Рішення адміністративного суду від 2022-09-21 00:00:00+03

03 березня 2022 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вищевказаний позов, згідно якої позивач ГУ ПФУ в Одеській області просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16 грудня 2021 року № 55732737 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області штрафу в сумі 10200,00 гривень за невиконання вимог виконавчого листа. Позов мотивовано тим, що причиною невиконання рішення суду ГУ ПФУ в Одеській області є поважною, зокрема відсутність фінансування для виплати нарахованої за рішенням суду суми пенсії, тому вважають, що накладення відповідачем штрафу спірною постановою є необґрунтованим. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 09.03.2022 року матеріали позову були залишені без руху та надано час для усунення недоліків. 13.04.2022 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшла заява на виконання ухвали суду від 09.03.2022 року. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.05.2022 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав клопотання, в якому просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У липні місяці 2022 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшло пояснення від представника відповідача, в якому він просить в задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови від 16.12.2021 року ВП № 55732737 про стягнення штрафу у сумі 10200, 00 грн. відмовити у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не сповістила. У відповідності до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке. Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 02.11.2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 року, позов задоволено частково: визнано неправомірною відмову відповідача у здійсненні позивачці перерахунку та виплати пенсії по інвалідності в розмірах, передбачених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з врахуванням ст. 28 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачці щомісячних основної державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, з 01.06.2011 року по ІІ групі інвалідності в розмірах, відповідно, 8 мінімальних пенсій за віком та 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з врахуванням ст. 28 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та фактично виплачених сум; в задоволенні решти позову відмовлено. На виконання вказаного рішення суду 25.02.2013 року управлінням Пенсійного фонду України в Роздільнянському районі Одеської області здійснено перерахунок пенсії [PERSON] з 04.06.2011 року по 22.07.2011 року. Сума боргу в розмірі 10851,75 грн. була внесена до додаткової відомості на березень 2013 року, однак залишилася не виплаченою, у зв`язку з тим, що Законом України Про Державний бюджет на 2013 рік не були передбачені кошти на виплату перерахунку пенсій за рішеннями суду по даній категорії справ. 25.06.2015 року Вищим адміністративним судом постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 02.11.2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 року скасовано та справу № 2-а-1752/11 направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. Надалі, постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.09.2015 року по справі № 2-а-1752/11, яка набрала законної сили 05.10.2015 року, зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Роздільнянському районі Одеської області здійснити перерахунок та виплату [PERSON] державної та додаткової пенсії як інваліду 2 групи з 04.06.2011 року по 22.07.2011 року , відповідно ст. ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком по 2 групі інвалідності, відповідно до вимог вказаного Закону та виплатити кошти згідно проведеного перерахунку, з урахуванням раніше виплачених сум. На виконання зазначеного рішення суду було 15.12.2015 року було видано виконавчий лист № 2-а-1752/11. Згідно постанови КМУ № 440 від 03.09.2014 року «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» погашення заборгованості здійснюється Казначейською службою України в межах бюджетних асигнувань, визначених на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює обслуговування бюджетних коштів, відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 03.08.2011 року № 845. У зв`язку з тим, що повідомлення з державної виконавчої служби про прийняття на облік вказаного рішення не надходило сума боргу в розмірі 10851,75 грн., що обліковується в Головному управлінні, внесено до реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. 22.08.2018 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 649 Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, якою було затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, де наявні виплати, що фінансуються з Державного бюджету (далі- Порядок). 02.12.2021 відповідачем винесено постанову про накладення на ГУ ПФУ в Одеській області штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин в сумі 5100,00 грн., яку було оскаржено шляхом подання позовної заяви № 1500-0804-8/156295 від 09.12.2021 року до Одеського окружного адміністративного суду. Ухвалою суду від 20.12.2021 року справу 420/25316/21 передано до Роздільнянського районного суду Одеської області за підсудністю. 16.12.2021 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову № 55732737 про накладення штрафу у розмірі 10200 грн. Вважаючи вказану постанову протиправною, ГУ ПФУ в Одеській області звернулось до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів. Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно зі статтею 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень. Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону, зокрема, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність. Частиною першою статті 75 Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим. Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Поважними, в розумінні наведених норм Закону, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. Так, суд вважає за необхідне зазначити, що 01.01.2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» № 4901-VІ (далі - Закон № 4901-VІ), яким затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою. Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 4901-VІ держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). Частиною першою статті 7 Закону № 4901-VI визначено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» , з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Тобто оскільки Головне управління Пенсійного фонду України є державним органом у розумінні статті 2 Закону № 4901-VI, то рішення має виконуватись відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» з особливостями, визначеними Законом № 4901-VI. Пунктом 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 4901-VI визначено, що заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника. Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що виплата нарахованих (перерахованих) соціальних виплат за рішеннями суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Черговість виконання судових рішень визначається датою їх надходження. Статтями 21, 23, 25, 30 Бюджетного кодексу України визначено, що державна установа (організація), яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету, відповідає за своїми зобов`язаннями лише при наявності відповідних бюджетних призначень, виділених виключно на ці цілі для погашення певної заборгованості. Стаття 116 Бюджетного кодексу України визначає порушенням бюджетного законодавства порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме: взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України; здійснення видатків бюджету чи надання кредитів з бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу чи закону про Державний бюджет України. Згідно статті 87 Бюджетного кодексу України видатки на державні програми з соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюють у встановленому порядку за рахунок наявних надходжень до загального фонду державного бюджету в межах обсягів призначень, передбачених у Державному бюджеті України. Тобто, відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства. У свою чергу, позивач, як боржник у виконавчому провадженні, вжив всі дії та конкретні заходи, спрямовані на виконання рішення Роздільнянського районного суду Одеської області № 2-а-1752/11. З огляду на викладене, судом враховується, що, як було зазначено вище, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути прийнята лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. При цьому визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення. Даний висновок узгоджується з практикою Верховного Суду, висловленою в постановах від 24.01.2018 року у справі № 405/3663/13-а, від 13.06.2018 року у справі № 757/29541/14-а, від 10.09.2019 року у справі № 0840/3476/18, від 19.08.2020 року у справі № 140/784/19. Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій та рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов підлягає задоволенню повністю. Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають.

Результат розгляду: granted