Рішення адміністративного суду від 2022-09-06 00:00:00+03

Державна податкова інспекція у місті Сєвєродонецьку Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області звернулась до адміністративного суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за податковим боргом з рахунків у банках, обслуговуючих боржника з податку на доходи у сумі 66938,87грн. Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 07.12.2017 позов задоволено частково. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 постанову Луганського окружного адміністративного суду від 07.12.2017 скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову повністю. Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, податковий орган звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду. Ухвалою Верховного Суду від 04.04.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 07.12.2017 та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 у справі №812/49/17. Ухвалою суду від 05.09.2022 призначено справу до касаційного розгляду у порядку письмового провадження на 06.09.2022. Касаційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження відповідно до статті 345 КАС України. Позивач звернувся до суду з клопотанням про заміну сторони у справі її правонаступником. Враховуючи приписи статті 52 КАС України, якою встановлено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив, - суд вбачає підстави клопотання позивача про заміну сторони у справі її правонаступником задовольнити. Як встановлено судами попередніх інстанцій, [PERSON] є суб`єктом підприємницької діяльності, перебуває на обліку в ДПІ у м. Сєвєродонецьку, як платник податків за основним місцем обліку, та є платником податків і зборів, передбачених Податковим кодексом України (а.с. 16, 34-35). Контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 0002481702 від 10.04.2014 про застосування до фізичної особи-підприємця [PERSON] штрафних санкції у сумі 65837,76грн. (а.с.15) Відповідачем подано до ДПІ у м. Лисичанську наступні декларації: Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною - особою підприємцем від провадження господарської діяльності за 2013 рік №9088957155 в розмірі квартальних авансових платежів, що підлягають оплаті до бюджету у наступному за звітним році складає 874,47грн. (а.с.10). Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною - особою підприємцем від провадження господарської діяльності за 2014 рік №9079963705 від 05.02.2015 в розмірі квартальних авансових платежів, що підлягають оплаті до бюджету у наступному за звітним році складає 347,25грн. (а.с.11); Податкова декларація про майновий стан і доходи за 2015 рік від 02.02.2016 №9274724206 в розмірі 3743,74грн. з податку на доходи фізичних осіб (а.с.12-13). На підставі статті 59 ПК України контролюючим органом виставлено податкову вимогу №71-25 від 21.01.2015, яку направлено на адресу відповідача (арк. спр. 14). У зв`язку з несплатою податкових зобов`язань з податку на доходи у строки, передбачені законодавством, у відповідача виник податковий борг на суму 64617,77грн, пеня 2321,10грн, загальна сума боргу 66938,87грн. Оскільки податковий борг відповідача залишається несплаченим, контролюючий орган звернувся до суду з позовом про його стягнення. Судом першої інстанції позов задоволено частково. Судовим рішенням ухвалено стягнути з [PERSON] податковий борг у розмірі 6007,21грн. на користь Державного бюджету України. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Суд врахував факт наявності самостійно визначених відповідачем податкових зобов`язань та відсутність доказів їх сплати, а також наявність скасованого рішенням суду, яке набрало законної сили, податкового повідомлення-рішення. Таким чином, підлягають задоволенню вимоги про стягнення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 6007,21грн., який до теперішнього часу в добровільному порядку не сплачено, сума податкового боргу є узгодженою. Апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено, посилаючись на те, що суд першої інстанції не перевірив та не з`ясував наявність у відповідача податкового боргу за самостійно узгодженими податковими зобов`язаннями у сумі 6007,21грн., тоді як обліковою карткою платника податків підтверджується своєчасна сплата податків та авансових платежів відповідачем до бюджету та їх спрямування податковим органом на погашення податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням №0002481702 від 10.04.2014, яке на час розгляду цієї справи в суді першої інстанції було скасовано судовим рішенням. Вважаючи, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, податковий орган звернувся з касаційної скаргою. В обґрунтування касаційної скарги позивач вказує, що відмовляючи у задоволенні позову, суд посилався на рішення суду, яке набрало законної сили про скасування податкового повідомлення-рішення та врахував наявність переплати. При цьому, на момент винесення оскаржуваного рішення відповідно до облікової карти платника податку за відповідачем обліковується сума наявного податкового боргу у цій справі, таким чином, при розгляді справи не було повністю досліджено наявні матеріали, що призвело до надання неналежної оцінки обставинам справи. З урахуванням викладеного, податковий орган просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Відповідач скористався правом заперечити проти касаційної скарги. У відзиві відповідач зазначає про необґрунтованість касаційної скарги, посилається на те, що податковий орган спрямував платежі відповідача, сплачені у 2013-2016 роках за самостійно визначеними зобов`язання у 2013-2015 роках, на погашення податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням, яке скасовано у судовому порядку. Як слідує, відповідач просить залишити касаційну скаргу податкового органу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне. Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Визначення понять податкового законодавства передбачено статтею 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Відповідно до положень підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання. Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Відповідно до підпункту 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини. Пунктом 31.1 статті 31 ПК України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків визначається календарною датою. Як унормовано статтею 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи. Пунктом 54.3 статті 54 ПК України визначено випадки, коли контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством. Платник податків несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого контролюючим органом узгодженого грошового зобов`язання (пункт 54.5 статті 54 цього Кодексу). Відповідно до пункту 54.1 статті 54, пункту 56.11 статті 56 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків. Пункт 57.1 статті 57 ПК України визначає строки сплати податкового зобов`язання, встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Відповідно до пунктів 95.1 - 95.3 статті 95 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Як встановлено судами у справі, що розглядається, податковим органом заявлено позов про стягнення з ФОП [PERSON] податкового боргу на загальну суму 66938,87грн, у тому числі: безпосередньо податкового боргу в розмірі 64617,77грн та пені в сумі 2321,10грн. Наявність податкового боргу підтверджується: податковим повідомленням рішенням №0002481702 від 10.04.2014 на суму 58610,56грн; податковою декларацією про майновий стан і доходи від 28.01.2014 №9088957155 на суму 874,47грн;термін сплати 15.11.2014; податковою декларацією про майновий стан і доходи від 05.02.2015 №9079963705 на суму 347,25грн; термін сплати 14.03.2015; податковою декларацією про майновий стан і доходи від 05.02.2015 №9079963705 на суму 347,25грн; термін сплати 14.05.2015 ; податковою декларацією про майновий стан і доходи від 05.02.2015 №9079963705 на суму 347,25грн; термін сплати 14.08.2015; податковою декларацією про майновий стан і доходи від 05.02.2015 №9079963705 на суму 347,25грн; термін сплати 14.11.2015; податковою декларацією про майновий стан і доходи від 02.02.2016 №9274724206 на суму 3743,74грн; термін сплати 19.02.2016. З метою стягнення податкового боргу податковим органом виставлено податкову вимогу від 21.01.2015 року. Сума податкового боргу відображена в обліковій картці платника податків і на день розгляду справи становить 66938,87грн. Сума податкового боргу складається: 58610,56грн - за податковим повідомленням рішенням 0002481702 від 10.04.2014; 6007,21грн - за узгодженими податковими зобов`язаннями з податку на доходи фізичних осіб; 2321,10 грн - пеня. Судами першої та апеляційної інстанції з`ясовано, що постановою Луганського окружного адміністративного суду від 11.10.2017, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 20.12.2017, у справі №812/162/17 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0002481702 від 10.04.2014 про застосування до ФОП [PERSON] штрафних санкцій у сумі 65837,76грн. визнано протиправним та скасовано рішення №188/12-14-17-03/21 від 20.05.2014 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску до ФОП [PERSON] у сумі 2201,05грн. Зазначеними рішеннями встановлено факт відсутності порушень порядку формування податкових зобов`язань ФОП [PERSON] . Таким чином, суди дійшли висновку, що з огляну на рішення суду, яке набрало законної сили та яким скасовано податкове повідомлення-рішення №0002481702 від 10.04.2014, відсутні підстави для стягнення податкового боргу з відповідача на суму 58610,56грн. Суд апеляційної інстанції встановив, що згідно акту звіряння розрахунків з ДПІ м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області з нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за особовим рахунком ФОМ [PERSON] станом на 01.01.2014 року нарахована переплата податку в сумі 1589,15 грн. З урахуванням переплати (1589,15 грн) та авансових платежів (315 грн) сума переплати відповідача станом на 01.01.2015 становить 515,05грн. З урахуванням переплати (515,05 грн) та авансових платежів (2791,75 грн) до сплати станом до 20.02.2016 перерахуванню підлягає 1825,94грн. Враховуючи переплату (1917,8 грн) та авансові платежів (3852грн), з урахуванням суми нарахованого податку в розмірі 3653,19грн переплата відповідача до бюджету склала 2116,61грн. Як вбачається, за результатом дослідження та оцінки доказів апеляційний суд дійшов висновку, що у відповідача відсутній податковий борг за самостійно узгодженими податковими зобов`язаннями. Таким чином, заявлені вимоги податкового органу про стягнення податкового боргу в розмірі 6007,21грн є необґрунтованими та не підтвердженими. Судом враховано, що відповідно до податкового законодавства податковий орган зараховує кошти в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Податковий орган спрямував платежі відповідача, сплачені за самостійно визначеними зобов`язання на погашення податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням. Проте, з огляду на скасування податкового повідомлення-рішення №0002481702 від 10.04.2014, у податкового органу відсутні законні підстави на зарахування цих коштів в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Касаційний суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що податковим органом не надано доказів наявності у ФОП [PERSON] податкового боргу у сумі 64617,77грн, поряд з цим, відсутні підстави для стягнення з відповідача пені в розмірі 2321,10грн. Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують. Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена. Разом з тим, положеннями Закону України "Про доступ до судових рішень" встановлено, що Єдиний державний реєстр судових рішень є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Приписи статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" передбачають, що судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень,

Результат розгляду: denied