Рішення адміністративного суду від 2022-02-23 00:00:00+02

27.08.2021р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати неправомірним наказ відповідача Головного управління /ГУ/ Національної поліції /НП/ в Закарпатській обл. № 1754 від 28.07.2021р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ІТТ № 1 ГУ НП в Закарпатській обл. - в частині застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції; визнати неправомірним та скасувати наказ ГУ НП в Закарпатській обл. № 160о/с від 30.07.2021р. в частині звільнення зі служби в поліції [PERSON] ; поновити [PERSON] на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання № 1 ГУ НП в Закарпатській обл.; стягнути із ГУ НП в Закарпатській обл. на користь [PERSON] розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу; рішення суду в частині поновлення на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання № 1 ГУ НП в Закарпатській обл. звернути до негайного виконання (а.с.1-14, 41). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ухвали суду від 03.09.2021р. розгляд справи проведено в порядку загального позовного провадження із викликом учасників справи (а.с.43-45). Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.11.2021р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Закарпатській обл. № 1754 від 28.07.2021р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ІТТ № 1 ГУ НП в Закарпатській обл. - в частині застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції; визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Закарпатській обл. № 160о/с від 30.07.2021р. в частині звільнення зі служби в поліції [PERSON] ; поновлено [PERSON] на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання № 1 ГУ НП у Закарпатській обл. з 02.08.2021р.; стягнуто із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.08.2021р. по 24.11.2021р. в розмірі 61657 грн. 20 коп., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів; рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 14462 грн. 98 коп. допущено до негайного виконання; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП у Закарпатській обл. на користь позивача понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 908 грн. (а.с.148-158). Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ НП у Закарпатській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.161-170). Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що проведеним службовим розслідуванням встановлено, що [PERSON] та іншими працівниками поліції було прийняте передчасне рішення про звільнення [PERSON] з-під варти після перевірки та отримання документа, що підтверджує внесення застави, при цьому була порушена встановлена процедура звільнення (ст.202 КПК України). Відхиляючи обставини, встановлені службовим розслідуванням та задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції не надав оцінку діям [PERSON] щодо надання вказівки [PERSON] підготувати запит (запит підготовлено 15.40 год) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській обл. щодо підтвердження здійснення платежу застави до моменту (16.41 год.) надходження відповідної ухвали суду до ІТТ та доставлення [PERSON] в ІТТ, чим було пришвидшено процес звільнення останнього та допущено порушення нормативних документів, що регламентують службову діяльність підрозділу. Суд не взяв до уваги, що фактично на момент подачі запиту до судової адміністрації та отримання відповіді про підтвердження інформації щодо внесення застави відносно [PERSON] , процедура звільнення була виконана з порушенням вимог Інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затв. постановою KM України № 55 від 17.01.2018р., оскільки зазначені документи не пройшли реєстрації у журналі вихідної кореспонденції та не були доведені до відома керівництва. Згідно з ч.192 цієї Інструкції вихідні документи у паперовій формі, створені в установі у разі наявності підстав, які визнаються обґрунтованими для створення документів у паперовій формі, надсилаються адресатам з використанням засобів поштового зв`язку, електрозв`язку, а також доставляються кур`єрською, фельд`єгерською службою. Таким чином, підлеглий позивача [PERSON] своїми діями порушив вимоги п.2 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» та ч.192 згаданої Інструкції. Вказані порушення стали можливими внаслідок грубого порушення вимог ст.3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України начальником ІТТ № 1 ГУ НП [PERSON] , який будучи у відпустці, надав неправомірну та незаконну вказівку [PERSON] , зрадив інтересам служби, що призвела до порушень службової дисципліни зазначеним поліцейським та ігнорування ним вимог Інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затв. постановою KM України № 55 від 17.01.2018р. Діючи не в інтересах служби, позивач порушив вимоги ч.5 ст.4 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, оскільки, виконуючи прохання [PERSON] , нівелював норми закону, втягнувши у вказаний процес [PERSON] , який в період його відпустки виконував обов`язки начальника ІТТ № 1 ГУ НП в Закарпатській обл. Позивачем [PERSON] представлено відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення, яке також відповідає усталеній практиці суду касаційної інстанції по наведеній категорії справ (а.