Рішення адміністративного суду від 2022-05-31 00:00:00+03

в грудні 2021 року [PERSON] звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Академії Державної пенітенціарної служби про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року позов задоволено, а саме: - визнано протиправними дії Академії Державної пенітенціарної служби щодо нарахування та виплати [PERSON] одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби із розрахунку 10 календарних років; - зобов`язано Академію Державної пенітенціарної служби нарахувати та виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби із розрахунку 21 календарний рік; - стягнуто на користь [PERSON] 908,00 судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Академії Державної пенітенціарної служби. Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. \~ В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.\~ \~\~\~ Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що [PERSON] у період з 27.07.1994 по 22.02.2006 проходив службу у внутрішніх військах МВС України. Наказом командувача ВВ МВС України від 08.02.2006 №6о/с позивач звільнений в запас відповідно до пункту "а" (після закінчення строку контракту) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) ЗС України. Відповідно до витягу з наказу військової частини [NUMBER] від 20.02.2006 №36 позивач виключений зі списків особового складу військової частини з 20.02.2006. Календарна вислуга станом на 20.02.2006 склала 11 років 6 місяців 25 днів. У період з 26.08.2011 по 30.11.2021 позивач проходив службу у Державній пенітенціарній службі. За змістом наказу Академії Державної пенітенціарної службу від 26.11.2021 №23/ос позивач звільнений за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 30.11.2021. Вислуга років позивача на день звільнення становить в календарному обчисленні 21 рік 09 місяців 29 днів, у пільговому обчисленні 25 років 03 місяці 00 днів, загальний страховий стаж 26 років 11 місяців 04 дні. Одноразова грошова допомога при звільненні виплачена у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 26.08.2011 по 30.11.2021 10 років 03 місяці 04 дні. Вважаючи протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби із розрахунку 10 календарних років, позивач звернувся до суду з цим позовом. Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. Так, відповідно до частин 2, 6 статті 9 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі по тексту Закон №2262-ХІІ) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги. Аналогічні положення містять пункти 2, 4 розділу ІІ Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 \~№925/5 (далі по тексту Порядок №925/5), відповідно до яких особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Особам рядового і начальницького складу у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які під час попереднього звільнення не набули права на отримання такої допомоги. Тобто, вказаними вище нормами встановлений виняток, за умови якого повторно звільненій з військової служби особі належить до виплати одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби. Наказом командувача ВВ МВС України від 08.02.2006 №6о/с позивач звільнений в запас відповідно до пункту "а" (після закінчення строку контракту) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) ЗС України. Разом з тим, положеннями статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції чинній станом на момент звільнення позивача 22.02.2006) було передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, при звільненні з військової служби за вислугою строку служби, віком, станом здоров`я, у зв`язку зі скороченням штатів або з організаційними заходами в разі неможливості використання на службі \~виплачується \~грошова \~допомога \~у \~розмірі \~50 \~відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний \~рік служби Військовослужбовцям, звільненим з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом \~Міністрів України, виплачується грошова допомога у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Отже, виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у разі звільнення зі служби за закінченням строку контракту станом на 22.02.2006 вказаним Законом передбачена не була. Крім цього, статтею 9 Закону №2262-ХІІ (у редакції станом на момент звільнення позивача зі служби 22.02.2006) передбачала, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні із служби за вислугою строку служби, віком, станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або з організаційними заходами в разі неможливості використання на службі виплачується грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується грошова допомога у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення із служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, не виплачується, за винятком тих осіб, які при першому звільненні не набули права на її отримання. За змістом статті 12 Закону №2262-ХІІ (у редакції станом на момент звільнення позивача зі служби 22.02.2006) право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше. Відповідно до витягу з наказу військової частини [NUMBER] від 20.02.2006 №36 позивач виключений зі списків особового складу військової частини з 20.02.2006. Календарна вислуга станом на 20.02.2006 склала 11 років 6 місяців 25 днів. Тобто, на момент звільнення позивач не набув права на пенсію відповідно до положення статті 12 Закону №2262-ХІІ. Враховуючи те, що позивач станом на дату попереднього звільнення (22.06.2006) не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що останній має право на отримання такої допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 21 повний календарний рік служби. Водночас, колегія суддів звертає увагу на наступне. Як свідчить зміст резолютивної частини оскаржуваного рішення, суд першої інстанції зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби із розрахунку 21 календарний рік. Однак, судом встановлено, що п. 1 наказу №234/ОС [PERSON] вже виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення з 26.08.2011 по 30.11.2021 - за 10 років 03 місяці 04 дні. Отже, стягнення одноразової грошової допомоги за 21 календарний рік без врахування раніше виплаченої суми призведе до повторного стягнення, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну резолютивної частини оскаржуваного рішення.\~ Стосовно доводів апелянта, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду, у зв`язку з чим позов слід залишити без розгляду, суд зазначає наступне. Суд враховує, що відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічною службою є, зокрема, військова служба. Частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Разом з тим, позивач звільнений з 30.11.2021, відповідно до відмітки на конверті позивач вказану позовну заяву здав на пошту 29.12.2021. Тому місячний строк звернення до останній не пропустив.\~ Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції. У силу п.2 ч.1 ст.315КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно змінити рішення суду першої інстанції. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Результат розгляду: partial