Рішення адміністративного суду від 2024-02-01 00:00:00+02

[PERSON] (далі [PERSON] , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі відповідач) про скасування постанови від 18 вересня 2023 року серії ЕАТ № 7762013 по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що не вчиняв інкримінованого йому правопорушення. Зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу, що позивач керував транспортним засобом за вказаних в протоколі обставин та був не пристебнутий ременем безпеки. Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. В судовому засіданні представник апелянта наполягала на задоволенні апеляційної скарги. Відповідач, який був належним чином, згідно положень частин першої та другої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, явку в судове засідання свого представника не забезпечив. Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно постанови від 18 вересня 2023 року серії ЕАТ № 7762013 інспектором відділення поліції № 2 Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Мельником Владиславом Олеговичем позивача притягнуто до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 121 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Згідно зазначеної постанови 18 вересня 2023 року о 13 год. 08 хв. по вул. Шкільна, 54 в м. Ланівці Кременецького району Тернопільської області позивач керував транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN GOLF», д.н.з. [NUMBER] , який обладнаний засобами пасивної безпеки та не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив пункт 2.3 «в» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України). В постанові зазначено також, що до постанови додається відеофіксація з нагрудної бодікамери. Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції покликається на доведеність вини позивача у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим підстави для скасування постанови відсутні. Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. Згідно з частиною п`ятою статті 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до частини другої статті 35 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті. Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до пункту 2.3 «в» ПДР України для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Дослідивши відеофайли, долучені відповідачем до матеріалів справи, апеляційним судом встановлено, що на відеозаписах відсутнє підтвердження порушення позивачем правил користування ременями безпеки, а саме того, що останній не пристебнутий ременем безпеки. Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17. Відповідно до статті 283 КУпАП, яка визначає зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Всупереч вимогам наведеної правової норми, в оскаржуваній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не міститься посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, лише зазначено «відеофіксація з нагрудної бодікамери». Відсутність такого посилання, зокрема із зазначенням номеру засобу фіксації, свідчить про недопустимість відеозапису, яким суб`єкт владних повноважень доводить правомірність накладення на особу стягнення за вчинення адміністративного правопорушення. Така правова оцінка відповідає правовій позиції Верховного Суду в аналогічних спорах, викладеній, зокрема у постанові від 15.11.2018 року у справі № 524/7184/16-а. Відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 \~цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Останній у справі, що розглядається, не довів правомірності свого рішення, яке оскаржує позивач. Суд першої інстанції, зазначивши, що позивачем не надано будь-яких доказів, які б спростовували його винуватість у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, фактично переклав тягар доказування із суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) на позивача. Крім того, вказавши, що на наданих відповідачем суду електронних доказах зафіксована неадекватна поведінка позивача, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що дані докази не містять фіксації вчиненого позивачем правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 121 КУпАП, за яке його (позивача) притягнуто до адміністративної відповідальності постановою, яка є предметом спору в межах справи, що розглядається. Жодним чином не підтверджують законність притягнення позивача до відповідальності за частиною п`ятою статті 121 КУпАП і покликання суду першої інстанції на відсутність з боку позивача заперечень щодо суті правопорушення та складання щодо позивача протоколу про вчинення правопорушення, передбаченого частино. Першою статті 130 КУпАП. Таким чином, зважаючи на відсутність в оскаржуваній постанові доказів на підтвердження вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення, така постанова є протиправною. Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова від 18 вересня 2023 року серії ЕАТ № 7762013 про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю. Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору неправильно встановив фактичні обставини справи та не надав їм належну правову оцінку. Відповідно до частин першої та сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З матеріалів справи встановлено, що при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 536,80 грн. при поданні позовної заяви у суд першої інстанції та 805,20 грн при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції відповідно до платіжних доручень, наявних у матеріалах справи. Оскільки, судом апеляційної інстанції скасовується рішення суду першої інстанції, сума судового збору, яка підлягає стягненню, становить 1342 грн. Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає. Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно частин 1 та 2 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Суд першої інстанції у справі, що розглядається, неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Результат розгляду: granted