Рішення адміністративного суду від 2022-05-12 00:00:00+03

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, в якому просила - визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, щодо відмови [PERSON] , [INFO] , в набутті громадянства України і отриманні паспорта громадянина України, у зв`язку з перебуванням у громадянстві України матері [PERSON] і постійним проживанням в державі Україні більше п`яти років; - зобов`язати суб`єкта владних повноважень Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області вчинити певні дії, тобто до набуття [PERSON] , [INFO] , громадянства України і отриманні паспорта громадянина України, у зв`язку з перебуванням у громадянстві України матері [PERSON] і постійним проживанням в державі Україні більше п`яти років. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивач зверталась до відповідача із заявою від 11.09.2020 про набуття громадянства України та отримання паспорта громадянина України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 3 та п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про громадянство України», проте, відповідач відмовив у видачі паспорта громадянина України без зазначення конкретних підстав такої відмови. Вважаючи відмову у видачі паспорта громадянина України протиправною, позивач звернулась до суду з позовом у даній справі. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено зокрема про те, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував доводів позивача щодо постійного проживання останньої в Україні з 2002 року та наявності у матері позивача громадянства України. Більш того, судом першої інстанції не було прийнято до уваги рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30.09.2020 у справі №211/4218/20, яким встановлено факт постійного проживання [PERSON] на території України з серпня 2002 року. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав про те, що факт постійного проживання позивача чи її матері на території України має бути встановлений відповідним судовим рішенням про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України в певний час, прийнятим судом в порядку окремого провадження, а не територіальним підрозділом ДМС. Крім того, відповідач зазначив і про те, що правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначаються Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», який передбачено певну процедуру отримання паспорта громадянина України, що позивачем дотримано не було. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22.09.2020 позивач звернулась до територіального підрозділу ДМС із заявою в якій зазначила, що має підстави для набуття громадянства України, у зв`язку з проживанням в Україні і перебуванням одного з батьків в громадянстві України. Враховуючи дані обставини, позивач просила відповідача надати їй письмову відповідь у встановлений строк. Відповідач, за результатами розгляду вказаної заяви у листі від 24.09.2020 №1264-3991/000236-20 зазначив положення Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. №302, та повідомив позивача про те, що «Згідно інформації викладеної у вашому зверненні з 1997 року по теперішній час ви мешкаєте на території України за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час ви знаходитесь на території України у нелегальному становищі та у відношенні вас можуть бути застосовані міри адміністративного впливу. Додатково повідомляємо, що ваша мати [PERSON] у 2002 році була документована паспортом громадянина України на підставі паспорта колишнього СРСР зразка 1974 року виданого Шосткінським РВВС Сумської області, але згідно відповіді УДМС України в Сумській області вищезазначений бланк паспорта на території Сумської області не видавався. За обліками відділу у справах громадянства ГУ ДМС України в Дніпропетровській області гр. [PERSON] з питання оформлення набуття громадянства не зверталася. На даний час Довгинцівсько-Металургійним МРВ у м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області проводиться перевірка підстав документування паспортом громадянина України вашої матері гр. [PERSON] , а саме для визначення правового статусу направлено запит до компетентних органів Республіки Таджикістан.». В подальшому, позивач звернулась до Довгинцівського районного суду міста Кривого рогу Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого рогу Дніпропетровської області від 30.09.2020 у справі №211/4218/20, яке набрало законної сили 03.11.2020, встановлено факт постійного проживання [PERSON] на території України з серпня 2002 року на час подання заяви за адресою: [ADDRESS] . Правомірність відмови відповідача у видачі позивачу паспорта громадянина України, оформленої листом від 24.09.2020 №1264-3991/000236-20, є предметом судового розгляд у даній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Вирішуючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з вимогами ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. За приписами ст. 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Із зазначених конституційних норм, зокрема, випливає, що, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 806/3265/17. Правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначаються Законом України від 20.11.2012 №5492 «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» року (далі - Закон №5492). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону №5492 документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), є наступні, а саме: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну; тимчасове посвідчення громадянина України. Так, ч. 1 ст. 21 Закону №5492 визначено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону №5492 передбачено, що кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 21 Закону №5492 оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Положеннями ч. 2 ст. 15 Закону №5492 передбачено, що бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини 2 статті 15 та абзацу 2 частини 2 статті 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» Кабінет Міністрів України постановою №302 від 25.03.2015 затвердив Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України. Таким чином, оформлення та видача паспорта громадянина України здійснюється відповідно до вимог «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №745) (далі - Порядок №302). Пункт 35 Порядку №302 визначає, що заявник для оформлення паспорта подає такі документи: - свідоцтво про народження або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави (далі - свідоцтво про народження); - оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків або одного з них, які на момент народження особи перебували у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України). У разі відсутності таких документів або у разі, коли батьки чи один із батьків такої особи на момент її народження були іноземцями або особами без громадянства, або у разі набуття особою громадянства України на території України подається довідка про реєстрацію особи громадянином України; - паспорт громадянина України для виїзду за кордон (для осіб, які постійно проживали за кордоном, після повернення їх в установленому порядку на проживання в Україну та для осіб, які набули громадянство України за кордоном); - посвідчення про взяття на облік бездомних осіб (для бездомних осіб); - довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); - рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи); - документ, що посвідчує особу законного представника/уповноваженої особи, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника/уповноваженої особи; - документи, що підтверджують сплату адміністративного збору, або оригінал документа про звільнення від його сплати. Оригінал документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертається заявнику, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена працівником територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки «Згідно з оригіналом» та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати; - документи, що підтверджують відомості для внесення додаткової змінної інформації до безконтактного електронного носія та у паспорт (за наявності таких документів): про місце проживання - довідку органу реєстрації встановленого зразка; про народження дітей - свідоцтва про народження дітей; про шлюб і розірвання шлюбу - свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, або виданий компетентними органами іноземної держави документ, який згідно з її національним законодавством підтверджує відповідний факт; про зміну імені - свідоцтво про зміну імені, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, або виданий компетентними органами іноземної держави документ, який згідно з її національним законодавством підтверджує відповідний факт; довідку про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків або повідомлення про відмову від його прийняття; - документ, виданий відповідним органом, установою, організацією, який містить фотозображення особи, - для осіб, які звертаються за оформленням паспорта вперше після досягнення 18-річного віку. У разі відсутності такого документа особа подає письмове звернення в довільній формі, в якому зазначається інформація про адресу місць проживання, навчання, роботи, установ виконання покарань та інша інформація, відомості про батьків або інших родичів, які будуть залучені до проведення процедури встановлення особи; - одну фотокартку розміром 10 х 15 сантиметрів для внесення відцифрованого образу обличчя особи шляхом сканування із застосуванням засобів Реєстру - для оформлення паспорта особі, яка не може пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, або особі, яка відбуває покарання в установах виконання покарань або перебуває на тривалому стаціонарному лікуванні в закладах МОЗ закритого типу (в разі потреби). Фотокартка повинна відповідати вимогам рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (ІКАО) Doc 9303. Відповідно до п. 20 Порядку №302 документи для оформлення паспорта подаються особою до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта за зареєстрованим місцем проживання особи. Положенням п. 37 Порядку №302, передбачено, що працівник територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення паспорта, вчиняє дії, передбачені пунктами 24-29, 32 і 33 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи. Так, відповідно до абзацу 1 п. 24 Порядку №302, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у пунктах 35, 46 і 69 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства. Згідно абзацу 2 п. 24 Порядку №302 у разі виявлення факту подання не всіх необхідних документів або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган ДМС/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформує заявника про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням заявника відмова надається в письмовому вигляді. Згідно з приписами п. 39 Порядку №302 рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України. В разі неможливості надати оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків або одного з них, які на момент народження особи перебували у громадянстві України, відповідно до вимог п.35 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, заявник надає довідку про реєстрацію особи громадянином України. Довідка про реєстрацію особи громадянином України видається у разі прийняття щодо особи рішення про встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України або оформлення набуття громадянства України, відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, який затверджено Указом Президента України від 27.03.2001 №215 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 №588/2006) (далі - Порядок №215). Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб передбачено Законом України від 18.01.2001 № 2235 «Про громадянство України» (далі - Закон №2235). Статтею 6 Закону № 2235 передбачені підстави набуття громадянства України, а саме: за народженням; за територіальним походженням; внаслідок прийняття до громадянства; внаслідок поновлення у громадянстві; внаслідок усиновлення; внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України встановлений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, який затверджено Указом Президента України від 27.03.2001 №2015. Пунктом 1 Порядку №215 передбачено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку. Згідно п. 2 Порядку №215 заява з питань громадянства подається у письмовій формі з зазначенням дати її складання та підписується заявником. Відповідно до п. 4 Порядку №215 заяви та інші документи з питань громадянства подаються: - особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні; - особою, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем реєстрації особи; - особою, яка постійно проживає за кордоном, - до дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи. Із аналізу вищенаведеного випливає те, що якщо за результатами перевірки заяви особи, яка бажає отримати паспорт громадянина України, та доданих до неї документів на предмет їх повноти та відповідності їх оформлення вимогам законодавства, уповноважений суб`єкт встановить факт подання не всіх необхідних документів або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, останній інформує заявника про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. З матеріалів справи встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача від 11.09.2020, відповідач листом №1264-3991/000236-20 від 24.09.2020 не роз`яснив позивачу конкретних підстав відмови у видачі позивачу паспорту громадянина України або відмови у прийнятті поданих позивачем документів, обмежившись лише цитуванням положень Порядку №302 та додатково вказавши про те, що: - позивач начебто перебуває на території України у нелегальному становищі (без роз`яснення обставин, на підставі яких відповідач дійшов висновку про нелегальність становища позивача на території України) - відносно матері позивача проводиться перевірка підстав її документування паспортом громадянина України. Дослідивши зміст вказаного листа, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені у ньому обставини та положення Порядку №302 не дають розуміння яких саме дій має вчинити позивач та які документи подати для дотримання процедури, передбаченої Порядком №302, та отримання в подальшому позивного результату за наслідками розгляду її заяви. Більш того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що за результатами розгляду раніше поданої заяви позивача від 03.03.2020 про видачу паспорта громадянина України, відповідач направив останній лист, який є ідентичним за змістом листу №1264-3991/000236-20 від 24.09.2020, що свідчить про формальний підхід відповідача до вирішення заявленого позивачем питання щодо видачі паспорта громадянина України. Колегія суддів враховує, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (справи «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (справи «Лелас проти Хорватії» та «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (справи «Онер`їлдіз проти Туреччини» та «Беєлер проти Італії»). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (справа «Лелас проти Хорватії»). З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач, фактично відмовляючи позивачу в оформленні паспорта громадянина України листом від №1264-3991/000236-20 від 24.09.2020 без належної мотивації такої відмови та без дослідження відповідних документів, діяв не у відповідності до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, зокрема недобросовісно та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити про те, що висновок службової перевірки №10/22 від 18.01.2022, поданий відповідачем під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, не підлягає врахуванню під час вирішення спору у даній справі, з огляду на те, що на момент розгляду відповідачем заяви позивача від 11.09.2020 такого висновку не існувало та, як наслідок, він не був покладений в основу листа відповідача від 24.09.2020. Колегія суддів звертає увагу також на те, що надання оцінки підставам наявності чи відсутності у позивача права на оформлення паспорта громадянина України за відсутності відповідного вмотивованого рішення, прийнятого за наслідками розгляду заяви позивача та аналізу наявних у позивача документів, є передчасним. Приписами частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України установлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення. Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення. Крім того, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до пункту частини 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон установлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин. Втручання суду в повноваження суб`єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде установлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення. При цьому, Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 (справа №21-1465а15) вказав, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ч.2 ст.9 КАС України, а також фактично встановивши протиправні дії Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, які полягають у неприйнятті суб`єктом владних повноважень вмотивованого рішення, колегія суддів дійшла висновку про те, що для належного захисту прав позивача слід визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у видачі [PERSON] паспорта громадянина України та зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву [PERSON] від 11.09.2020 року з урахуванням висновків суду, викладених у даній постанові. За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 08 червня 2021 року підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на користь [PERSON] витрат зі сплати судового збору у розмірі 2058,80 грн.

Результат розгляду: partial