Рішення адміністративного суду від 2022-07-06 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив: - визнати протиправним та скасувати рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від 20.08.2020 №194дп-20 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності; - визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 27.08.2020 №222к про звільнення його з посади керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області у перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності; - визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 07.09.2020 №238к, яким його вважається звільненим з посади в органах прокуратури з 07.09.2020; - поновити його на посаді керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області; - стягнути з Офісу Генерального прокурора на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.09.2020 по день постановлення рішення судом; - стягнути з Офісу Генерального прокурора на його користь 100 000, 00 грн моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення Кадрової комісії ґрунтується, зокрема, на постанові Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20.05.2020 №392, яку визнано неконституційною рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020. Також вважає, що комісією надано неправильну оцінку обставинам, які стали підставою для дисциплінарного провадження. Під час розгляду дисциплінарної скарги комісією порушено процедуру дисциплінарного провадження в частині строків повідомлення про призначення засідання, направлення всіх матеріалів скарги, забезпечення рівності учасників провадження. У рішенні комісії не вказано, які саме дії позивача є одноразовим грубим порушенням правил прокурорської етики, не враховано його позитивну характеристику. Крім того, наказ Генерального прокурора від 27.08.2020 №222к про звільнення його з посади у перший робочий день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності виданий на підставі незаконного рішення кадрової комісії, а також у період його тимчасової непрацездатності, що суперечить вимогам ч.3 ст 40 КЗпП України. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року у задоволені адміністративного позову відмовлено. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що певні процедурні порушення під час прийняття оскаржуваних рішень самі по собі не свідчать про їх протиправність. Доказів, які б вказували на безпідставність висновків комісії, на підставі яких прийнято оскаржувані рішення та накази, матеріали справи не містять, а іншого суду не доведено. Крім того, судом зауважено, що позивача не було звільнено під час його непрацездатності, оскільки спершу видано наказ від 27.08.2020 №222к про звільнення з посади керівника Криворізької місцевої прокуратури№3 Дніпропетровської області у перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності і лише після закінчення періоду непрацездатності, коли [PERSON] мав приступити до роботи 05.09.2020, винесено наказ від 07.09.2020 №238к, яким його визнано звільненим з посади в органах прокуратури з 07.09.2020 (перший робочий день після завершення лікарняного). Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу,в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги загалом аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, апелянт наголошує, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права справу розглянуто у спрощеному провадженні, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти її доводів, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін як законне і обґрунтоване. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали, наполягали на її задоволенні, в той час, як представники відповідачів проти цього заперечували, просили рішення суду залишити без змін. Належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду представник третьої особи до суду не прибув, що не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що до Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора (надалі - Кадрова комісія) надійшла дисциплінарна скарга,подана виконуючим обов`язки прокурора Дніпропетровської області, про вчинення прокурором [PERSON] дисциплінарного проступку. За цією скаргою член Кадрової комісії [PERSON] рішенням від 13.07.2020 №07/3/2-679дс-197дп-20 відкрив дисциплінарне провадження стосовно керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області [PERSON] , а рішенням від 23.07.2020 №164дп-20 це дисциплінарне провадження було об`єднано з дисциплінарним провадженням №07/3/2-678дс-196дп-20 відносно керівника Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області [PERSON] і присвоєно №07/3/2-678дс-196дп-20. За результатами розгляду дисциплінарного провадження №07/3/2-678дс-196дп-20 Кадровою комісією прийнято рішення від 20.08.2020 №194дп-20«Про накладення на керівників Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області [PERSON] та Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпровської області [PERSON] дисциплінарного стягнення», яким, зокрема, вирішено притягнути до дисциплінарної відповідальності керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпровської області [PERSON] та накласти на нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури. На підставі висновку Кадрової комісії Офісом Генерального прокурора прийнято наказ від 27.08.2020 №222к, яким керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпровської області [PERSON] звільнено у перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності з посади в органах прокуратури за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, а також вчинення втручання та будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність службових, посадових осіб, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності, при цьому, ознак адміністративного чи кримінального правопорушення (п.