Рішення адміністративного суду від 2022-09-27 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі - відповідач) з вимогою визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.03.2018 №0002754004, яким застосовано до [PERSON] штрафні (фінансові) санкції на загальну суму 17000,00 грн. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено. Не погоджуючись із рішенням суду, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Зокрема, апелянт звертає увагу, що в матеріалах справи немає жодного належного доказу вчинення ним правопорушення. Саме проведення касової операції з продажу ним алкогольного напою жодним чином не підтверджено, касовий чек відсутній тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно з наказом ГУ ДФС у Київській області від 27.02.2018 №432 та направленнями на проведення фактичної перевірки від 07.03.2018 №179, 180 посадовими особами ГУ ДФС у Київській області 12.03.2018 проведена фактична перевірка торгового об`єкту за адресою: [ADDRESS] , (біля РТП), що належить суб`єкту господарювання ФОП [PERSON] . В ході проведення фактичної перевірки встановлено факт реалізації алкогольного напою за відсутності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пиво), чим порушено вимоги ст.15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва, обігу спирту етилового, плодового і коньячного, алкогольних напоїв і тютюнових виробів». Ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом) серії АА №022856 терміном дії з 28.07.2017 по 27.07.2018 анульовано на підставі розпорядження ГУ ДФС у Київській області від 12.12.2017 №4336/ФОП/Ю-36-40-04 за несплату чергового платежу. За результатами вказаної перевірки складено Акт фактичної перевірки, який на наступний робочий день після його складення (13.03.2018) зареєстрований в ГУ ДФС у Київській області за №89/10-36-40/ [NUMBER] та направлений платнику листом від 13.03.2018 №1141/ФОП/10-36-40-00-10 за адресою реєстрації: [ADDRESS] . В подальшому, ГУ ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.03.2018 №0002754004 про застосування штрафної санкції в розмірі 17000,00 грн., яке направлено за адресою реєстрації платника податків. Позивач не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, звернувся до суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Основні засади державної політики у сфері виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначено Законом України від 19.12.1995 № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (надалі - Закон №481/95-ВР). Відповідно до статті 1 Закону №481 у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: - алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу "живого" бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД; - слабоалкогольні напої - алкогольні напої з вмістом етилового спирту від 0,5 до 8,5 відсотка об`ємних одиниць та екстрактивних речовин не більш як 14,0 г на 100 см 3, виготовлені на основі водно-спиртової суміші з використанням інгредієнтів, напівфабрикатів та консервантів, насичені чи ненасичені діоксидом вуглецю; - роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування; - місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій та/або програмними реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів. Відповідно до частини двадцятої статті 15 Закону №481 роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю. Частиною першою статті 17 Закону №481 визначено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом) - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень (абзац шостий частини другої статті 17 Закону №481). Як вбачається з Акту перевірки, перевіряючими встановлено, що ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом) серії АА №022856 терміном дії з 28.07.2017 по 27.07.2018 анульовано на підставі розпорядження ГУ ДФС у Київській області від 12.12.2017 №4336/ФОП/Ю- 36-40-04 за несплату чергового платежу. При цьому, в ході проведення фактичної перевірки встановлено факт реалізації алкогольного напою за відсутності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пиво). В ході апеляційного провадження судом апеляційної інстанції було встановлено, що в провадженні Сквирського районного суду Київської області перебувала справа №376/644/18 за зверненням Головного Управління ДПС у Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] . Так, постановою Київського апеляційного суду від 25.06.2018 у справі №376/644/18 постанову Сквирського районного суду Київської області від 12 квітня 2018 року щодо [PERSON] скасовано. Прийнято нову постанову, якою матеріали за протоколом про адміністративне правопорушення №19 від 29 березня 2018 року, складеного відносно [PERSON] за ч.1 ст.164-5 КУпАП, направлено до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області для проведення додаткової перевірки. Так, судовим рішення у вказаній справі встановлено що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ФОП [PERSON] у кіоску за адресою: [ADDRESS] (біля РТП) вчинив порушення ст.15 Закону України №481/95-ВР від 19.12.1995 року (зі змінами та доповненнями), а саме реалізацію пляшки пива «Чернігівське Лагер» 0,5 л. по ціні 15 грн. 00 коп. без відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі. Із оскаржуваного рішення вбачається, що [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 12.03.2018 року, він близько 16 год. 05 хв. в м. Сквира по вул. Київська, Київської області, вчинив зберігання або транспортування алкогольних напоїв чи тютюнових виробів, на яких немає належним чином розміщених марок акцизного збору, або з підробленими чи фальсифікованими марками акцизного збору посадовими особами підприємств-виробників, імпортерів і продавців цих товарів, а саме, реалізацію пляшки пива «Чернігівське Лагер» 0,5 л по ціні 15 грн., без відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі. Зазначена кваліфікація дій [PERSON] є суперечливою, адже не зрозуміло в чому саме полягає об`єктивна сторона правопорушення чи у зберіганні, чи у транспортуванні, алкогольних напоїв чи тютюнових виробів, на яких немає належним чином розміщених марок акцизного збору, або з підробленими чи фальсифікованими марками акцизного збору посадовими особами підприємств-виробників, імпортерів і продавців цих товарів, та явно не узгоджується із суттю правопорушення, викладеною у протоколі про адміністративне правопорушення №19 від 29.03.2018 року. