії виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області від 20.12.2021р. (далі - Постанова). позивач [PERSON] визнаний винним і його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП - у виді штрафу в розмірі 425грн. на підставі протоколу №47 про адміністративне правопорушення, від підпису якого він відмовився, - за відсутність договору з відповідним комунальним підприємством на вивезення твердих побутових відходів, - з посиланням, як на підставу правомірності притягнення особи до відповідальності, - на та ст.35-1 ЗУ «Про відходи» та п.2р.VІ «Типових правил благоустрою території населеного пункту», затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України» №310 від 27.11.2017р., при цьому орган, який наклав на позивача стягнення, керувався, згідно постанови, окрім ст.152, - також: ст.ст.218 і 283 КУпАП (а.с.4). Позивач стверджує у позові, що він дійсно не уклав договір з Комунальним підприємством Болградської міської ради «Горводоканал» щодо вивезення побутових відходів з його домоволодіння, що розташоване у [ADDRESS] , стверджуючи, що в нього відсутні відходи (а.с.1-2). При цьому позивач не оскаржує дотримання органом, що ухвалив вищезазначену Постанову - процедури ухвалення такого рішення, вважаючи, що договірні відносини - це є видом добровільної взаємодії громадянина з органом влади, а тому укладання ним, позивачем, договору з комунальним підприємством - є необов`язковою дією. Відповідач відзив на позов не надав, копію протоколу про адміністративне правопорушення суду також ніким не надано, однак у позові [PERSON] пояснює, що дійсно не підписав протокол оскільки був зайнятий з дитиною - поспішав до лікаря і не дочекався закінчення складання протоколу; також з цієї причини позивач не був присутній на засіданні комісії, яка ухвалила оскаржувану постанову і не надав свої пояснення. Відповідно до ст.152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.1ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність А, відповідно до ст.218 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 152 КУпАП - розглядають адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад. Відповідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ч.1,2 ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) ухвалює постанову у справі. Постанова має містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; ухвалене у справі рішення. Крім того, відповідно до вимог ст.268 КУпАП особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, надавати докази, заявляти клопотання, користуватися послугами професійного юриста - адвоката, тощо. Справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є достовірні дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Позивач не скаржиться на те, що він не був повідомлений про місце і час розгляду вищевказаною Комісією адміністративного протокола, так і не повідомив, що від ного надходило клопотання про відкладення розгляду справи, тому суд не може вважати, що розгляд справи Комісією був здійснений без своєчасного сповіщення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з порушенням її прав, передбачених чинним законодавством, зокрема, ст.268 КУпАП. Відповідно до ст. 1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України). Особливе місце серед міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, належить Конвенції, ратифікованій Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції". Із моменту приєднання до Конвенції Україна взяла на себе низку зобов`язань у сфері захисту прав людини. Частиною таких зобов`язань відповідно до статей 32, 46 Конвенції є визнання Україною юрисдикції ЄСПЛ, яка поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, а також виконання остаточних рішень ЄСПЛ у справах проти України. До недавнього часу правові позиції, створені прецедентними рішеннями Європейського суду з прав людини, не були обов`язковими для України, оскільки у вітчизняній правовій системі перше місце в ієрархії джерел права займав закон. Однак, з метою врегулювання відносин, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконувати рішення ЄСПЛ проти України, усунення причин порушення Україною Конвенції, впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини та створення передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ, Верховною Радою України прийнято Закон України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Закон № 3477-ІУ), у ст.17 якого наголошується, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку. Адміністративна комісія - це колегіальний орган, який утворюється при виконавчому комітеті районної у місті ради для розгляду і вирішення справ про адміністративні правопорушення, за винятком справ, віднесених Кодексом України про адміністративні правопорушення до відання інших органів (посадових осіб). Розгляд і вирішення справ в адміністративній комісії має сприяти вихованню громадян у дусі точного і неухильного додержання законів, правил співжиття й чесного ставлення до державного і громадського обов`язку, поваги до прав, честі й гідності громадян, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самими правопорушниками, так і іншими особами. Адміністративна комісія розглядає справи про адміністративні правопорушення, віднесені до її компетенції відповідно до чинного законодавства. Порядок створення і склад адміністративної комісії, порядок розгляду нею справ про адміністративні правопорушення визначається чинним законодавством та Положенням про адміністративну комісію при виконавчому комітеті Відповідно до ч.2ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, якщо він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»). Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який має надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Згідно ст.