Рішення адміністративного суду від 2022-08-31 00:00:00+03

В січні 2018 року Управління Державної служби охорони при УМВС України в Хмельницькій області звернулося до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Решетніка Юрія Юрійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Старокостянтинівська районна державна адміністрація Хмельницької області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 29453882 від 28.04.2016, яким за Старокостянтинівською РДА зареєстровано право власності на адміністративне приміщення з господарськими будівлями загальною площею 224,8 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Старокостянтинів, вул. Пушкіна 4. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.12.2018, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2019, у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове, яким позов задовольнити. Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідач не встановив відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, не перевірив документи на наявність підстав для відмови в державній реєстрації прав та прийняв відповідне рішення, адже він отримав від заявника лист Фонду державного майна України №10-15-6940 від 14.04.2016 року, яким Старокостянтинівську районну державну адміністрацію повідомлено, що в реєстрі відсутні відомості стосовно нерухомого майна, яке перебуває на балансі Старокостянтинівської районної державної адміністрації Хмельницької області. Згідно облікових документів спірна будівля перебуває на балансі управління ДСО при УМВС України в Хмельницькій області, що підтверджується реєстраційними картками, листом Фонду державного майна України від 14.04.2016 №10-15-6940. Позивач вважає, що договір оренди нежитлового приміщення по вул. Пушкіна, 4, м. Старокостянтинів від 15.10.1999 є неукладеним згідно зі статтею 10 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" від 10.04.1992 №2269-ХІІ. Вказує, що реєстрація права власності на адміністративне приміщення порушує право позивача на володіння та користування земельною ділянкою, розташованою під цією ж будівлею, яка рішенням Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 10.02.2004 №24 надана позивачу в постійне користування. Ухвалою Верховного Суду від 18.03.2019 відкрито касаційне провадження. Відзив на касаційну скаргу не надходив. 21.02.2020 від позивача надійшло клопотання про заміну сторони, в якій він просить замінити позивача з Управління Державної служби охорони при УМВС України в Хмельницькій області на Управління поліції охорони в Хмельницькій області. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Управління Державної служби охорони при УМВС України в Хмельницькій області припинено 25.06.2019. Відповідно до постанови Кабінету міністрів України «Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 13.10.2015 № 834 правонаступником Управління Державної служби охорони при УМВС України в Хмельницькій області є Управління поліції охорони в Хмельницькій області. Відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив. На підставі викладеного, наявні підстави для заміни позивача з Управління Державної служби охорони при УМВС України в Хмельницькій області на Управління поліції охорони в Хмельницькій області. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Судами встановлено, що розпорядженням від 17.12.1996 №629-р Старокостянтинівська РДА затвердила акт прийому-передачі та поставила на баланс райдержадміністрації будівлю райвійськомату та гаражі по вул. Пушкіна, 4 в м. Старокостянтинів. Згідно відповіді Хмельницького обласного військового комісара, за ним не зареєстрована будівля в м. Старокостянтинів по вул. Пушкіна 4, в якій раніше розміщався Старокостянтинівський РВК. Рішенням від 11.03.1998 №180 виконавчий комітет Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області передав відділенню ДСО при Старокостянтинівському РВ УМВС України в постійне користування земельну ділянку площею 0,2 га, яка розташована по вул. Пушкіна, 4 в м. Старокостянтинів. Розпорядженням від 06.10.1999 №317/99-р Старокостянтинівська РДА передала приміщення по вул. Пушкіна, 4 в м. Старокостянтинів, площею 324 кв.м Державній службі охорони в довгострокове безоплатне користування. 15.10.1999 Старокостянтинівська РДА та відділення ДСО при Старокостянтинівському РВ УМВС України в Хмельницькій області уклали договір оренди нежитлового приміщення, загальною площею 324 кв.м по вул. Пушкіна, 4 в м. Старокостянтинів, яке знаходиться на земельній ділянці Державної служби охорони згідно державного акту на право постійного користування землею І-ХМ №000500 загальною площею 0,2 га, відповідно до умов якого: - на весь період дії договору оренди орендодавець постійно контролює стан використання і утримання орендованого приміщення, своєчасність проведення оплати комунальних послуг по орендованому приміщенню (теплоенергія, електроенергія, послуги зв'язку, плата за землю), своєчасність проведення поточних та капітальних ремонтів (пункт 2.2); - орендар організовує охорону орендованого майна, та своєчасно проводить розрахунки за використану тепло-електроенергію та у встановлені строки, тобто до 28 числа кожного місяця (пункт 3.5); - даний договір діє з 15 жовтня 1999 року і постійно до його припинення чи розірвання. Строк дії договору 20 років з моменту його підписання (пункт 5.1). Рішенням від 30.11.1999 №362 виконавчий комітет Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області передав відділу ДСО при Старокостянтинівському РВ УМВС України в безкоштовну оренду строком на 5 років приміщення військомату по вул. Пушкіна, 4 в м. Старокостянтинів. Рішенням від 10.02.2004 №24 Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області припинила право користування відділу ДСО при Старокостянтинівському РВ УМВС України земельною ділянкою площею 0,2 га, що розташована по вул. Пушкіна, 4 в м. Старокостянтинів та надала відділу ДСО при УМВС України в Хмельницькій області в постійне