Рішення адміністративного суду від 2022-01-11 00:00:00+02

[PERSON] у січні 2017 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії РН №439887 від 13.01.2017, винесену першим заступником начальника - начальником відділу податків і зборів з фізичних осіб Сарненської ОДПІ Федоровою Ж.І. та закрити справу про адміністративне правопорушення. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що контролюючим органом порушено процедуру провадження у справах про адміністративне правопорушення, а також притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності поза межами строків, встановлених\~ \~\~ст. 38 КУпАП. Рішенням Кузнецовського районного суду Рівненської області від 08 листопада 2021 року у справі №565/130/17 позов задоволено. Скасовано постанову серії РН № 439887 від 13.01.2017 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1\~ \~\~ст.165-1 КУпАП, відносно [PERSON] . Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1\~ \~\~ст.165-1 КУпАП, відносно [PERSON] \~провадженням закрито. Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що контролюючим органом в повній мірі дотримано процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності та винесено постанову серії РН №439887 від 13.01.2017 в межах строків, визначених КУпАП. Крім того, вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується постановою Рівненського окружного адміністративного суду у справі №817/486/17 від 05.10.2017, що не враховано судом при прийнятті рішення. Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову. Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідно до постанови серії РН № 439887 від 13.01.2017, перший заступник начальника - начальник відділу податків і зборів з фізичних осіб Сарненської ОДПІ Федорова Ж.І., розглянувши в м. Сарни за відсутності [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення № 3 від 03.01.2017, дійшла висновку про наявність у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1\~ \~\~ст.165-1 КУпАП, і застосувала до позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн. Вважаючи постанову серії РН № 439887 від 13.01.2017 незаконною, позивач звернулася до суду з цим позовом. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допущено порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення поза межами строку, визначеного ст. 38 КУпАП, у зв`язку з чим оскаржувана постанова серії РН № 439887 від 13.01.2017 підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Згідно з ч.1\~ \~\~ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до \~\~\~\~ст.9 КУпАП\~ \~\~адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Частиною 1\~ \~\~ст.165-1 КУпАП встановлено відповідальність за порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, іншої звітності та відомостей, передбачених законами України\~ \~\~"Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"\~ \~\~і\~ \~\~"Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", порушення встановленого порядку використання та здійснення операцій з коштами Пенсійного фонду України. Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 3 від 03.01.2017, постанови серії РН № 439887 від 13.01.2017 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1\~ \~\~ст.165-1 КУпАП, відносно [PERSON] , а також акта про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця [PERSON] № 106/13-2491905549 від 09.11.2016, порушення [PERSON] порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відносяться до періоду її підприємницької діяльності у 2014-2015 роках. Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є : своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Статтею 268 КУпАП\~ \~\~передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідно до ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. В ході судового розгляду справи встановлено, що в порушення вимог ст.268\~ \~\~та ст.278 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглянута Сарненською ОДПІ без перевірки обставин про те, чи було сповіщено особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, про час і місце розгляду справи. У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач повідомлялася про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Згідно з ч.2\~ \~\~ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. На підставі вказаного вище можна дійти висновку, що [PERSON] не була належним чином повідомлена про розгляд справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим була позбавлена можливості реалізувати передбачені\~ \~\~ст.268 КУпАП\~ \~\~права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Згідно зі\~ \~\~ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова серії РН № 439887 від 13.01.2017 відносно [PERSON] винесена на підставі матеріалів, складених та розглянутих з істотним порушенням вимог\~ \~\~КУпАП, що є окремою підставою для скасування оскаржуваної постанови, як протиправної. Крім того, відповідно до\~ \~\~ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш, як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш, як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього\~ \~\~Кодексу\~ \~\~підвідомчі суду (судді), а також у разі вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21, для яких передбачені інші строки накладення адміністративних стягнень. Судом встановлено, що дана справа про адміністративне правопорушення не підвідомча суду (судді), оскільки не міститься у переліку справ, визначених\~ \~\~ст. 221 КУпАП, а також не пов`язана з корупцією \~так, як не міститься у главі 13-А\~ \~\~КУпАП. Таким чином, адміністративне стягнення, передбачене\~ \~\~ст. 165-1 КУпАП,\~ \~\~може бути накладено не пізніш, як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш, як через два місяці з дня його виявлення. Як вбачається з матеріалів справи порушення позивачем порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування виявлено контролюючим органом 09.11.2016, й вказане порушення відноситься до періоду підприємницької діяльності [PERSON] у 2014-2015 роках. Вказані обставини учасниками справи не оспорюються. Отже, двомісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ч.1\~ \~\~ст. 38 КУпАП, завершився 09.01.2017. Тобто, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення серії РН № 439887 від 13.01.2017 винесена уповноваженою особою відповідача після закінчення строку, встановленого ч.1\~ \~\~ст. 38 КУпАП. Відповідно до п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених\~ \~\~статтею 38\~ \~\~цього Кодексу. Аналізуючи фактичні обставини справи у сукупності з наведеними вище приписами нормативно-правових актів, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем допущено порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення поза межами строку, визначеного ст. 38 КУпАП, у зв`язку з чим оскаржувана постанова серії РН № 439887 від 13.01.2017 підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю. Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову. В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове. Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню. Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до частини другої статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено. Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Результат розгляду: denied