Рішення адміністративного суду від 2022-01-18 00:00:00+02

Позивач [PERSON] \~звернувся в\~суд із\~позовом до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4869834 від 06 жовтня 2021 року якою його визнано винним за ч.2 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.. Позов обґрунтовано\~тим,\~що згідно\~оскаржуваної постанови\~06\~жовтня 2021\~року о\~22\~год.\~55\~хв.\~в м.\~Тернополі по\~вул.\~Коновальця,\~18\~ [PERSON] \~керуючи транспортним\~засобом марки\~BMW\~325\~д.р.н.\~ [NUMBER] ,\~рухався у\~крайній лівій\~смузі для\~руху при\~вільній правій,\~що не\~було пов`язано\~із поворотом\~ліворуч або\~розворотом,\~чим порушив\~вимоги п.\~11.5\~ПДР України,\~за що\~передбачена відповідальність\~ч.2\~ст.122\~КУпАП та\~накладено штраф\~у розмірі\~510\~грн.\~Однак із\~вказаною постановою\~позивач не\~погоджується,\~оскільки характеризує\~себе як\~водія,\~який відзначається\~особливою уважністю\~та беззастережно\~дотримується всіх\~правил дорожнього\~руху.\~Тому вважає,\~що вказана\~постанова по\~праві про\~адміністративне правопорушення\~є незаконною\~і необґрунтованою,\~не відображає\~дійних обставин\~справи,\~складена за\~відсутності належних\~доказів та\~з порушенням\~чинного законодавства,\~а також\~є такою,\~що підлягає\~скасуванню.\~Позивач [PERSON] \~вважає,\~що оскаржувана\~постанова не\~містить інформації\~про здійснення\~будь-якої\~фіксації правопорушення,\~лише вказано:\~«До постанови\~додаються:\~КАМЕРА».\~Таким чином,\~у постанові\~по справі\~про адміністративне\~правопорушення не\~зазначено відомостей\~про технічний\~засіб,\~яким здійснено\~фото або\~відеозапис правопорушення,\~а також\~не вказано\~про те,\~чи таке\~фіксування здійснювалось\~та не\~надано інших\~доказів вчинення\~правопорушення.\~Тому позивач\~просить вказану\~постанову скасувати,\~закрити провадження\~у справі\~про адміністративне\~правопорушення, стягнути із відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 гривні та 5 тисяч гривень на правову допомогу адвоката. Ухвалою судді від 15 листопада 2021 року відкрито провадження у вищевказані справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Згідно відзиву на позов, Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції позову не визнає, заперечує проти нього та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки при складанні спірної постанови інспектор діяв виключно на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, тому постанова винесена з дотриманням та у повній відповідності нормам матеріального та процесуального права і до скасування не підлягає. Крім того викладені у постанові обставини підтверджуються матеріалами відеофіксації, здобутими у законний спосіб, а отже є належним та допустимим доказом. Представник позивача адвокат Колодовський О. В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача УПП в Тернопільській області ДПП в судове засідання не з`явився, однак належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового засідання, що у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України не перешкоджає розгляду справи по суті. Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши думку сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних міркувань. Згідно ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4869834 від 06.10.2021, [PERSON] 06.10.2021 о 22 год. 55 хв. в м. Тернополі по вул. Коновальця, 18, керуючи транспортним засобом, рухався у крайній лівій смузі руху при вільній праві смузі, що не було пов`язано із поворотом ліворуч або розворотом, чим порушив вимоги п. 11.5 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Відповідно до п. 11.5 ПДР України на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки). У свою чергу, диспозиція частини 2 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди. Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху. Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складення ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем Правил дорожнього руху України. При цьому, ознайомившись із матеріалами справи та даючи правову оцінку обставинам справи, зазначеним у постанові інспектора роти №3 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Костюк Я. А. серії ЕАО №4869834 від 06.10.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої на [PERSON] накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн., судом встановлено, що на підтвердження правомірності прийнятого рішення суду представником відповідача надано відеозапис з матеріалами відеофіксації, однак оглянувши його в судовому засіданні, встановлено, що він не містить факту вчинення [PERSON] правопорушення, яке стало підставою для накладення на нього адміністративного стягнення. Відеоматеріали, наявні на оптичному диску, наданому представником відповідача, містять відеозапис спілкування [PERSON] із працівниками поліції та процедуру складення оскаржуваної постанови. Відтак, у суду відсутні підстави вважати запис відео із реєстратора поліцейського автомобіля та нагрудної камери працівника поліції, як належний та допустимий доказ вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, при цьому жодних інших доказів, які б могли бути визнані судом належними та допустимими на підтвердження вини [PERSON] у вчиненні зазначеного правопорушення суду не надано. Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративних правопорушень. Суд вважає, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем порушень правил дорожнього руху, оскільки в матеріалах справи відсутні документи та матеріали, які б могли бути визнані судом як належні та допустимі докази вчинення адміністративного правопорушення, а сама постанова про накладення адміністративного стягнення не дає суду достатніх підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив адміністративні правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. При цьому суд керується положеннями ч.3 ст.62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до п.3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень. Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню. Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] , відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі закриттю. Крім того при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат судом береться до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в тому числі належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати,пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Згідно ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до ч. 5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт(наданих послуг); 2) часом,витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження факту надання правничої допомоги [PERSON] - адвокатом Колодовським О. В. надано суду лише ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АА №048695, що датований 18 січня 2022 року. Стосовно заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Законом України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI, пунктом 9 частини першої статті 1 встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. При цьому також слід зазначити, що при вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу судом також взято до уваги правовий висновок, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, де зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З наведених підстав, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Поряд з цим, слід відшкодувати [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Тернопільській області сплачений судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні. На підставі ст.55 Конституції України, ст.9, 122, п.1 ст.247, ст.251, ст.289, ч.1 ст.293 КУпАП, та

Результат розгляду: granted