Рішення адміністративного суду від 2022-10-11 00:00:00+03

[PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради (далі - відповідач), в якій просив: - визнати протиправним рішення відповідача, оформлене протоколом №41 від 30 грудня 2021 року, про відмову позивачу у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни; - зобов`язати відповідача винести рішення про надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до частини 2 пункту 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та поліції, має статус учасника бойових дій. Як стверджує позивач, Національна поліція України є правоохоронним органом у складі Міністерства внутрішніх справ України, а тому на нього поширюються положення пункту 2 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 червня 2022 року даний адміністративний позов - залишено без задоволення. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримав захворювання, пов`язані з проходження служби в поліції, а не під час проходження служби в органах внутрішніх справ, а також зважаючи на те, що законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття особи рядового і начальницького складу, суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави вважати, що позивач належить до складу осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ, а тому до нього не можуть бути застосовні положення пункту 2 частини 2 статті 7 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ, відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII, факт отримання особою інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків є достатньою підставою для надання їй статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ та в Головному управлінні Національної поліції України в Черкаській області на посаді старшого інспектора 3-го відділу з проведення спеціальних операцій (штурмового) управління «КОРД», звільнений 24 лютого 2021 року за станом здоров`я на підставі п. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Згідно свідоцтва про хворобу № 22 від 15 лютого 2021 року медична (військово-лікарська) комісія Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» здійснила медичний огляд [PERSON] та встановила діагноз, згідно якого позивач був звільнений зі служби у зв`язку з набутою травмою, пов`язаною із виконанням службових обов`язків, акт Н-1 №8 від 26 грудня 2011 року, травма, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків. Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії до довідки серії 12 ААБ № 777664 позивачу 15 березня 2021 року встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності - травма, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків. 27 липня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 2 ч. 2 статті 7 Закону № 3551-XII. За наслідками розгляду заяви позивача із доданими документами, на засіданні комісії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради з питань встановлення громадянам пільгових статусів, відмовлено позивачу в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується витягом з протоколу від 29 липня 2021 року № 24. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 580/7005/12 визнано протиправним та скасовано протокол засідання комісії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради з питань встановлення громадянам пільгових статусів від 29 липня 2021 року № 24 в частині відмови [PERSON] в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Зобов`язано Департамент соціальної політики Черкаської міської ради повторно розглянути заяву [PERSON] від 27 липня 2021 року (вх. №Ш-365/28-5/01-11 від 27 липня 2021 року) про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 2 ч. 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні суду. Відповідно до витягу з протоколу № 41 засідання комісії департаменту соціальної політики Черкаської міської ради з питань встановлення громадянам пільгових статусів від 30 грудня 2021 року комісія повторно розглянула заяву [PERSON] та відмовила йому в надані статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 2 ч. 2 статті 7 Закону № 3551-XII, посилаючись на те, що відповідно до роз`яснень, наданих листом Міністерства у справах ветеран:і України № 4713/02/09,4-21 від 11 травня 2021 року, Національною поліцією України питань належності поліцейських (колишніх поліцейських) до осіб рядового начальницького складу МВС та приналежності Національної поліції до військові: формувань було зазначено, що законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття - особи рядового та начальницького складу, а Національна поліція, як центральний орган виконавче, влади не належить до військових формувань. Тому відсутні підстави для встановлення поліцейським (колишнім поліцейським) статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідні до п. 2 ч. 2 статті 7 Закону. Вважаючи дії відповідача щодо відмови у видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою. Надаючи правову оцінку правомірності прийнятого судом першої інстанції рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги та встановлених обставин справи, колегія суддів зазначає про таке. Згідно статті 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII (далі - Закону №3551-XII) ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни. Статтею 7 Закону №3551-XII визначено осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни. Так, відповідно до ч. 1 статті 7 Закону №3551-XII, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час. Пунктами 1, 2 ч. 2 статті 7 Закону №3551-XIІ встановлено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: 1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; 2) осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами. Аналіз наведеної норми Закону свідчить про те, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать, зокрема, особи з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, одержаного під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) у зв`язку із захистом Батьківщини, перебуванням на фронті або участю в бойових діях у мирний час. Як зазначалося вище, позивач проходив службу у Національній поліції, також судом встановлено, що позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 15 березня 2021 року, причина інвалідності: захворювання, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків. Колегія суддів звертає увагу, що для надання особі статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до вищенаведених норм Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" необхідною є наявність таких умов як отримання військовослужбовцем інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, що були одержані під час захисту Батьківщини та/або виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті, а також з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами. Матеріали ж справи свідчать, що інвалідність позивача настала внаслідок виконання службових обов`язку, у мирний час, що виключає можливість надання йому статусу особи з інвалідністю саме внаслідок війни. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №824/32/19-а. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону №3551-XII безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття "ветеран війни", яке міститься у статті 4 цього ж Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Таким чином, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до "осіб з інвалідністю внаслідок війни" за змістом Закону №3551-XII є те, що наданню особі такого статусу передує доведення факту безпосередньої участі у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Крім того, відповідно до п. 2 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранами органів внутрішніх справ визнаються громадяни України: особи з інвалідністю І та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій. Так, 07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02 липня 2015 року, який не містить законодавчої дефініції "особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", натомість, застосовує термін "поліцейський" для позначення осіб, що проходять службу в органах поліції. Водночас, вищевказаний закон не містить норм, які б прирівнювали правовий статус осіб рядового та начальницького органу внутрішніх справ та поліцейських. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття особи рядового і начальницького складу, а Національна поліція як центральний орган виконавчої влади не належить до військових формувань. Наведене в сукупності свідчить, що законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття особи рядового і начальницького складу, а перехід зі служби в органах внутрішніх справ на службу в органах поліції не свідчить про автоматичне поширення правового статусу "особа рядового та начальницького органу внутрішніх справ" на поліцейських. З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач отримав захворювання, пов`язані з проходження служби в поліції, а не під час проходження служби в органах внутрішніх справ, а також зважаючи на те, що законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття особи рядового і начальницького складу, відповідно, суд дійшов вірного висновку про те, що відсутні підстави вважати, що позивач належить до складу осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ, а тому до нього не можуть бути застосовні положення пункту 2 частини 2 статті 7 Закону № 3551-ХІІ, відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги. За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied