Рішення адміністративного суду від 2023-04-17 00:00:00+03

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. В жовтні 2022 року [PERSON] звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Баранівської міської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, в якому просила: 1.1. Стягнути з Баранівської міської ради, яка є правонаступникам Першотравенської селищної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.04.2020 по 30.08.2022 в сумі 127521,00 грн ( сто двадцять сім тисяч п`ятсот двадцять одну гривню 00 коп). 2. В обґрунтування позовних вимог вказує, що остаточних розрахунок було здійснено 30.08.2022, тоді як звільнення з роботи відбулось 30 квітня 2020 року. КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 3. Рішенням Житомирьского окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року адміністративний позов задоволено. 3.1. Стягнуто з Баранівської міської ради Новоград-Волинського району Житомирської області на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 01.05.2020 по 29.08.2022 у розмірі 231585 (двісті тридцять одна тисяча п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 11 копійок. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ 4. Баранівська міська рада Новоград-Волинського району Житомирської області /надалі-апелянт/, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 5. Апелянт зазначив, \~що при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, яка становить згідно рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року ( справа № 240/10831/20) 32066 грн 34 коп, що не заперечується позивачем, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, що у даному випадку Баранівська міська рада є правонаступником Першотравенської селищної ради, посадові особи якої допустили порушення законодавства про працю, дії відповідача щодо її виплати, яка була виплачена 30 серпня 2022 року. 6. Зазначає апелянт, що [PERSON] , у трудових відносинах з Баранівською міською радою не перебувала, облік робочого часу та нарахування заробітної плати міською радою не проводилось, трудовий договір не укладався. Звільнення із займаної посади проводилось Першотравенською селищною радою та не з вини Баранівської міської ради була затримка по виплаті заробітної плати. Баранівська міська рада як правонаступник Першотравенської селищної ради сумлінно виконала рішення Житомирського окружного адміністративного суду по справі №240/10831/20 від 24.06.2022. 7. Вказує, що у позовній заяві про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку позивачем зазначається, що Баранівська міська рада повинна сплати середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період роботи з 30.04.2020 по 30.08.2022, тобто за 587 робочих днів в сумі 127521,00 грн. При цьому, тривалість затримки повного розрахунку з позивачем становить 587 робочих днів (з 30.04.2020 по 30.08.2022). Водночас, міська рада вважає, що у порівнянні із сумою виплачених із затримкою коштів в розмірі 32066,34 гривень, суму середнього заробітку в розмірі 231585 гривень не можна вважати співмірною, оскільки вона значно перевищує суму заборгованості. ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 8. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що розпорядженням селищного голови Першотравенської селищної ради від 30.04.2020 №12-к \~ [PERSON] згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України було звільнено із займаної посади за власним бажанням з поважних причин з 30.04.2020. 9. Рішенням суду від 24 червня 2022 року у справі №240/10831/20, яке набрало законної сили 26 липня 2022 року ухвалено: "Визнати протиправними дії Першотравенської селищної ради Баранівського району Житомирської області щодо зазначення у розпорядженні від 30.04.2020 №12-к причин звільнення [PERSON] з посади - за ч.1 ст. 38 КЗпП за власним бажанням з поважних причин. Зобов`язати Першотравенську селищну раду Баранівського району Житомирської області внести зміни у розпорядження від 30.04.2020 №12-к, зазначивши в ньому підставу звільнення [PERSON] - за ч.3 ст. 38 КЗпП України внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю". 10. Окрім того, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року у справі №240/10831/20, яке набрало законної сили 26 липня 2022 року ухвалено: "Визнати протиправним та скасувати розпорядження Першотравенської селищної ради Баранівського району Житомирської області від 28.02.2020 №5-к про визнання недійсними розпорядження від 27.01.2020 №1-к в частині встановлення [PERSON] надбавки за високі досягнення у праці в розмірі 50% за січень 2020 року та розпорядження Першотравенської селищної ради Баранівського району Житомирської області від 27.01.2020 №2-к в частині виплати [PERSON] премії в розмірі 30% за січень 2020 року. Стягнути з Першотравенської селищної ради Баранівського району Житомирської області на користь [PERSON] надбавку за високі досягнення у праці за січень 2020 року в розмірі 2312,50 гривень та премію за січень 2020 року в розмірі 1387,50 гривень. Зобов`язати Першотравенську селищну раду Баранівського району Житомирської області здійснити перерахунок [PERSON] грошової компенсації за невикористані дні відпустки, врахувавши при обчисленні розміру її середньої заробітної плати для нарахування вказаної компенсації надбавку за високі досягнення у праці за січень 2020 року в розмірі 2312,50 гривень та премію за січень 2020 року в розмірі 1387,50 гривень, та здійснити виплату перерахованої компенсації з урахуванням раніше виплачених сум". 11. Згідно виписки з карткового рахунку позивача, копія якого міститься в матеріалах адміністративної справи вбачається, що повний розрахунок при звільненні позивача здійснено 30 серпня 2022 року. Платник - Баранівська міська рада (а.с. 30). 12. З матеріалів справи вбачається, що позивач у вересні 2022 року зверталась до відповідача із заявою у якій просила нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні. 13. Листом №02-12/1007 від 28.09.2022 Баранівська міська рада повідомила [PERSON] про наступне: " [PERSON] , у трудових відносинах з Баранівською міською радою не перебували, облік робочого часу та нарахування заробітної плати Вам Баранівською міською радою не проводилось, трудовий договір не укладався. Звільнення із займаної посади проводилось Першотравенською селищною радою та не з нашої вини була затримка по виплаті заробітної плати. Баранівська міська рада, як правонаступник Першотравенської селищної ради, рішення Житомирського окружного адміністративного суду по справі №240/10831/20 від 24.06.2022 року за позовом до Першотравенської селищної ради, виконала повністю. Враховуючи вищенаведене, для вирішення і врегулювання даною питання по сплаті середнього заробітку за час затримки заробітної плати рекомендуємо звернутися до суду." 14. Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернулась до суду. ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ 15. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. 16. Право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення також закріплені у статях 2, 5-1 Кодексу законів про працю України. 17. Статтею 20 Закону № 2493-ІII визначено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону). Рішення про припинення служби в органах місцевого самоврядування може бути оскаржено посадовою особою місцевого самоврядування у порядку, визначеному законом. 