Рішення адміністративного суду від 2022-10-06 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Маньківського районного суду Черкаської області (далі - відповідач), третя особа - суддя Маньківського районного суду Черкаської області Костенко Андрій Іванович, в якому просила: -визнати протиправними дії Маньківського районного суду Черкаської області щодо не направлення відсканованих матеріалів цивільної справи №705/4530/21 для дистанційного ознайомлення на електронну адресу [INFO] ; -зобов`язати Маньківський районний суд Черкаської області направити відскановані матеріали цивільної справи №705/4530/21 для дистанційного ознайомлення на електронну адресу [INFO] ; -стягнути на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року відмовлено у відкритті провадження. Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Крім того, апелянт просить постановити окрему ухвалу суду щодо порушення суддею Черкаського окружного адміністративного суду С. Гаранем правил відводу (самовідводу) судді. Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що питання ознайомлення з матеріалами справи є адміністративною компетенцією суду, як органу та виконується відповідальним працівником апарату суду, який у жодному разі, не здійснює процесуальну діяльність. Апеляційним судом розглянуто справу в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження виходив з того, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Однією із закріплених у наведеній нормі гарантій справедливого судочинства є доступ до суду, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Забезпечення такого права в національному законодавстві випливає з положень Конституції України. Частиною 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Право особи, яка є учасником справи на ознайомлення з матеріалами справи є невід`ємною складовою права на доступ до суду, і в даному випадку спір між сторонами виник з приводу його реалізації. Відповідно до п.1 ч.3 ст.44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень. Порядок надання судової справи для ознайомлення визначений розділом Х Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України 20.08.2019 № 814. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження. За змістом частини 2 статті 4 цього Кодексу у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед учасників справи суб`єкта владних повноважень, але й здійснення ним у відповідних відносинах владних управлінських функцій. Останні необхідно розуміти як напрямки діяльності суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи Законами України завдань і обов`язків. Колегія суддів зауважує, що обов`язок працівників апарату відповідного суду надати справу для ознайомлення належить до владних управлінських функцій суду, адже цей обов`язок спрямований на виконання повноважень, закріплених процесуальним законом та Інструкцією з діловодства, чинною на час звернення позивача з позовом до суду. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, предметом позову є визнання протиправними дії Маньківського районного суду Черкаської області щодо не направлення відсканованих матеріалів цивільної справи №705/4530/21 для дистанційного ознайомлення на електронну адресу [INFO] ; зобов`язання Маньківського районного суду Черкаської області направити відскановані матеріали цивільної справи №705/4530/21 для дистанційного ознайомлення на електронну адресу [INFO] ; стягнення на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. Тобто, в даному випадку позивач оскаржує дії суду, а не процесуальні дії конкретного судді під час здійснення правосуддя, як помилково вважає суд першої інстанції. З огляду на вказане між позивачем і Маньківським районним судом Черкаської області в частині не направлення відсканованих матеріалів цивільної справи №705/4530/21 для дистанційного ознайомлення на електронну адресу позивача виникли публічно-правові правовідносини, пов`язані з виконанням судом повноважень, закріплених у КАС України та Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України 20.08.2019 № 814. Відповідно до приписів частини першої статті 55 Конституції України, пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №9-зп від 25 грудня 1997 року, будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Тобто, оспорювані позивачем дії або бездіяльність відповідача повинні мати безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов`язку. Крім того, слід зазначити, що у п. 4.2 Рішення №6-рп/2001 від 23.05.2001 р. Конституційний Суд України роз`яснив, що порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судового розгляду справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий. Що ж стосується актів, дій або бездіяльності посадових і службових осіб органів судової влади, що належать до сфери управлінської діяльності, то вони можуть бути оскаржені до суду на загальних підставах. При цьому, судова колегія враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції», в якому Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апелянта про порушення судом першої інстанції процесуальних норм права, що призвело до постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі. На підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що право на доступ до правосуддя випливає із принципу міжнародного права, який забороняє відмову у правосудді, та є одним з найважливіших елементів права на судовий захист. Аналіз наведених правових положень та обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушенням норм процесуального права. Посилання апелянта на те, що суддя мав обов`язок заявити самовідвід, адже Черкаський окружний адміністративний суд є відповідачем у справі № 580/1753/22, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки підстави для відводу/самовідводу судді передбачені ст. 36 та ст. 37 КАС України не містить вказаної обставини, як підстави для відводу/самовідводу судді. Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність постановлення окремої ухвали щодо судді Черкаського окружного адміністративного суду С.Гараня колегія суддів зазначає наступне.

Результат розгляду: partial