Рішення адміністративного суду від 2023-04-12 00:00:00+03

У лютому 2023 року [PERSON] звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа - Державна служба України з безпеки на транспорті, в якому позивач просила суд про визнання протиправним та скасування постанови від 30.01.2023 ВП № 70871903 про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в розмірі 51000,00 грн. Доводи адміністративного позову ґрунтуються на тому, що позивачем було вчасно сплачено штраф за постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія АА № 00001949 від 22.11.2022 в розмірі 51000,00 грн 15.12.2022, у зв`язку з чим постанова від 30.01.2023 у ВП №70871903 про стягнення з позивача на користь держави штрафу в розмірі 51000,00 грн є протиправною. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року в задоволенні позову [PERSON] до Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови від 30.01.2023 ВП № 70871903 відмовлено. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Ксенжик Костянтин Вікторович звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах [PERSON] , в якій вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким адміністративний позов [PERSON] задовольнити. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач своєчасно сплатив усі накладені на нього штрафи, оскільки отримав постанови про притягнення до адміністративної відповідальності 14.12.2022 року та не отримував постанови про притягнення до адміністративної відповідальності 01.01.2022 року, оскільки це спростовується наданими доказами, які підтверджують факт того, що позивач не отримав особисто рекомендовані листи. Апелянт вказує, що будь-яких усних домовленостей між позивачкою та AT «Укрпошта» не було, про наявність поштової кореспонденції позивача ніхто не повідомляв. Представник відповідача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22.11.2022 старший державний інспектор відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серія АА № 00001949. На підставі вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення частини другої статті 1321 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51000,00 гривень. У вказаній постанові зазначено, що згідно з частиною другою статті 308 КУпАП в разі несплати [PERSON] штрафу в строк, установлений частиною другою статті 3002 КУпАП, у порядку примусового виконання цієї постанови органи державної виконавчої служби з правопорушника стягують штраф у подвійному розмірі 102000,00 гривень. 22.11.2022 Державна служба України з безпеки на транспорті надіслала засобами поштового зв`язку постанову серія АА № 00001949 листом з повідомленням про вручення (№ 0600220578353), яке було вручено отримувачу 01.12.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ф. 119) № 0600220578353. У листі Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 09.02.2023 № 11-аз/50-2023 зазначено, що при опитуванні працівниці АТ «Укрпошта» вона пояснила, що дійсно самостійно поставила підпис в рекомендованому листі № 0600220578353. АТ «Укрпошта» у свою чергу в листі від 09.02.2023 № 103.003-873-23 повідомила представника позивача, що рекомендовані листи з повідомленнями про їх вручення за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , залишені за воротами паркану через відсутність адресатів та абонентської поштової скриньки за усною домовленістю з [PERSON] по телефону [NUMBER] . 15.12.2022 позивачкою було сплачено штраф за постановою АА № 00001949 у розмірі 51000,00 грн, що підтверджується квитанцією № 105 від 15.12.2022. 30.01.2023 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 70871903 щодо стягнення з позивача на користь держави штрафу у розмірі 51000,00 гривень. Не погоджуючись із правомірністю постанови від 30.01.2023 про відкриття виконавчого провадження № 70871903, позивач звернувся до суду з цим позовом. Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не отримувала безпосередньо від працівника АТ «Укрпошта» рекомендований лист №0600220578353 і у повідомленні про вручення особисто не розписувалась, проте особисте неотримання вказаного листа було обумовлено домовленістю з працівницею пошти, і це не спростовує факт отримання цього листа позивачкою саме 01.12.2022. За висновками суду, позивачка має правовий статус внутрішньо переміщеної особи, але доказів, що підтверджують факт її перебування 01.12.2022 на території Закарпатської області суду не подано. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до абзацу другого частини другої статті 308 КУпАП позивач повинен був оплатити подвійний розмір штрафу, зазначений у постанові про стягнення штрафу, а саме: 102000,00 гривні, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, єЗакон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII). Згідно статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення)сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». За приписами пункту 6 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. За правилами частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. В даному випадку, спірні правовідносини склались у зв`язку із примусовим виконанням постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серія АА № 00001949 в частині застосування до позивача подвійного штрафу. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» розглядати справи про накладення адміністративного-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті. Постанова про застосування адміністративно-господарських штрафів є виконавчим документом. Статтею 229 КУпАП встановлено, що органи автомобільного транспорту та електротранспорту (тролейбус, трамвай) розглядають справи про адміністративні правопорушення, зв`язані з порушенням правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, правил користування автомобільним транспортом та електротранспортом, зокрема, за статтею 1322 КУпАП. Від імені органів автомобільного транспорту розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати штрафи за статтею 1322 КУпАП мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Отже, Державна служба України з безпеки на транспорті, як центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, має повноваження щодо здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, а його посадові особи розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників, а також справ про адміністративні правопорушення за статтею 1322 КУпАП. Відповідна постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі є виконавчим документом. Згідно з частинами четвертою-сьомою статті 2795 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачені статтею 1322 цього Кодексу, та правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи). Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, або повнолітньому члену сім`ї такої особи. У разі якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову від її отримання. У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або Єдиному державному демографічному реєстрі адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову. Відповідно до частин першої та другої статті 3002 КУпАП у разі сплати особами, зазначеними у статті 143 цього Кодексу, штрафу протягом 10 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті така постанова вважається виконаною. У разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій цієї статті, постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті підлягає примусовому виконанню протягом 30 днів з дня набрання нею законної сили. Частиною третьою статті 291 КУпАП встановлено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 1322 цього Кодексу, набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення. Згідно зі статтею 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України. Отже, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного проступку, встановленого статтею 1322 КУпАП, набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення. Якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, встановленого статтею 1322 КУпАП, добровільно не оплатить штраф протягом 10 днів з дня набрання відповідною постановою законної сили, то у порядку примусового виконання цієї постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу. Суд встановив, що 22.11.2022 посадовою особою Державної служби України з безпеки на транспорті винесено Постанову серія АА № 00001949 про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 1321 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 51000,00 гривень. Державна служба України з безпеки на транспорті надіслала постанову серії АА №0000194 рекомендованим листом № 0600220578353 з рекомендованим повідомленням про вручення 22.11.2022, тобто у строк, встановлений частиною п`ятою статті 2795 КУпАП. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ф. 119) № 0600220578353 лист вручено отримувачу 01.12.2022. З огляду на вищезазначене, у Державної служби України з безпеки на транспорті були всі правові підстави для пред`явлення постанови серії АА № 00001949 до примусового виконання протягом 30 днів, з дня вручення її отримувачу. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, рекомендований лист №0600220578353 позивачем 01.12.2022 року отримано не було, що підтверджується наявними у матеріалах справи копією листа Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 09.02.2023 № 11-аз/50-2023, а також копією листа АТ «Укрпошта» від 09.02.2023 №103.003-873-23. З аналізу вказаних доказів судом вбачається, що працівник АТ «Укрпошта» 01.12.2022 року вийшла за адресою [ADDRESS] , рекомендовний лист залишила за воротами паркану через відсутність адресатів та абонентської поштової скриньки за усною домовленістю з [PERSON] по телефону [NUMBER] , а в подальшому самостійно проставила позначку про отримання поштової кореспонденції в повідомленні про вручення рекомендованого листа №0600220578353. Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно встановив факт неотримання позивачем 01.12.2022 року рекомендованого листа № 0600220578353. Водночас, за висновками суду, особисте неотримання вказаного листа було обумовлено усною домовленістю з працівницею пошти, і це не спростовує факт отримання цього листа позивачкою саме 01.12.2022. Колегія суддів із зазначеним висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на викладене. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 було затверджено Правила надання послуг поштового зв`язку (далі - Правила), які визначають порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними. Відповідно до п. 91 зазначених Правил, інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді смс-повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка. Таким чином, Правилами дійсно передбачається повідомлення адресата про надходження поштової кореспонденції засобами мобільного зв`язку. Водночас, правилами передбачено певний алгоритм дій працівника поштового відділення у такому випадку. Зокрема, згідно положень п. 110 Правил, у разі коли адресат протягом трьох робочих днів після інформування його за телефоном (через Інтернет) або вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу (за винятком рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка") не з`явився за одержанням такого відправлення, поштового переказу, він інформується повторно шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення з відміткою "Повторне" або