п. 5, 6, 8 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру»). В подальшому, наказом Офісу Генерального прокурора від 07.09.2020 №238к [PERSON] визнано таким, що звільнений з посади в органах прокуратури з 07.09.2020. Вважаючи дії відповідачів протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів, що оскаржувані рішення та накази є правомірними, оскільки прийняті в межах наданих повноважень та на їх виконання, отже не підлягають скасуванню. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Так, правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ (далі - Закон №1697-VІІ). Однією з гарантій незалежності прокурора, що передбачена п. 1 ч. 1 ст. 16 Закону №1697-VII, є особливий порядок призначення прокурора на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності. При цьому, прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом (ч. 3 ст. 16 Закону №1697-VII). В свою чергу, відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 19 Закону №1697-VII, прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися присяги прокурора. За порушення присяги прокурор несе відповідальність, передбачену законом. Прокурор зобов`язаний: 1) виявляти повагу до осіб під час здійснення своїх повноважень; 2) не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом; 3) діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 4) додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури. При цьому, приписами ч. 1 ст. 43 Закону №1697-VII передбачено, що прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав: 1) невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків; 2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення; 3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень; 4) порушення встановленого законом порядку подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; 5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; 6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики; 7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку; 8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення; 9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості. Так, дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку (ч. 1 ст. 45 Закону №1697-VII). Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 46 Закону №1697-VII секретаріат відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, у день надходження дисциплінарної скарги реєструє її та за допомогою автоматизованої системи визначає члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, для вирішення питання щодо відкриття дисциплінарного провадження. Член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, своїм вмотивованим рішенням відмовляє у відкритті дисциплінарного провадження, якщо: 1) дисциплінарна скарга не містить конкретних відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку прокурора; 2) дисциплінарна скарга є анонімною; 3) дисциплінарна скарга подана з підстав, не визначених статтею 43 цього Закону; 4) з прокурором, стосовно якого надійшла дисциплінарна скарга, припинено правовідносини у випадках, передбачених ст. 51 цього Закону; 5) дисциплінарний проступок, про який зазначено у дисциплінарній скарзі, вже був предметом перевірки і щодо нього відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, прийняла рішення, яке не скасовано в установленому законом порядку. За відсутності підстав, передбачених ч.2 цієї статті, член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, приймає рішення про відкриття дисциплінарного провадження щодо прокурора. Частиною 10 статті 46 Закону №1697-VII визначено, що член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується. Якщо за результатами перевірки член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, встановив наявність дисциплінарного проступку, у висновку додатково зазначається характер проступку, його наслідки, відомості про особу прокурора, ступінь його вини, інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а також пропозиція члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо конкретного виду дисциплінарного стягнення. Розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а у разі необхідності й інші особи. Повідомлення про час та місце проведення засідання відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, має бути надіслано не пізніш як за десять днів до дня проведення засідання (ч. 1 ст. 47 Закону №1697-VII). Згідно ч. 3 ст. 47 Закону №1697-VII висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора розглядається за його участю і може бути розглянутий без нього лише у випадках, коли належним чином повідомлений прокурор: 1) повідомив про згоду на розгляд висновку за його відсутності; 2) не з`явився на засідання, не повідомивши про причини неявки; 3) не з`явився на засідання повторно. На виконання положень Закону №1697-VII наказом Генерального прокурора від 04.11.2019 №266 затверджено Порядок розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження (надалі - Порядок №266). Відповідно до п. 7 розділу ІІІ Порядку №266 (з урахування внесених змін відповідно до наказу Генерального прокурора від 29.01.2020 № 54), повідомлення про дату, час та місце проведення засідання кадрової комісії, на якому відбудеться розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора, оприлюднюється