Рішення адміністративного суду від 2022-04-11 00:00:00+03

Представник [PERSON] - адвокат Мігульов Олександр Володимирович звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області , у якому просив: - визнати протиправною відмову Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, викладену у листі-відповіді (вих. №146 від 15.03.2021р.), в задоволенні запиту [PERSON] на отримання публічної інформації (вих. №26 від 12.03.2021р.), та наданні [PERSON] запитуваної інформації, а саме: завіреної копії пояснювальної записки до проекту рішення Межиріцької сільської ради "Про відмову у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність у межах норм безоплатної приватизації, для ведення особистого селянського господарства на території Межиріцької сільської об`єднаної територіальної громади, в особі Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області гр. [PERSON] ", підготовлену відповідно до вимог ст.28 "Регламенту Межиріцької сільської ради" затвердженого рішенням Межиріцької сільської ради №8-1/VIII від 13.11.2020р; - зобов`язати Виконавчий комітет Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області надати [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) завірену копію пояснювальної записки до проекту рішення Межиріцької сільської ради "Про відмову у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність у межах норм безоплатної приватизації, для ведення особистого селянського господарства на території Межиріцької сільської об`єднаної територіальної громади, в особі Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області гр. [PERSON] ", підготовлену відповідно до вимог ст.28 "Регламенту Межиріцької сільської ради" затвердженого рішенням Межиріцької сільської ради №8-1/VIII від 13.11.2020р. - стягнути з Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) понесені судові витрати по справі, а саме: витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3600,00 (три тисячі шістсот) гривень. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, 12.03.2021 позивач за допомогою засобів електронного зв`язку звернувся до сільського голови Межиріцької об`єднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області із запитом вих№26 на отримання публічної інформації, в якому просив надати завірену копію пояснювальної записки до проекту рішення Межиріцької сільської ради Про відмову у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність у межах норм безоплатної приватизації, для ведення особистого селянського господарства на території Межиріцької сільської об`єднаної територіальної громади, в особі Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області гр. [PERSON] , підготовленої відповідно до вимог ст.28 Регламенту Межиріцької сільської ради, затвердженого рішенням Межиріцької сільської ради №8-1/VIII від 13.11.2020, в якій вказується: потреба і мета прийняття рішення; прогнозовані суспільні, економічні, фінансові та правові наслідки прийняття рішення; прогноз щодо можливого зменшення надходжень або збільшення видатків місцевого бюджету внаслідок прийняття або неприйняття відповідного рішення; результати громадського обговорення чи громадських слухань з цього питання, якщо це передбачено законодавством або рішенням ради для розгляду відповідного питання; інформація про погодження проекту необхідними виконавцями чи службами відповідно до їх повноважень; інформація про проведення процедур, передбачених для прийняття регуляторних актів; інша інформація, яка на думку розробника проекту є важливою для прийняття рішення. Листом від 15.03.2021 № 146 відповідачем повідомлено, що запитувану інформацію заявник має право отримати при наявності довіреності від гр. [PERSON] , оформленої згідно чинного законодавства. Таким чином, відповідач не надав позивачу запитувану ним інформацію, а отже фактично відмовив в наданні такої інформації, чим порушив його законні права та інтереси. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2021 позовні вимоги задоволено повністю. Суд, виходив з того, що відповідачем в межах наданих йому законом повноважень та у встановленому законом порядку не надано документів, які запитувались у запиті про отримання публічної інформації позивача (вих. № 26 від 12.03.2021), зареєстрованого за № 63 від 15.03.2021, що в свою чергу суперечить вимогам Законом України «Про доступ до публічної інформації», яким встановлено обов`язок розпорядника інформації, яким є відповідач, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію. Окрім того, суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на правову допомогу, визначених позивачем у розмірі 3600,00 грн., дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката, оскільки позивачем не доведено факту понесення ним відповідних витрат. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне встановлення фактичних обставин справи, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу в сумі 3600 грн. та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 3600 грн. Позивач зазначає, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив докази у справі та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про те, що відшкодуванню підлягають лише ті судові витрати, які фактично сплачені стороною на момент вирішення судом питання про їхній розподіл. Натомість позивач, з посиланням на практику Верховного Суду, зазначає, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Вказує, що, виходячи з приписів п.1 ч.3 ст.134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. У контексті викладеного позивач зазначає, що він надав суду Акт приймання-передачі наданих послуг та Звіт про виконання Договору, якими встановлено конкретний вид послуг та їхню вартість, та Договір про надання правової допомоги, яким передбачено порядок розрахунків - протягом шести місяців з дня підписання Акту приймання-передачі наданих послуг. Через те, що такий Акт був складений 16.09.2021, судом першої інстанції не враховано, що на день винесення рішення строк для оплати по Договору про надання правової допомоги ще не настав, тому відсутність доказів оплати гонорару не може бути підставою для відмови у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки позивач зобов`язаний їх сплатити в майбутньому. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти аргументів апеляційної скарги, зазначаючи, що у спірному випадку відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу на користь позивача, зокрема, з огляду на відсутність доказів їх оплати позивачем. Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В даному випадку, судове рішення оскаржено позивачем в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду першої інстанції, на предмет його законності та обґрунтованості, в цій частині. Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків. Частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно зі статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Матеріали справи свідчать про те, що 01.07.2021 року між Адвокатським об`єднанням «Бірюк, Мігульов і Партнери» та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги № 1-07/21. Відповідно до п. 1.1. Договору Об`єднання зобов`язується надати Клієнту правову допомогу щодо захисту інтересів і прав останнього у будь-яких органах державної влади та місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях всіх форм власності та підпорядкування, в тому числі представлення його в органах судової влади усіх юрисдикцій ті інстанцій, в органах прокуратури, а також в третейських (арбітражних) судах (надалі іменуються «Послуги»), а Клієнт зобов`язується оплатити вартість наданих йому Об`єднанням послуг (надалі іменується «Гонорар») та інші витрати, фактично понесені Об`єднанням для виконання цього договору. Відповідно до п. 4.9. Договору Клієнт сплачує гонорар Об`єднанню, а також інші витрати понесені ним, на протязі 6 (шести) місяців з дня підписання Акту приймання-передачі наданих послуг. Гонорар та інші виплати за цим Договором сплачується Клієнтом готівкою або у безготівковому порядку на банківський рахунок Об`єднання. На виконання Договору про надання правової допомоги №1-07/21 від 01.07.2021 року сторонами складено Акт приймання-передачі наданих послуг від 16.09.2021, яким погоджено, що послуги, зазначені в Звіті про виконання Договору від 16.09.2021 були надані Об`єднанням у встановлені терміни і в повному обсязі (п.1); загальна вартість послуг Об`єднання, наданим ним Клієнту, становить 3600,00 грн. Відповідно до Звіту про виконання Договору від 16.09.2021 Об`єднанням в рамках Договору були надані послуги у вигляді: підготовки та подання позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про визнання протиправною відмови Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, в задоволенні запиту Клієнта на отримання публічної інформації (вих. №26 від 12.03.2021), та зобов`язання надати Клієнту запитувану інформацію. Згідно даного Звіту тривалість послуги складає 3 години, а її вартість 3600,00 грн. Отже, надані позивачем письмові докази свідчать про те, що на стадії розгляду справи у суді першої інстанції позивачу було надано послуги правової допомоги, які оцінені сторонами договору у 3600,00 грн. Разом з тим, у їх відшкодуванні позивачу судом першої інстанції було відмовлено з тих підстав, що позивачем не було надано доказів, які б свідчили про те, що такі витрати фактично були понесені. З приводу таких підстав для відмови у стягненні витрат на правову допомогу слід зазначити те, що ч.3 ст.134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат враховуються не лише витрати на правничу допомогу у вигляді фактично сплачених сум, а і витрати на правничу допомогу у вигляді сум, які підлягають сплаті відповідною стороною. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що питання застосування частини сьомої статті 139 КАС України щодо доведеності розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу неодноразово було предметом дослідження у Верховному Суді. Так, відповідно до постанов Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року (справа №686/5064/20), від 5 березня 2021 року (справа № 200/10801/19-а), від 16 березня 2021 року (справа № 520/12065/19), постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року (справа № 922/445/19), у яких сформульовано правовий висновок, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. З цих підстав суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача про те, що оскільки сторонами Договору про надання правової допомоги визначено умови сплати гонорару, відповідно до яких гонорар сплачується протягом шести місяців з дня підписання Акту наданих послуг (в даному випадку до 16.03.2022), і цей строк на час ухвалення судом першої інстанції рішення (19.11.2021) не настав, то суд першої інстанції безпідставно відмовив у відшкодуванні витрат на правову допомогу з тих підстав, що суду не було надано доказів фактичної оплати вартості послуг правової допомоги. Разом з цим, щодо співмірності заявлених до відшкодування витрат, суд апеляційної інстанції зазначає таке. Відповідно до ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із ч.6-7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, з огляду на положення вказаних норм права, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, якщо це буде доведено стороною, якою має бути заявлено клопотання про зменшення таких витрат. У поданих відзивах на позовну заяву та апеляційну скаргу відповідач заперечував співмірність, обґрунтованість та доцільність розміру витрат на правничу допомогу, які заявлені позивачем до відшкодування, зазначаючи, що вказана справа є нескладною, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та підготовку б яких адвокат витратив значний час. Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими такі доводи відповідача, та зазначає, що дана справа є справою незначної складності, розгляд якої здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін (у письмовому провадженні). Суть наданої правничої допомоги, на стадії розгляду справи в суді першої інстанції, згідно Звіту про виконання Договору полягала у підготовці та поданні до суду позовної заяви. У суду апеляційної інстанції наявні підстави вважати, що адвокатом не було докладено значних зусиль для складання позовної заяви, з огляду на предмет спору у цій справі, що не потребує вивчення великої кількості документів та дослідження норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Також, суд бере до уваги доводи відповідача, що цей позов є типовим до ідентичних позовів, складених адвокатським об`єднанням «Бірюк, Мігульов і Партнери», по іншим адміністративним справам. Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що вищенаведені обставини дають підстави для зменшення витрат на правничу допомогу. Оцінивши у контексті названих процесуальним законом критеріїв співмірності, заявлений до відшкодування позивачем розмір витрат на оплату правових послуг на стадії розгляду справи в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн., оскільки такий розмір відповідає принципам співмірності, обґрунтованості та справедливості. При цьому суд бере до уваги, що за умовами Договору про надання правової допомоги, строк оплати даних витрат протягом шести місяців від дня підписання Акту приймання-передачі наданих послуг, що на даний час не сплив. Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, доповнивши його резолютивну частину новим абзацом щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, надану під час розгляду справи в суді першої інстанції, у розмірі 1000,00 грн. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial