Рішення адміністративного суду від 2023-07-13 00:00:00+03

У вересні 2021 року Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (далі за текстом - ГУ ДПС у м. Києва, контролюючий орган) звернулось до суду з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі за текстом - ФОП [PERSON] ) суми податкового боргу у розмірі 1404076,27 грн. На обґрунтування своїх вимог податковий орган зазначав, що за відповідачем обліковується податковий борг з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), який ним не сплачено, а тому такий підлягає стягненню в судовому порядку. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 липня 2022 року позовні вимоги контролюючого органу задоволено в повному обсязі. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2023 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, вважаючи, що вони прийняті внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, відповідач звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати прийняті судами рішення й ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадках, передбачених пунктами 1, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). На обґрунтування вимог касаційної скарги її заявник в першу чергу посилається на те, що суд апеляційної інстанції не надав жодної правової оцінки аргументам і доказам, якими відповідач мотивував свою апеляційну скаргу. Зокрема, звертає увагу, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги наявність судового рішення у справі №640/24034/20 (набрало законної сили 17 лютого 2022 року), яким визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення від 08 квітня 2020 року №0036454203. Саме несплата відповідачем грошових зобов`язань, визначених, серед іншого, вказаним податковим повідомленням-рішенням, й слугувала підставою звернення позивачем до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості. У касаційній скарзі відповідач також наводить низку рішень Верховного Суду, які, на його думку, були проігноровані судами попередніх інстанцій (постанови від 21 грудня 2022 року у справі №160/5021/19, від 20 жовтня 2022 року у справі №340/4355/21, від 11 квітня 2022 року у справі №160/12072/20, від 30 вересня 2021 року у справі №640/23566/19), у яких наголошено щодо необхідності дотримання принципу офіційного з`ясування обставин у справах про стягнення заборгованості, а також зроблено висновок, що скасування в судовому порядку податкових повідомлень-рішень, які становили суму спірного податкового боргу, звільняє платника податку від податкового обов`язку щодо сплати такого податкового боргу. Також, на думку заявника касаційної скарги, суд першої інстанції необґрунтовано відніс дану справу до категорії малозначних і здійснив її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. Як наслідок, на думку відповідача, розгляд справи відбувся без з`ясування усіх об`єктивно важливих обставин справи, що позбавило його права висловити свою позицію у спорі та надати до суду першої інстанції документи на підтвердження своїх доводів. Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у даній справі, витребувано матеріали справи з Окружного адміністративного суду міста Києва. У подальшому, у зв`язку із прийняттям Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року №2825-IX, справу витребувано з Київського окружного адміністративного суду (за місцем її знаходження). 13 березня 2023 року позивачем скеровано до суду касаційної інстанції відзив на скаргу відповідача, у якому просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, повністю поділяючи мотиви судів, з яких вони виходили при вирішенні спору. Зазначає, що на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій відповідачем не надавалось доказів оскарження податкового повідомлення-рішення, яким було здійснено відповідні нарахування грошових зобов`язань. 20 березня 2023 року від відповідача надійшла відповідь на відзив контролюючого органу, у якому він додатково повідомляє, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/24034/20, яким було встановлено протиправність та скасовано податкове повідомлення-рішення від 08 квітня 2020 року №0036454203, було фактично виконане контролюючим органом, оскільки після набрання законної сили означеним рішенням в електронному кабінеті платника податків ФОП [PERSON] заборгованість зі сплати податків чи будь-які штрафні санкції відсутні. 06 липня 2023 року матеріали адміністративної справи надійшли до Верховного Суду, після чого справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження (відповідно до пункту 4 частини першої статті 345 КАС України). Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Суди встановили, що фізична особа-підприємець [PERSON] перебуває на обліку в органах державної податкової служби та є платником податків за основним місцем обліку. Відповідно до інтегрованої картки платника податків станом на момент звернення позивача до суду за ФОП [PERSON] обліковується заборгованість з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 1404076,27 грн. Головне управління ДПС у м. Києві направило відповідачу податкову вимогу від 30 червня 2020 року №55273 та податкове повідомлення-рішення №0036454203 від 08 квітня 2020 року відповідно до статті 59 Податкового кодексу України (далі за текстом - ПК України). Зазначена податкова вимога та податкове повідомлення-рішення скеровані податковим органом на адресу відповідача, а саме: м. Київ, вул. Металістів, буд. 7, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Вказана адреса відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є місцем реєстрації відповідача. Однак, з незалежних від податкового органу причин, зазначені документи вручені відповідачу не були, а повернулись з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Оскільки відповідачем в добровільному порядку податкова заборгованість не сплачена ГУ ДПС у м. Києві звернулося з даним позовом до суду. Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що наявність у відповідача податкового боргу в загальному розмірі 1404076,27 грн підтверджується матеріалами справи. На час розгляду судом справи відповідач доказів оскарження податкового повідомлення-рішень або погашення податкового боргу за визначеними податковими зобов`язаннями, до суду не надав. З урахуванням викладеного, суд вважав, що заборгованість підлягає стягненню в судовому порядку. Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції та за наслідками апеляційного перегляду справи залишив його без змін. Згідно з частин першої, третьої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи, колегія суддів КАС ВС виходить з наступного. Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України. Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України). Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини. У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження (пункт 57.3 статті 57 ПК України). При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (пункт 56.18 статті 56 ПК України). Таким чином, визначене контролюючим органом грошове зобов`язання, яке оскаржене платником податків в судовому порядку, набуває статусу узгодженого з дня набрання відповідним судовим рішенням законної сили. Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Пунктами 95.1 та 95.2 статті 95 ПК України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.1 статті 59 ПК України). Отже, нормами ПК України встановлено чіткий порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган для стягнення податкового боргу. Судами обох інстанцій з`ясовано з наявних у справі доказів, що наявність у відповідача несплаченої у визначений законодавством строк узгодженої суми грошового зобов`язання контролюючий орган підтверджував податковою вимогою форми «Ф» від 30 червня 2020 року №55273 та податковим повідомленням-рішенням №0036454203 від 08 квітня 2020 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість. Відповідач наполягав, що не був обізнаний про ініціювання контролюючим органом означеного судового процесу, в судовому розгляді справи в суді першої інстанції участі не приймав. Після ознайомлення з текстом рішення Окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року, яким задоволено позов контролюючого органу, відповідачем було оскаржено його в апеляційному порядку. Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що її обґрунтування зводилось до двох ключових доводів: 1) відповідач не був обізнаний про розгляд даної справи в суді першої інстанції, що зумовило об`єктивну неможливість подання до суду заяв/клопотань/пояснень щодо суті спору з метою захисту своєї правової позиції та спростування підстав до задоволення позовних вимог контролюючого органу; 2) існує судове рішення у справі №640/24034/20, що набрало законної сили, яким визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення №0036454203 від 08 квітня 2020 року. З метою підтвердження другої обставини, з якою відповідач пов`язував неможливість задоволення позовних вимог контролюючого органу, відповідачем долучено до апеляційної скарги копії рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року у справі №640/24034/20 та ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2022 року про відкриття апеляційного провадження на рішення окружного суду. В ході розгляду справи апеляційний суд дослідив наявність у відповідача несплаченої у визначений законодавством строк суми грошового зобов`язання та перевірив порядок вручення платнику податків вимоги і податкового повідомлення-рішення. Втім, посилання відповідача щодо наявності судового рішення в справі №640/24034/20, яким визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення №0036454203 від 08 квітня 2020 року, - залишено судом апеляційної інстанції поза увагою, доводи відповідача в цій частині не перевірені, висновків суду з цього питання судове рішення не містить. Водночас, як видно із мотивувальних частин рішень судів обох інстанцій, серед заявленої до стягнення заборгованості контролюючим органом дійсно визначено, серед іншого, податковий борг, який виник внаслідок несплати нарахованого податковим повідомленням-рішенням від 08 квітня 2020 року №0036454203 грошового зобов`язання з податку на додану вартість. Таким чином, доводи відповідача, заявлені ним у касаційній скарзі, щодо неповного з`ясування судом апеляційної інстанції обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, - знайшли своє підтвердження у ході касаційного перегляду справи. Не дослідивши зміст ухвалених за результатами розгляду справи №640/24034/20 судових рішень, суд апеляційної інстанції всупереч статті 244 КАС України не з`ясував: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Оскільки вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження суду апеляційної інстанції, тому, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), відсутня можливість перевірити правильність його висновків в цілому по суті спору. Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. За правилами частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. З урахуванням викладеного, Суд,

Результат розгляду: partial