не пізніше як за п`ять робочих днів до дня проведення засідання на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та надсилається запрошеним особам електронними засобами зв`язку або поштою рекомендованим листом із повідомленням про вручення. Прокурор вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце проведення засідання кадрової комісії з моменту оприлюднення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора). Так, повідомлення про розгляд скарги щодо вчинення [PERSON] дисциплінарного проступку було оприлюднено 03.08.2020, при цьому, про свій намір взяти участь в засіданні кадрової комісії, який відбудеться 07.08.2020, позивач повідомив листом від 05.08.2020 на електронну адресу кадрової комісії В свою чергу, 06.08.2020 від нього надійшло клопотання про перенесення засідання на іншу дату, у зв`язку з перебуванням його на лікарняному. На підтвердження вказаної обставини до заяви приклав лікарняний лист від 06.08.2020 серії АДЦ №394903 (т. 2 а.с. 136). За таких обставин засідання комісії було перенесено на 20.08.2020, про що на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора 12.08.2020 розміщено відповідне повідомлення. Разом з тим, 17.08.2020 [PERSON] повторно направив на електронну адресу кадрової комісії клопотання про перенесення засідання на іншу дату з огляду на неможливість участі, у зв`язку з лікарняним, відкритим 12.08.2020 серії АДУ №750362 (т. 2 а.с. 182-183), проте, доказів відкриття іншого лікарняного листка позивачем до вказаного клопотання не надано. Судом апеляційної інстанції в судовому засіданні було досліджено відеозапис засідання дисциплінарної комісії, на якому вбачається, що клопотання позивача було розглянуто та прийнято рішення про розгляд справи без його участі, тобто доводи апелянта про нерозгляд його клопотання Кадровою комісією не знайшли свого підтвердження. Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в силу п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону №1697-VII, у відповідача були законні підстави для проведення засідання і прийняття рішення за відсутності позивача внаслідок його повторної неявки, не зважаючи на причини такої неявки. Щодо доводів апелянта про наявність певних процедурних порушень під час прийняття оскаржуваних рішень, колегія суддів зазначає наступне. Так, про перше засідання Кадрової комісії 07.08.2020 позивача було повідомлено 03.08.2020 (за три дні), тобто з порушенням строків, визначених Порядком №226 (а.с.128-129 т.2). Проте, це засідання було перенесене. Варто зазначити, що саме по собі порушення процедури прийняття рішення (постанови) не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття рішення необхідно розуміти не як вимоги до самого рішення, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття рішення, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект рішення робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність рішення, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. Отже, колегія суддів, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правомірність такого рішення. Наведені правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 1640/3394/18 та відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України є обов`язковими для врахування колегією суддів при розгляді цієї справи. У силу ч. 6 ст. 48 Закону №1697-VII, рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, викладається в письмовій формі, підписується головуючим і членами відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, які брали участь у розгляді висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку, і оголошується на засіданні цього органу. Рішення у дисциплінарному провадженні має містити: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду прокурора, який притягається до дисциплінарної відповідальності; 2) обставини, встановлені під час здійснення провадження; 3) мотиви, з яких відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, ухвалила рішення; 4) суть рішення за наслідками розгляду із зазначенням виду дисциплінарного стягнення в разі його накладення; 5) порядок і строк оскарження рішення. Згідно ч. 1 ст. 49 Закону №1697-VII на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: 1) догана; 2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); 3) звільнення з посади в органах прокуратури. Так, зі змісту оскаржуваного рішення комісії від 20.08.2020 №194дп-20 вбачається, що під час розгляду дисциплінарного провадження встановлено факт вчинення [PERSON] дій, що порочать звання прокурора, можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, а також одноразового грубого порушення правил прокурорської етики, тобто скоєння дисциплінарних проступків, відповідальність за які передбачено п.п. 5 та 6 ч. 1 ст. 43 Закону №1697-VII, а також вчинення втручання та будь-який інший вплив прокурора у випадку та порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність службових, посадових осіб, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності ознак адміністративного чи кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачено п. 8 ч. 1 ст. 43 Закону №1697-VII. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів (далі по тексту - Кодекс), затвердженого всеукраїнською конференцією прокурорів, прокурор повинен постійно дбати про свою компетентність, професійну честь і гідність. Своєю доброчесністю, принциповістю, компетентністю, неупередженістю та сумлінним виконанням службових обов`язків сприяти підвищенню авторитету прокуратури та зміцненню довіри громадян до неї. Частиною 1 статті 16 Кодексу визначено, що при виконанні службових обов`язків прокурор має дотримуватися загальноприйнятих етичних норм поведінки, бути взірцем доброчесності, вихованості і культури. Порушення службової дисципліни, непристойна поведінка є неприпустимими для прокурора і тягнуть за собою передбачену законом відповідальність. В силу ст. 21 Кодексу, прокурор діє на підставі закону, неупереджено, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-яких осіб, на свої ідеологічні, релігійні або інші особисті погляди чи переконання. Прокурору слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати звання прокурора, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс. Поза службою поводитися коректно і пристойно. При з`ясуванні будь-яких обставин з представниками правоохоронних і контролюючих органів не використовувати свій службовий статус, у тому числі посвідчення прокурора з метою впливу на посадових осіб. У взаємовідносинах із співробітниками правоохоронних органів прокурор зобов`язаний бути компетентним, виважено та тактовно виявляти вимогливість і принциповість, що базуються на вимогах закону (ст. 25 Кодексу). За обставинами справи, в якості підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відповідачем вказано, що за інформацією із засобів масової інформації в мережі Інтернет, в ресторані готельного комплексу «Україночка», який знаходиться поблизу адміністративної будівлі Криворізької місцевої прокуратури №3, 21.05.2020 у вечірній час відбувалося святкування дня народження одного з керівників правоохоронних органів м. Кривий Ріг. На святкуванні серед інших були присутні керівник Криворізької місцевої прокуратури № 2 [PERSON] , керівник Криворізької місцевої прокуратури № 3 [PERSON] , прокурори місцевої прокуратури [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та начальник Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури [PERSON] . У поясненнях, наданих [PERSON] під час проведення службового розслідування, останній повідомив, що 21.05.2020, приблизно о 19 год., разом із колегами по роботі, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , поїхали повечеряти до готельно-ресторанного комплексу « [INFO] », розташованого за адресою [ADDRESS] .Прибувши до комплексу, обрали місця на літньому майданчику на задньому дворі та зробили замовлення. Приблизно о 23 год. до них підійшла знайома [PERSON] на ім`я [PERSON] з невідомим чоловіком, яка запросила [PERSON] вийти для розмови. Після цього, приблизно через 5-10 хв., знаходячись на задньому дворі, вони почули два гучних звуки, схожі на постріли, та почули крики персоналу про те, що поранили чоловіка. Зайшовши до приміщення готельного комплексу, вони побачили [PERSON] , який знаходився у конференц-залі, сидячи на стільці, та помітили в нижній лівій частині його живота плями крові. Одразу після цього хтось з присутніх викликав швидку медичну допомогу та працівників поліції. До приїзду швидкої медичної допомоги надавали першу медичну допомогу [PERSON] , а після її приїзду [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] допомагали працівникам медичної допомоги доставити [PERSON] до карети швидкої допомоги. Аналогічні пояснення щодо обставин подій надали прокурори Криворізької місцевої прокуратури № 3 Томенко О.С., Новічков С.О., [PERSON] та начальник Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Мельник О.В. Разом з тим, у ході службового розслідування встановлено суттєві розбіжності між викладенням обставин події у поясненнях [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та обставинами, які підтверджуються відеозаписами та іншими матеріалами, дослідженими в ході службового розслідування. Зокрема, пояснення про перебування на літньому майданчику готельно-ресторанного комплексу «Україночка» суперечать відеозаписам, на яких зафіксовано, що всі учасники події знаходились у приміщенні банкетного залу закладу, в якому розбірливо видно стіл сервірований на більше ніж 10 осіб, за яким знаходились всі учасники події. Також допитана як підозрювана [PERSON] пояснила, що вона спільно проживала з потерпілим [PERSON] . До закладу «Україночка», де повинен був знаходитися [PERSON] ,вона з друзями приїхала приблизно о 23.00 годині. Зайшовши в приміщення, вона підійшла до столика, де сидів [PERSON] зі своїми друзями. Вийшовши в коридор з [PERSON] вона почала з`ясовувати чому у нього відключений телефон, на що [PERSON] , перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, почав вести себе агресивно (том. 4 а.с. 66-70). Крім того, членом комісії з проведення службового розслідування [PERSON] здійснено виїзд до м. Кривий Ріг та встановлено, що станом на 26.05.2020 літній майданчик у готельно-ресторанному комплексі «Україночка» взагалі відсутній. У дворі закладу знаходиться майданчик для стоянки автомобілів, підвісне крісло та стіл з двома стільцями, за яким фізично не могли розміщуватись всі особи, які були свідками події (т. 3 а.