інформується за телефоном шляхом надіслання смс-повідомлення (через Інтернет). Повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресованих до запитання та на абонементну скриньку, вкладаються відповідно до картотеки "До запитання" та до абонементної скриньки адресата. Реєстроване поштове відправлення безоплатно зберігається в приміщенні об`єкта поштового зв`язку протягом п`яти робочих днів об`єкта поштового зв`язку після надходження відправлення. За кожен наступний день зберігання реєстрованого поштового відправлення з одержувача стягується плата за зберігання такого відправлення відповідно до тарифів, установлених оператором поштового зв`язку. При цьому день надходження реєстрованого поштового відправлення до об`єкта поштового зв`язку та день вручення не враховуються. За таких обставин, у разі повідомлення позивач засобами мобільного зв`язку про наявну поштову кореспонденцію, працівник пошти повинен був зберігати рекомендований лист у приміщенні пошти, у разі неотримання листа протягом трьох робочих днів інформувати адресата повторно, а вже потім вирішувати питання про направлення рекомендованого повідомлення про вручення відправнику, із зазначенням причин невручення «Адресат відсутній за вказаною адресою» або «За закінченням встановленого строку зберігання». В той же час, залишення працівником пошти у ситуації, що склалась, листа за парканом будинку та проставлення відмітки про особисте отримання адресатом листа у той же день, не передбачене чинним законодавством та фактично свідчить про невідповідність дій означеного працівника приписам Правил. Враховуючи викладене, постанова серії АА № 00001949, з огляду на приписи частини третьої статті 291 КУпАП, фактично не набрала законної сили 01 грудня 2022 року, що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції у цій частині. Щодо висновків суду першої інстанції, що доказів, що підтверджують факт її перебування 01.12.2022 на території Закарпатської області позивачем суду не подано, колегія суддів зазначає наступне. Так, відповідно до вимог ч.2 ст. 79 КАС України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Водночас, згідно вимог ч.5 ст. 77 КАС України, суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява N 7460/03, § 26) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Європейський суд з прав людини і основоположних свобод (рішення по справі «Бендерський проти України») орієнтує судову практику застосовувати при оцінці доказів стандарт доказування «баланс ймовірностей» (balance of probabilities), або як його ще називають «переваги більш вагомих доказів» (preponderance of the evidence). За цим стандартом доказування, тягар доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав. Враховуючи викладене, оскільки позивач стверджує, що отримав постанову серії АА № 00001949 14.12.2022 року, враховуючи загальновідому інформацію щодо постійних ракетних обстрілів м. Миколаїв країною-агресором, а також наявну в матеріалах справи довідку №7708-7001081853 від 29.04.2022 року, згідно якої позивач є внутрішньо переміщеною особою та фактично проживає у Чернівецькій області, висновки суду першої інстанції щодо не підтвердження позивачем факту перебування позивачем 01.12.202 року за межами міста Миколаїв є неспроможними. З системного аналізу положень КУпАП колегією суддів вбачається, що положення статті 308 КУпАП в частині стягнення в порядку примусового виконання постанови з правопорушника подвійного розміру штрафу направлені на стимулювання добровільного виконання постанов про накладення штрафу та неприпустимість ухилення правопорушника від виконання вимог виконавчих документів, які набрали законної сили. Водночас, за встановлених обставин справи, враховуючи факт сплати позивачем сплати штрафу у розмірі 51000, 00 грн. в повному обсязі 15.12.2022 року, що свідчить про відсутність намірів позивача ухилятись від сплати штрафу, обставини неотримання позивачем копії постанови серії АА № 00001949 01.12.2022 року, стягнення з позивача в порядку примусового виконання постанови подвійного розміру штрафу є невипраним та несправедливим втручанням у право позивача на мирне володіння майном, згідно протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому колегія суддів наголошує, що орган Укртрансбезпеки, як і державний виконавець у межах спірних правовідносин діяли правомірно, проте правомірність дій вказаних суб`єктів владних повноважень не є предметом оскарження у межах даної справи, а вирішуючи питання правомірності оскаржуваної постанови, суд, згідно імперативних вимог ч.2 ст. 2 КАС України, перевіряє, чи прийнята (вчинена) вона зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і належать до задоволення, а судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи. Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог. Відповідно до статті 322 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції складається зокрема з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Відповідно до положень частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Так, як встановлено судом, під час подання адміністративного позову до суду першої інстанції сплаті підлягав судовий збір у сумі 1073,60 грн., який було сплачено згідно платіжного документу №0.0.2841772611.1 від 01.02.2023 року. За подання апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір у сумі 1610,40 грн., який було сплачено згідно платіжного документу №32528798800006480594 від 14.03.2023 року. Таким чином, загальний розмір судових витрат у вигляді судового збору, що підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі складає 2684,00 грн. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted