Рішення адміністративного суду від 2023-03-20 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до адміністративного суду з позовом, в якому просила: - визнати відмову ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області (далі - відповідач 1), Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Чернігівській області" (далі - відповідач 2) у наданні інформації на інформаційний запит [PERSON] від 19.03.2021 протиправною; - зобов`язати ліквідаційну комісію УМВС України в Чернігівській області, Державну установу "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Чернігівській області" видати усі вказані в інформаційному запиті [PERSON] від 19.03.2021 документи, відносно вказаних видів грошового забезпечення, засвідчені належним чином. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року позов було задоволено частково. Визнано відмову ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області, Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Чернігівській області" у наданні інформації на інформаційний запит [PERSON] від 19.03.2021 протиправною. Зобов`язано ліквідаційну комісію УМВС України в Чернігівській області, Державну установу "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Чернігівській області" надати [PERSON] письмову інформацію (довідку) з повною інформацією за інформаційним запитом від 19.03.2021, з урахуванням висновків викладених у даному судовому рішенні. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційної скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 19.03.2021 позивач звернулась до Ліквідаційної комісії МВС України в Чернігівській області з заявою про надання публічної інформації, у якій просила надати їй належним чином завірені копії: 1. Документів (витягів з документів) з її облікової справи або інших документів, щодо грошового забезпечення, а саме: - копію грошового атестату станом на 18.04.2001 (якщо немає, запрос на ГУ ПФУ в Чернігівській області направляти не треба); - копію Протоколу про призначення пенсії (якщо немає, запрос на ГУ ПФУ в Чернігівській області направляти не треба). 2. Документу чи витягу з документу органу МВС про встановлення особисто їй надбавок: за особливі умови служби - 50%; за виконання особливо важливих завдань - 42%; надбавки за оперативно - розшукову діяльність - 18%; надбавки за службу в спец.підрозділах БОЗ - 28%; премії - 17%; 3. Документу чи витягу з документу органу МВС про анулювання (скасування) особисто позивачу надбавок (копії наказів знаходяться в обліковій справі) за особині умови служби - 50%; за виконання особливо важливих завдань - 42%; надбавки за оперативно - розшукову діяльність - 18%; надбавки за службу в спец.підрозділах БОЗ - 28%; премії - 17%. 4. Нормативно-правовий акт України (витяг), визначаючий перелік надбавок, що не виплачуються, відповідно якого вони не враховуються на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною посадою; 5. Інформацію щодо розмірів міліцейського грошового забезпечення (не скасованих видів) позивача з урахуванням грошового забезпечення за відповідною (прирівняною) або аналогічною посадою поліцейського старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (у вигляді таблиці); 6. Розмір грошового забезпечення, станом на 01.01.2016, на 01.03.2018, на 01.12.2019, на 01.03.2021, складом та розміром визначений законодавчими і нормативно-правовими актами України, а саме розмір та сума посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за стаж служби та граничний розмір кожного середньомісячного виду грошового забезпечення (міліцейського і поліцейського) (підвищення посадового окладу, надбавок, доплат, які мають постійний характер), премії, які були нараховані та виплачені особі на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, за спеціальним званням майор поліції, з вислугою в календарному обчисленні 16 років 02 місяці 13 днів та наявності форми допуску за ступенем секретності інформації «цілком таємно». Листом - відповіддю Ліквідаційної комісії від 30.03.2021 № 21/К-42зі позивача було повідомлено, що ліквідаційна комісія УМВС України в Чернігівській області не є розпорядником інформації запиту. Вказано, що зазначена функція, а також надання роз`яснень з питань, що стосуються пенсійного забезпечення та соціального захисту пенсіонерів МВС, передані до сектору із гуманітарних питань Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернігівській області», у зв`язку з чим та з метою надання повної відповіді, запит направлено до зазначеного сектору. Крім того, позивач отримала з ГУНП Чернігівській області інформацію від 30.03.2021 №21/К-42зі про складові та розмір грошового забезпечення поліцейського на посаді в ГУНП Чернігівській області «старший оперуповноважений в особливо важливих справах Головного управління Національної поліції», станом на 01.01.2016, на 01.03.2018, на 01.12.2019, на 01.03.2021. 