Рішення адміністративного суду від 2023-06-06 00:00:00+03

Інженерно-монтажний виробничий кооператив "Кріотехніка" (далі по тексту - позивач, ІМВК "Кріотехніка") звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту - відповідач, ГУДПС у Харківській області), в якому просить суд визнати дії Головного управління ДПС у Харківській області (ЄДРПОУ ВП 43983495) протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.08.2021 №0167880901. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки відповідача щодо допущення позивачем порушень не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та сформовані без урахування того, що ІМВК «Кріотехника» здійснює торгівлю пальним шляхом розвезення балонів з газом клієнтам по м. Харкову власним транспортним засобом, а тому неможливо визначити адресу реалізації товару. При цьому, позивач стверджує про неможливість застосування до нього штрафних санкцій за оптову торгівлю пальним, оскільки у нього була наявна ліцензія на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 по справі № 520/1428/22 адміністративний позов Інженерно-монтажного виробничого кооперативу "Кріотехніка" (провул. Балакірєва, буд. 3,м. Харків,61080, код ЄДРПОУ 21170640) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, код ЄДРПОУ 43983495) про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення - залишено без задоволення. Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 по справі № 520/1428/22 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що відвантаження пального покупцю здійснювалось власним транспортом позивача, що підтверджується наданою копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ГАЗ, державний номер [NUMBER] . Тобто позивач не здійснював продаж пального зі стаціонарного акцизного складу, а здійснив продаж товару шляхом доставки пального власним транспортом на адресу покупця, докази чого містяться в матеріалах справи: копії товарно-транспортних накладних; пояснення водія ІМВК «Кріотехніка»; пояснення представників покупців пального, лист покупця пального. На підставі викладеного вважає висновок суду першої інстанції про обґрунтованість висновків відповідача щодо порушення позивачем вимог ч.8 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», а отже і обґрунтованість фінансової санкції за оптову реалізацію пального зі стаціонарного акцизного складу за адресою: м. Харків, провулок Балакірєва, 3 (уніфікований номер акцизного складу 1011722), без наявності ліцензії на оптову торгівлю пальним, помилковим, оскільки матеріалами справи спростовується факт продажу пального зі стаціонарного акцизного складу. Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, з викладених підстав, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказує, що висновки акту фактичної перевірки від 30.07.2021 №13100/20-40-09-01-08/21170640 щодо відображених у ньому порушень відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим документам, тому податкове повідомлення - рішення від 17.08.2021 № 0167880901 на суму 500 000 грн. є обґрунтованим, законним та не підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 30.07.2021 Головним управлінням ДПС у Харківській області, з метою здійснення контролю за дотриманням вимог Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», у період з 20.07.2021 по 29.07.2021 проведена фактична перевірка ІМВК «Кріотехніка» за місцем провадження діяльності: провулок Балакірєва, 3, м. Харків, за результатами якої складено акт про результати фактичної перевірки №13100/20-40-09-01-08/21170640 від 30.07.2021 (а.с. 7-10). За висновками акту перевірки, позивачем порушено вимоги ч. 8 ст. 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального". В акті перевірки зазначено, що у період з 26.11.2019 по 09.07.2021 ІМВК «Кріотехніка» здійснювало оптову реалізацію пального зі стаціонарного акцизного складу за адресою: провулок Балакірєва, 3, м. Харків (уніфікований номер акцизного складу 1011722) без наявності ліцензії на оптову торгівлю пальним, за наявності місць оптової торгівлі. А саме, згідно з зареєстрованими акцизними накладними за період з 26.11.2019 по 09.07.2021, з вищевказаного акцизного складу здійснювався відпуск у загальній кількості 43677,73 л пального (скрапленого газу, УКТ ЗЕД 2711) в тарі (балонах). На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 0167880901 від 17.08.2021 за формою «ПС» , яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на суму 500000,0 грн. (а.с. 11). Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач подав скаргу, за результатами розгляду якої Головним управлінням ДПС у Харківській області прийнято рішення про залишення без змін податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області № 0167880901, а скарги - без задоволення (а.с. 12-16). Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оптова торгівля зі складу-магазину (акцизний склад №1011722) за адресою: пров. Балакірєва, буд. 3, м. Харків, здійснювалась ІМВК «Кріотехніка» без наявності ліцензії на право оптової торгівлі пальним, що є порушенням законодавства та підставою для притягнення позивача до визначеної законодавством відповідальності у виді штрафних санкцій. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. За змістом частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За приписами підпунктів 20.1.4, 20.1.43 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ (далі -ПК України), контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; проводити у визначеному законодавством порядку перевірку показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та із своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплатою усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, виконанням законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, надалі (Закон 481/95-ВР), контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України. Контроль за дотриманням вимог відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства до малих виробництв виноробної продукції здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів. Згідно з частиною першою статті 15 Закону 481/95-ВР, оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії. Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва. Як вбачається з Акту перевірки, перевіркою встановлено, що за період з 26.11.2019 по 09.07.2021 ІМВК «Кріотехніка» здійснювало оптову реалізацію пального зі стаціонарного акцизного складу за адресою: пров. Балакірєва, буд. 3, м. Харків (уніфікований номер акцизного складу 1011722) без наявності ліцензії на оптову торгівлю пальним, за наявності місць оптової торгівлі. Так, ІМВК «Кріотехніка» здійснювався відпуск 43677,73 л пального (скрапленого газу УКТ ЗЕД 2711) в тарі (балонах) з зазначенням місця відпуску пального: акцизний склад №1011722 (пров. Балакірєва, буд. 3, м. Харків), що підтверджується зареєстрованими в ЄРАН акцизними накладними за період з 26.11.2019 до 09.07.2021. Судовим розглядом встановлено, що ІМВК «Кріотехніка» має ліцензію на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі, реєстраційний номер №990614201901451, дійсна з 16.07.2019 по 16.07.2024, сплачена по 16.07.2022 (а.с 20-21). Також встановлено, що ІМВК «Кріотехніка» зареєстровано 2 акцизні склади, а саме: уніфікований номер 1011722 та уніфікований номер 1011883. Акцизний склад 1011722, згідно з базою «Відомості про акцизні склади», в ІС «Податковий блок» зареєстровано та взято на облік за наступними реквізитами: найменування акцизного складу - склад-магазин; місцезнаходження об`єкта оподаткування - Харківська область, Шевченківський район, пров. Балакірєва, буд. 3, м. Харків. Акцизний склад 1011883, згідно з базою «Відомості про акцизні склади», в ІС «Податковий блок» зареєстровано та взято на облік за наступними реквізитами: найменування акцизного складу - склад-автомобіль; місцезнаходження об`єкта оподаткування - Харківська область, Шевченківський район, пров. Балакірєва, буд. 3, м. Харків. У відповідності до статті 1 Закону 481/95-ВР, оптова торгівля пальним -діяльність із придбання та подальшої реалізації пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через своє зареєстроване постійне представництво) роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим особам. Отже, Законом 481/95-ВР визначено, що оптова торгівля пальним має місце лише у випадку реалізації пального суб`єктам роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим суб`єктам. Іншими словами, оптова торгівля має місце у випадку, коли господарська операція має наслідком перехід права власності на пальне до іншої особи. Таким чином, Законом 481/95-ВР визначено, що оптова торгівля це не просто реалізація, а реалізація з передачею права власності на товар. Разом з тим, відповідно до пп. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам. Таким чином, ПК України встановлює, що реалізацією є навіть передача пального зі свого акцизного складу до свого ж акцизного складу пересувного чи власного споживання. Отже, ПК України та Закон 481/95-ВР розділяють поняття «оптова торгівля пальним» та «реалізація пального» і їх ототожнювати неможливо. Будь-які дії з підакцизними товарами (в тому числі з пальним) повинні відображатись в акцизних накладних відповідно до порядку їх заповнення, що передбачено ст. 231 ПК України. Так, відповідно до п. 231.3 ст. 231 ПК України, акцизна накладна складається платником податку в день ввезення на митну територію України пального або спирту етилового чи в день реалізації пального або спирту етилового при кожній повній або частковій операції з реалізації пального або спирту етилового. Особа, яка реалізує пальне або спирт етиловий, зобов`язана скласти акцизну накладну в одному примірнику у разі реалізації пального або спирту етилового: а) з акцизного складу: для власного споживання чи промислової переробки або на обсяги втраченого у межах та/або понад встановлені норми втрат, зіпсованого, знищеного, у тому числі внаслідок аварії, пожежі, повені, інших форс-мажорних обставин чи з іншої причини, пов`язаної з природним результатом, а також внаслідок випаровування у процесі виробництва, обробки, переробки, зберігання чи транспортування пального або