Рішення адміністративного суду від 2022-01-27 00:00:00+02

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просив суд: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, вчинені при перерахунку згідно розпорядження від 02.06.2021 року довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] , які полягають у визначенні відсоткового розміру довічного грошового утримання судді у відставці позивача у розмірі 50% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 19.02.2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] у розмірі 64% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, вчинені при перерахунку згідно розпорядженням від 02.06.2021 року довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] , які полягають у визначенні відсоткового розміру довічного грошового утримання судді у відставці позивача у розмірі 50% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 19.02.2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] у розмірі 64% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми чинного законодавства та не взято до уваги доводи відповідача, тому просить скасувати оскаржуване рішення в повному обсязі та постановити нове рішення, яким у задоволенні вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що на виконання судових рішень та відповідно до норм чинного законодавства, якими врегульовано здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020, перерахунок довічного грошового утримання позивача здійснено із розрахунку 50% від суми суддівської винагороди зазначеного у довідці №03.4.19-7410/20 від 26.02.2020 року, при цьому іншого ані судовими рішенням, ані чинним законодавством не передбачено. Апелянт вважає що «суддівський стаж» та «стаж роботи на посаді судді» не є тотожними поняттями та включають до себе різні складові, а статтями 69 та 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII не передбачено зарахування періоду проходження періоду служби в Збройних силах СРСР (14.11.1979 - 26.11.1981) та періоди роботи на посадах старшого помічника прокуратура Ленінського району м. Одеси (26.06.1987 - 28.04.1992) та прокурору відділу загального нагляду прокуратури Одеської області (28.04.1992 - 08.02.1993) ані до суддівського стажу, ані до стажу роботи на посаді судді. Таким чином, на думку апелянта, для застосування розміру 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, про який просить позивач, немає підстав, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ, водночас оскільки чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, отже відсутні правові підстави для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є суддею у відставці Одеського окружного адміністративного суду та перебуває на обліку Головному управлінні Пенсійного фонду України та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, призначеної відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №245З-VI, в редакції чинної на час виходу у відставку. На час виходу позивача у відставку, його щомісячне довічне грошове утримання становило 90% винагороди судді, який працює на відповідній посаді. 26.02.2020 року Одеським окружним адміністративним судом позивачу видана довідка №03.4.19-7410/20 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці у загальному розмірі 134002,50 грн. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року по справі №420/7518/20 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №2012 від 28.02.2020 року про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно Закону України «Про судоустрій та статус суддів» [PERSON] , згідно довідки Одеського окружного адміністративного суду за №03.4.19-7410/20 від 26.02.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] згідно довідки Одеського окружного адміністративного суду за №03.4.19-7410/20 від 26.02.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року. З матеріалів пенсійної справи позивача вбачається, що 02.06.2021 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року по справі №420/7518/20 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було прийнято протокольне рішення №951050827390 про перерахунок пенсії [PERSON] на підставі довідки Одеського окружного адміністративного суду за №03.4.19-7410/20 від 26.02.2020 року. Однак, при здійсненні даного перерахунку відповідачем для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача було застосовано 50% від розміру суддівської винагороди працюючого судді. Як вбачається з відзиву на адміністративний позов, відповідачем повідомлено, що перерахунок на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року по справі №420/7518/20 здійснений виходячи зі стажу на посаді судді позивача 17 повних років та період навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського - 3 роки 10 місяців 11 днів, відтак відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 50%. Також відповідачем зазначено, що статтями 69 та 13 Закону №1402-VIII не передбачено зарахування періоду проходження періоду служби в Збройних силах СРСР (14.11.1979 - 26.11.1981) та періоди роботи на посадах старшого помічника прокуратури Ленінського району м. Одеси (26.06.1987 - 28.04.1992) та прокурору відділу загального нагляду прокуратури Одеської області (28.04.1992 - 08.02.1993) ані до суддівського стажу, ані до стажу роботи на посаді судді. Не погоджуючись із діями відповідача щодо визначення відсоткового розміру довічного грошового утримання судді у відставці позивача у розмірі 50% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду. Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби та періодів на посадах старшого помічника прокуратури та прокурора і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним. Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного. За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII. Відповідно до ч.1 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Згідно з ч.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. 18 лютого 2020 року рішенням Конституційного Суду України за № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року визнав крім іншого, такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами. Конституційним Судом України у вказаному рішенні зазначено, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням ч. 1 ст. 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України. Таким чином, з урахуванням того, що з 18.02.2020 р. в законодавстві відсутні норми, які окремо регулюють питання суддівської винагороди та щомісячного грошового утримання судді у відставці, для суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, колегія суддів вважає, що на позивача розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016. Так, згідно з частиною 2 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Статтею 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Пунктом 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Водночас, на момент призначення позивача на посаду судді діяв Закон України "Про статус суддів" №2862-XII від 15.12.1992 року. Згідно з частинами 1, 6 статті 44 Закону України "Про статус суддів" №2862-XII заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги. Виходячи з дати призначення позивача на посаду судді, на нього розповсюджувалася дія частини 6 статті 44 Закону України «Про статус суддів», яка передбачала можливість зарахування до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги. Відповідно до роз`яснення поняття «прокурор», яке міститься в ст. 56 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII (в редакції, чинній на час роботи позивача в органах прокуратури) під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 461, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 501, частині п`ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції. Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на момент призначення позивача на посаду судді, час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби. Таким чином, доводи апелянта, що Законом України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII не передбачено зарахування періоду проходження періоду строкової військової служби та періодів роботи на посаді прокурора ані до суддівського стажу, ані до стажу роботи на посаді судді, ґрунтуються на хибному тлумаченні норм матеріального права та судом апеляційної інстанції оцінюються критично. Колегія суддів зазначає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру, чим спростовуються доводи апелянта, що «суддівський стаж» та «стаж роботи на посаді судді» не є тотожними поняттями. Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом зокрема у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 428/4671/17, від 01 жовтня 2018 року у справі № 541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 140/263/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 686/10100/15-а, від 28 жовтня 2020 року у справі № 200/6296/19-а, від 23 вересня 2021 року у справі №620/1944/20, від 08 листопада 2021 року у справі №580/492/21. Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи позивача на посаді старшого помічника прокурора та прокурора для врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним. Як вбачається з матеріалів справи та сторонами не заперечується, відповідачем до стажу роботи на посаді судді не було зараховано наступні періоди: - проходження служби в Збройних силах СРСР (14.11.1979 - 26.11.1981); - роботи на посадах старшого помічника прокуратури Ленінського району м. Одеси (26.06.1987 - 28.04.1992); - роботи на посаді прокурора відділу загального нагляду прокуратури Одеської області (28.04.1992 - 08.02.1993). Отже, стаж роботи позивача, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 27 років 03 місяці 12 днів, у зв`язку із чим розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] повинен становити 64 відсотки (50% за 20 років + 14% за 7 років 3 місяці та 12 днів) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied