Рішення адміністративного суду від 2023-03-21 00:00:00+02

[PERSON] звернувся в суд з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення до відповідача ГУНП в Чернівецькій області. \~ У позові вказував, що 20.11.2022 року старшим інспектором СРПП Вижницького РВП капітаном поліції Іванущаком O.M. винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №162686, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.121 ч.8 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення - штраф в сумі 8500,00 грн. Відповідно до вказаної постанови, 20.11.2022 року о 00-22 год. \~в смт.Берегомет по вул.Залізняка, [PERSON] керував автомобілем марки «Фольксваген Ґольф» не маючи права керувати т/з, оскільки не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом, а також керував транспортним засобом на іноземній реєстрації, який своєчасно не вивезений за межі України, чим порушив п.2.1 ПДР. Зупинення здійснено у зв"язку із порушенням комендантської години. Зазначав, що не порушував правил дорожнього руху, а постанова винесена всупереч вимогам законодавства України, які регулюють відносини в сфері дорожнього руху, без всебічного та повного з`ясування всіх обставин справи, як і поліцейським не було взято до уваги той факт, що він заперечував керування транспортним засобом. Також не було роз`яснено його права та обов`язки встановлені ст.63 КУ та ст.55, ст.56, Ст.59, ст. 268 та 289 КУпАП. Відмовлено в клопотанні про розгляд справи за місцем проживання, відмовлено в праві користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права та не було запропоновано падати свої пояснення у письмовій формі. Розгляд справи зводився виключно до формального повідомлення про те, що його буде притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.121 ч.8 КУпАП. Не було надано жодних доказів на підтвердження його винуватості, постанова не містить норм Митного кодексу України, які нібито порушені позивачем, та знову ж таки доказів порушення таких норм. Не містить таких доказів і матеріали адміністративної справи, які впринципі відсутні, та не складалися під час її розгляду. Таким чином, фактично справа взагалі не розглядалась. При цьому, поліцейським Іванущаком О.М. було повідомлено, що у нього є докази керування транспортним засобом, однак зазначені докази відсутні. Оскаржувана постанова не містить даних про технічний засіб, яким нібито здійснено відеозапис правопорушення, не містить даних про час та місце здійснення відео зйомки, хто саме перебував за кермом автомобіля, технічні характеристики пристроїв, фіксацію усних пояснень та як наслідок, в силу положень ч.3,4 ст.70 КАС України відеозапис з нагрудної камери поліцейського є недопустимим доказом. Просив визнати протиправними дії старшого інспектора капітана поліції Іванущака О.М., скасувати винесену ним постанову серії БАВ №162686 від 20 листопада 2022 року, а справу - закрити. Стягнути судові витрати. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області постанову старшого інспектора Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області Іванущака Олександра Миколайовича серії БАВ №162686 від 20.11.2022 року про накладення відносно [PERSON] адміністративного стягнення, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.121 ч.8 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 8500,00 гривень - залишено без змін. Позовну заяву [PERSON] до ГУНП в Чернівецькій області, про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, - залишено без задоволення. Не погодившись з прийнятим судовим рішенням позивачем у справі подано до суду апеляційну скаргу в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржене судове рішення, прийняти нове - про задоволення позову. В судове засідання сторони не з"явилися, тоді як про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Від представника відповідача до суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу позивача з проханням - розглянути справу без участі представника відповідача. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.03.2023 року, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Суд першої інстанції в оскарженому рішенні зазначив встановленим наступне: 20 листопада 2022 року о 01-15 год. старшим інспектором СРПП Вижницького РВП капітаном поліції Іванущаком O.M. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення \~серія БАВ №162686 від 20.11.2022 року. Зі змісту постанови вбачається, що 20 листопада 2022 року о 00-22 год. в смт.Берегомет по вул.Залізняка, Вижницького району Чернівецької області, [PERSON] керував транспортним засобом марки «Фольксваген Ґольф», номерний знак [NUMBER] , не маючи права керувати т/з, оскільки не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом, а також керував транспортним засобом на іноземній реєстрації, який своєчасно не вивезений за межі України, чим порушив п.2.1 ПДР. До [PERSON] інспектором поліції застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8500,00 грн. Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ст.126 ч.1 КУпАП України, настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"). Стаття 121 ч.8 КУпАП передбачає, що керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ст.36 ч.2 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Таким чином, судом констатовано, що старшим інспектором СРППП ГУНП в Чернівецькій області Іванущаком О.