Рішення адміністративного суду від 2023-07-12 00:00:00+03

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому просив: - визнати протиправними дії та рішення Міністерства оборони України, які оформлені п.3 протоколу № 76 від 20.05.2021 комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, щодо відмови [PERSON] у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності; - визнати протиправним п.3 протоколу № 76 від 20.05.2021 комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, щодо відмови [PERSON] у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності; \~- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, що складає 204 300 грн.. Рішенням Полтавського адміністративного суду від 26.01.2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає обставинам справи, а тому просить рішення суду від 26.01.2022 скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що огляд, проведений у 2021 році, за наслідками якого позивачу була встановлена ІІ група інвалідності, не був повторним, а захворювання, за якими встановлена ІІІ група інвалідності в 2007 році та ІІ група інвалідності у 2021 році, відносяться до різних класів хвороб та не пов`язані між собою, а тому наявні підстави для призначення і виплати одноразової грошової допомоги. Крім того, позивач надав пояснення, в яких, посилаючись на правові позиції Верховного Суду, зазначив, що оскільки рішенням Конституційного Суду України від 06.04.2022 \~№ 1-р(II)/2022 положення п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які регулюють спірні правовідносини, визнані неконституційними, то суд першої інстанції під час вирішення справи та ухвалення рішення не міг застосовувати вищезазначену норму Закону. Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 23.01.2007 [PERSON] встановлена ІІІ група інвалідності згідно з довідкою МСЕК (а.с. 11). 24.01.2007 [PERSON] за результатами первинного обстеження встановлено 60% ступеня втрати працездатності внаслідок травми в період проходження військової служби, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого (а.с. 11). На підставі висновку про виплату страхової суми [PERSON] нараховано та виплачено страхову суму в розмірі 23 850 грн.. 17.02.2021 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 12.02.2021 терміном до 01.03.2022, що підтверджується випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №095729, копія якої наявна у матеріалах справи. (а.с. 12-13) [PERSON] звернувся до Військового комісару Великобагачанського РТЦК та СП із заявою від 23.02.2021 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням другої групи інвалідності від захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 34). Листом від 30.06.2021 № 9/1/3382 Полтавський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомив позивача про рішення Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 20.05.2021, протокол № 76, пункт 3: "Розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги: в зв`язку з тим, що [PERSON] групу інвалідності змінено понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності, а допомога у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності виплачена в сумі 23850 грн. у 2007 році". (а.с. 9) Вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач звільнений зі служби 29.03.2021, інвалідність третьої групи встановлена під час первинного огляду 24.01.2007, а інвалідність другої групи встановлена 12.02.2021 більше, ніж через 14 років після первинного огляду під час огляду, то у відповідача не було передбачених законом підстав для виплати позивачеві допомоги згідно Порядку 975, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2013 №975. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу. Ключовим питанням у цій справі є законність застосування до спірних правовідносин пункту 4 частини другої статті 16-3 Закону № 2011-XIІ. Згідно зі \~статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (надалі - Закон № 2232-XII), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Пунктом «б» частини першої статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону). Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований статтею 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який вперше запроваджений з 01 січня 2014 року шляхом доповнення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» статтею 16-3 (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04 липня 2012 року № 5040-VI). Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, врегульовано Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок № 975). Пунктом 3 Порядку № 975 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; - у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (далі також - МСЕК). З огляду на це, встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства. Згідно з пунктом 8 Порядку № 975 (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ступеня втрати особою професійної працездатності) та абзацу 1 зазначеного пункту, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Згідно із пунктом четвертим статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, яка набрала чинності з 01 січня 2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Надалі, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII (який набрав чинності з 01 січня 2017 року) пункт четвертий статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ доповнено абзацом другим, яким передбачено: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється». Змістовно абзац другий частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється. Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту четвертого статті 16-3 № 2011-ХІІ) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності,\~ її причини або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності. Таким чином, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Саме вказані норми стали підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду третьої групи. Як встановив суд, з 23.01.2007 [PERSON] встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку з захворюваннями, пов`язаними з проходженням військової служби. (а.с. 11) Разом з тим, спір виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності з 17.02.2021 через захворювання, пов`язані з проходженням військової служби. При цьому, як убачається з довідки КП «Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи» Полтавської обласної ради від 20.10.2021 № 875, захворювання, по яким встановлена група інвалідності в 2007 та 2021, відносяться до різних класів хвороб згідно Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я 10 (а.с. 14) Проте, з матеріалів справи немає можливості встановити, за яких обставин та в результаті чого були отримані вказані хвороби, які призвели до встановлення інвалідності ІІ групи. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що визначена у пункті четвертому статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» заборона щодо виплати одної грошової допомоги може мати місце лише у разі спливу дворічного строку саме після первинного встановлення інвалідності чи втрати працездатності через одне й те ж ушкодження здоров`я, а не внаслідок різних. Вищезазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 26.04.2023 (справа № 520/12925/2020), від 10.05.2023 (справа № 140/9040/20). На підставі \~вищевикладеного, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є покладення на Міністерство оборони України обов`язку повторно розглянути заяву із прийняттям відповідного рішення згідно з вимогами законодавства, з урахуванням вказаних висновків суду апеляційної інстанції. За приписами п. 2 ч.1\~ст. 315 КАС України,\~за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі\~ст. 317 КАС України,\~підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції\~підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.\~\~\~\~\~

Результат розгляду: partial