Рішення адміністративного суду від 2022-03-16 00:00:00+02

26 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до адміністративного суду з позовом до УПП в Одеській області, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №5048555 від 19.11.2021 року, якою позивача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн., та закрити провадження. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 грудня 2021 року у задоволенні адміністративного позову [PERSON] було відмовлено. Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та неповне встановлення обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що до оспорюваної постанови не було додано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 126 КУпАП. На думку апелянта висновки інспектора про порушення ним пункту 2.1.а. ПДР України ґрунтуються на припущеннях, внаслідок арифметичного складання технічних характеристик щодо маси автомобіля та причепа, оскільки ні оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення, ні матеріали справи, не містять відомостей про зважування причепу та автомобіля. Також апелянт вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою факт відсутності доказів на підтвердження законності зупинки його транспортного засобу, а відтак постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав. Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю. Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №50448555 від 19.11.2021 року, винесеною інспектором УПП старшим лейтенантом поліції Бобошком Д.В., [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. Відповідно до даної постанови, 19 листопада 2021 року о 14 год. 53 хв. за адресою: м. Одеса, вул. Овідіопольська, 1/25 водій [PERSON] керував транспортним засобом Mitsubishi L 200, номерний знак [NUMBER] з причепом КУПАВА 813230, номерний знак [NUMBER] , не маючи права керувати відповідним транспортним засобом з причепом, оскільки не мав водійської категорії BE, чим порушив пункт 2.1 "а" ПДР. До постанови додається: 1926 (7). Вважаючи зазначену постанову протиправною, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом про її скасування. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на не надання працівником поліції належних та допустимих доказів щодо порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 року "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування", зі змінами та доповненнями. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції визнав позовні вимоги необґрунтованими, оскільки вина позивача у вчиненні інкримінованого йому порушення доведена належними доказами. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Згідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, пункту 1 частини другої статті 2 та частини першої статті 7 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого має перевіряти, чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Приписами статті 246 КУпАП встановлено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України. Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний. За приписами частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно матеріалів справи про адміністративне правопорушення, позивач 19 листопада 2021 року о 14 год. 53 хв. керував транспортним засобом не маючи відповідної водійської категорії. Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань) регулює та визначає Закон України "Про дорожній рух". Відповідно до статті 14 цього Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Єдиний порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, що затверджені постановою КМУ від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями). У відповідності до пункту 1.3 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до пункту 2.1 "а" ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії встановлена частиною першою статті 126 КУпАП. Таким чином, закон пов`язує відповідальність за керування транспортним засобом без посвідчення водія, яке дає право на керування транспортним засобом відповідної категорії. Відповідно до пункту 2.13 ПДР України, транспортні засоби належать до таких категорій: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт; А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше; В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) мототранспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів; В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів; Т - трамваї та тролейбуси. Пунктом 5 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340 унормовано, що водіям транспортних засобів категорій В, С1, С, D1 і D дозволяється керувати такими засобами також з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів. При цьому водіям транспортних засобів категорії В дозволяється керувати такими засобами з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів, але не перевищує маси автомобіля без навантаження, і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа не перевищує 3500 кілограмів. Як встановлено судом першої інстанції та не спростовується сторонами по справ, позивач має посвідчення водія [NUMBER] , яке дає йому право керувати транспортними засобами категорії: А, В, С та D. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого на транспортний засіб "Mitsubishi L 200", номерний знак [NUMBER] , його повна маса становить 2570 кг, маса без навантаження 1870 кг. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого на транспортний засіб причіп КУПАВА 813230, номерний знак [NUMBER] , його повна маса становить 1600 кг, маса без навантаження 1100 кг. Оскільки повна маса (максимальна маса) причепа КУПАВА 813230, номерний знак [NUMBER] , є 1600 кг тобто є більшою ніж 750 кг, загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу Mitsubishi L 200, номерний знак [NUMBER] і причепа КУПАВА 813230, номерний знак [NUMBER] - є 4170 кг, тобто перевищує 3500 кг, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що категорія В без категорії Е посвідчення водія не дозволяє позивачу керувати таким засобом з причепом. Факт вчинення позивачем правопорушення також підтверджується відео матеріалами "01926" (а.с. 24). Право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення прямо передбачено статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" у поточної редакції. Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наявні в матеріалах справи докази доводять вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення. Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 7 листопада 2015 року за №1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року №1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Зі змісту розділу ІІІ згаданої Інструкції вбачається, що постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачене частиною другою статті 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (пункт 2). Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП (пункт 4). Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності,

Результат розгляду: denied