Рішення адміністративного суду від 2022-04-11 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо проведення виплати пенсії після її перерахунку з 01.04.2019 року з обмеженням максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, та зменшенням розміру грошового забезпечення з 89% до 70% грошового забезпечення (пенсії); зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, у розмірі 89% грошового забезпечення (пенсії) та провести виплату перерахованої пенсії з 01.04.2019 року з урахуванням раніше виплачених сум. В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та одержує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пенсія позивачу була призначена у розмірі 89% від відповідного грошового забезпечення. Під час перерахунку у червні 2021 року пенсії Управлінням зменшено відсотковий розмір пенсії та застосовано обмеження виплати максимальним розміром. Позивач вказує, що порядок та розмір пенсії військовослужбовців та прирівняних до них осіб врегульований Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і можуть коригуватись виключено шляхом внесення змін до цього закону та законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Органом пенсійного фонду проігноровано висновки Конституційного Суду України, якими визнано неконституційними норми закону, спрямовані на обмеження максимальним розміром пенсії вказаної категорії осіб. У тому числі, відповідачем протиправно залишено поза увагою, що відсотковий показник пенсії визначається під час її призначення та є незмінним під час перерахунку соціальних виплат. З огляду на те, що дії Управління фактично нівелюють соціальною гарантією держави забезпечити належні умови пенсійного забезпечення, позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо зменшення розміру грошового забезпечення [PERSON] з 89% до 70% після проведення перерахунку 01.04.2019 року на підставі довідки Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №9/1/3804 від 08.04.2021 року з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату з 01.04.2019 року пенсії [PERSON] у розмірі 89% грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні вимог щодо перерахунку та виплати пенсії без обмеження максимального розміру суд відмовив. Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 908 грн. Проаналізувавши положення ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, суд першої інстанції виходив з того, що призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення. Таким чином, подальші зміни у цьому законі щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років не поширюються на вже призначену пенсію. Відтак, при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Разом з цим, посилаючись на чинність положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI, суд першої інстанції визначив, що застосування обмежень десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, під час перерахунку на виплаті позивачу пенсії відповідач діяв правомірно та обґрунтовано. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо обмеження максимальним розміром з 01.04.2019 року пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та перерахованої на підставі довідки Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 08.04.2021 року №9/1/3804 із зобов`язанням Управління вчинити відповідні дії в судовому порядку. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням законодавства, що регулює спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано, що доповнення ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» стосовно обмеження виплати пенсії максимальним розміром в цілому визнано неконституційним відповідно до Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 року. Акцентуючи увагу на приписах ст. 6 КАС України, апелянт зазначає, що чинні положення ст. 2 Закону України від 08.07.2011 року №3668-VI, які дублюють зміст ч. 7 ст. 43 Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII, органом державної влади мають застосуватись у спосіб, найбільш сприятливий для особи. Наведене спростовує висновки суду про правомірність дій органу пенсійного фонду під час застосування обмежень у виплаті пенсії позивача, а обставини справи дають безумовні підстави для визнання цих позовних вимог обґрунтованими та їх задоволення. У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду в Миколаївській області посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення. У додаткових поясненнях апелянт підтримує свою правову позицію. Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пенсія позивачу була призначена у розмірі 89% від відповідного грошового забезпечення. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року по справі №400/3403/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати та виплатити з 01.04.2019 року пенсію [PERSON] на підставі довідки Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 08.04.2021 року №9/1/3804 з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії. На виконання вказаного судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області в червні 2021 року проведено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 року із суми грошового забезпечення для обчислення пенсії відповідно до довідки Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 08.04.2021 року №9/1/3804. Так, під час визначення розміру пенсії Управління виходило з 70% грошового забезпечення. При виплаті пенсію Управління обмежило позивачу максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність. Оскільки орган пенсійного фонду не здійснив належне нарахування соціальних виплат, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав на належне пенсійне забезпечення. Спірним у цій справі є, у тому числі, обмеження максимальним розміром пенсії позивача під час її виплати згідно Закону України від 08.07.2011 року №3668-VI. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного. Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII. Порядок обчислення пенсії вказаної категорії осіб врегульований Розділом V Закону від 09.04.1992 року №2262-XII. На момент призначення позивачу пенсії Закон від 09.04.1992 року №2262-XII не містив положень щодо застосування максимального розміру при обчисленні та виплаті пенсії. Зміни стосовно виплати пенсії вказаній категорії осіб у максимальному розмірі введені з 01.01.2008 року із набранням чинності Законом України від 28.12.2007 року №107-VI. Так, пунктом 29 Розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України від 28.12.2007 року №107-VI доповнено частиною 5 статтю 43 Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII. У зв`язку із вказаними доповненнями, частина 5 статті 43 Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII передбачала, що максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням Конституційного Суду від 22 травня 2008 року по справі №10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (254к/96-ВР) (є неконституційними), положення статті 67 розділу I, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та пункту 3 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Таким чином, передбачення у статті 43 Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII застережень щодо максимального розміру пенсії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду від 22.05.2008 року по справі №10-рп/2008. Водночас, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI частину 5 статті 43 Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII викладено в такій редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність». Наведені обставини свідчать про те, що Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI вносились зміни у частину 5 статті 43 Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII, положення якої з 22 травня 2008 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Неконституційність виплати пенсії вказаної категорії осіб в межах максимального розміру за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, по 31 грудня 2017 року (на підставі доповнень згідно Закону України від 24.12.2015 року №911-VIII та Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII) встановлена і на підставі Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року по справі №7-рп/2016. Наведені обставини свідчать про те, що доповнення, а також подальші зміни у статтю 43 Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII в цілому визнані такими, що не відповідають Конституції України, а відтак не підлягають застосуванню під час перерахунку пенсії позивачу. Положеннями Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI внесені зміни у норми Закону, які визнані такими, що Конституції України не відповідають, а отже не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах. Враховуючи наведене, колегія суддів не може погодитись із висновками суду про правомірність та обґрунтованість дій відповідача під час виплати позивачу перерахованої пенсії в межах десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. З огляду на те, що висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають нормам матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до ст. 317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у відповідній частині. Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Результат розгляду: granted