Рішення адміністративного суду від 2022-02-10 00:00:00+02

[PERSON] \~звернулась до суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила: - визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та скасувати рішення від 06.08.2020 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати [PERSON] до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи в Брянківському обласному протитуберкульозному диспансері з 01.04.2011 року по 01.11.2013 року на посаді медичної сестри палатної та в Слов`яносербській обласній туберкульозній лікарні з 05.11.2013 року по 07.08.2014 року на посаді медична сестра палатна в подвійному розмірі, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; - зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити [PERSON] пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. «б» ст. \~13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1 -р/2020 від 23.01.2020 року з дати набрання рішенням суду по адміністративній справі законної сили. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 року адміністративний позов [PERSON] було задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та скасовано рішення від 06.08.2020 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати [PERSON] до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи в Брянківському обласному протитуберкульозному диспансері з 01.04.2011 року по 01.11.2013 року на посаді медичної сестри палатної та в Слов`яносербській обласній туберкульозній лікарні з 05.11.2013 року по 07.08.2014 року на посаді медична сестра палатна в подвійному розмірі, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву [PERSON] про призначення пенсії \~за віком на пільгових умовах по Списку № 2, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення конституційного Суду України від 23.01.2020р. №1-р/2020, подану 28.07.2020р., з урахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову \~відмовити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивачу було правомірно відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із недосягненням останньою пенсійного віку на дату звернення та недостатності пільгового стажу. [PERSON] було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, на підставі ст. 311 КАС України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції, [PERSON] , [INFO] , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.04.2015р. №1216-5596. 28.07.2020р. \~ [PERSON] звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області \~із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення конституційного Суду України від 23.01.2020р. №1-р/2020. Листом відділу з питань перерахунків пенсій №14 управління застосування пенсійного законодавства \~Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.08.2020р. за №0400-0319-8/64988 повідомило позивачку про відмову в призначенні пенсії зазначивши, що загальний страховий стаж позивача складає \~28 років 2 місяці 7 днів, в тому числі \~стаж по Списку №2 7 років 4 місяці. Також повідомлено, що неможливо врахувати періоди роботи до пільгового стажу згідно довідок від 02.04.2014р. №62 (відсутня інформація щодо проведення атестації робочих місць та підстава видачі довідки), від 14.07.2020р.№24 (у вказаний період діяли Списки, затверджені постановою КМУ від16.01.2003р. № 36). Окрім наведеного вказано, що на момент звернення із заявою про призначення пільгової пенсії (28.07.2020р.) [PERSON] виповнилось 52 роки 8 місяців. Не погодившись з вказаними доводами відповідача, позивач звернулась \~до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів. Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що необґрунтованими є підстави для неврахування відповідачем спірного періоду роботи [PERSON] у період з 01.04.2011 року по 01.11.2013 року, з 05.11.2013 року по 07.08.2014 року до пільгового стажу за Списком №2 згідно трудової книжки серії [NUMBER] . Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. 3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було\~ \~\~\~\~\~\~ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив\~ \~\~\~\~\~\~Закон № 1058-ІV\~ \~\~\~\~\~\~розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах». За приписами\~ \~\~\~\~\~\~статті 12 Закону № 1788-XII\~ \~\~\~\~\~\~право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. Натомість, згідно з пунктом «б»\~ \~\~\~\~\~\~статті 13 Закону № 1788-XII\~ \~\~\~\~\~\~в редакції, чинній до внесення змін\~ \~\~\~\~\~\~Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б»\~ \~\~\~\~\~\~статті 13 Закону № 1788-ХІІ\~ \~\~\~\~\~\~вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років. Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають\~ \~\~\~\~\~\~Конституції України\~ \~\~\~\~\~\~(є неконституційними), стаття\~ \~\~\~\~\~\~13, частина друга статті\~ \~\~\~\~\~\~14, пункти «б» - «г» статті\~ \~\~\~\~\~\~54 Закону № 1788-XII\~ \~\~\~\~\~\~зі змінами, внесеними\~ \~\~\~\~\~\~Законом № 213-VIII\~ \~\~\~\~\~\~(пункт 1 рішення). Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного\~ \~\~\~\~\~\~Рішення\~ \~\~\~\~\~\~застосуванню підлягають стаття\~ \~\~\~\~\~\~13, частина друга статті\~ \~\~\~\~\~\~14, пункти «б» - «г» статті\~ \~\~\~\~\~\~54 Закону\~ \~\~\~\~\~\~\~№ 1788-XII\~ \~\~\~\~\~\~в редакції до внесення змін\~ \~\~\~\~\~\~Законом № 213-VIII\~ \~\~\~\~\~\~для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення\~ \~\~\~\~\~\~Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим, вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін\~ \~\~\~\~\~\~Законом № 213-VIII. У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в\~ \~\~\~\~\~\~рішенні\~ \~\~\~\~\~\~КСУ). Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами\~ \~\~\~\~\~\~Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та \~Законом № 1058-ІV\~ \~\~\~\~\~\~- з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років. Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену\~ \~\~\~\~\~\~Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод\~ \~\~\~\~\~\~від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Отже, у спірних правовідносинах \~застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ\~ \~\~\~\~\~\~з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не\~ \~\~\~\~\~\~Закону № 1058-ІV. Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 03.11.2021 року в справі № 360/3611/20, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України. Як вбачається з трудової книжки позивача серії [NUMBER] , виданої 05.09.1984р., [PERSON] у період з 01.04.2011 року по 01.11.2013 року працювала \~на посаді медичної сестри палатної у Брянківському обласному протитуберкульозному диспансері, з 05.11.2013 року по 07.08.2014 року на посаді медична сестра палатна в Слов`яносербській обласній туберкульозній лікарні. Наявність атестації робочого місця позивача за умовами праці підтверджується записами № 10, №13 в трудовій книжці позивача серії [NUMBER] . Наведена трудова книжка позивача серії [NUMBER] містить всі необхідні відомості, які підтверджують трудовий стаж на пільгових умовах за Списком №2 у період з 01.04.2011 року по 01.11.2013 року, з 05.11.2013 року по 07.08.2014 року. Окрім цього, позивачем, на підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів \~у ній, надано довідки від 02.04.2014р. №62, від 14.07.2020р. №24, згідно з якими посада сестри медичної (палатної) передбачена Списком №2. Отже, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про необґрунтованість підстав для неврахування відповідачем спірного періоду роботи [PERSON] у період з 01.04.2011 року по 01.11.2013 року, з 05.11.2013 року по 07.08.2014 року до пільгового стажу за Списком №2, згідно трудової книжки серії [NUMBER] . Крім того, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. З огляду на вказані правові приписи, період роботи [PERSON] з 05.11.2013 року по 07.08.2014 року підлягає зарахуванню до стажу її роботи у подвійному розмірі. Отже, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо обгрунтованості зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розгляну заяву [PERSON] про призначення пенсії \~за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення конституційного Суду України від 23.01.2020р. №1-р/2020, подану 28.07.2020р., з урахуванням висновків суду. Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи. Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied