Рішення адміністративного суду від 2023-01-17 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Сумської міської ради, Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, в якому просить: - визнати протиправним і скасувати пункт 1 рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 25.06.2021 р. № 347 «Про здійснення невідкладних заходів з організації благоустрою на території Сумської міської територіальної громади шляхом проведення демонтажу незаконно встановлених/розміщених об`єктів»; - визнати протиправними дії Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради по демонтажу металевих конструкцій продовольчого магазину по [ADDRESS] , що відбулось 26 червня 2021 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.06.2021р. Виконавчий комітет Сумської ради (далі - відповідач 1) прийняв рішення № 347, в п. 1 якого вирішив: Управлінню архітектури та містобудування вжити заходів щодо негайного демонтажу незаконно встановленої групи тимчасових споруд (металевих конструкцій) за адресою: [ADDRESS] (біля приміщення бібліотеки та аптеки «Подорожник»). На виконання зазначеного рішення Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради (далі - відповідач 2) із залученням ТОВ «Сервісресурс» 26.06.2021 р. проведено роботи з демонтажу металевих конструкцій за адресою: \~ [ADDRESS] -Київських дивізій біля буд. 22 . Позивач вважає оскаржуване рішення № 347 від 25.06.2021 р. та вжиті відповідачем 2 дії по демонтажу приналежних йому металевих конструкцій, протиправними. Позивач зазначає, що 05 липня 2005 року Сумська міська рада прийняла рішення № 1267-МР, яким надано в оренду підприємцю [PERSON] за рахунок земель житлової та громадської забудови Сумської міської ради земельну ділянку площею 0.0100 га з цільовим призначенням згідно з УКЦВЗ «Землі комерційного використання під розташування магазину» за адресою: \~ [ADDRESS] . 26 грудня 2005 року між Сумською міською радою (орендодавець) та підприємцем [PERSON] (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки згідно з п. 1.1 якого орендодавець надав, а орендар прийняв в оренду зазначену земельну ділянку (об`єкт оренди). 29.08.2016 року Господарський суд Сумської області виніс рішення по справі №920/695/16, яким суд задовольнив позов ФОП [PERSON] до Сумської міської ради та визнав укладеною додаткову угоду № 1 від 27.05.2016 до договору оренди земельної ділянки від 26.12.2005 про його поновлення та внесення змін до нього, згідно з якою п. 2.2 договору викладено в новій редакції, а саме передбачено, що договір укладається до 05 липня 2025 року. 3 серпня 2011 р. Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області зареєструвала декларацію № СМ08311024762 про початок виконання будівельних робіт з будівництва продовольчого магазину по \~ [ADDRESS] . 4 квітня 2012 р. Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради видало позивачу Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки з реєстровим номером 2/11.01-32, згідно з яким за адресою \~ [ADDRESS] . дозволяється будівництво магазину продовольчих товарів. Позивач вважає, що всупереч нормам чинного законодавства України, порушуючи договір оренди землі та право приватної власності позивача, Виконавчий комітет Сумської міської ради прийняв рішення про демонтаж щойно збудованих металевих конструкцій продовольчого магазину. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.06.2022 року було відмовлено у задоволенні позову. Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення помилково зроблено висновок про те, що позивачем відбувалося встановлення тимчасової споруди. Разом з тим, судом не враховано аргументи позивача та подані ним докази щодо здійснення ФОП [PERSON] будівництва двоповерхової капітальної споруди з металоконструкцій, яка встановлювалась на постійній основі. Наголошує на тому, що позивачем за адресою: [ADDRESS] , з дотриманням норм законодавства та маючи для цього всі дозвільні документи, здійснювалося будівництво магазину продовольчих товарів у вигляді прибудови до будівлі бібліотеки, при цьому металеві конструкції, які були демонтовані Відповідачем 2, не є тимчасовою спорудою. Апелянт наголошує на тому, що предметом розгляду цієї адміністративної справи є правомірність прийняття виконавчим комітетом Сумської міської ради рішення від 25.06.2021 р. № 347., наявність підстав для його прийняття, а також законність дій Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради щодо проведення демонтажу об`єкта незавершеного будівництва, а, отже, обставини правомірності, дотримання процедури будівництва чи правильності і повноти оформлених документів на забудову судом в межах розгляду цієї адміністративної справи не мають досліджуватись. Повноваження Відповідача 1 щодо можливості прийняття ним рішення про демонтаж об єктів незвершеного будівництва та повноваження Відповідача 2 на демонтаж елементів конструкції капітального будівництва так і залишились не підтвердженими. Так, у рішенні суду першої інстанції проігноровано той факт, що Відповідач 1, грубо порушуючи договір оренди землі та право приватної власності позивача, прийняв рішення про демонтаж щойно збудованих металевих конструк. Крім того, вказує на те, що судом першої інстанції при винесенні рішення проігноровано той факт, що протиправними діями Відповідача 2 на виконання рішення № 347 від 25.06.2021 прийнятого Відповідачем 1. порушено охоронюване законом право власності Позивача на майно. Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу та виклав свій погляд на обставини справи та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Відповідно до\~ \~\~\~\~ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України\~ \~\~\~\~справа розглядається в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що\~ \~25 червня 2021 року від мешканців будинку по [ADDRESS] на адресу Сумського міського голови, Виконавчого комітету Сумської міської ради та Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради надійшло колективне звернення щодо незаконного будівництва за вказаною адресою (а.с. 95-98, т.1). При опрацюванні вказаного звернення спеціалістами Управління архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради та Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради було здійснено безпосередній вихід на місце проведення будівництва, про що складено та підписано Акт виходу на об`єкт містобудування № 24-06-21 від 24.06.2021 року (а.с. 102, т.1). В подальшому Виконавчий комітет Сумської ради рішенням № 347 від 25.06.2021р. зобов`язав Управління архітектури та містобудування \~«вжити заходів щодо негайного демонтажу незаконно встановленої групи тимчасових споруд (металевих конструкцій) за адресою: м. Суми, вул. Сумсько-Київських дивізій, біля буд. 22 (біля приміщення бібліотеки та аптеки «Подорожник»)» (а.с. 11 12, т.1). На виконання зазначеного рішення Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради із залученням ТОВ «Сервісресурс» 26.06.2021 р. проведено роботи з демонтажу об`єктів за адресою: м. Суми. вул. Сумсько-Київських дивізій, біля будинку № 22 (біля приміщення бібліотеки та аптеки «Подорожник»)», про що складено Акт демонтажу незаконно встановлених об`єктів по вул. Сумсько-Киїських дивізій, біля буд. 22 від 26.06.2021 р. (а.с. 13, т.1). Позивач стверджує, що за адресою: м. Суми, вул. Сумсько-Київських Дивізій, 22, з дотриманням норм законодавства та маючи для цього всі дозвільні документи, ним здійснювалося будівництво магазину продовольчих товарів у вигляді прибудови до будівлі бібліотеки, при цьому металеві конструкції, які були демонтовані відповідачем 2, не можна вважати тимчасовою спорудою. Не погоджуючись із рішенням Виконавчого комітету Сумської ради № 347 від 25.06.2021р. та відповідно демонтажем встановлених металевих конструкцій за адресою: м. Суми, вул. Сумсько-Київських дивізій, біля буд. 22, позивач звернувся до суду з даним позовом. Тобто, судом першої інстанції було вірно визначено, що \~суть даного спору полягає в тому, що відповідач стверджує, що на земельній ділянці м. Суми, вул. Сумсько-Київських Дивізій, 22а відбувалося встановлення тимчасової споруди, тоді як апелянт стверджує, що здійснював будівництво двоповерхової капітальної споруди з металоконструкцій, яка встановлювалась на постійній основі, відтак вказаний об`єкт будівництва не є тимчасовою спорудою. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний об`єкт будівництва за адресою: [ADDRESS] (біля приміщення бібліотеки та аптеки «Подорожник») є тимчасовою спорудою, встановлення якої здійснювалося без отримання паспорту прив`язки, а тому Виконавчим комітетом Сумської міської ради було прийнято правомірне рішення від 25.06.2021 р. № 347 «Про здійснення невідкладних заходів з організації благоустрою на території Сумської міської територіальної громади шляхом проведення демонтажу незаконно встановлених/розміщених об`єктів»; а дії Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради щодо організації демонтажу зазначеної споруди є такими, що вчинені з дотриманням вимог законодавства. Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного. Спірні правовідносини регулюються, зокрема, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VІ, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), Законом України "Про благоустрій населених пунктів" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 (далі - Порядок № 244), Правилами розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території міста Суми, затвердженими рішенням Сумської міської ради від 30.11.2016 № 1498-МР (надалі - Правила № 1498-МР). Як вбачається з апеляційної скарги, на обґрунтування порушення свого права позивач стверджує, що за адресою м.Суми, вул. Сумсько-Київських дивізій, 22, з дотриманням норм законодавства та маючи для цього всі дозвільні документи, ним здійснювалося капітальне будівництво магазину продовольчих товарів у вигляді прибудови до будівлі бібліотеки, при цьому металеві конструкції, які були демонтовані Відповідачем 2, не є \~тимчасовою спорудою. Тобто для вирішення справи по суті важливим було з`ясування на земельній ділянці за адресою м. Суми, вул. Сумсько-Київських дивізій, 22А з кадастровим номером 5910136300:05:007:0110 відбувалося встановлення тимчасової споруди чи будівництво двоповерхової капітальної споруди. Так, відповідно до абз.5 ч.1 ст. 4 Закону України № 3038-VІ, об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури. Суб`єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи (ч.2 ст.4). Статтею 28 Закону України № 3038-VІ передбачено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно доЗакону України"Про благоустрій населених пунктів". Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється впорядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21.10.2011 № 244 затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (далі Порядок №244), яким визначено механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності. Пунктами 1.3., 1.4 Порядку визначено: - тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту; - паспорт прив`язки ТС - комплект документів, у яких визначено місце встановлення ТС та благоустрій прилеглої території на топографо-геодезичній основі М 1 : 500, інженерне забезпечення, зовнішній архітектурний вигляд ТС та напрям підприємницької діяльності. Відповідно до п. 2.1., 2.2. Порядку №244 підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС. Замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС. Пунктом 2.29 Порядку №244 встановлено, що у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки ТС, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу. Відповідно до Порядку №244, рішенням Сумської міської ради від 30.11.2016 № 1498-МР затверджено Правила розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території міста Суми, пунктом 1.3. яких також визначено: - тимчасова споруда торгівельного, побутового, соціально культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі ТС) одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту; - пересувна ТС ТС, яка не має закритого приміщення для тимчасового перебування людей, у якій може бути розміщене торгове обладнання, низькотемпературний прилавок, лоток, ємність, торговельний автомат, інші пристрої для сезонної роздрібної торгівлі та іншої підприємницької діяльності, яка встановляється на строк з 15 квітня по 15 жовтня (до пересувних ТС відносяться: літні майданчики тощо); - стаціонарна ТС ТС, яка має закрите приміщення для тимчасового перебування людей і по зовнішньому контуру площу до 30 кв.м. Отже, розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності можливе тільки після отримання паспорту прив`язки. Законодавством України забороняється самовільне встановлення ТС, тобто встановлення ТС без наявності паспорта прив`язки, така ТС підлягає демонтажу. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.8 Закону № 3038-VІ, планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Згідно ст.26 Закону № 3038-VІ, забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбаченихстаттею 31цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 4-1) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Відповідно до ч.1-2, 8-10 ст.29 Закону № 3038-VІ, основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування. Фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва. Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника. Внесення змін до містобудівних умов та обмежень може здійснювати орган, що їх надав, за заявою замовника або за рішенням суду. Завдання на проектування об`єктів будівництва складається і затверджується замовником за погодженням із проектувальником. Завдання на проектування визначає обґрунтовані вимоги замовника до планувальних, архітектурних, інженерних і технологічних рішень об`єкта будівництва, його основних параметрів, вартості та організації його будівництва і складається з урахуванням технічних умов, містобудівних умов та обмежень. Частинами 1- 4, 6-7 ст.30 Закону № 3038-VІ визначено, що технічні умови - це комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об`єкта будівництва, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам щодо водопостачання (з урахуванням потреб забезпечення пожежогасіння), тепло-, електро- і газопостачання, водовідведення, зовнішнього освітлення, відведення зливових вод та телекомунікації. Фізична чи юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває в її власності або