ст.75,76 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З наданих суду позивачем матеріалів та відомостей вбачається, що розгляд протоколу №47 про адміністративне правопорушення, який, вбачається з тексту Постанови, був складений у присутності Позивача та двох свідків, відбулося 20.12.2021р. адміністративною комісією при виконавчому комітеті Болградської міської ради Одеської області - за відсутності особи, яка притягнута в результаті цього розгляду до відповідальності, тобто, комісія була позбавлена можливості вислухати особу, а особа - можливості надати пояснення. У позові ж Позивач пояснив, що не вважає себе зобов`язаним укладати договір, за відсутність якого він притягнутий до відповідальності. Проте суд не може погодитися з таким висновком Позивача. Так, ст.35-1 ЗУ «Про відходи», на яку посилається Комісія, регламентуються вимоги щодо поводження з побутовими відходами, згідно яких: «Поводження з побутовими відходами здійснюється відповідно до державних норм і правил. Власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів. Виконавця послуг з вивезення побутових відходів визначає орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виконавець послуг з вивезення побутових відходів укладає договори про надання послуг з поводження з побутовими відходами із споживачами. Виконавець послуг з вивезення побутових відходів зобов`язаний укласти договори про надання послуг з перероблення та захоронення побутових відходів із суб`єктами господарювання, що надають такі послуги відповідно до правил благоустрою території населеного пункту, розроблених з урахуванням схеми санітарного очищення населеного пункту. Договори про надання послуг з поводження з побутовими відходами мають містити інформацію про укладені договори між виконавцем послуг з вивезення побутових відходів та суб`єктами господарювання, що надають послуги з перероблення та/або захоронення побутових відходів. Під час проектування житлових будинків, громадських, виробничих, складських та інших споруд передбачаються будівництво та облаштування контейнерних майданчиків для роздільного збирання і зберігання побутових відходів, урн для побутових відходів. Житлові масиви і внутрішньодворові території, дороги загального користування та інші об`єкти благоустрою населених пунктів, а також місця проведення масових заходів обладнуються контейнерними майданчиками, урнами для побутових відходів. Роздільне збирання побутових відходів здійснюється їх власниками згідно з методикою роздільного збирання побутових відходів, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Великогабаритні та ремонтні відходи у складі побутових відходів мають збиратися окремо від інших видів побутових відходів. Небезпечні відходи у складі побутових відходів збираються окремо від інших видів побутових відходів, а також мають відокремлюватися на етапі збирання чи сортування та передаватися спеціалізованим підприємствам, що одержали ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами. Перевезення побутових відходів здійснюється спеціально обладнаними транспортними засобами. Орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах визначає виконавця послуг з перевезення побутових відходів з певної території населеного пункту. Захоронення побутових відходів дозволяється тільки на спеціально обладнаних для цього полігонах/звалищах. Під час обрання органами місцевого самоврядування або місцевими державними адміністраціями схеми санітарного очищення перевага надається пропозиціям, що передбачають більший ступінь перероблення чи утилізації побутових відходів. Термічне оброблення (спалювання) побутових відходів дозволяється лише на спеціально призначених для цього підприємствах чи об`єктах. Спалювання побутових відходів дозволяється лише на енергетичні цілі з метою одержання теплової та/або електричної енергії. Забороняється проектування, будівництво та експлуатація полігонів побутових відходів без оснащення системами захисту ґрунтових вод, вилучення та знешкодження біогазу та фільтрату». З чого дійсно не вбачається, що особа зобов`язана укладати договір про вивезення побутових відходів. Однак зобов`язання на укладення таких договорів та піклування пор навколишнє середовище, як і повноваженнями - наділений орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Державна політика у сфері житлово-комунальних послуг визначена ЗУ №2189-VIII від 09.11.2017р. «Про житлово-комунальні послуги», який визначає органи виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Відповідно до ч.3ст.4 цього Закону, «…до повноважень органів місцевого самоврядування належать: 1) затвердження та виконання місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, участь у розробленні та виконанні відповідних державних і регіональних програм; 2) встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону; 3) затвердження норм споживання комунальних послуг; 4) інформування населення відповідно до законодавства про стан виконання місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, а також про відповідність якості житлово-комунальних послуг нормативам, нормам, стандартам та правилам; 5) здійснення моніторингу стану виконання місцевих програм розвитку житлово-комунального господарства; 6) встановлення одиниці виміру обсягу наданих послуг з поводження з побутовими відходами…». П.2р.VІ «Типових правил благоустрою території населеного пункту», затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України» №310 від 27.11.2017р., на які також послалася Комісія у Постанові, регламентує правила зберігання побутових відходів, які «…здійснюються згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.03.2011р. №145, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 05.04.2011р. за №457/19195, та Методики роздільного збирання побутових відходів, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.08.2011р. №133, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.10.2011р. за №1157/19895». Як вбачається з офіційного сайту Болградської міської ради, цим органом місцевого самоврядування, були виконані вимоги ЗУ №2189-VIII від 09.11.2017р. «Про житлово-комунальні послуги», а саме, виконані вимоги п.4ч.3ст.4 цього Закону - «4) інформування населення відповідно до законодавства про стан виконання місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, а також про відповідність якості житлово-комунальних послуг нормативам, нормам, стандартам та правилам». Так, Рішенням тридцятої сесії VIII скликання Болградська міська рада, з метою створення більш сприятливих умов для проживання, роботи та відпочинку громадян в Болградській територіальній громаді, посилення відповідальності фізичних та юридичних осіб за порушення Правил благоустрою території населених пунктів Болградської територіальної громади, забезпечення в ній чистоти і порядку,

Результат розгляду: denied