Рішення адміністративного суду від 2022-02-04 00:00:00+02

05.08.2021 року [PERSON] звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив: - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про перерахунок пенсії від 25 травня 2021 р. щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років з 90 % до 70 % грошового забезпечення та обмеження пенсії граничним розміром (десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність); - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 01.04.2019 р. перерахунок та виплату йому пенсії в розмірі 90 % грошового забезпечення, визначеного на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії ЮО111287 від 09.12.2020 року, виданої Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, без обмеження граничним розміром (десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність), що становить 27 097,20 грн.; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України виплатити йому різницю в пенсії за минулий час з 01.04.2019 р. по час проведення перерахунку з урахуванням фактично виплачених сум. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення відсоткового значення розміру призначеної [PERSON] пенсії з 90% до 70%, та у проведенні перерахунку та виплаті пенсії з 01 квітня 2019 року з урахуванням розміру основних і додаткових видів грошового забезпечення, зазначених у довідці Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 09.12.2020 року № ЮО111287, без обмеження її максимального розміру. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з 01 квітня 2019 р., виходячи із розрахунку 90% суми грошового забезпечення, зазначеного у довідці Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 09.12.2020 року № ЮО111287, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням вже виплачених сум. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. В поданій апеляційній скарзі апелянт зазначив, що на виконання судових рішень, ухвалених на користь позивача Головним управлінням ПФУ в Одеській області було проведено перерахунок пенсії позивача, однак, оскільки відбулись зміни в грошовому забезпеченні позивача, то перерахунок пенсії проводився з урахуванням положень ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно якої максимальний розмір пенсії не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення. Апелянт вважає, що перерахунок пенсії позивачу здійснено відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент виникнення права на такий перерахунок, і на даний час виплата пенсії здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, апелянт зазначив, що, починаючи з 01.01.2018 року згідно із ст. 2 Закону України від 08.07.2011 року № 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» максимальний розмір пенсій (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону № 2262, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Апелянт вказував на те, що зазначений Закон є чинним та неконституційним не визнавався. Апелянт також вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на рішення Конституційного Суду України у справі № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року, оскільки ним визнано такими, що не відповідають ст. 17 Конституції України положення першого речення частини сьомої статті 43 Закону № 2262 саме в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VII, однак редакція Закону України від 08.07.2011 року № 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» залишилась діючою. З огляду на викладене апелянт вважає, що обмеження розміру пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами є правомірним. Зважаючи на все вищезазначене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 року та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з 04.08.2010 року призначено пенсію за вислугу років в розмірі 90% грошового забезпечення - пенсійна справа № 1501007335. З 01.01.2018 р. відповідачем на виконання вимог пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року за № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» було проведено перерахунок пенсії позивача на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, та зменшено основний розмір пенсії за вислугу років з 90 відсотків на 70 відсотків грошового забезпечення. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року по справі №1540/5108/18, яке набрало законної сили, було визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років [PERSON] з 90% до 70% відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 р. "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01.01.2018 р. перерахунок пенсії за вислугу років [PERSON] , виходячи з 90 % відповідних сум грошового забезпечення та здійснити виплату пенсії в цьому розмірі з 01.01.2018 р. із врахуванням раніше виплачених сум. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 року у справі № 420/7197/20, яке набрало законної сили, було зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області нову довідку про розмір грошового забезпечення [PERSON] станом на 05.03.2019 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 9 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення з 01.04.2019 року перерахунку основного розміру пенсії. На виконання вказаного рішення суду Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України було підготовлено та надано до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області довідку про розмір грошового забезпечення [PERSON] станом на 05.03.2019 року, однак, як зазначає позивач, відповідний перерахунок пенсії з 01.04.2019 року відповідачем проведено не було, що стало підставою для звернення його до суду з відповідним позовом. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 року у справі № 420/3178/21, було визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не проведення [PERSON] перерахунку пенсії з 01.04.2019 року виходячи з основного розміру пенсії 90% від відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а також усіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення в розмірах та на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії № ЮО111287 від 09.12.2020 року, виданої Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, та виплати з пенсії із зменшенням її розміру. Також вказаним судовим рішенням було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 01.04.2019 року перерахунок пенсії [PERSON] на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії № ЮО111287 від 09.12.2020 року, виданої Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, та провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 01.04.2019 року по день проведення перерахунку. 25 травня 2021 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 р. у справі № 420/3178/21 відповідач провів з 01.04.2019 року перерахунок пенсії позивача на підставі довідки Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № ЮО111287 від 09.12.2020 року, врахувавши, що розмір грошового забезпечення становить 30 108 грн. Однак під час перерахунку пенсії від 25.05.2021 р. відповідач знизив основний розмір пенсії позивача з 90 % грошового забезпечення на 70%. З урахуванням цього підсумок пенсії позивача згідно перерахунку пенсії від 25.05.2021 р. становив 21075,60 грн. Крім того, судом встановлено, що позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019 року з урахуванням обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами. З розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії вбачається, що відповідач визначив позивачу пенсію за період з квітня 2019 року в наступному розмірі: з квітня по червень 2019 р. - до 14970 грн.; з липня по листопад 2019 р. - до 15640 грн.; з грудня 2019 р. по червень 2020 р. - до 16380 грн.; з липня по листопад 2020 р. - до 17120 грн.; з грудня 2020 р. по травень 2021 р. - до 17690 грн. Вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення основного розміру його пенсії при перерахунку з 01.04.2019 року з 90 % до 70%, а також щодо застосування обмеження розміру його пенсії, позивач оскаржив їх до суду першої інстанції. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , з огляду на наступне: Судом встановлено, що позивачу була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 90% від сум грошового забезпечення (вислуга років - 38 років), що підтверджується протоколом за пенсійною справою 1501007335 від 04.08.2010 року, наявним в матеріалах справи. Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI були внесено зміни до частини 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яким встановлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів. Пунктом 23 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII внесено зміни у частину другу статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно яких цифри « 80» замінено цифрами « 70». Згідно з пунктом 2 розділу ІV Прикінцевих положень Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" пункт 23 розділу ІІ вказаного Закону набрав чинності з 1 травня 2014 року. Таким чином, обмеження максимального розміру пенсії на рівні 70% застосовуються до пенсій, які призначаються з 1 травня 2014 року. Стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262) застосовується при призначенні пенсій. Натомість перерахунок пенсій врегульовано статтею 63 Закону №2262. Статтею 63 Закону №2262-ХІІ, у редакції, чинній з 1 січня 2017 року, визначено підстави перерахунку раніше призначених пенсій. Згідно з цією статтею перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Так, підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців. Стаття 63 Закону України №2262-ХІІ визначає як обов`язкову підставу для здійснення перерахунку пенсії - підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Ця норма також делегує Кабінету Міністрів України визначення умов, порядку та розмірів перерахунку пенсії за цим Законом. Кабінет Міністрів України у Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 (далі - Порядок №45) визначив, що перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права. У зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 704) та постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова № 103) у позивача виникло право на перерахунок призначеної пенсії. В свою чергу, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2019 року, в адміністративній справі № 826/3858/18 було визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови № 103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45. Таким чином, з 5 березня 2019 року - з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/3858/18 виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, тому, з цієї дати позивач має право на отримання пенсії, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ та статті 9 Закону № 2011-ХІІ, що встановлено судовим рішенням від 19.04.2021 року у справі № 420/3178/21. Стаття 13 Закону №2262-ХІІ регулює порядок призначення пенсій, а стаття 63 визначає підстави, умови і порядок їх перерахунку. Зміни до статті 63 Закону України №2262-ХІІ ні Законом України №3668-VI, ні Законом України №1166-VII у частині підстав, умов, розміру або порядку перерахунку пенсій не вносилися. Постанова КМУ №45 і Постанова КМУ №103 також не містять жодних положень про зміну відсоткового значення розміру призначених пенсій при їх перерахунку. Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що внесені Законом України №3668-VІ та Законом України №1166-VII зміни до статті 13 Закону України №2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону України №2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону України №3668-VІ та Закону України №1166-VII не зазнала. З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що при перерахунку пенсії позивача відповідно до статті 63 Закону України №2262-ХІІ відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм ч.2 статті 13 Закону України №2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 04 лютого 2019 року у зразковій справі №240/5401/18. За таких обставин у Головного управління ПФУ в Одеській області були відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії позивача при здійсненні її перерахунку з 90% на 70%, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Що стосується питання обмеження розміру пенсії позивача, колегія суддів зазначає наступне: Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011 року. Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) \~відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет \~Міністрів \~України», «Про дипломатичну службу», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII. Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016 року. Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI. Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом. Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII. При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. Однак суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення ст. 2 Закону № 3668-VI. Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, то вони явно суперечать один одному. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи. У постанові від 13.02.2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI. Вказаний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 16.12.2020 року у справі № 400/2085/19. Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, колегія суддів при вирішенні даної справи враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у справі з аналогічним предметом спору. Враховуючи все вищезазначене колегія суддів вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, застосовуючи при перерахунку пенсії позивача обмеження максимального її розміру, діяло протиправно, а тому в даному випадку є підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] і в цій частині. Що стосується посилань Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 24.06.2020 року у справі № 580/234/19 та від 21.05.2021 року у справі № 347/2083/16 та ін., колегія суддів зазначає, що висновки, викладені у вказаних постановах стосуються інших правовідносин, а тому не можуть бути застосовані при розгляді даної справи. Так, у справі № 580/234/19 предметом розгляду було питання перерахунку пенсій льотно-випробувального складу, призначених згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення», тоді як у справі № 347/2083/16 предметом спору було обмеження виплати пенсії особі, десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність за період з 01 листопада 2012 року по 01 січня 2016 року, тобто до прийняття рішення Конституційним Судом України. Таким чином, викладені у зазначених відповідачем судових рішеннях Верховного Суду висновки не можуть бути застосовані у даній справі, оскільки стосуються інших правовідносин, не подібних тим, що виникли у даній справі. Доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення. Згідно ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають. Зважаючи на залишення без змін рішення суду першої інстанції, судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.

Результат розгляду: denied