користуванні, має право на одержання технічних умов згідно із поданою нею заявою. Технічні умови повинні відповідати законодавству, містити достовірну інформацію та обґрунтовані вимоги до об`єктів будівництва, а також відповідати намірам заявника щодо забудови земельної ділянки. У технічних умовах враховується, що місце приєднання інженерних мереж замовника до магістральних чи інших інженерних мереж розташовується на межі земельної ділянки замовника або за його згодою на території такої земельної ділянки. Склад, зміст, порядок надання технічних умов та порядок визначення вартості послуг з їх надання визначаються відповідними центральними органами виконавчої влади або державними колегіальними органами. Технічні умови є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника або підприємства, установи та організації, які надали такі технічні умови. Зміни до технічних умов можуть вноситися тільки за згодою замовника. Згідно ч.1 ст.31 Закону № 3038-VІ, проектна документація на будівництво об`єктів розробляється упорядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм і правил та затверджується замовником. Відповідно до ч.1, 2 ст.34 Закону № 3038-VІ, замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України. Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Станом на серпень 2011 року зазначена норма Закону № 3038-VІ, передбачала право Замовника виконувати будівельні роботи після: 2) реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності. Відповідно до ст.4 Закону України «Про архітектурну діяльність», для створення об`єкта архітектури виконується комплекс робіт, який включає: підготовку містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки у випадках і порядку, передбачених законодавством; здійснення в необхідних випадках передпроектних робіт, а також заходів з охорони нововиявлених під час здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об`єктів містобудування, що відповідно до закону мають антропологічне, археологічне, естетичне, етнографічне, історичне, мистецьке, наукове чи художнє значення; пошук архітектурного рішення, розроблення, погодження у визначених законом випадках і затвердження проекту; виконання робочої документації для будівництва, а в разі виконання її або окремих її частин іншим виконавцем - здійснення авторського нагляду за таким виконанням; будівництво (нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт) та знесення об`єкта архітектури, архітектурно-будівельний контроль, технічний та авторський нагляди під час здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об`єкта містобудування; прийняття спорудженого об`єкта в експлуатацію. Отже, судом першої інстанції було вірно зазначено, що будівельні роботи із встановлення тимчасової споруди та капітальне будівництво об`єкта нерухомості відбувається за різною процедурою та потребує отримання різних дозвільних документів. Виходячи із системного аналізу перелічених норм законодавства, тимчасова споруда на відміну від об`єкта капітального будівництва не є об`єктом нерухомості, є полегшеною наземною конструкцією по планованій поверхні ґрунту та не має підземної частини, не має такого конструктивного елементу як «фундамент». При цьому суд враховує, що відповідно до п.3.25 ДБН В.2.1.-10.2018 «Основи і фундаменти будівель та споруд», фундамент - підземна частина споруди, яка сприймає навантаження від несучих конструкцій і передає їх на основу, складену природними грунтами (природну) чи штучними грунтами (штучну). Як було встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції. що в Акті виходу на об`єкт містобудування №24-06-21, який складений працівниками Управління архітектурно будівельного контролю Сумської міської ради та працівником Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, зафіксовано здійснення робіт у влаштування металевих конструкцій орієнтовним розміром, у плану 11,2x9,15 м без улаштування фундаментів, що характеризується як влаштування стаціонарних тимчасових споруд, встановлених без улаштування фундаменту, для здійснення підприємницької діяльності.(а.с. 102, т.1) Також вказаними працівниками було здійснено фотофіксацію спірного об`єкта (а.