с.193-206). Заслухавши суддю-доповідача, заперечення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Як достовірно встановлено судом першої інстанції, згідно наказу ГУ НП у Закарпатській обл. № 1464 від 23.06.2021р. призначено службове розслідування, підставою для якого слугував рапорт начальника СОЗДМТТО ГУ НП в Закарпатській обл. майора поліції Філіппа І.Б. щодо неналежного виконання службових обов`язків окремими працівниками ізолятора тимчасового тримання № 1 ГУ НП в Закарпатській обл. (а.с.66). Згідно змісту даного рапорту т.в.о. начальника ІТТ № 1 ГУ НП в Закарпатській обл. Голубка B.C. запит до судової адміністрації про підтвердження внесення застави [PERSON] було подано раніше, ніж останнього поміщено до вказаного ізолятора. Службовим розслідуванням установлено, що 22.06.2021р. слідча суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обл. Хамник М.М. у рамках кримінального провадження винесла постанову про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного [PERSON] у вигляді тимчасового тримання під вартою з 22.06.2021р. по 09.08.2021р. та визначила розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним своїх обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181600 грн. Після закінчення суду та винесення відповідної ухвали відносно [PERSON] , 22.06.2021р. о 13.59 год. був здійснений переказ готівки через AT «Комінвестбанк» у розмірі 181600 грн. (меморіальний ордер № 4142210127 від 22.06.2021р.). Даний платіж внесений у якості застави за [PERSON] згідно ухвали від 22.06.2021р. по справі № 308/7405/21, винесеної Ужгородським міськрайонним судом в Закарпатській обл. (а.с.101-102). Близько 15.00 год. начальник відділу контролю по виконанню судових рішень ДП Закарпатського управління (УВП № 9) Наталія Батяла на месенджер «Whatsapp» начальника ІТТ № 1 старшого лейтенанта поліції Лесика С.С. направила фото ухвали суду та заяви про перерахунок коштів для застави [PERSON] , який в свою чергу переслав дані фото т.в.о. начальника ІТТ № 1 [PERSON] та дав вказівку готувати запит на судову адміністрацію для підтвердження внесення суми застави. У подальшому т.в.о. начальника ІТТ № 1 [PERSON] близько 15.30 відніс запит до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській обл., звідки згодом забрав підтвердження, датоване 22.06.2021р. за № 2037, хоча порядок підтвердження внесення застави приписами ч.4 ст.202 КПК України, внутрішніми документами Національної поліції не регламентований (а.с.102). У зв`язку з цим, на момент поміщення [PERSON] до ІТТ № 1 та до отримання працівниками ІТТ № 1 всіх документів, підтверджуючих про внесення застави відносно останнього, відповідь на запит судової адміністрації вже знаходилась у вказаному ізоляторі. З огляду на це, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було прийнято передчасне рішення про звільнення [PERSON] з порушенням встановленої процедури звільнення. Опитаний т.в.о. начальника ІТТ № 1 ГУ НП в Закарпатській обл. майор поліції [PERSON] , який у зв`язки з відпусткою начальника ІТТ № 1 старшого лейтенанта поліції [PERSON] , виконував обов`язки начальника вказаного ІТТ, повідомив, що 22.06.2021р. перебував на службі в ІТТ № 1. Близько 15.00 год. йому зателефонував безпосередній керівник [PERSON] та повідомив про те, що Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської обл. винесено ухвалу про обрання міри запобіжного заходу відносно [PERSON] у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави розміром 181600 грн. У зв`язку із сплатою вищевказаної суми в AT «Комінвестбанк» [PERSON] повідомив йому про необхідність підготовки документів до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській обл. для підтвердження здійснення платежу застави. О 15.26 год. [PERSON] надіслав йому в додаток «Whatsapp» фото ухвали суду від 22.06.2021р. в справі № 308/7405/21 відносно [PERSON] та фотографію квитанції про внесення застави відносно останнього в розмірі 181600 грн. Після цього [PERSON] зателефонував начальнику СОЗДМТТО І.