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази проведення податковим органом додаткової перевірки. Дослідивши наявні в матеріалах справи фото, колегія суддів зауважує, що з них не можливо встановити дійсність продажу в кіоску за адресою: [ADDRESS] (біля РТП) пляшки пива «Чернігівське Лагер» 0,5 л., як і належність холодильника, що зафіксований на фото позивачу, або ж встановити ідентифікацію місця його розташування. В контексті наведеного колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що саме проведення касової операції з продажу ним алкогольного напою жодним чином не підтверджено, касовий чек відсутній, відсутня фіксація факту залучення свідків, відсутні будь які відомості про особу, якій ніби то була реалізована пляшка пива. Доказів вилучення товару немає, як і відсутній сам товар. Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що матеріалами справи повністю підтверджений факт вчинення позивачем правопорушення, а саме реалізації алкогольного напою за відсутності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пиво), чим порушено вимоги ст.15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР не відповідає обставинам справи та є помилковим. На підставі викладеного, з урахуванням норм права колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а отже воно є протиправним та підлягає скасуванню. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач, не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення, зазначив про проведення ГУ ДПС у Київській області фактичної перевірки з порушенням вимог чинного законодавства. Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Відповідно до пункту 80.1 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Згідно з підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. Допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5 статті 80 Податкового кодексу України). Відповідно до пункту 80.7 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції. Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу (пункт 80.10 статті 80 Податкового кодексу України). Згідно з пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: - направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; - копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; - службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється. При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки. Як вбачається з матеріалів справи, працівниками ГУ ДПС у Київській області складено відповідний акт про відмову від підпису у направленні на перевірку від 12.03.2018 №002343. При цьому, у наказі від 27.02.2018 №432 та додатку №1 до нього в якості підстави для проведення фактичної перевірки ФОП [PERSON] вказано на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України. Верховний Суд у постанові від 04.03.2021 у справі №803/1171/17 зазначив, що обов`язковими обставинами (передумовами) для проведення фактичної перевірки згідно підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України є отримання в установленому законодавством порядку від державних органів або органів місцевого самоврядування інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби. При цьому, повинні існувати конкретні фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки, а підстави проведення перевірки, зазначені в документах на перевірку, повинні бути очевидними і зрозумілими не лише для контролюючого органу, але й для платника податків, що безпосередньо пов`язано з реалізацією останнім права на захист своїх інтересів. Проаналізувавши зміст вищевказаного наказу ГУ ДПС у Київській області колегія суддів дійшла висновку, що у ньому відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, окрім як на норму, що регулює питання призначення перевірки, - підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України; у наказі не відображено, в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства. Крім того, відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інформації про порушення позивачем вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що в свою чергу, свідчить про безпідставність призначення фактичної перевірки позивача на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України. Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 02.09.2020 року по справі № 821/1828/16 та від 15.05.2020 року по справі №816/3238/15 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи. Колегія суддів також враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні у справі «Золотас проти Греції», про те, що стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок також викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99). У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96). Крім того, у рішеннях від 20 травня 2010 року та від 25 листопада 2008 року у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, в яких ЄСПЛ наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок. Перевіряючи всі доводи обох сторін, апеляційний суд також приймає до уваги правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», відповідно до якої «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…». Таким чином, враховуючи вищевикладене та приписи пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про наявність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі. Отже, судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи, порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому. Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: granted