с. 100, т.1). Колегія судів, як і суд першої інстанції, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження ним будівництва капітальної споруди, врахувавши відсутність належно оформленої проектно- кошторисної документації, чисельні виправлення та дописки в Декларації про початок виконання будівельних робіт №СМ 08311024762, відсутність повного змісту цієї Декларації в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва, відсутність доказів дотримання Містобудівних умов та обмежень при здійсненні спірного будівництва, відсутність доказів отримання технічних умов, відсутність доказів здійснення авторського та технічного нагляду при здійсненні будівельних робіт, відсутність доказів фактичного улаштування фундаменту спірної забудови, також враховуючи чисельні суперечності доказів, що надані позивачем та його представником, дійшов висновків про те, що спірний об`єкт не являється капітальним будівництвом та має всі ознаки тимчасової споруди. Щодо наявності у Відповідача 1 та Відповідача 2 відповідних повноважень на прийняття оскаржуваного рішення та здійснення демонтажу металевих конструкцій Позивача. колегія судів зазначає. Так, відповідно до Акту виходу на об`єкт містобудування №24-06-21, який складений працівниками Управління архітектурно будівельного контролю Сумської міської ради та працівником Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, зафіксовано здійснення робіт у влаштування металевих конструкцій орієнтовним розміром у плану 11,2x9.15 м без улаштування фундаментів, що характеризується як влаштування\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~стаціонарних тимчасових споруд, встановлених без улаштування фундаменту, для здійснення підприємницької діяльності. Відповідно до п. 1 рішення виконавчого комітету Сумської міскої ради № 347 «Управлінню архітектури та містобудування (Кривцов А, В.) вжити заходів щодо негайного демонтажу незаконно встановленої групи тимчасових споруд (металевих конструкцій) за адресою: м. Суми, вул. Сумсько-Київських дивізій, біля буд. 22 (біля приміщення бібліотеки та аптеки «Подорожник»)». Відповідно до пункту 44 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, щодо встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність. Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено перелік власних (самоврядних) та делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку. Зокрема, цією статтею врегульовано право виконавчих органів відповідних рад на організацію благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян, тощо. За визначенням статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля; утримання в належному стані території - використання її за призначенням відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також санітарне очищення території, її озеленення, збереження та відновлення об`єктів благоустрою; заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» належить, зокрема: здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо; визначення місць стоянок транспортних засобів та майданчиків для паркування на об`єктах благоустрою; визначення обсягів пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об`єктів благоустрою; видача дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених цим Законом. Відповідно до частин першої та другої статті 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до об`єктів благоустрою населених пунктів належать, зокрема, території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору. До об`єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту. Статтею 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» на об`єктах благоустрою забороняється: 1) виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов`язковість його отримання передбачена законом; 2) самовільно влаштовувати городи, створювати, пошкоджувати або знищувати газони, самовільно висаджувати та знищувати дерева, кущі тощо; 3) вивозити і звалювати в не відведених для цього місцях відходи, траву, гілки, деревину, листя, сніг; 4) складувати будівельні матеріали, конструкції, обладнання за межами будівельних майданчиків; 5) самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо; 6) встановлювати технічні засоби регулювання дорожнього руху без погодження з відповідними органами Національної поліції; 7) влаштовувати стоянки суден, катерів, інших моторних плавучих засобів у межах територій пляжів; 8) випасати худобу, вигулювати та дресирувати тварин у невідведених для цього місцях; 9) здійснювати ремонт, обслуговування та миття транспортних засобів, машин, механізмів у не відведених для цього місцях (крім випадків проведення негайного ремонту при аварійній зупинці). Відповідно до ст. 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста). Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають. Відповідно до частин першої-третьої статті 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила. Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил. Правила включають: 1) порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; 2) вимоги до впорядкування територій підприємств, установ, організацій; 3) вимоги до утримання зелених насаджень на об`єктах благоустрою - територіях загального користування; 4) вимоги до утримання будівель і споруд інженерного захисту території; 5) вимоги до санітарного очищення території; 6) розміри меж прилеглої до підприємств, установ та організацій території у числовому значенні; 7) порядок розміщення малих архітектурних форм; 8) порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів; 9) інші вимоги, передбачені цим та іншими законами. Правила не можуть передбачати обов`язок фізичних і юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також повноважень органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, підприємств, установ, організацій, утворених такими органами, видавати зазначені документи. Рішенням Сумської міської ради від 26 грудня 2014 року № 3853 затверджено Правила благоустрою міста Суми. Пунктом 9 розділу 11.2. зазначених Правил, передбачено, що підприємства, установи та організації (в особі їх посадових осіб), фізичні особипідприємці, громадяни, іноземці, особи без громадянства, балансоутримувачі, власника та орендарі об`єктів зобов`язані: розміщувати елементи зовнішньої реклами, рекламоносії, малі архітектурні форми, тимчасові споруди та елементи зовнішнього благоустрою на підставі проектно-дозвільної документації, затвердженої у встановленому порядку. Також п. 5 розділу XII зазначених Правил встановлено заборону, для учасників правовідносин у сфері благоустрою (підприємств, установ, організацій (в особі їх посадових осіб), фізичних осіб-підприємців, громадян, іноземців, осіб без громадянства, власників та орендарів об`єктів архітектури): виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов`язковість його отримання передбачена законом; самовільно встановлювати, зокрема, тимчасові споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності тощо. Відповідно до п.1 розділу XIV зазначених Правил благоустрою м. Суми, за порушення цих Правил винні особи несуть відповідальність, встановлену Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про благоустрій населених пунктів», цими Правилами, іншими нормативно-правовими актами. Згідно з положеннями частини першої статті 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами. Відповідно до пункту 2.1 Порядкурозміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Мінрегіонбуду України від 21 жовтня 2011 року № 244 підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди. Пунктами 2.30 та 2.31 Порядку № 244 передбачено, що у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу. Розміщення тимчасових споруд самовільно забороняється. За приписами п. 7 п. "а" статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: власні (самоврядні) повноваження - організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально - технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян. Відповідно до Положення про Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 27.04.2016 № 662-МР (зі змінами) до функцій Управління належить, зокрема: пп.3.2.50 п. 3.2 р. 3 - надання інформації щодо можливості розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності; пп.3.2.51 п. 3.2 р. 3 підготовка проектів рішень Сумської міської ради про передачу у користування земельної ділянки на праві особистого строкового сервітуту під розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності; пп.3.2.52 п. 3.2 р. 3 укладання договорів про встановлення особистого строкового сервітуту на користування місцем для розміщення тимчасової споруди на території Сумської міської територіальної громади та контролює їх виконання у відповідності до порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, що діють на території Сумської міської територіальної громади та інших нормативно-правових актів; пп.3.2.53 п. 3.2 р. 3 оформлення паспортів прив`язки тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності; пп.3.2.54 п. 3.2 р. 3 подовження строку дії та внесення змін до паспорту прив`язки тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності; пп.3.2.55 п. 3.2 р.3 здійснення моніторингу розміщених тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території Сумської міської територіальної громади; пп.3.2.56 п. 3.2 р. 3 проведення перевірки дотримання нормативно - технічних вимог, порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території Сумської міської територіальної громади та вживає заходи щодо усунення виявлених порушень; пп.3.2.57 п. 3.2 р. 3 контроль за здійсненням заходів щодо усунення зауважень та недоліків, що були виявленні перевірками розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності; пп.3.2.76 п. 3.2 р.3 підготовка проектів рішень Виконавчого комітету Сумської міської ради щодо демонтажу елементів благоустрою, тимчасових (метале Таким чином, колегія суддів зазначає, що \~оскаржуване рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України, а тому є правомірним та не підлягає скасуванню, як наслідок у задоволенні позову слід відмовити повністю. Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією. Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Результат розгляду: granted