Рішення адміністративного суду від 2023-06-26 00:00:00+03

31 жовтня 2022 року представник позивача Аббаcова Д. Л., яка діє в інтересах [PERSON] (надалі - позивач, [PERSON] ) на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1102090 від 26 жовтня 2022 року, засобом Електронного суду звернулася до Київського районного суду м. Харкова з адміністративною позовною заявою до Управління патрульної поліції в Харківській області в особі інспектора 2 батальйону 5 роти Науменка Дениса Миколайовича (надалі - відповідач-1), Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції(надалі - відповідач-2, УПП), в якій просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6053010 від 20 жовтня 2022 року та закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП). Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2023 року по справі № 953/6082/22 у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт стверджує, що на час притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП [PERSON] не був обізнаний про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та позбавлення його права керування транспортним засобом, оскільки про розгляд цієї справи його не повідомляли, у судових засіданнях він присутнім не був, а постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП від 20 вересня 2022 року отримав лише 21 жовтня 2022 року та подав на неї апеляційну скаргу. Вважає, що винесена працівником поліції постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення, оскільки в графі «до постанови додається» не зазначено будь-яких доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою вищевказаного правопорушення. Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2023 року по справі № 953/6082/22 залишити без змін, а скаргу - без задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України). Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України). Сторони в судове засідання не зв`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, відповідно до ст. 268 КАС України. Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорено сторонами. 20 жовтня 2022 року інспектор 2 батальйону 5 роти УПП в Харківській області старший лейтенант поліції Науменко Д. М. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6053010, на підставі якої [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та на нього накладений штраф у розмірі 20400 гривень. Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, [PERSON] 20 жовтня 2022 року о 16 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем Hyundai i20, державний номерний знак [NUMBER] , по вул. Тюринській, 11 у м. Харкові, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при перестроюванні з лівої полоси руху в праву полосу руху, та був позбавлений права керування транспортним засобом Октябрським районним судом м. Полтави у справі 554/8137/22 строком на один рік, чим порушив п. 2.1 «а» ПДР. З копії тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] 06 серпня 2022 року замість посвідчення водія серії [NUMBER] , виданого ВРЕП № 1 ГУМВСУ Харків 25 березня 2011 року, виданий тимчасовий дозвіл у зв`язку із складанням 06 серпня 2022 року відносно нього протоколу серії ААД № 077101 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2022 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, місце та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. З відмітки на поштовому конверті слідує, що на адресу [PERSON] направлена кореспонденція з Октябрського районного суду м. Полтави та 13 жовтня 2022 року відправлення перебувало на складі «Укрпошта», що підтверджується відомостями на штампі. Як вбачається з наданих позивачем копій поштової квитанції, опису вкладення, представник позивача - адвокат Аббасова Д. Л. направила 29 жовтня 2022 року на адресу Октябрського районного суду м. Полтави апеляційну скаргу. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з правомірності спірної постанови з огляду на підтвердження у судовому порядку факту керування транспортним засобом позивачем, який позбавлений права керування транспортними засобами на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Вказав, що позивач мав бути обізнаний з результатами розгляду справи №554/8137/22, за результатами якої його позбавлено права керування транспортними засобами. Колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 308 КАС України. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Розглядаючи цю справу, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що у спірній постанові відповідачем вказано про допущені позивачем порушення ПДР у вигляді неподання сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при перестроюванні з лівої полоси руху в праву полосу руху, та керування транспортним засобом будучи позбавленим права Октябрським районним судом м. Полтави у справі 554/8137/22 строком на один рік, у зв`язку з чим позивача притягнуто до адміністративної відповідальності лише за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Враховуючи, що позивач, відповідно до змісту спірної постанови, не був притягнутий до відповідальності за допущення ним порушення ПДР у вигляді неподання сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при перестроюванні з лівої полоси руху в праву полосу руху, колегія суддів вважає відсутніми підстави для надання оцінки спірній постанові у цій частині. Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Згідно із п. 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1. Згідно підпункту а) п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності. До структури складу адміністративного правопорушення відносяться: об`єкт; об`єктивна сторона; суб`єкт; та суб`єктивна сторона. Суб`єктивна сторона - це внутрішня сторона проступку, психічний стан суб`єкта проступку, що характеризує його волю, яка виявляється в протиправній дії, його ставлення до дії, яку він вчинив. Ознаками суб`єктивної сторони проступку є вина, мотив і мета правопорушення. Як вбачається із оскаржуваної постанови [PERSON] 20 жовтня 2022 року о 16 годині 40 хвилин, керував автомобілем Hyundai i20, державний номерний знак [NUMBER] , по вул. Тюринській, 11 у м. Харкові, будучи особою, позбавленою права керування транспортними засобами. Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього. Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, посилання на докази, якими він керувався при ухваленні відповідного рішення. Дотримання даних вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови у судовому порядку. Згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Статтею 251 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Досліджена постанова серії ЕАР №6053010 від 20 жовтня 2022 року не містить жодних посилань на наявність у матеріалах справи про адміністративне правопорушення доказів, які б досліджувалися в ході розгляду цієї справи про адміністративне правопорушення. Вказані обставини підтверджуються вказівкою у графі 8 спірної постанови «До постанови додаються», лише відеозапису з місця події. При цьому, вказане відео не є належним доказом вчинення позивачем правопорушення, визначеного у ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки не доводить фактичного моменту обізнаності позивача з ухваленням рішення по справі № 554/8137/22. Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 74 КАС України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так на момент складання відповідачем-1 спірної постанови у позивача був наявний тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] 06 серпня 2022 року замість посвідчення водія серії [NUMBER] , виданого ВРЕП № 1 ГУМВСУ Харків 25 березня 2011 року, виданий тимчасовий дозвіл у зв`язку із складанням 06 серпня 2022 року відносно нього протоколу серії ААД № 077101 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до п. 1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі Положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 265-1 КУпАП встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, працівник уповноваженого підрозділу тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення. Після закінчення тримісячного строку тимчасового вилучення посвідчення водія, у випадках, якщо судом не прийнято рішення щодо позбавлення водія права керування транспортним засобом або якщо справа про адміністративне правопорушення не розглянута у встановлений законом строк, особа має право звернутися за отриманням вилученого документа. Таке звернення особи є обов`язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення. Отже, при перевірці документів поліцейський повинен переконатися, що водій має право на керування транспортним засобом, шляхом наявності у нього посвідчення водія або відповідно до вимог ст. 265-1 КУпАП - дійсного тимчасового дозволу. З наведеного вбачається, що тимчасовий дозвіл є документом, що надає право водію на керування транспортним засобом відповідної категорії на час вилучення посвідчення водія. Позивач у позові та апеляційній скарзі зазначав, що надав для перевірки тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, який станом на 20 жовтня 2022 року був дійсний, оскільки його посвідчення водія було вилучене під час складання 06 серпня 2022 року протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Однак про те, що справа №554/8137/22 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП вже розглянута та, на підставі рішення суду, він позбавлений права керування транспортним засобом він не знав. Разом з цим, матеріали справи не містять жодних доказів вручення постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2022 року справі №554/8137/22, а відтак, і обізнаності позивача із набранням законної сили цієї постанови. Вказане свідчить, про недоведеність наявності умислу позивача у вчиненні визначеного ч. 4 ст. 126 КУпАП правопорушення, оскільки в ході судового розгляду відповідачами не доведено, а судом першої інстанції не встановлено обізнаності позивача з фактом ухвалення Октябрським районним судом м. Полтави постанови від 20 вересня 2022 року по справі №554/8137/22. При цьому, вказівка Октябрського районного суду м. Полтави у постанові на належне повідомлення [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи та встановлення у Єдиному державному реєстрі судових рішень відмітки про дату набрання законної сили, а також посилання Київського районного суду м. Харкова на дату направлення на адресу позивача постанови по справі № 554/8137/22 не доводять обізнаність позивача з ухваленням такої постанови від 20 вересня 2022 року станом на момент винесення спірної постанови про притягнення [PERSON] до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП. При цьому, колегія суддів зауважує, що першої інстанції, в порушення приписів ч. 2 ст. 77 КАС України покладав обов`язок доказування на позивача, який не є суб`єктом владних повноважень. За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивач обґрунтовано вважав, що правомірно керує транспортним засобом на підставі тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом серії [NUMBER] . При цьому колегія суддів враховує, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а. Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних доказів вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП. Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. За наведених обставин колегія суддів вважає наявними підстави для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6053010 від 20 жовтня 2022 року, на підставі якої [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та на нього накладений штраф у розмірі 20400 гривень та закриття провадження у цій частині. Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. З урахуванням викладеного та на підставі п.4 ч.1 ст. 317 КАСУ колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, а рішення суду І інстанції скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позову.

Результат розгляду: granted