07.04.2021 позивач отримала листа з ДУ «ТМО МВСУ в Чернігівській області» від 06.04.2021 № 33/45-К-32 відповідь про те, що підрозділ є таким, що надає до уповноваженого структурного підрозділу МВС документи, які є підставою для оформлення довідок про грошове забезпечення. Вважаючи відповідь розпорядника інформації не по суті запиту неправомірною відмовою в наданні інформації відповідно до ч. 2 статті 22 Закону України від 13.01.2011 №2939-VI «Про доступ до публічної інформації», позивач звернувся до суду з даним позовом. При винесенні даної постанови колегія суддів керується наступним. Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини другої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати й поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Статтею 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання. Частиною першою статті 14 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію. Частинами першою та другою статті 19 Закону № 2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону. Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації (частина друга статті 22 Закону № 2939-VI). Частиною третьою статті 22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником. Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі. У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис. Частинами першою та другою статті 23 Закону №2939-VI передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, просила надати: документи чи витяги з документів органу МВС про встановлення особисто їй наступних видів додаткового її грошового забезпечення під час його служби в органах МВС: надбавок: за особливі умови служби - 50%; за виконання особливо важливих завдань - 42%; надбавки за оперативно - розшукову діяльність - 18%; надбавки за службу в спец.підрозділах БОЗ - 28%; премії - 17%. Виходячи із поняття публічної інформації, запитувана позивачем інформація, є такою, що задокументована (створена) в процесі виконання суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, отже, є публічною. Однак, відповідач 1 у відповіді на вказаний запит зазначив про те, що «ліквідаційна комісія УМВС України в Чернігівській області не є розпорядником інформації про надання копії грошового атестату та протоколу про призначення пенсії, так як ці документи знаходяться в ГУ ПФУ в Чернігівській області. В зв`язку з тим, що ліквідаційна комісія УМВС України в Чернігівській області не проводить нарахування по оплаті праці поліцейським, інформацію щодо розмірів грошового забезпечення поліцейських ГУ НП в Чернігівській області надати немає можливості. З метою отримання позивачем запитуваної інформації запит направлено до ГУ НП в Чернігівській області.» Також, вказаним листом доведено до відома позивача, що «актом прийому-передачі від 27.03.2019 №106 здійснено передачу справ, які стосуються пенсійного забезпечення та соціального захисту пенсіонерів МВС, від ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області до сектору із соціально-гуманітарних питань ДУ «ТМО МВС України по Чернігівській області». Починаючи із зазначеної дати, ліквідаційна комісія УМВС України в Чернігівській області втратила повноваження на виготовлення довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсій пенсіонерам МВС. Зазначена функція, а також надання роз`яснень з питань, що стосуються пенсійного забезпечення та соціального захисту пенсіонерів МВС, передані від ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області до вказаного сектору. В зв`язку з вищевказаним та з метою надання вам повної відповіді, ваш запит направляється за належністю до сектору із соціально-гуманітарних питань ДУ «ТМО МВС України по Чернігівській області». Наведене свідчить про порушення відповідачем 1 під час надання відповіді на запит позивача про отримання публічної інформації вимог Закону, що виразились в неповному надані запитуваної інформації та надання відповіді не по суті запиту. Так, як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, [PERSON] проходила службу в органах МВС в спеціальному підрозділі по боротьбі з організованою злочинністю в Чернігівській області. Станом на час звільнення позивача зі служби були чинними норми Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ». Відповідно до пунктів 3,4 вказаного Наказу було установлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення та зазначено, що виплату грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, затвердженому Інструкцією. Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач 1 повинен мати у своєму розпорядженні відповідні накази про призначення позивачу запитуваних ним видів додаткового грошового забезпечення та надати їх копії на запит позивача. В разі відсутності повноважень особисто надати запитувану інформацію, відповідач зобов`язаний був направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це позивача. Однак, як вбачається з наданої відповідачем 1 відповіді, питання щодо надання позивачу документу чи витягу з документу органу МВС про встановлення особисто їй надбавок: за особливі умови служби - 50%; за виконання особливо важливих завдань - 42%; надбавки за оперативно - розшукову діяльність - 18%; надбавки за службу в спец.підрозділах БОЗ - 28%; премії - 17%; документу чи витягу з документу органу МВС про анулювання (скасування) особисто позивачу надбавок (копії наказів знаходяться в обліковій справі) за особині умови служби - 50%; за виконання особливо важливих завдань - 42%; надбавки за оперативно - розшукову діяльність - 18%; надбавки за службу в спец.підрозділах БОЗ - 28%; премії - 17% взагалі не розглядалось. Відтак, на переконання колегії суддів, відповідь розпорядника інформації від 30.03.2021 № 21/К-42зі у вказаній частині є неправомірною в розумінні Закону № 2939-VІ та порушує право позивача на доступ до інформації. Щодо висновків суду першої інстанції в частині вимог позивача про зобов`язання відповідача видати йому інформацію про міліцейське грошове забезпечення для перерахунку пенсії з 01.01.2016 відповідно до форми Додатку 2 Постанови КМУ № 45 від 13.02.2008 у редакції станом на 01.01.2016, колегія суддів зауважує, що позивачем вказані вимоги у позовній заяві не заявлялись, та у запиті про надання інформації такі не зазначені. Водночас, як вбачається зі змісту позовних вимог та запиту позивача, остання просила зобов`язати відповідачів надати інформацію щодо розмірів міліцейського грошового забезпечення (не скасованих видів) позивача з урахуванням грошового забезпечення за відповідною (прирівняною) або аналогічною посадою поліцейського старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (у вигляді таблиці) станом на 01.01.2016, на 01.03.2018, на 01.12.2019, на 01.03.2021, складом та розміром визначений законодавчими і нормативно-правовими актами України, а саме розмір та сума посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за стаж служби та граничний розмір кожного середньомісячного виду грошового забезпечення (міліцейського і поліцейського) (підвищення посадового окладу, надбавок, доплат, які мають постійний характер), премії, які були нараховані та виплачені особі на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, за спеціальним званням майор поліції, з вислугою в календарному обчисленні 16 років 02 місяці 13 днів та наявності форми допуску за ступенем секретності інформації «цілком таємно». Як вбачається з матеріалів справи, запит у вказаній частині був направлений до ГУНП Чернігівській області, яким за результатом розгляду вказаного запиту було надано інформацію від 30.03.2021 №21/К-42зі про складові та розмір грошового забезпечення поліцейського на посаді в ГУНП Чернігівській області «старший оперуповноважений в особливо важливих справах Головного управління Національної поліції», станом на 01.01.2016, на 01.03.2018, на 01.12.2019, на 01.03.2021. Виходячи з наданої ГУНП Чернігівській області відповіді на вказаний запит, колегія суддів дійшла висновку, що ГУНП Чернігівській області в повній мірі виконано запит та надано інформацію в межах своєї компетенції. При цьому посилання позивача у позовній заяві, що відповідь ГУНП Чернігівській області є неповною, в даному випадку не свідчить про порушення права позивача на доступ до публічної інформації особами, які є відповідачами в межах даної справи. За вказаних обставин, позовні вимоги у вказаній частині не підлягають задоволенню. Відтак, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання УМВС України в Чернігівській області в особі Ліквідаційної комісії Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області видати їй інформацію (довідку) про міліцейське грошове забезпечення для перерахунку пенсії з 01.01.2016 відповідно до форми Додатку 2 Постанови КМУ № 45 від 13.02.2008 у редакції станом на 01.01.2016 є безпідставним, а доводи апеляційної скарги в цій частині обґрунтованими. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Надаючи оцінку доводам учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Відповідно до статті 317 КАС України підставами для, зокрема, зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Частиною четвертою вказаної статті закріплено, що зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. Оскільки суд першої інстанції неповністю встановив обставини справи, що призвело до частково невірного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни судового рішення в мотивувальній та резолютивній частині, виклавши абзац другий та третій резолютивної частини рішення в редакції, з урахуванням вищевикладених мотивів судом.

Результат розгляду: partial