спирту етилового; будь-яким іншим особам - не платникам податку; б) з акцизного складу пересувного: для власного споживання чи промислової переробки або на обсяги втраченого/зіпсованого/знищеного пального або спирту етилового; будь-яким іншим особам - не платникам податку. Особа, яка реалізує пальне або спирт етиловий, зобов`язана скласти акцизну накладну в двох примірниках у разі реалізації пального або спирту етилового: а) з акцизного складу до іншого акцизного складу, в тому числі через трубопровід або з використанням акцизного складу пересувного, у разі якщо до реалізації пального або спирту етилового таким інший акцизний склад уже відомий; б) з акцизного складу до акцизного складу пересувного; в) з акцизного складу пересувного до іншого акцизного складу пересувного; г) з акцизного складу пересувного до акцизного складу. Особа, яка склала акцизну накладну в двох примірниках, зобов`язана зареєструвати перший примірник такої акцизної накладної в Єдиному реєстрі акцизних накладних, а другий примірник такої акцизної накладної в день її складання надіслати розпоряднику акцизного складу - отримувачу пального або спирту етилового. Розпорядник акцизного складу/розпорядник акцизного складу пересувного - отримувач пального або спирту етилового зобов`язаний зареєструвати другий примірник такої акцизної накладної в Єдиному реєстрі акцизних накладних після реєстрації першого примірника такої акцизної накладної в Єдиному реєстрі акцизних накладних та отримання пального або спирту етилового на акцизний склад/акцизний склад пересувний. Якщо платник податку одночасно є особою, яка реалізує та отримує пальне або спирт етиловий, складання та реєстрація акцизних накладних у двох примірниках здійснюються у встановленому цим пунктом порядку для складання та реєстрації акцизних накладних у двох примірниках. Відповідно до пп. 14.1.6-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України, акцизний склад пересувний транспортний засіб (автомобільний, залізничний, морський, річковий, повітряний, магістральний трубопровід), на якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий на митній території України. Транспортний засіб набуває статусу акцизного складу пересувного протягом періоду його використання для, зокрема: а) переміщення в ньому митною територією України пального або спирту етилового, що реалізується (крім пального або спирту етилового, що переміщується митною територією України прохідним транзитом або внутрішнім транзитом, визначеним підпунктом «а» пункту 2 частини другої статті 91 Митного кодексу України). Згідно з пп. 14.1.224-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України, розпорядник акцизного складу пересувного - суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який є власником пального або здійснює діяльність з виробництва спирту етилового та який з використанням транспортного засобу незалежно від того, кому належить такий транспортний засіб: реалізує або зберігає пальне або спирт етиловий; ввозить пальне на митну територію Україні, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу. При переході від одного суб`єкта господарювання до іншого права власності на пальне або спирт етиловий, що переміщується та/або зберігається у транспортному засобі, відбувається зміна розпорядника акцизного складу пересувного. Не є розпорядником акцизного складу пересувного суб`єкт господарювання (перевізник, експедитор), який здійснює транспортування пального або спирту етилового. Аналізуючи викладені норми законодавства, колегія суддів вказує, що реалізація пального є складовою оптової торгівлі пальним, проте сама по собі «реалізація» самостійно не може кваліфікуватись як «торгівля». Тобто, неможливо продати самому собі товар, покупець і продавець не може бути однією особою. Наприклад, реалізація шляхом відвантаження зі свого акцизного складу на свій пересувний акцизний склад, переміщення пального для власних потреб, не може бути визначене як «торгівля». Так, відповідно до наведених вище положень ст. 1 Закону 481/95-ВР, торгівля пальним - це передача права власності на пальне іншій особі. При цьому, якщо операція з реалізації пального здійснюється з акцизного складу до пересувного акцизного складу, має складатись акцизна накладна, яка реєструється у передбаченому ПК України порядку. Разом з цим, реалізація особою пального зі свого акцизного складу до пересувного акцизного складу, розпорядником якого є ця особа, не є торгівлею пальним. Кому б не належав транспортний засіб, який використовується для переміщення пального і за чий рахунок він би не здійснював перевезення пального, він набуває статусу пересувного акцизного складу, розпорядником якого є платник акцизного податку та власник пального. З огляду на викладене, колегія суддів вказує, що для того щоб зробити висновок про те, що завантаження пального з акцизного складу, в якому воно зберігається, в пересувний акцизний склад (транспортний засіб), який потім переміщує це пальне до покупця, є оптовою торгівлею пальним, відповідач мав довести належними та допустимими доказами в акті перевірки