Рішення адміністративного суду від 2022-10-25 00:00:00+03

19.10.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.04.2020 № 00006333305, № 00006373305, № 00006343305. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він у 2016 році не мав доходів, що підлягали декларуванню і, відповідно, не порушував положення Податкового кодексу України, що свідчить про безпідставність винесення спірних рішень. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 р. у задоволенні позову відмовлено. Приймаючи у справі рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність прийняття спірних рішень. Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована доводами аналогічними позовній заяві. Справу розглянуто за відсутності сторін, які належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою з огляду на таке. Обставини, встановлені судом. [PERSON] є фізичною особою-резидентом, перебуває на податковому обліку як платник податку в ГУ ДПС у Чернігівській області. На підставі відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб, відповідачем встановлено, що в період з 01.01.2016 по 31.03.2016 позивач отримав дохід в сумі 1377745,83 грн за ознакою доходу « 126» (а.с. 55). На запит податкового органу від 14.08.2017 № 2258/2513/17-123, ПАТ «Укрсоцбанк» листом від 22.08.2017 № 111-186/79-772 повідомив, що [PERSON] у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) протягом 2016 року відображено нарахований та виплачений дохід з ознакою доходу « 126» у вигляді основної кредитної заборгованості прощеної (анульованої) за самостійним рішенням банку, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності (а.с. 59). 05.11.2019 та 15.11.2019 Ніжинським управлінням ГУ ДПС у Чернігівській області позивачу направлені листи, в яких зазначено про необхідність подання уточнюючої декларації про майновий стан і дохід за 2016 рік, які повернуті за закінченням терміну зберігання (60-67). 15.01.2020 ДПС у Чернігівській області направлено позивачу повідомлення № 6/25-01-33-04-08 про проведення позапланової невиїзної перевірки, яке повернуто за закінченням терміну зберігання (а.с. 51-53). Зі змісту Акту про результати проведення документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податків і зборів [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року ГУ ДПС у Чернігівській області від 21.02.2020 № 244/33/2634509670 вбачається, що документальною позаплановою невиїзною перевіркою за період, що перевірявся, встановлені порушення ФОП [PERSON] : абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 та підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 ПК України, а саме: [PERSON] не включив суму доходу, отриманого від ПАТ «Укрсоцбанк» за ознакою доходу « 126» в розмірі 1377745,82 грн (заборгованість за основним боргом) до загального річного оподатковуваного доходу та не подав податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також не сплатив податок на доходи фізичних осіб. Всього за актом перевірки донараховано податку на доходи фізичних осіб в результаті отримання доходів за ознакою « 126» - 247994,25 грн; підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 ПК України, занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за результатами 2016 року на 20666,19 грн. Донараховано військового збору з доходу нарахованого в результаті отримання доходів за ознакою « 126» - 20666,19грн (а.с. 19-25). На підставі даного Акту відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 10.04.2020 № 00006333305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування», в загальній сумі 309992,81грн, що включає суму грошового зобов`язання за податковими зобов`язаннями - 247994,25 грн, суму грошового зобов`язання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 61998,56 грн (а.с. 17); податкове повідомлення-рішення від 10.04.2020 № 00006343305, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір, що сплачується фізичною особою за результатами річного декларування», в загальній сумі 25832,74 грн, що включає суму грошового зобов`язання за податковими зобов`язаннями - 20666,19 грн, суму грошового зобов`язання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 5166,55 грн (а.с. 18); податкове повідомлення-рішенням від 10.04.2020 № 00006373305, яким позивачу на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 і пункту 120.1 статті 120 ПК України за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування», застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170 грн (а.с. 16). Вважаючи оскаржувані рішення протиправними позивач звернувся з даним позовом до суду. Нормативно-правове обґрунтування. Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України). Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 ПК України визначено, що загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця. Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 ПК України. За приписами абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом. Пунктами 14.1.47, 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України закріплено, що додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу). Дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю. Згідно з пунктом 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень ПК України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Згідно пункту179.1 статті 179 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу. Відповідно до пункту 120.1 статті 120 ПК України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Висновки суду апеляційної інстанції. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми, прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, слід розглядати окремо. За змістом наведених положень у разі, якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 р. у справі № П/811/533/17 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковими для врахування колегією суддів при розгляді цієї справи. При цьому, правовою підставою для звільнення особи від сплати ПДФО та військового збору при анулюванні кредитного боргу є зміна кредитором валюти зобов`язання за кредитом. Саме така умова регламентована пунктом 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень ПК України. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 821/465/17. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що позивачу банком було прощено суму основного боргу без зміни валюти зобов`язання по кредиту, що у розумінні вищенаведених норм податкового законодавства зумовлює виникнення в неї додаткового блага та, як наслідок, зобов`язання задекларувати отриманий дохід і сплатити з нього ПДФО і військовий збір. При цьому, між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» не було укладено жодних угод про зміну валюти зобов`язання за кредитним договором, а тому пункт 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень ПК України не врегульовує виниклі між сторонами спірні правовідносини. З огляду на це, застосування позивачем при визначенні у гривні суми прощеного боргу за тілом кредиту, з якого сплачується ПДФО та військовий збір, курсу НБУ станом на 01.01.2014 не відповідає вимогам податкового законодавства. Тому, висновки контролюючого органу щодо заниження позивачем податкового зобов`язання з ПДФО і військового збору та винесені ППР від 10.04.2020 №№ 00006333305, № 00006373305, № 00006343305 є правомірними. Щодо доводів позивача про порушення строків давності відповідачем для формування податкових повідомлень-рішень та проведення самої перевірки, колегія суддів зазначає наступне. Як зазначає позивач, ним відповідно до підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 ПК України подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік 07.02.2017 року, коли граничний строк подання такої декларації - 09.02.2017 року. З огляду на це, на думку позивача, строки проведення перевірки, визначені пунктом 102.1 Податкового кодексу Україні: не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації) контролюючим органом пропущені. Проте, колегія суддів вважає такі висновки позивача хибними, оскільки така декларація була подана позивачем як фізичною особою - підприємцем, відповідно до яких ПК України визначені інші строки, ніж до фізичних осіб. Згідно пункту 179.1 статті 179 ПК України платник зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу. Підпунктом 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 ПКУ визначено, що платник податку що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів. Тож позивач, крім поданої ним декларації, також мав подати податкову декларацію про майно і доходи, отримані ним як фізичною особою та не пов`язані : підприємницькою діяльністю, за період, що дорівнює календарному року, у строки, визначені підпунктом 49.18.4. пункту 49.18 статті 49 ПК України, - до 1 травня року, що настає за звітним, тобто до 01.05.2017 року. Проте така декларація ним подана не була, що підтверджується актом документальної позапланової невиїзної перевірки від 21.02.2020 року №244/33/2634509670 ( п.2.3 акту перевірки). Таким чином, контролюючий орган у лютому 2020 року правомірно здійснив перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору громадянином [PERSON] . Надаючи оцінку всім доводам обох сторін, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…». Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову в цій справі та зазначає, що відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність прийняття оскаржуваних у даній справі податкових повідомлень-рішень. Апелянтом вказані обставини не спростовано. Таким чином, апеляційний суд погоджується з усіма висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог. Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Повний текст виготовлено 27.10.2022.

Результат розгляду: denied