Рішення адміністративного суду від 2023-01-30 00:00:00+02

в серпні 2022 року [PERSON] звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини [NUMBER] про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року позов задоволено частково, а саме: - визнано протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо проведення нарахування та виплати [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (невиплати індексації грошового забезпечення у розмірі 82070,92 грн.) за період з 14.08.2018 по 26.07.2022; - стягнуто з військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.08.2018 по 26.07.2022 в сумі 8207 (вісім тисяч двісті сім) грн. 09 коп., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів; - в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; - стягнуто на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань військової частини [NUMBER] . Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що позивач проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] . Згідно витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] \~(по стройовій частині) № 187 від 13.08.2018, позивача виключено зі списків особового складу частини та усіх видів грошового забезпечення з 13.08.2018. У подальшому рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.02.2020 у справі № 560/4282/19 визнано протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо нарахування та виплати [PERSON] грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 13.08.2018. Зобов`язано військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 13.08.2018. На виконання вищевказаного рішення суду, 22.05.2020 військовою частиною виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, в розмірі 21204,76 грн. Також рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.05.2021\~у справі №560/8700/20 визнано протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] , що полягає у невиплаті [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018. Зобов`язано військову частину [NUMBER] нарахувати і виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018. На виконання цього рішення суду 29.06.2021 військовою частиною виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 299,94 грн. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.12.2021 у справі №560/8863/21 стягнуто з військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України на користь [PERSON] \~середній заробіток за час затримки розрахунку з грошового забезпечення при звільненні з посади в розмірі \~21504,70 грн., (двадцять одна тисяча п`ятсот чотири гривні сімдесят копійок) з урахуванням обов`язкових платежів та виплат. Вказане рішення стосується відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплату у сумі 21504,70 грн. (загальна сума, що була виплачена на виконання рішення суду від 28.02.2020 по справі №560/4282/19, рішення суду від 13.05.2021 по справі №560/8700/20). У подальшому рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.10.2021 у справі №560/9388/21 визнано протиправними дії Військової частини [NUMBER] щодо нарахування [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січень, березень, грудень 2016 року, січень, травень, грудень 2017 року та лютий 2018 року. Зобов`язано Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року, з врахуванням виплачених сум. Відповідач подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, зокрема, що грошове забезпечення військовослужбовців було підвищене у відповідні місяці, які взяті для розрахунків індексації грошового забезпечення як базові. Однак Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20.12.2021 повернув скаргу особі, яка її подала. Постановою Верховного Суду від 23.08.2022 ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року скасовано. Справу №560/9388/21 направлено до Сьомого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.11.2022 апеляційну скаргу Військової частини [NUMBER] залишено без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року - без змін. У цьому судовому рішенні вказано, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. Водночас, на виконання рішення суду у справі №560/9388/21 військовою частиною ще 26.07.2022 було виплачено 82070,92 грн. В липні 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.08.2018 по день фактичного розрахунку - 26.07.2022. За результатами розгляду заяви відповідач листом від 10.08.2022 повідомив про відмову у виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з відсутністю на це законних підстав. Вважаючи бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини. Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується, зокрема, порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення). Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Водночас, таке питання врегульоване Кодексом законів про працю України. Така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №807/3664/14. Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з ч.2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Таким чином, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Отже, частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Водночас, частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору. Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення. Зазначені правові висновки щодо застосування статті 117 КЗпП України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 по справі №821/1083/17. Таким чином, суд вважає помилковими доводи відповідача про те, що у спірному випадку на нього не поширюється відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України. Суд погоджується з відповідачем у тому, що питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані КЗпП України. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Отже, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Враховуючи наведене, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року по справі №813/356/16. Враховуючи наведене, позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно статті 117 КЗпП України. Підставою цього є те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку. Як наслідок, бездіяльність військової частини щодо непроведення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є протиправною. Відтак, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Судом установлено, що відповідачем при виключенні [PERSON] 13 серпня 2018 року із списків особового складу військової частини не виплачено йому всіх належних сум, адже при розрахунку таких відповідачем не було виплачено компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, індексацію грошового забезпечення, а також індексацію грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січень 2008 року. При цьому такі складові грошового забезпечення виплачено позивачеві на виконання судових рішень 22 травня 2020 року 29 червня 2021 року та 26 липня 2022 року, про що свідчать наявні в матеріалах справи виписки з банківського рахунку позивача. Разом із тим судом апеляційної інстанції також встановлено, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 грудня 2021 року, ухваленого за результатами розгляду адміністративної справи № 560/8863/21, на користь [PERSON] стягнуто з військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України на користь [PERSON] \~середній заробіток за час затримки розрахунку з грошового забезпечення при звільненні з посади в розмірі\~21504,70 грн., (двадцять одна тисяча п`ятсот чотири гривні сімдесят копійок) з урахуванням обов`язкових платежів та виплат. Така сума стягнута на виконання рішень судів від 28.02.2020 по справі №560/4282/19 та від 13.05.2021 по справі №560/8700/20 за несвоєчасний розрахунок позивача щодо виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та індексації грошового забезпечення в розмірі 299,94 гривень Відтак середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача слід вираховувати, починаючи з 30 червня 2021 року по 26 липня 2022 року включно (день виплати грошових коштів на виконання рішення суду щодо виплати індексації грошового забезпечення з врахуванням базового місяця січень 2008 року). При цьому судом не враховуються при визначенні розміру середнього заробітку виплачена компенсація за невикористані дні додаткової відпустки та індексація грошового забезпечення на виконання рішень Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.02.2020 по справі №560/4282/19 та від 13.05.2021 по справі №560/8700/20, адже такі суми враховувалися при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при вирішенні Хмельницьким окружним адміністративним судом справи № 560/8863/21. Визначаючись щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів зважає на таке. \~П.2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 №100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.\~ Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.\~ Відповідно до наданої військовою частиною [NUMBER] Міністерства оборони України інформації щодо проведення повного розрахунку при звільненні [PERSON] загальний розмір\~належних позивачеві при звільненні виплат \~(в тому числі виплат на виконання рішень суду)\~складав 121356 гривень (грошове забезпечення в місяці звільнення 4997,48 гривень, компенсація за 3 невикористані доби відпустки 1191,71 гривень, грошова допомога на оздоровлення 11591,19 гривень, індексація грошового забезпечення 299,94 гривень, грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік 21204,76 гривень, а також індексація грошового забезпечення з розрахунку базового місяця січень 2008 року - 82070,92 гривень.\~ Індексація грошового забезпечення з розрахунку базового місяця січень 2008 року на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду у справах № 560/9388/21 становить 82070,92 гривень, тобто 67,6%\~від 121356 гривень. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату\~одноразової грошової допомоги при звільненні, становить\~153162,24 гривень (390,72 гривень*392 календарних днів за період з 30 червня 2021 року по 26 липня 2022 року).\~ Застосовуючи механізм розрахунку розміру середнього заробітку, викладений Судовою палатою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19, стягненню б на користь позивача належало 103537,67 грн. (67,6% від\~153162,24 гривень). Однак, у справі №480/3105/19 визначення Верховним Судом розміру середнього заробітку за наведеною пропорцією мало наслідком зменшення відшкодування з 59255,90 грн до 11246,77 грн, тоді як розмір спірної своєчасно не виплаченої позивачу суми становив 57657,47 грн. Проте, у справі що розглядається, розмір своєчасно невиплаченої позивачу при звільненні суми ним не оспорюється, тоді як середній заробіток за спірний період сягає 153162,24 грн, а в разі його зменшення у спосіб, зазначений у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, складе 103537,67 грн, що є неспівмірним. На необхідності застосування судом критеріїв зменшення розміру середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні йдеться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц. За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у вказаній постанові, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Вказаний підхід застосований Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі №806/2473/18, від 12 серпня 2020 року у справі №400/3151/19 та ряду інших. За приписами частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд зазначає, що істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 82070,92 гривень (сума виплат за судовим рішенням) / 153162,24 гривень (середній заробіток за весь час затримки розрахунку, що підлягав би виплаті) = 0,5.\~\~\~ Відтак, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 76581,12 гривень (390,72 гривень (середньоденний розмір заробітної плати позивача) х 0,5 (істотність частки) х 392 (кількість календарних днів за період з 30 червня 2021 року по 26 липня 2022 року). Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності позивачеві слід виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 76581,12 грн.\~ Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову. \~\~\~ У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Частиною першою, сьомою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Оскільки, за результатом судового розгляду даної справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, позивачу підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір в сумі 496,20 грн. \~\~\~

Результат розгляду: partial