Рішення адміністративного суду від 2023-04-17 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить: - скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАД 108619 від 04.02.2023 про притягнення [PERSON] до відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді накладення штрафу у розмірі 510 грн; - стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь [PERSON] судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 04.02.2023 близько 18 години 46 хвилин інспектором СРПП ВПД №1 БРВП ГУНП в Житомирській області капітаном поліції Огіром Русланом Юрійовичем було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №108619 згідно якої позивач, керуючи автомобілем у с.Краснопіль, по вул.Садовій, 14, не був пристебнутий ременем пасивної безпеки, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП. Вважає постанову протиправною та необґрунтованою, оскільки: після зупинки транспортного засобу інспектор Огір Р.Ю. не повідомив його про причини застосування превентивних заходів, не довів до його відома нормативно - правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи, не проінформував про причину зупинки; справу про адміністративне правопорушення розглянуто з порушенням вимог ст.ст.268, 279 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення; докази на підтвердження того, що він був непристебнутий, відсутні; в постанові фактичні обставини викладені не в повному обсязі, не зазначено пункти Правил дорожнього руху, які порушено, а також серію та номер пристрою яким здійснювався відеозапис. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 20 лютого 2023 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. 14 березня 2023 року на адресу Корольовського районного суду м.Житомира від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Житомирській області -Панасюк Г.Л. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки спірна постанова є правомірною. В обґрунтування відзиву зазначає, що підставою для зупинки транспортного засобу позивача слугувало керування транспортним засобом з непристебнутим ременем пасивної безпеки, яким автомобіль був обладнаний. Зауважує, що інспектором дотримано процедуру розгляду справи, натомість, твердження позивача на неправомірні дії з боку інспектора поліції, допущені під час складання спірної постанови, є необґрунтованими. Також вказує, що доказами вини позивача у порушенні Правил дорожнього руху є постанова про адміністративне правопорушення та відео докази. Щодо заявленої позивачем суми на правову допомогу зазначає, що позивачем не надано документального підтвердження понесення таких витрат, а також їх розрахунку, тому у їх стягненні з відповідача слід відмовити. Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Перевіривши матеріали справи, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Cудом встановлено, що 04 лютого 2023 року інспектором СРПП ВПД №1 БРВП ГУНП в Житомирській області капітаном поліції Огіром Русланом Юрійовичем було винесено постанову серії БАД №108619 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Згідно змісту вищевказаної постанови, 04.02.2023 о 18 годині 21 хвилини в с.Краснопіль по вул.Садовій, 14, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Ніссан Кашкай, реєстраційний номер [NUMBER] , обладнаним засобами пасивної безпеки, був не пристебнутий ременем пасивної безпеки. Не погоджуючись з постановою №108619, позивач звернувся із вказаним позовом до суду. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути притягнутий заходам адміністративного примусу у зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі. Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Згідно п.1.3. Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9). Відповідно до п.2.3 (в) Правил дорожнього руху України, водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів. У відповідності до ч.5 ст.121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Частиною 1 статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені, в тому числі і ч.5 ст.121 КУпАП. За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Відповідно до ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, повинна містити, зокрема, відомості про: транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався). Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, та від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Суд зазначає, що долучений представником відповідача до поданого відзиву на позовну заяву диск із відеозаписом не може вважатися належним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова серії БАД №108619 від 04 лютого 2023 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності не містить посилань на такий технічний засіб (із зазначенням його серії та номеру), за допомогою якого здійснено даний відеозапис, натомість у постанові зазначено лише "до постанови додається відеофіксація", що нівелює доказове значення наданого представником відповідача відеозапису. Інших доказів вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, внаслідок чого його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП, матеріали справи не містять. Крім того, суд звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення серії БАД №108619 від 04 лютого 2023 року, всупереч вимогам ст.283 КУпАП, відсутнє посилання на порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України. Суд не досліджує інші аргументи сторін, покладені в основу позову та відзиву, оскільки такі не впливають на висновки суду у цій справі. В контексті наведеного необхідно також відзначити, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Таким чином, відповідачем не доведено правомірність накладення на позивача [PERSON] адміністративного стягнення, а також вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП. Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи відсутність належних доказів правомірності винесеної постанови серії БАД №108619 від 04 лютого 2023 року, суд дійшов висновку про задоволення позову. Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. На підтвердження розміру понесених позивачем [PERSON] витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано договір про надання правової (правничої) допомоги від 06 лютого 2023 року, згідно п.1 якого, адвокат Вдовиченко Б.В. надає правову допомогу клієнту Січкар Ю.В. з приводу представництва та захисту його інтересів щодо оскарження постанови серії БАД №108619 від 04.02.2023. Відповідно до п.3 договору, за надання правової (правничої) допомоги за цим договором клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар у фіксованому розмірі 3 000,00 грн. Сторонами досягнуто домовленість, що визначена сума гонорару сплачується клієнтом в повному обсязі протягом п`яти днів з моменту виставлення рахунку адвокатом. Згідно п.4 договору, договір діє з моменту його підписання сторонами до моменту виконання своїх зобов`язань. Суд також зазначає, що орієнтовна сума понесених позивачем витрат в розмірі 3 000 грн зазначалась в позовній заяві, яку в інтересах позивача підписано та подано до суду адвокатом Вдовиченком Б.В., діючого згідно ордеру серії АМ №1044680 від 13.02.2023, виданого на підставі договору від 06.02.2023, а вищенаведений доказ на їх підтвердження був надісланий відповідачу разом з додатками до позовної заяви. Відповідно до частин 1, 3 статті 132\~КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У відповідності до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) від 05 липня 2012 року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19). Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Беручи до уваги те, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу підтверджений належними та допустимими доказами, зокрема договором про надання правової (правничої) допомоги від 06.02.2023 в якому встановлено фіксований розмір гонорару адвоката, відсутність клопотання відповідача про зменшення таких витрат, виходячи з критеріїв їх реальності та співмірності із складністю справи, суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача [PERSON] 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.139 КАС України, з Головного управління Національної поліції в Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 536,80 грн.

Результат розгляду: granted