користування цю земельну ділянку для експлуатації підсобних і допоміжних будівель і споруд. Рішенням від 12.03.2009 №96 виконавчий комітет Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області оформив за державою Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України право власності на гаражі, які розташовані по вул. Пушкіна, 4 в м. Старокостянтинів, які перебувають на праві господарського віддання в управління ДСО при УМВС України в Хмельницькій області. Листом від 14.04.2016 №10-15-6940 Фонд державного майна України повідомив, що в Єдиному реєстрі об'єктів державної власності відомості щодо нерухомого державного майна, яке перебуває на балансі Старокостянтинівської райдержадміністрації, відсутні. Разом з тим зазначено, що до Єдиного реєстру об'єктів державної власності Міністерством внутрішніх справ України надано інформацію щодо нерухомого державного майна, зокрема, щодо адміністративної будівлі з земельною ділянкою за місцезнаходженням: Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, вул. Пушкіна 4, яке перебуває на балансі Управління ДСО при УМВС України в Хмельницькій області. Старокостянтинівським бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації, на замовлення Старокостянтинівської районної державної адміністрації Хмельницької області, виготовлено технічний паспорт на адміністративне приміщення з господарськими будівлями за адресою: вул. Пушкіна, 4, м. Старокостянтинів. Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.04.2016 №29453882 державний реєстратор виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Решетнік Юрій Юрійович зареєстрував за Старокостянтинівською РДА право власності на адміністративне приміщення з господарськими будівлями загальною площею 224,8 кв.м, що знаходяться за адресою: вул. Пушкіна, 4, м. Старокостянтинів. Позивач, вважаючи, що оскарженим рішенням порушено його права як законного балансоутримувача, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру об'єктів державної власності, звернувся з позовом до суду. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем не спростовано правомірність прийняття рішення Державним реєстратором виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 29453882 від 28.04.2016 року. Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає таке. Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Проте такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Колегія суддів зазначає, що згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Статтею 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. За правилами п.1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь органу державної влади чи органу місцевого самоврядування або їхніх службових чи посадових осіб є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі зазначених суб`єктів не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели дії органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів. Розгляд одного спору про право на нерухоме майно або про його обтяження чи вирішення цього спору за правилами цивільного або господарського судочинства не є підставою вважати публічно-правовим і розглядати за правилами адміністративного судочинства інший спір - про скасування рішення чи запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно або його обтяження, прийнятого державним реєстратором чи внесеного ним до відповідного державного реєстру на користь одного з учасників цивільної або господарської справи під час її розгляду чи після її вирішення. Ці спори залежно від суб`єктного складу теж мають розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства. Належним відповідачем у таких справах є особа, зареєстроване право на майно якої чи зареєстроване обтяження права, встановленого в інтересах якої оспорюється; участь у справі державного реєстратора (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) не змінює характеру цього спору на адміністративний. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.12.2018 у справі № 757/1660/17-ц. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, якщо позивач не був заявником стосовно оскаржених ним реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято спірне рішення, здійснено оскаржуваний запис. Предметом спору у цій справі є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.04.2016 №29453882 державного реєстратора виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Решетніка Юрія Юрійовича, яким зареєстровано за Старокостянтинівською РДА право власності на адміністративне приміщення з господарськими будівлями загальною площею 224,8 кв.м, що знаходяться за адресою: вул. Пушкіна, 4, м. Старокостянтинів. Відтак спір у цій справі є приватно-правовим, оскільки позивач вказує, що реєстрація права власності на адміністративне приміщення порушує його право на володіння та користування земельною ділянкою, розташованою під цією ж будівлею, яка надана позивачу в постійне користування. Водночас, у разі задоволення позову, скасування спірного запису про державну реєстрацію порушує права власності третьої особи на нерухоме майно - адміністративну будівлю. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про приватноправовий характер даного спору, тому він має розглядатись за правилами господарського судочинства. Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтями 238, 240 КАС України. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги (стаття 354 КАС України). Пунктом 5 частини першої статті 349 цього ж Кодексу передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Враховуючи викладене, зважаючи на помилковість позиції судів попередніх інстанцій щодо наявності у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції, Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень та закриття провадження у адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 та частини першої статті 354 КАС України. Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Результат розгляду: partial