Рішення адміністративного суду від 2022-03-21 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у виплаті [PERSON] недоотриманої пенсії, яка належала померлій [PERSON] , за період з 01.03.2016 року по 14.08.2017 року включно; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та сплатити [PERSON] недоотриману пенсію, яка належала померлій [PERSON] , за період з 01.03.2016 року по 14.08.2017 року включно; - визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в частині нездійснення нарахування та виплати [PERSON] компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати [PERSON] пенсії, нарахованої за період з 01.03.2016 року по 31.05.2019 року; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити нарахування та виплатити [PERSON] компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати [PERSON] пенсії, нарахованої за період з 01.03.2016 року по 31.05.2019 року. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у виплаті [PERSON] недоотриманої пенсії, яка належала померлій [PERSON] , за період 01.03.2016 року по 04.03.2017 року включно. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та сплатити [PERSON] недоотриманої пенсії, яка належала померлій [PERSON] , за період 01.03.2016 року по 04.03.2017 року включно. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 3908 грн. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та [PERSON] подано апеляційні скарги. Апеляційна скарга позивача обґрунтована протиправною відмовою у нарахуванні компенсації за втрату частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати [PERSON] пенсії, оскільки позивач вважає, що дане право законодавчо закріплено За ним. Позивач вказує на те, що судом не надано оцінки тому факту, що в уточненій позовній заяв позивач просив суд перерахувати неотриману пенсію з 01.03.2016 по 14.08.2017, натомість суд задовольнив вимоги по первісній редакції вимог, а саме з 01.03.2016 по 04.03.2017 жодним чином не обґрунтувавши це. Також скаржник наполягає на повному задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000 грн. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказує, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Проте існують такі спадкові права, які можуть переходити у порядку спадкування, але їхній перехід може бути обмежений на підставі прямої вказівки закону. Отже, право на нарахування пенсії не входить до складу спадщини, адже має на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення зазначених прав у спадкодавця була його участь у соціальних та трудових відносинах. Оскільки, померла, за життя не вживала заходів щодо своєчасного нарахування та отримання пенсії, тому у позивача відсутнє право на спадкування права на нарахування пенсії померлої матері. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшлоа таких висновків. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] , є матір`ю позивача - [PERSON] , що підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 04.12.2019 року, [PERSON] померла [INFO] . У зв`язку зі смертю [PERSON] , на підставі заяви позивача від 05.12.2019 року, приватним нотаріусом Маріуполського міського округу Куркчи Г.І. було відкрито спадкову справу №228/2019, спадкоємцем померлої [PERSON] є її рідний син - [PERSON] . Також, 05.12.2019 року приватним нотаріусом направлено запит до Лівобережного об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Маріуполі Донецької області за №1151/02-14, яким запитано інформацію про повну суму заборгованості по пенсії, яка була нарахована, але не виплачена за життя пенсіонера - [PERSON] 16.01.2020 року Маріупольським об`єднаним управленням Пенсійного фонду України Донецької області надано відповідь на запит приватного нотаріуса від 05.12.2019 року та зазначено, що у гр. [PERSON] недоотримана пенсія складає 125 150,38 грн. З матеріалів справи встановлено, що позивач звертався до пенсійного органу із заявою про виплату недоотриманої пенсії померлої. Пенсійним органом була нарахована сума недоотриманої суми в розмірі 119211,41 грн. за період з 04.03.2017 року по 31.08.2019 року. 29.10.2020 року позивачем отримано недоотриману пенсію померлої [PERSON] в сумі 119211,41 грн. за разовим дорученням №914130318983/17. 29.06.2021 року за №5037/8 представник позивача звернувся до відповідача із зверненням щодо визначення розміру недоотриманої пенсії померлої матері позивача - [PERSON] . Листом від 05.07.2021 року за №0500-1520-8/27824 пенсійний орган надав відповідь на звернення представника позивача, в якій зазначив, що [PERSON] звертався до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявами: - із заявою № 9711 від 17.12.2019 про виплату допомоги на поховання за померлу мати [PERSON] згідно статті 53 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058); - із заявою № 3303 від 04.03.2020 про виплату недоотриманої пенсії за померлу мати [PERSON] згідно статті 52 Закону №1058; - із заявою № 8273 від 14.08.2020 про виплату недоотриманої пенсії за померлу мати [PERSON] згідно статті 52 Закону №1058. Період, за який [PERSON] на час смерті не отримала пенсію, складає з 01.03.2016 по 31.05.2019. Позивач, вважаючи, що відповідачем протиправно не в повному обсязі було нараховано та виплачено йому недоотриману пенсію матерії і звернувся до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь - якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування . Статтею 4 Закону визначені складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні. Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення. Згідно ст. 5 Закону останній регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування. У свою чергу, за правилами ст. 46 Закону нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 ч. 1 ст. 49 Закону передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі смерті пенсіонера. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. У свою чергу, згідно ч. 1 ст. 91 Закону України Про пенсійне забезпечення суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. За правилами ст. 52 Закону сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Системний аналіз наведених норм дає підстави погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що положення Цивільного кодексу України не визначають строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. У свою чергу, приписи ч. 2, 3 ст. 52 Закону також не містять застережень щодо обмеження права особи на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю, тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Отже, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини. В іншому випадку, якщо у цей проміжок часу такі особи не звернулися, то сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину. Матеріали справи свідчать та судом першої інстанції було правильно встановлено, що [PERSON] недоотримала пенсійні виплати не з власної вини, а внаслідок того, що проживала в районі проведення антитерористичної операції - у місті Донецьку. Указане місто згідно додатку 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085 віднесене до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст. 1 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Приписи ч. ч. 1, 2 ст. 5 указаного Закону визначають, що Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Україна зобов`язується підтримувати і забезпечувати економічні, фінансові, політичні, соціальні, інформаційні, культурні та інші зв`язки з громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території. Викладене, у свою чергу, свідчить, що у випадку, коли пенсія нараховувалися у відповідності до приписів пенсійного законодавства, проте не виплачена з незалежних ні від органу пенсійного фонду, ні від пенсіонера причин, то до спірних правовідносин слід застосовувати приписи ч. 2 ст. 46 Закону в частині виплати пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком. Наведене свідчить про обґрунтованість вимог щодо отримання повної суми неотриманої померлою пенсії без обмеження трирічним строком. Разом з тим, щодо періоду виплат. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги заяву про уточнення позовних вимог в якій зазначено про необхідність стягнення неотриманої пенсії за період з 01.03.2016 по 04.08.2017. Зазначене уточнення обумовлено тим, що позивач звертався з заявами про виплату неотриманої пенсії двічі в березні та серпні 2020 року і виплату отримана лише після повторного звернення, отже нарахування здійснено не з 04.03.2017 а з 14.07.2017. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне, згідно до матеріалів справи пенсійним органом нараховано суму недоотриманої пенсії померлої в розмірі 119211,41 грн. саме за період з 04.03.2017 по 31.08.2019, що підтверджується талоном разового доручення №914130318983/46 від 12.05.2020, за яким позивачем не отримано суму неотриманої пенсії. Отримання неотриманої суми пенсії, здійснено лише 29.10.2020 згідно до талону разового доручення №914130318983/17 від 07.10.2020. З огляду на вкладене колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог позивача про нарахування суми пенсії з 14.08.2017 по 31.05.2019. Щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати колегія суддів зазначає. Так, питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000р. №2050-ІІІ (Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року (Порядок №159). Відповідно до ст. 1 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 Закону №2050-ІІІ визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно зі ст. 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до ст. 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Згідно з п. п. 1, 2 Порядку №159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Пункт 3 Порядку №159 визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, як, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат). Відповідно до п. 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Згідно з п.5 Порядку №159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу. Колегія суддів звертає увагу, що наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому необхідно зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №522/5664/17, від 21.06.2018 у справі №523/1124/17, від 03.07.2018 у справі №521/940/17, від 05.10.2018 у справі №127/829/17, від 12.02.2019 у справі №814/1428/18, від 08.08.2019 у справі №638/19990/16-а. Так, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04.01.2019 у справі №159/1615/17. Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що згідно з ст. 1216 Цивільного кодексу України (ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини. Виходячи зі змісту ст. 1227 ЦК України, члени сім`ї або інші спадкоємці можуть претендувати на отримання суми коштів, яку спадкодавцю відповідач повинен сплатити як суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії, тому спірні правовідносини допускають правонаступництво. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, виплата перерахованої пенсії за період з 04.03.2017 здійснена пенсійним органом лише 29.10.2020 та зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер, тобто, належні спадкодавцю позивача з 2017 року кошти фактично виплачені позивачу, як спадкоємцю, лише 29.10.2020, тому колегія суддів вважає, що з метою належного та ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд повинен був зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 04.03.2017 року по 31.05.2019. Отже в цій частині колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права на отримання компенсації втрати частин доходів. Щодо витрат на правничу допомогу. Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно зі статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Як встановлено судом між позивачем та адвокатом Гусаковою Оксаною Борисівною укладено Договір про надання правової допомоги №54 від 18.06.2021 року. Суд вказує, що п. 3.1. Договору встановлено, що гонорар за договором становить 2000,00 грн за одну годину, але не більше 30 000,00 грн. Пунктом 3.2. Договору визначено, що оплата здійснюється наступним чином: 30000,00 грн. в день підписання договору. 08.09.2021 року між позивачем та адвокатом Гусаковою Оксаною Борисівною складено акт виконаних робіт за Договором про надання правової допомоги №54 від 18.06.2021 року, відповідно до якого встановлено детальний опис робіт: - попереднє усне консультування Клієнта щодо порушеного права - 3 год./ 6000,00 грн. - складання та направлення відповідачу адвокатського запиту - 2год./4000,00 грн. - складання клопотання про витребування доказів - 1 год./2000,00 грн. - складання позовної заяви - 11 год./22000,00 грн. - виготовлення копії позовної заяви та доданих документів для відповідача - 1 год./2000,00 грн. - виконання оплати судового збору - 1 год./2000,00 грн. - направлення позовної заяви до суду - 1 год./2000,00 грн. - складення заяви про уточнення позовних вимог - 4 год./8000,00 грн. Відповідач у відзиві на позовну заяву, зазначав про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу з предметом позовних вимог та складністю справи. Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст. 134 КАС України). Частина п`ята статті 134 КАС України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Результат розгляду: partial