18. Однією із правових гарантій захисту громадян від незаконного звільнення з роботи є встановлений законами України вичерпний перелік підстав для звільнення працівника. 19. За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це зазначено у спеціальному законі. 20. Тобто норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини. ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ 21. Вирішуючи питання обґрунтованості апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного. 22. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 23. Статтею 116 КЗпП України ( у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану 24. Отже, вказаною нормою на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою встановлено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. 25. За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року в справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). 26. У постанові від 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу, з-поміж іншого, на тому, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. 27. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. 28. З матеріалів справи вбачається, що рішенням суду у справі №240/10831/20 захищено порушене Першотравенською селищною радою Баранівського району Житомирської області право [PERSON] на: вихідну допомогу у зв`язку з припиненням трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України; надбавку за високі досягнення у праці за січень 2020 року та премію за січень 2020 року; грошової компенсації за невикористані дні відпустки із врахуванням при обчисленні розміру її середньої заробітної плати для нарахування вказаної компенсації надбавку за високі досягнення у праці за січень 2020 року та премію за січень 2020 року. 29. У рішенні суду від 24.06.2022 у справі №240/10831/20 зазначено: "Під час розгляду справи судом встановлено, що у даному випадку мало місце звільнення позивача без проведення з нею остаточного розрахунку, а саме без виплати їй премії за січень 2020 року в розмірі 1387,50 грн., надбавки за високі досягнення у праці за січень 2020 року в розмірі 2312,50 грн., вихідної допомоги, передбаченої статтею 44 КЗпП України, а також компенсації за невикористану відпустку, розрахованої виходячи з розміру середньої заробітної плати з урахуванням премії за січень 2020 року та надбавки за високі досягнення у праці за січень 2020 року." 30. У постанові від 02 лютого 2023 року у справі №826/1575/17 Верховний Суд зазначає, що з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. 31. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їхнього розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. 32. З огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи визначені критерії. 33. У постанові від 26 лютого 2020 року в справі №821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду, посилаючись на висновки, викладені нею у постанові від 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц, також констатувала, що за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. 34. Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. 35. Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору. 36. Так, якщо між роботодавцем і колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення. 37. Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця. 38. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівникові майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення. 39. Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року в справі №810/451/17, а також Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20 травня 2020 року та від 17 листопада 2021 року в справі №816/1640/17, від 12 серпня 2020 року в справі №400/3365/19, від 13 жовтня 2021 року в справі №580/1790/20 та інших. 40. Щодо належної до стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за період затримки розрахунку, апеляційний суд враховує наступне. 41. Згідно статті 27 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України. 42. Пунктами 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. 43. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. 44. У разі коли середньомісячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. 45. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. 46. Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 листопада 2020 року в справі №480/3105/19, зазначено з-поміж іншого, що синтаксичний розбір текстуального змісту статті 117 КЗпП України дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми. Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. Цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, проте за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку. 47. \~Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] на підставі розпорядженням Першотравенської селищної ради від 30.04.2020 №12-к було звільнено із займаної посади з 30.04.2020. 48. Разом з тим, на виконання рішення суду у справі №240/10831/20, повний розрахунок при звільнені позивача здійснено Баранівською міською радою, яка є правонаступником прав та обов`язків Першотравенської селищної ради, 30 серпня 2022 року. 49. Затримка повного розрахуну при звільненні позивача становить 587 днів: 2020 рік - 168 робочих днів, 2021 рік - 250 робочих днів, 2022 рік (по 29.08.2022) - 169 робочих днів. 50. З матеріалів справи встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 396,43 грн. ( за грудень 2019 року та січень 2020 року). 51. Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2020 по 29.08.2022 складає 232 704,41 грн. (396,43 грн * 578 днів ). 52. За обставин цієї справи суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке. 53. \~З матеріалів справи встановлено, що позивачу при звільненні виплачено 25244 грн. 57 коп. 54. На виконання судового рішення у справі №240/10831/20 позивачу 30.08.2020 виплачено 32066 грн. 34 коп. 55. Таким чином, під час звільнення позивачу належало до виплати 57310 грн. 91 коп., однак не було виплачено 32066 грн. 34 коп. 56. Частка спірної суми у належній до виплати при звільненні позивача становить 55,95 % (32066,34*100/57310,91). 57. Виходячи з принципу пропорційності, колегія суддів вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача буде стягнути на його користь 130 198 грн. як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (55,95х232 704,41/100). 58. Оскільки Першотравенська селищна рада в 2020 році виплатила позивачу середній заробіток в розмірі 1119,30 грн., то сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, яку належить стягнути з відповідача на користь позивача, складає 129 078 грн. 70 коп. (130 198-1119,30). VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ. 61. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 62. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. 63. Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 64. Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, при цьому суд невірно визначив суму середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, яку належить стягнути з відповідача на користь позивача, рішення суду першої інстанції у цій частині належить змінити з урахуванням даної постанови. \~

Результат розгляду: granted