с. 138). В той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на всій території України з 12.03.2020 до 22.05.2020 встановлено карантин та заборонено роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема, закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнесцентрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім діяльності з надання послуг громадського харчування на відкритих (літніх) майданчиках, у тому числі під тентами, на верандах, за умови забезпечення дотримання відстані не менш як 1,5 метра між місцями для сидіння за сусідніми столами та розміщення не більш як чотирьох осіб за одним столом (без урахування дітей віком до 14 років), та за умови забезпечення персоналу засобами індивідуального захисту (зокрема, захист обличчя, очей, рук) і перебування відвідувачів, крім часу приймання їжі, у засобах індивідуального захисту, зокрема респіраторах або захисних масках, у тому числі виготовлених самостійно, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів. Колегія суддів не приймає доводи апелянта, що оскаржуване рішення Кадрової комісії ґрунтується, зокрема, на вказаній постанові Кабінету Міністрів України щодо встановлення карантину, яка в подальшому визнана неконституційною рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020. По-перше, вказаним рішенням Конституційного Суду України зазначену постанову Кабінету Міністрів України не було визнано неконституційною, а лише закрито конституційне провадження у справі щодо перевірки на відповідність Конституції України (конституційність) положень пп.пп. 5, 6, 7, 14 п. 3, абзацу шостого п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» від 20.05.2020 №392, на підставі п. 5 ст. 62 Закону України «Про Конституційний Суд України». По-друге, 21.05.2020 в готельно-ресторанному комплексі «Україночка» ТОВ «Векторлайн» [PERSON] та інші працівники прокуратури, перебували всупереч забороні, запровадженій пп. 8 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 за № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», що і було покладено серед іншого в основу висновку Кадрової комісії про порушення позивачем професійної етики прокурора та дискредитацію органів прокуратури в очах суспільства. Крім того, комісією також встановлено, що [PERSON] висловлював заступнику начальника відділу поліції - начальнику відділу кримінальної поліції Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області [PERSON] своє невдоволення діями працівників поліції, їх непрофесійністю, а саме незатриманням всіх учасників події в порядку ст. 208 КПК України. Наведене підтверджено у поясненнях працівниками поліції [PERSON] , [PERSON] .. Також прокурор Проценко А.Є. неправомірно надавав працівникам поліції низку усних вказівок, у тому числі щодо вилучення транспортних засобів осіб, які не були учасниками події. У подальшому, слідчим на місці події прийнято рішення про перегляд та вилучення відеозапису з камер внутрішнього та зовнішньоговідеоспостереження, які розташовані у готельно-ресторанному комплексі «Україночка». Водночас, [PERSON] вимагав від всіх працівників поліції залишити рецепцію готелю, де, з його слів, він особисто намагався переглянути відеозапис, тому що це приватна власність та без санкціонованого обшуку переглянути та вилучити відеозапис вони не можуть. Такі дії позивача підтверджуються поясненнями працівника поліції [PERSON] та відеозаписом, який долучений до матеріалів дисциплінарного провадження та був досліджений під час розгляду справи судом апеляційної інстанції. Інших доказів, які б вказували на безпідставність висновків комісії, матеріали справи не містять і суду апеляційної інстанції також не надано. При цьому, як правильно зауважує суд першої інстанції, позивача не було звільнено під час його непрацездатності. Так, рішення Кадрової комісії від 20.08.2020 №194дп-20 надійшло до Офісу Генерального прокурора 21.08.2020 і, оскільки [PERSON] з 17.08.2020 перебував на лікарняному, спершу видано наказ від 27.08.2020 №222к про його звільнення з посади в органах прокуратури у перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності і лише після закриття листка непрацездатності, згідно з яким [PERSON] мав приступити до роботи 05.09.2020, винесено наказ від 07.09.2020 №238к, яким його визнано звільненим з посади в органах прокуратури з 07.09.2020 (перший робочий день після завершення лікарняного). Отже,наявні у матеріалах справи докази підтверджують правомірність оскаржуваних рішення від 20.08.2020 №194дп-20 та наказів від 27.08.2020 №222к, від 07.09.2020 №238к. Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права розглянуто справу за правилами спрощеного позовного провадження, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегія суддів зазначає наступне. Так, згідно з приписами ст. 12 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених ч. 1 ст. 266 1 цього Кодексу. Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України, справами незначної складності є справи щодо, зокрема, прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище Колегія суддів, погоджується з доводами апелянта, що оскільки він займав посаду керівника місцевої прокуратури, дана справа не є справою незначної складності, проте вона не підпадає під категорію спорів, які виключно розглядаються за правилами загального позовного провадження в розумінні ч.4 ст. 12 КАС України. При цьому, ч.2 ст. 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у ч.4 цієї статті. В свою чергу, в ч.4 ст. 257 КАС України зазначено, що за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, на погляд судової колегії, суд першої інстанції, розглянувши дану справу у спрощеному провадженні, норми процесуального Закону не порушив, тому п.7 ч.3 ст. 317 КАС України, яким передбачено обов`язкове скасування судового рішення у разі розгляду за правилами спрощеного позовного провадження справи, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, на чому наполягає апелянт, застосуванню не підлягає. Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню. Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Результат розгляду: denied