М. накладено стягнення в межах ст.121 ч.8 КУпАП. Також судом зазначено, що на підтвердження вчинення [PERSON] правопорушення, передбаченого ст.121 ч.8 КУпАП, відповідачем надано відеодиск запису інспектора на бодікамеру. З дослідженого в судовому засіданні відеодиску слідує, що [PERSON] дійсно керував транспортним засобом марки «Фольксваген Ґольф», номерний знак [NUMBER] , оскільки двигун автомобіля був заведений, увімкнені фари. [PERSON] вимкнув двигун автомобіля (заглушив) та вийшовши з автомобіля не надав працівникам поліції посвідчення водія. В подальшому працівником поліції було складено постанову за ст.121 ч.8 КУпАП від отримання якої відмовився. Також працівниками поліції неодноразово роз`яснювалося право на правову допомогу адвоката, однак [PERSON] таким правом не скористався. Відеодиск (запис камери відео реєстратора поліцейських) долучено до матеріалів справи. Суд вважав відеозапис з нагрудного відеореєстратора інспектора поліції є належним та допустимим доказом факту вчинення позивачем вищевказаного адміністративного правопорушення і що останній, як доказ, правомірно взятий до уваги інспектором поліції під час розгляду справи. Таким чином, доводи позивача стосовно того, що він не керував транспортним засобом марки «Фольксваген Гольф», номерний знак [NUMBER] , спростовано вищезазначеними відеоматеріалами. На підтвердження вчинення [PERSON] правопорушення, передбаченого ст.121 ч.8 КУпАП, відповідачем надано рапорт старшого інспектора СРПП Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області Іванущака О.М. від 20.11.2022 року зі змісту якого вбачається, що відповідно до отриманих по телефону даним від Чернівецької митниці встановлено, що даний т/з перебуває на митній території України з порушенням вимог ст.380 Митного Кодексу України, та, що водієм [PERSON] даний т/з на митну територію України не ввозився і він не може ним користуватися та розпоряджатися. Тому, виходячи з аналізу наведених норм у сукупності та в контексті запровадження заборони водієві керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, та цілей Закону України «Про дорожній рух», суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність порушення водієм [PERSON] вказаної заборони та необґрунтованими доводи позивача про порушенням відповідачем порядку притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.121 ч.8 КУпАП, які є нічим іншим, як намаганням уникнути адміністративної відповідальності за вчинене порушення. Надаючи правову оцінку вищезазначеним висновкам суду першої інстанції та прийнятому оскарженому рішенню, колегія суддів вважає висновки суду непереконливими з огляду на таке. Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України "Про дорожній рух". Статтею 1 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання. Згідно зі ст.14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом; у випадках, визначених Законом України "Про екстрену медичну допомогу", надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод. Статтею 16 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту. Разом з цим, ст.31 цього ж Закону визначає, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та\\або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. Транспортні засоби, зареєстровані відповідними органами іноземних держав, які ввезені на територію України та перебувають під митним контролем, підлягають вивезенню або поміщенню в інший митний режим у строки, визначені законодавством з питань державної митної справи. Статтею 380 Митного кодексу України, визначено особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України. Тимчасове ввезення громадянами - нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більше як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть бути передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. Положеннями ч.8 ст.121 КУпАП встановлено, що керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Системний аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку, що порушення вказаної заборони, посягає на безпеку дорожнього руху, отже адміністративне правопорушення, передбачене ч.8 ст.121 КУпАП є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Згідно зі ст.1 Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Статтею 23 Закону України "Про Національну поліцію" регламентовано, що поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення. До основних повноважень поліції входить, зокрема, регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.1,2 ст.7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 КУпАП). Статтею 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (ст. 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина 1 статті 44, стаття 89, частина 2 статті 106-1, частини 1-4 і 6 статті 109, стаття 110, частина 3 статті 114, частина 1 статті 115, стаття 116-2, частина 2 статті 117, частини 1-2 статті 119, частини 1, 2, 3, 5, 6, 8, 10 і 11 статті 121, статті 121-1, 121-2, частини 1, 2, 3, 4 і 6 статті 122, частина 1 статті 123, 124-1, 125, частини 1, 2 і 4 статті 126, частини 1, 2 і 3 статті 127, статті 128-129, частина 1 статті 132-1, частини 1, 2 та 5 статті 133, частини 3, 6, 8, 9, 10 і 11 статті 133-1, частина 2 статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини 1, 2 і 3 статті 140, статті 148, 151, частини 6, 7 і 8 статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини 1-2 статті 178, статті 180, 181-1, частина 1 статті 182, статті 183, 192, 194, 195). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Таким чином, до компетенції органів Національної поліції належить розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, і накладати адміністративні стягнення. За положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також засувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. З інформації, яка міститься у спірній постанові поліції вбачається, що 20.11.2022 року о 00-22 год. \~в смт.Берегомет по вул.Залізняка, [PERSON] керував автомобілем марки «Фольксваген Ґольф» не маючи права керувати т/з, оскільки не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом, а також керував транспортним засобом на іноземній реєстрації, який своєчасно не вивезений за межі України, чим порушив п.2.1 ПДР. Тобто, постанова містить лише посилання на пункт порушення ПДР (2.1) який зобов"язує водія механічного транспортного засобу мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Проте, виходячи з опису адміністративного правопорушення, за яке [PERSON] притягується, обов"язково повинно було б бути посилання на норми якими встановлюються відповідні правила та яких не дотримався водій, як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за ч.8 ст.121 КУпАП. Як зазначено вище, статтями 16, 31 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту (ст.469 МК України), складає об"єктивну сторону зазначеного адміністративного правопорушення. Суд першої інстанції в оскарженому рішенні послався на зазначені норми та надав їм оцінку, проте, на них не послався працівник поліції в оскарженій постанові, лиш зазначивши як порушення - "водій, не маючи права керування т\\з, оскільки не мав при собі посвідчення водія на право керування т\\з, а також керування т/з на іноземній реєстрації, який своєчасно не вивезений за межі України, чим порушив ПДР 2.1 (п)." Таким чином, у оскарженій постанові об"єктивна сторона правопорушення, за яке притягується [PERSON] працівником поліції належним чином, чітко, не виписана, чим допущено порушення законодавчих приписів останнім. Не зазначення у постанові норм відповідного закону чи підзаконного акту, у порушення вимог якого обвинувачується особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, позбавляє її можливості ефективного захисту від пред"явленого обвинувачення, тобто, є порушенням на захист. Саме на зазначене порушення, наряду з іншими, і посилається позивач в апеляційній скарзі. Суд першої інстанції повинен був перевірити і проаналізувати всі доводи, наведені в позовній заяві, зіставити їх із наявними у справі матеріалами та дати на кожен доречний і важливий аргумент сторони вичерпну відповідь у своєму рішенні. Проте, зазначеному порушенню судом при постановленні рішення належної оцінки не було надано, як і іншим порушенням допущеним працівником поліції при складання постанови, а саме: складання постанови не за місцем вчинення правопорушення (відповідно до ч.1 ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення), відсутності у постанові кваліфікації працівником поліції дій водія за ч.1 ст.126 КУпАП із застосуванням ст.36 ч.2 КУпАП (за текстом постанови посилання на зазначені норми - відсутні). Крім того, з матеріалів адміністративної справи вбачається, що, не погоджуючись із постановою поліції, [PERSON] подав позовну заяву, в якій, посилаючись на невідповідність висновків в постанові фактичним обставинам адміністративного провадження та неправильності застосування закону України про адміністративну відповідальність, просив скасувати постанову і закрити адміністративне провадження. При цьому вимоги позовної заяви позивач обґрунтував конкретними доводами, які аналогічні наведеним у його апеляційній скарзі, щодо відсутності доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП. Суд першої інстанції не перевірив вищевказаних доводів позивача та не зазначив у своєму рішенні мотивованих підстав, за яких вважав ці доводи необґрунтованими, лише узагальнено пославшись, на рапорт працівника поліції яким складено і оскаржувану постанову, як на обгрунтованість постанови в частині доведеності порушень водієм Митних обмежень. При цьому, суд у повній мірі не розкрив суті зібраних у адміністративному провадженні доказів та не проаналізував їх на предмет достатності у контексті з доводами позовної заяви. Залишаючи без задоволення позовну заяву, суд першої інстанції в рішенні визнав правильними висновки працівника поліції про спростування доказами пояснень [PERSON] щодо недоведеності (бездоказовості) вчиненого ним правопорушення (ч.8 ст.121КУпАП), тоді як на думку суду апеляційної інстанції, на час винесення постанови, наведених судом доказів є явно недостатньо для визнання аналізованого доводу позивача безпідставним. У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinv.Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій. Тобто усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься і в ст.62 Конституції України. Тобто, висновок суду не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 245 КУпАП, суд має повно, всебічно і об`єктивно з`ясувати обставини кожної справи, вирішуючи її в точній відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. У відповідності до п.п.1-4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що є підставами для скасування оскарженого судового рішення та прийняття постанови про задоволення позову. Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Результат розгляду: granted