Рішення адміністративного суду від 2023-02-15 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Косівського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що 06.01.2023 року поліцейським Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області сержантом поліції Гаврилюком Н.М. було винесено постанову серії БАД №227471 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП (не мав при собі поліса обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності) та накладено адміністративне стягнення у вигляді 425 грн. штрафу. З даною постановою не згідний, вважає, що він Правил дорожнього руху не порушував, і був безпідставно зупинений працівниками поліції. Також, вважає, що відповідач діяв протиправно, оскільки перебував з екіпажем СРПП поза маршрутом патрулювання. Крім цього, в матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які докази вчинення ним даного правопорушення. А тому вважає постанову незаконною та винесеною з грубим порушенням його прав. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з?явився, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи без участі представника до суду не поступало. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.4 ст.229 КАС України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно вимог ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Відповідно до вимог ст.ст. 287-288 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Як було встановлено судом, та видно із копії постанови серії БАД №227471 від 06.01.2023 року (а.с.7), винесеної сержантом поліції\~Гаврилюком Н.М., [PERSON] 06.01.2023 року близько 12.40 год., керував транспортним засобом марки «Skoda Fabia» реєстраційний номер [NUMBER] , в c. Старі Кути, Косівського району, Івано-Франківської області, немаючи при собі поліса обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим порушив п.2.1 «ґ» ПДР, в зв`язку із чим його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення в розмірі 425 грн. Як передбачено пп. «ґ» п.2.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (далі-Правила), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, крім іншого, чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення). І згідно пп. «а» п. 2.4.\~Правил,\~на вимогу\~поліцейського водій\~повинен зупинитися\~з дотриманням\~вимог цих\~Правил,\~а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Частиною другою статті 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. А відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. На підтвердження правомірності винесення працівником поліції оскаржуваної постанови, відповідач не надав суду ні відзив на позов, ні будь-яких інших доказів того, що [PERSON] порушив вимоги пп. «ґ» п.2.1 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення оскільки адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність ч.1 ст.9 КУпАП. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що наявність самої постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, так як містить лише відомості, внесені особою яка може бути зацікавленою, отже підтвердження зазначених фактів іншими безсторонніми особами матеріали справи не містять. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для особи (позивача), що знаходиться у нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень. Як передбачено ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Отже, враховуючи викладене та приймаючи до уваги вимоги ч.3 ст.62 Конституції України, ч.2 ст.77 КАС України, суд приходить до висновку, що відповідач не довів обставин, на підставі яких було винесено оскаржувану постанову і у випадку, який розглядається, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, що тягне за собою закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками\~розгляду справи\~з приводу\~рішень,\~дій чи\~бездіяльності суб`єктів\~владних повноважень\~у справах\~про притягнення\~до адміністративної\~відповідальності місцевий\~загальний суд\~як адміністративний\~має право: 1)\~залишити рішення\~суб`єкта владних\~повноважень без\~змін,\~а позовну\~заяву без\~задоволення; 2)\~скасувати рішення\~суб`єкта владних\~повноважень і\~надіслати справу\~на новий\~розгляд до\~компетентного органу\~(посадової\~особи); 3)\~скасувати рішення\~суб`єкта владних\~повноважень і\~закрити справу\~про адміністративне\~правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Таким чином, зважаючи на вищенаведені мотиви, та відсутність будь-яких доказів на підтвердження факту вчинення [PERSON] вказаного у оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, суд приходить до переконання про наявність підстав для скасування постанови і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. На підставі наведеного ст.ст. 287, 288, 289 КУпАП, та

Результат розгляду: granted