Рішення адміністративного суду від 2022-06-21 00:00:00+03

Історія справи. Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві (далі - Позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення з Відповідача в судовому порядку за рішеннями про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу №№ 238, 239 від 13.10.2020 добровільно не сплачену суму штрафних санкцій у розмірі - 6783,00 грн. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. 26 листопада 2021 року від ФОП [PERSON] надійшло клопотання про закриття провадження у справі. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року провадження у справі закрито. Приймаючи таку ухвалу, суд виходив з того, що ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві законом не надано повноваження на звернення до суду з адміністративним позовом про стягнення із суб`єкта господарювання заборгованості зі сплати штрафних санкцій за порушення у сфері реклами. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, наполягаючи на наявності в нього повноваження звертатися до суду з позовом про стягнення із суб`єкта господарювання заборгованості зі сплати штрафних санкцій за порушення у сфері реклами. В обґрунтування своєї правової позиції Апелянт посилається на загальні норми Закону України «Про рекламу» та на п. 20 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою КМУ від 26.05.2004 № 693, та вважає, що він уповноважений на звернення до суду з цим позовом в силу відповідних правових приписів. Також, у своїй скарзі Апелянт викладає обставини справи та зазначає про несплату Відповідачкою штрафу, накладеного на неї за порушення законодавства про рекламу. З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно та неправильно встановлених обставин справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про закриття провадження у справі. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2022 та від 22.02.2022 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду - без змін з наступних підстав. Обставини справи, установлені судом першої інстанції. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.06.2020 посадовою особою Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві - головним спеціалістом відділу контролю за рекламою та дотриманням антитютюнового законодавства Управління захисту споживачів Холоденко Ю.В. було складено протокол про порушення законодавства про рекламу від 18.06.2020, відповідно до повноважень, визначених статтею 26 Закону України «Про рекламу», у рамках проведення контролю за дотриманням законодавства у сфері реклами на території м. Києва. У рамках проведення вказаного заходу контролю посадовою особою Головного управління виявлено розповсюдження Відповідачкою реклами магазину «[INFO]» з умовною назвою «- [INFO]», за адресою: [ADDRESS], що містила ознаки порушення вимог частини п`ятої статті 8 Закону України «Про рекламу», а саме: не реклама магазину не містила відомості про дату початку і закінчення знижки цін на продукцію. 07.07.2020 Головним управлінням було складено протокол про порушення законодавства про рекламу, а саме за наявні ознаки порушення вимог частини другої статті 26 Закону України «Про рекламу»: неподання на вимогу органу державної влади, на який згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, затвердженого макету реклами, а також документальне підтвердження вартості розповсюдженої Відповідачкою реклами магазину «[INFO]» з умовною назвою «- [INFO]», за адресою: [ADDRESS]. У цей же день, 07.07.2020 відносно Відповідачеи було прийнято рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу. 09.07.2020 Відповідачці направлено повторну вимогу у порядку частини другої статті 26 Закону України «Про рекламу», в якій зазначено, що станом на 07.07.2020 Головне управління не отримало жодної інформації витребуваної листом-вимогою № 06.6/9292 від 17.06.2020, у зв`язку з чим фахівцем Головного управління складено протокол про порушення законодавства про рекламу за відмову надати документи необхідні для здійснення контролю. За результатами розгляду справи, відповідно до ст. 26 Закону України «Про рекламу», фахівцем Головного управління було встановлено, що в рамках проведення, контролю фахівцем Головного управління виявлено розповсюдження Відповідачем вищевказаної реклами магазину з ознаками порушення вимог частини п`ятої статті 8 Закону України «Про рекламу», а саме: реклама про знижку цін на продукцію, про розпродаж повинна містити відомості про місце, дату початку і закінчення знижки цін на продукцію, розпродаж, а також про співвідношення розміру знижки до попередньої ціни реалізації товару. За результатами розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, який відбувся 06.10.2020, відносно ФОП [PERSON] прийняті рішення про накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу №№ 238,239 від 13.10.2020. У зв`язку з тим, що Відповідачка не сплатила штрафні санкції, накладені на неї вказаними рішеннями, Позивач звернувся до суду з цим позовом. Нормативно-правове обґрунтування. Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України «Про рекламу» від 03.07.1996 № 270/96-ВР (далі - Закон № 270/96-ВР) встановлено, що контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами. Згідно з частиною 1 статті 26, частиною 9 статті 27 Закону № 270/96-ВР контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, може вимагати від рекламодавців публікації відомостей, що уточнюють, доповнюють рекламу, та звертатися з позовом до суду щодо протиправних дій рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами. Жодною нормою ані вказаного Закону № 270/96-ВР, ані будь-якого іншого саме законодавчого акта не передбачено повноваження органів Держпродспоживслужби на звернення до суду з позовом про стягнення із суб`єкта господарювання суми добровільно не сплачених штрафних санкцій. Разом з тим, відповідно до пункту 20 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 693 (далі - Порядок № 693) сума штрафів за порушення законодавства про рекламу сплачується добровільно або стягується в судовому порядку відповідно до законодавства. Водночас, згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до частини четвертої статті 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України. У пункті 5 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом. Висновки суду апеляційної інстанції. Отже, можливість звернення суб`єкта владних повноважень до суду адміністративної юрисдикції має бути пов`язана з виконанням ним владних управлінських функцій у межах повноважень та за умови, що право на таке звернення прямо передбачено законом. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.03.2018 по справі № 800/414/17, а також в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 по справі № 826/7962/16 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, він є обов`язковим для апеляційного суду при розгляді даної справи. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судова колегія звертає увагу на те, що жодним законодавчим актом, тобто законом, не передбачено повноваження органів Держпродспоживслужби, зокрема її Головним управлінням в м. Києві, на звернення до суду з позовом про стягнення із суб`єкта господарювання суми добровільно не сплачених штрафних санкцій. Разом з тим, положення Порядку, затвердженого постановою КМУ № 693, на який посилається Апелянт, не є достатньою правовою підставою для звернення ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві на звернення з таким позовом до суду, оскільки як вказаний Порядок, так і постанова КМУ, якою він затверджений, є підзаконним нормативно-правовим актом, а не законом. Водночас, як відзначалося вище, КАС України чітко визначено, що відповідне право суб`єкта владних повноважень на звернення з адміністративним позовом повинно бути передбачено саме законом. Така вимога процесуального законодавства є імперативною і не передбачає жодних виключень при реалізації відповідних норм КАС України. Аналогічний правовий підхід у справах даної категорії застосовано в постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 816/259/18. Тож, доводи Апелянта щодо наявності в нього повноваження звертатися до суду з позовом про стягнення із суб`єкта господарювання заборгованості зі сплати штрафних санкцій за порушення у сфері реклами колегія суддів відхиляє як необґрунтовані з підстав, наведених вище. Посилання Апелянта на загальні норми Закону України «Про рекламу» та на п. 20 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою КМУ від 26.05.2004 № 693, на підставі яких, на його переконання, він уповноважений на звернення до суду з цим позовом, суд апеляційної інстанції також до уваги не приймає з огляду на вищенаведене. Крім того, у своїй скарзі Апелянт викладає обставини справи та зазначає про несплату Відповідачкою штрафу, накладеного на неї за порушення законодавства про рекламу, але предметом цього апеляційного провадження є виключно вирішення процесуального питання щодо прийнятності позову ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві, а не розгляд справи по суті. Тому, такі доводи апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом. Посилання Апелянта на практику Верховного Суду, наведену в його скарзі, також є необґрунтованими, оскільки відповідні судові рішення ухвалені за інших обставин, з інших процесуальних питань (переважно щодо юрисдикції судових спорів) та в інших категоріях спорів. Аналізуючи всі доводи апелянта, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід. Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року - без змін. Розподіл судових витрат. З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Результат розгляду: denied