Філіппу, якому повідомив щодо необхідності підготовки запиту до судової адміністрації та надання вихідного номеру з «Журналу обліку вихідних та внутрішніх документів». Отримавши вихідний реєстраційний номер, [PERSON] підготував запит до судової адміністрації та близько о 15.40 год. зателефонував [PERSON] щодо підготовки запиту, на що останній сказав, щоб він особисто відніс запит до судової адміністрації та дочекався офіційної відповіді, оскільки кошти були перераховані о 13.59 год. 22.06.2021р. Протягом десяти хвилин [PERSON] вийшов з ITT № 1 із запитом в судову адміністрацію та о 16.30 год. повернувся у вказаний ізолятор з відповіддю. О 17.06 год. до ITT № 1 прибули заставодавець та адвокат, які надали документи для оформлення протоколу про звільнення під заставу [PERSON] . Також повідомив, що у відповідності до ч.4 ст.202 КПК України, отримавши всі необхідні документи для складання протоколу звільнення під заставу, переконавшись у їх дійсності та факту, що кошти надійшли до судової адміністрації, працівники ІТТ підготували документи для звільнення з ІТТ № 1 [PERSON] , якого було звільнено о 17.23 год. (а.с.102-103). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що 22.06.2021р. він перший день виконував обов`язки т.в.о. начальника ІТТ № 1 ГУ НП в Закарпатській обл., оскільки його безпосередній керівник [PERSON] перебував у щорічній відпустці. Оскільки раніше [PERSON] не виконував відповідні обов`язки, то протягом дня він телефонував [PERSON] з певних питань, на які той надавав йому роз`яснення. Саме такі роз`яснення, а не вказівки, надавав йому [PERSON] і щодо підготовки документів по [PERSON] . Жодних протиправних наказів [PERSON] йому не надавав в ході спілкування, а всі дії [PERSON] щодо запитів та підготовки документів по [PERSON] вчинені на виконання ухвали суду та відповідної інструкції (а.с.143). Опитаний начальник ІТТ № 1 ГУ НП в Закарпатській обл. старший лейтенант поліції [PERSON] повідомив, що 22.06.2021р. близько 14.30 год. йому зателефонував начальник СОЗДМТТО [PERSON] , який пояснив, що до ІТТ № 1 ГУ НП можливо будуть поміщати [PERSON] . Так як [PERSON] з 22.06.2021р. перебуває у відпустці, його обов`язки виконував т.в.о. заступника начальника ІТТ № 1 [PERSON] . Як пояснив [PERSON] , у зв`язку з тим, що [PERSON] недостатньо мав досвіду роботи в якості заступника начальника ІТТ № 1 ГУ НП, він консультував його по даному факту в телефонному режимі. Також [PERSON] повідомив, що о 15.24 год. йому зателефонувала начальник спецчастини УВП № 9 Н.Батяла, та повідомила, що [PERSON] було затримано судом згідно ухвали № 308/7405/21, обрано йому запобіжний захід - тримання під вартою із правом внесення застави у сумі 181600 грн. та зазначила, що застава вже внесена, на підтвердження чого відправила через додаток «Whatsapp» фото ухвали суду від 22.06.2021р. в справі № 308/7405/21 та фотографію квитанції про внесення застави відносно [PERSON] в розмірі 181600 грн. Про це [PERSON] повідомив т.в.о. заступника начальника ІТТ № 1 ГУ НП [PERSON] та проконсультував його як правильно діяти. Водночас, [PERSON] додав, що начальник спецчастини УВП № 9 просила його пришвидшити процес звільнення [PERSON] , на що він відповів, що його буде звільнено тільки при наявності всіх документів та те, що запит до судової адміністрації ними вже готується (а.с.104). Аналогічні покази позивач надав суду в ході судового розгляду (а.с.139). Опитаний начальник СОЗДМТТО ГУ НП в Закарпатській обл. майор поліції [PERSON] повідомив, що 22.06.2021р. близько 14.30 год. він дізнався від працівників РКС ГУ НП про те, що до ІТТ № 1 ГУ НП буде поміщатися [PERSON] , начальник УВП № 9. Після цього він зателефонував начальникові ІТТ № 1, щоб той готував окрему камеру для поміщення працівника правоохоронного органу. В подальшому т.в.о. начальника ІТТ № 1 [PERSON] о 15.23 год. отримав у [PERSON] вихідний номер для реєстрації запиту в судову адміністрацію на підтвердження оплати (номер 168 з книги реєстрації вихідної та внутрішньої кореспонденції). Про те, що [PERSON] на той момент не перебував в ІТТ № 1 ГУ НП, [PERSON] нічого відомо не було, однак при перегляді згодом ним камер відеоспостереження він дізнався, що [PERSON] було доставлено в ІТТ о 16.41 год., а адвокат разом з дружиною останнього зайшли до ІТТ о 17.06 год. О 17.17 год. [PERSON] зайшов до ІТТ, де звірив наявність всіх документів та повідомив, що всі документи у наявності, а тому вони будуть закінчувати оформлення зобов`язань затриманого, адвоката та заставодавця. Після оформлення документів [PERSON] було звільнено з ІТТ (а.с.105-107). [PERSON] також зазначив, що жодних вказівок щодо пришвидшення чи призупинення оформлення документів відносно [PERSON] він не давав. Про те, що начальник ІТТ № 1 старший лейтенант поліції [PERSON] давав вказівки т.в.о. начальника ІТТ № 1 майору поліції Голубці В.С., він дізнався зі слів [PERSON] , про що в подальшому усно доповів начальнику ГУ НП в Закарпатській обл. полковнику поліції Я.Колеснику, зокрема, про виявлені можливі порушення. 23.06.2021р. [PERSON] повідомлено письмовим рапортом начальника ГУ НП, після чого було призначено службове розслідування (а.с.105-106). Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення, під вартою в якому знаходиться підозрюваний, обвинувачений, негайно здійснює розпорядження про його звільнення з-під варти та повідомляє про це усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю, а якщо застава внесена під час судового провадження - прокурора та суд. Перевірка документу, що підтверджує внесення застави, не може тривати більше одного робочого дня. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. Встановлено, що фактично на момент подачі запиту судової адміністрації Закарпатської обл. та отримання відповіді про підтвердження інформації щодо внесення застави відносно [PERSON] , було виконано з порушенням вимог визначеної Інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затв. постановою KM України № 55 від 17.01.2018р., оскільки зазначені документи не пройшли реєстрації у журналі вихідної кореспонденції та не були доведені до відома керівництва. Згідно з ч.192 Інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затв. постановою KM України № 55 від 17.01.2018р., вихідні документи у паперовій формі, створені в установі у разі наявності підстав, які визнаються обґрунтованими для створення документів у паперовій формі, надсилаються адресатам з використанням засобів поштового зв`язку, електрозв`язку, а також доставляються кур`єрською, фельд`єгерською службою. Таким чином, [PERSON] своїми діями порушив вимоги п.2 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» та ч.192 Інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затв. постановою KM України № 55 від 17.01.2018р. В свою чергу, дисциплінарною комісією з`ясовано, що вказані порушення стали можливими внаслідок грубого порушення вимог ст.3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України начальником ІТТ № 1 ГУ НП [PERSON] , який, будучи у відпустці, надав неправомірну та незаконну вказівку [PERSON] , зрадив інтересам служби, що призвела до порушень службової дисципліни зазначеним поліцейським та ігнорування ним вимог Інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затв. постановою KM України № 55 від 17.01.2018р. Діючи не в інтересах служби, [PERSON] порушив вимоги ч.5 ст.4 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, оскільки, виконуючи прохання [PERSON] , нівелював норми закону, втягнувши у вказаний процес [PERSON] , який в період його відпустки виконував обов`язки начальника ІТТ № 1 ГУ НП. За результатами службового розслідування, наказом ГУ ПП в Закарпатській обл. № 1754 від 28.07.2021р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ІТТ № 1 ГУ НП в Закарпатській обл.» за порушення посадової інструкції, вимог п.2 ч.3 ст.1, п.7 ч.1 ст.3, ч.ч.4, 5 ст.4 Дисциплінарного статусу Національної поліції України та п.п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», що виразилось у діяльності, яка суперечить інтересам служби, наданні незаконного наказу підлеглим, який явно виходить за межі посадових обов`язків, сприянні у порушенні підлеглими нормативних документів, що регламентують службову діяльність підрозділу, начальника ізолятора тимчасового тримання № 1 ГУ НП в Закарпатській обл., старшого лейтенанта поліції [PERSON] , відповідно до п.7 ч.3 ст.13 розділу 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, звільнено із служби в поліції (а.с.18-21). Також наказом ГУ ПП в Закарпатській обл. № 160 о/с від 30.07.2021р. «По особовому складу» на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» старшого лейтенанта поліції [PERSON] , начальника ізолятора тимчасового тримання № 1 ГУ НП в Закарпатській обл., звільнено зі служби в поліції в зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції, з 30.07.2021р. (а.с.22). Приймаючи рішення по справі та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи не знайшла свого підтвердження протиправність дій [PERSON] . Так, в ході службового розслідування не було взято до уваги, що [PERSON] перебував 22.06.2021р. у щорічній відпустці, не підтверджено належними та допустимими доказами факт надання протиправних наказів та вказівок [PERSON] , а підготовка документів до звільнення [PERSON] т.в.о. начальника ІТТ № 1 ГУ НП Голубкою В.С. здійснено на виконання вимог ухвали суду, а саме звільнення відбулось тільки після отримання підтвердження внесення застави від судової адміністрації. Відтак, висновки службового розслідування щодо [PERSON] є хибними, а накази на підставі такого є протиправними та підлягають до скасування. Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи, з наступних підстав. Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015р. Відповідно до ст.3 зазначеного Закону у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.6 цього Закону поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Частиною 1 ст.18 цього Закону встановлено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді. Згідно з ст.59 наведеного Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Статтею 19 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Статтею 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затв. Законом України № 2337-VIII від 15.03.2018р., передбачено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу. Пунктами 1, 2 ч.3 ст.1 цього Статуту встановлено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки. Згідно з п.7 ч.1 ст.3 вказаного Статуту керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни. З метою забезпечення дотримання службової дисципліни керівник зобов`язаний, зокрема, контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень. Відповідно до ч.ч.4, 5, 6 ст.4 згаданого Статуту наказ віддається (видається), як правило, у порядку підпорядкованості. За потреби прямий керівник може віддати (видати) наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього керівника, про що він повідомляє безпосередньому керівнику підлеглого або підлеглий сам доповідає про отримання нового наказу своєму безпосередньому керівнику. Віддавати (видавати) незаконний наказ або такий, що не пов`язаний із службовою діяльністю поліції або виходить за межі посадових (функціональних) обов`язків керівника, забороняється. Керівник відповідає за відданий (виданий) наказ, результати його виконання, відповідність його закону. Згідно з ст.12 зазначеного Статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Відповідно до ч.3 ст.13 цього Статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції. Згідно зі ст.14 вказаного Статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України. Згідно з ч.1 ст.16 цього Статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. Відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги. Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни. Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі. Як встановлено під час судового розгляду, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугував факт недотримання працівниками ІТТ № 1 ГУ НП в Закарпатській обл. вимог ч.192 Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затв. постановою KM України № 55 від 17.01.2018р. Таке порушення було допущено т.в.о. начальника ІТТ № 1 ГУ НП в Закарпатській обл. майором поліції Голубком В.С. на виконання незаконного наказу начальника ITT № 1 ГУ НП в Закарпатській обл. [PERSON] , який, перебуваючи у відпустці, надав неправомірну та незаконну вказівку [PERSON] . \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Разом з тим, така кваліфікація дій позивача є суперечливою, оскільки на час розглядуваних подій позивач перебував у відпустці, а його повноваження тимчасово виконував [PERSON] . \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За таких умов будь-яких наказів чи вказівок позивач як посадова особа органу Національної поліції видавати чи надавати не міг. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Під час службового розслідування наведені особи не заперечили факту свого особистого спілкування, однак пояснювали це іншими причинами наданням роз`яснень і допомоги зі сторони позивача, оскільки [PERSON] вперше виконував функції начальника ІТТ № 1 ГУ НП в Закарпатській обл. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Стосовно проведеної відповідачем оцінки дій позивача як «зрада інтересів служби», допущення дій «всупереч інтересам служби» колегія суддів враховує, що такі носять загальний характер без будь-якої деталізації та конкретизації наслідків таких дій. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Водночас, згідно фактичних обставин справи працівниками поліції були порушені правила документування та роботи з документами, однак будь-яких негативних наслідків таке порушення не спричинило. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Звільнення з-під варти [PERSON] відбувалося на підставі належних документів про внесення застави, дії працівників поліції були спрямовані на виконання вимог ст.202 КПК України та на ухвали суду. Будь-якого порушення процедури звільнення особи з-під варти відповідачем не встановлено. Отже, за викладених обставин підстави для накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON] не встановлені та не доведені документально, при цьому фактичні обставини вказують на відсутність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни. З огляду на встановленні службовим розслідуванням обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідачем неправильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку. Оскільки матеріалами службового розслідування не встановлено факт порушення позивачем службової дисципліни, тому при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач не діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом. Таким чином, колегія суддів вважає неправомірним притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов послідового та обґрунтованого висновку про те, що оскаржувані накази прийняті відповідачем без дотримання вимог чинного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р. В даному Порядку не міститься застережень щодо неможливості застосування його положень для обчислення розміру грошового забезпечення, а також слід зазначити, що заробітна плата і грошове забезпечення є формами оплати праці працівників (співробітників), загальні засади формування і обчислення яких є ідентичними. Згідно постанови КМ України № 100 від 08.02.1995р. «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п.5 вказаного Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної та розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 цього Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства (абз.3 п.8 вказаного Порядку). Із наявної в матеріалах справи довідки ГУ НП в Закарпатській обл. № 744/106/5-21 від 23.09.2021р. слідує, що грошове забезпечення позивача за травень 2021 року становило 14462 грн. 98 коп., за червень 2021 року 14462 грн. 98 коп. Звідси, середньомісячна заробітна плата позивача склала 14462 грн. 98 коп., а середньоденна заробітна плата 761 грн. 20 коп. (а.с.54). Загальна кількість робочих днів за період вимушеного прогулу з 02.08.2021р. по 24.11.2021р. складає 81 день, а відтак загальна сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за вказаний період обчислена в розмірі 61657 грн. 20 коп. (81 робочий день х 761 грн. 20 коп.). Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема, щодо присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби. З врахуванням наведеного рішення в частині поновлення позивача на займаній на час звільнення посаді та присудження виплати заробітної плати за один місяць у розмірі 14462 грн. 98 коп. підлягає до негайного виконання. Окрім цього, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п.163.1 ст.163 ПК України). Відповідно до пп.164.1.1 п.164.1 ст.164 ПК України, загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом. Як передбачено пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок. Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, утриманням податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Враховуючи те, що обов`язок щодо нарахування, утримання та сплати податку із суми доходу та відповідальність за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору покладається на юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), колегія суддів вважає, що визначення суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування покладається саме на відповідача. Із урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають нормам процесуального права. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Водночас, доводи апелянта побудовані на переоцінці наявних доказів і усуненні помилок застосування норм матеріального права судом першої інстанції; будь-яких нових доказів до матеріалів справи останнім не представлено. Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку. Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені у визначений спосіб. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Із урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів. Згідно вимог ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ГУ НП в Закарпатській обл. З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування останнього колегія суддів не вбачає.

Результат розгляду: denied