Рішення адміністративного суду від 2023-04-04 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила: - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 05.10.2020 № 1818 про відмову у призначенні пенсії за віком; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити та здійснювати їй виплату пенсії за віком з 06.08.2019 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; - стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2022 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 1818 від 05.10.2020 року про відмову у призначенні пенсії за віком [PERSON] . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити призначення та виплату [PERSON] пенсії за віком з 06 серпня 2019 року з компенсацією втрати частини доходів. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач), не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняти нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення. В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник зазначає, що оскаржуване рішення відповідача є правомірним, оскільки позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю реєстрації на території України, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 року у справі \~№ 440/1408/20 не містить зобов`язань про призначення [PERSON] пенсії за віком. Вимоги позивача щодо виплати компенсації втрати частини доходів є передчасними. Позивач не надала відзив на апеляційну скаргу. На підставі ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] \~є громадянкою України та постійно проживає на території держави Ізраїль. 06.08.2019 представником позивача було подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області заяву [PERSON] про призначення пенсії за віком від 07.05.2019 року (вх.№ 4142/Л-02 від 06 серпня 2019 року). До заяви додано копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, довіреності представників, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудової книжки та інших документів для призначення пенсії. 17.09.2019 представником позивача листом \~№ 5433 \~надіслано до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області додаткові документи, а саме: довідки про стаж роботи за період з 1985 року по 1988 рік. 17.01.2020 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 97 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю документів, які засвідчують місце проживання (реєстрації) особи на території України та невідповідністю наданих документів Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 року у справі \~№ 440/1408/20 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 97 від 17.01.2020 року про відмову у призначенні пенсії за віком [PERSON] . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області розглянути заяву [PERSON] про призначення пенсії за віком від 07.05.2019 року, зареєстровану 06.08.2019 року за вхідним номером № 4142/Л-02, з урахуванням висновків суду. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 1818 від 05.10.2020 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю реєстрації на території України. При цьому, \~в рішенні зазначено, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 року у справі № 440/1408/20 не містить зобов`язань про призначення [PERSON] пенсії за віком. Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача, звернулася до суду з даним позовом. Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача прийняте не на підставі та не в спосіб, визначені чинним законодавством, у зв`язу з чим підлягає скасуванню. Належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача призначити та виплатити пенсію поивачу за віком з 06.08.2019 з компенсацією втрати частини доходів. Позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити виплату пенсії за віком з проведенням індексації, стягнення моральної шкоди визнані судом необгрунтованими. Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 3 ст. 25 Конституції України Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами. Відповідно до ч. 1 \~ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років. Згідно ч. 1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Згідно з ч.1 ст. 45 Закону України \~"Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Відповідно до п. 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації). Згідно п. 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Відповідно до п. 4.3. Порядку \~№ 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про місце проживання (реєстрації) особи. Відповідно до п. 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Відповідно до п.п.1,3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про громадянство України" документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні або відсутність міжнародного договору, ратифікованого Верховною Радою України; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами, що також передбачено в статті 46 Конституції України. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 30.09.2019 року по справі № 475/164/17. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є громадянкою України, досягла пенсійного віку та має страховий стаж 25 років, якого достатньо у віці 76 років для призначення пенсії за віком згідно статі 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність оскаржуваного рішення відповідача, його скасування та зобов`язання відповідача здійснити призначення та виплату [PERSON] пенсії за віком з 06 серпня 2019 року. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про скасування оскаржуваного рішення відповідача та зобов`язання його \~призначити та виплати позивачу пенсію. Стосовно позовних вимог щодо виплати компенсації втрати частини доходу колегія суддів зазначає наступне. Так, питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та відповідно до ч. 1 зазначеного Закону підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно з ч. 2 \~Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" \~компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. У свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Таким чином, компенсація втрати частини доходів нараховується та виплачується на вже нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України. При цьому, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію особа набуває в момент отримання доходу. Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. При цьому, Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу. Враховуючи, що виплата суми основного розміру пенсії на даний час позивачу не проведена, колегія суддів зважає на відсутність виплати основної суми доходу в розумінні Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за наявності якої можлива виплата суми компенсації. Отже, оскільки позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми пенсії, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, враховуючи їх передчасність. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.09.2020 у справі № 300/544/19. Відповідно ст. 317 КАС України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення справи, які суд першої інстанції визнав встановленими,неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового скасування рішення суду першої інстанції.

Результат розгляду: partial