наступні обставини: у позивача не має ліцензії на зберігання пального; позивач не має ліцензії на оптову торгівлю пальним за відсутності місць оптової торгівлі (з пересувного оптового складу); позивач при завантаженні пального з акцизного складу в пересувний акцизний склад (транспортний засіб) не оформив та не зареєстрував акцизну накладну; первинними документами (товарна накладна, акт прийому - передачі товару, акцизна накладна) підтверджується перехід права власності на пальне до покупця в момент завантаження пересувного акцизного складу (бензовозу) пальним на складі зберігання позивача. Проте, наведені обставини в Акті перевірки не містяться, жодним доказом відповідачем не підтверджені. Колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що з акцизного складу позивача, розташованого за адресою: пров. Балакірєва, буд. 3, м. Харків, пальне завантажувалось в пересувний акцизний склад (транспортний засіб), розпорядником якого є позивач. В подальшому, пересувний акцизний склад переміщував пальне до покупців, де пальне передавалось з пересувного акцизного складу останнім. Дані операції зафіксовані належним чином зареєстрованими акцизними накладними та первинними бухгалтерськими документами, зокрема, товарними накладними. Так, на підтвердження факту фізичної реалізації палива з транспортного засобу, а не з стаціонарного складу, позивачем надано товарно-транспортні накладні, а саме: №12 від 11.02.2021, отримувач ТОВ «ЗЗБК «Еталон» (акцизна накладна №54 від 11.02.2021); №73 від 25.12.2020, отримувач «Житлобуд-1» (акцизна накладна №382 від 25.12.2020); №47 від 26.11.2019, отримувач АТ «Південспецатоменергомонтаж» (акцизна накладна №115 від 26.11.2019); №1 від 20.02.2020, отримувач АТ «Південспецатоменергомонтаж» (акцизна накладна №41 від 20.02.2020); №38 від 19.05.2021, отримувач АТ «Південспецатоменергомонтаж» (акцизна накладна №180 від 19.05.2021); №16 від 12.03.2021, отримувач ТОВ «Грінекс еко» (акцизна накладна №87 від 12.03.2021); №18 від 09.07.2021, отримувач ТОВ «ЗЗБК «Еталон» (акцизна накладна №242 від 09.07.2021); №43 від 01.06.2021, отримувач ТОВ «Хладотехніка сервіс» (акцизна накладна №190 від 01.06.2021). При цьому, додатково позивач пояснив, на підтвердження чого надав відповідні докази, що між ІМВК "Кріотехніка" та ЗЗБК "Еталон" укладено договір № 191111/1 від 11.11.2019, відповідно до умов якого, ІМВК «Кріотехніка» поставляє і передає у власність покупця промислові гази, а ЗЗБК «Еталон» зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (додаток № 5). Відповідно до п.2.3 договору, доставка товару здійснюється транспортом, зусиллями і за рахунок ІМВК «Кріотехніка». Передача товару здійснюється в пункті передачі. Пунктом передачі є: м. Харків, вул. Льва Ландау, 171. Відповідно до п.2.4 договору, постачальник вважаться таким, що передав право власності на товар замовнику, а замовник таким, що отримав таке право власності, після доставки товару постачальником до замовника, передачі постачальником товару і приймання цього товару замовником. Відповідно до абзацу другого п.4.2 договору, ціна договору визначена з урахуванням витрат на транспортування. У подальшому між сторонами було укладено додаткову угоду від 12.12.2020 про додавання додаткової адреси доставки товару: м. Харків, вул. Індустріальна, 19А. Адреси, зазначені у договорі та додатковій угоді, відповідають адресам акцизних складів покупця (ЗЗБК «Еталон»). Зазначив, що з іншими покупцями договори були оформлені в усній формі, що не заборонено нормами Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України. Враховуючи наведене, а також те, що доказів факту продажу пального зі стаціонарного акцизного складу відповідачем не надано, а позивач має ліцензію на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі (з пересувних акцизних складів), колегія суддів вважає, що позивачем надано усі необхідні докази в підтвердження правомірності здійснених операцій, а суд не вбачає в його діях порушення вимог ПК України та Закону 481/95-ВР. Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до абз. 8 частини 2 статті 17 Закону 481/95-ВР, відповідальність у виді штрафу накладається саме за оптову торгівлю пальним без ліцензії, а не за оптову реалізацію пального без ліцензії. Відтак, висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог порушено вимог ч. 8 ст. 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" слід вважати недоведеним, а податкове повідомлення-рішення від 17.08.2021 №0167880901 - таким, що підлягає скасуванню. Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи. Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують. Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень. Водночас, докази, на які посилається відповідач, не підтверджують правомірність застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій та були спростовані в ході судового розгляду справи, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо їх скасування є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно з п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Результат розгляду: granted