Рішення адміністративного суду від 2022-04-04 00:00:00+03

У червні 2021 року Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі ФСЗ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велк» (далі ТОВ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 119221,88 грн.. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року позов задоволено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ТОВ подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення в частині з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 05.03.2014 року №15381020000016491 та зареєстровано за адресою: 67572, Одеська область, Лиманський район, село Нова Дофінівка, вулиця Курортна, будинок 2 "Б". 02.04.2021 року ТОВ подало до Фонду соціального захисту інвалідів звіт форми №10-ПІ про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2019 рік, в якому, зокрема, зазначило, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) склала 38 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) - 0 осіб, кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні - 2 особи, фонд оплати праці штатних працівників 2088,9 тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника 54971,00 грн.. З листа Лиманської районної філії Одеського обласного центру зайнятості від 28.04.2021 року №482/27/01 вбачається, що ТОВ у 2019 році не подавало звіти за формою №3-ПН про вакансії, на яких може використовуватись праця осіб з інвалідністю. На підставі даних вищезазначеного звіту та листа Лиманської районної філії Одеського обласного центру зайнятості, Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів було складено та направлено на адресу відповідача розрахунок адміністративно-господарських санкцій за 2019 рік за 2 нестворених робочих місця для осіб з інвалідністю у розмірі 109942,00 грн. У зв`язку із несплатою позивачем до 15 квітня 2020 року адміністративно-господарських санкцій за 2019 рік позивачем було додаткового нараховано відповідачу пеню виходячи з 120% річних облікової ставки Національного банку України у розмірі 9279,78 грн. за період з 16.04.2020 року по 11.06.2021 року (422 дні). Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано доказів того, що ним було створено робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформовано відповідні установи про наявність відповідних вакантних робочих місць, а тому суд вважав, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Колегія суддів не надаючи спірним правовідносинам оцінки по суті зазначає таке. Положеннями частини 4 статті 5 КАС України (у редакції, чинній на момент пред`явлення позову) передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України. Щоб адміністративний позов був прийнятий до провадження судом першої інстанції, позивачу необхідно дотримуватись порядку подання позовної заяви в межах реалізації права на звернення до суду та кореспондуючого права на повноважний суд з урахуванням положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 55 Конституції України, частини четвертої статті 5 КАС України. Крім того, пунктами 6, 7 частини п`ятої статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків. Отже, учасник справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на звернення з позовом до суду, повинен забезпечити неухильне і своєчасне виконання своїх процесуальних обов`язків, вимог закону і суду, зокрема стосовно належного оформлення позовної заяви, в тому числі щодо своєчасного пред`явлення позову для чого особа, зацікавлена у її поданні, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством. Відповідно до положень частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень. Згідно із Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 № 129, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю (далі Фонд) є неприбутковою бюджетною установою, діяльність якої спрямовується, координується та контролюється Міністерством соціальної політики України (далі Мінсоцполітики). Фонд як бюджетна установа є правонаступником Фонду як урядового органу. Фонд є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в державних банках та органах Казначейства. Таким чином, позивач, як суб`єкт владних повноважень, має звернутись до адміністративного суду у тримісячний строк з дня виникнення підстав, що дають йому право на пред`явлення визначених законом вимог. З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2019 рік. Частиною 4 статті 20 Закону України від 21.03.1991 №875-XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон №875-XII) передбачено, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України. У постанові від 21.02.2011 року у справі №21-9а11 Верховний Суд України дійшов висновку, що за змістом статті 20 Закону №875-XII адміністративно-господарські санкції за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів сплачується (нараховується, застосовується) підприємствами самостійно до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому, Верховним Судом України зазначено, що саме з 16 квітня відповідного року у контролюючого органу виникає право на стягнення несплачених підприємством самостійно сум санкцій у судовому порядку. Крім того, на дані правовідносини поширюється строк звернення до суду, встановлений КАС України. Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 06.02.2018 у справі №П/811/2242/15, від 05.07.2018 у справі №809/1933/16 та від 08.08.2019 у справі №809/1931/16. З наведеного вбачається, що ТОВ повинно було розрахувати і сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів \~до 15.04.2020 року включно, в зв`язку з чим колегія суддів вважає, що з 16.04.2020 у позивача виникли підстави для стягнення несплачених санкцій та, відповідно, для звернення з позовом до суду. З огляду на зазначене вбачається, що відлік строку на звернення до суду для позивача, як суб`єкта владних повноважень, почався не з моменту, коли він дізнався про порушення, як він помилково вважає (а.с.14 зворотній бік), а з дня виникнення підстав, що дають право на пред`явлення передбачених законом вимог, тобто з 16.04.2020 року. Водночас, звернувшись з позовом 17 червня 2021 року, позивач пропустив тримісячний строк звернення до адміністративного суду. Згідно із частиною третьою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно\~ \~статтями 238,\~ \~240\~ \~цього Кодексу. Згідно із пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення уду першої інстанції та залишення позову ФСС без розгляду в зв`язку з пропуском строку на звернення до суду. Стосовно стягнення з позивача судових витрат колегія суддів зазначає таке. Відповідно до положень статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. З матеріалів справи вбачається сплата апелянтом судового збору при апеляційному оскарженні згідно квитанції №312Т003DGD від 05 листопада 2021 року на суму 3405,00 грн.. Порядок розподілу судових витрат у разі залишення позовної заяви без розгляду встановлений нормами частин 5 та 10 статті 139 КАС України. Цими нормами визначено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи. Колегія суддів наголошує, що необхідною умовою для застосування положень частини 10 статті 139 КАС України у разі залишення позову без розгляду у справі є доведення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій. Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження тощо. При цьому заявник у такому випадку повинен надати суду вмотивоване та підтверджене доказами клопотання про компенсацію відповідних витрат із зазначенням, у чому саме полягають відповідні необґрунтовані дії позивача. Водночас, у даній справі, що розглядається, відповідач не довів вчинення з боку позивача дій, які можна визнати необґрунтованими в розумінні статті 139 КАС України. При цьому, саме по собі пред`явлення позову до суду, який залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, не можуть бути достатнім доказом необґрунтованості дій позивача, що свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про стягнення з позивача судових витрат на сплату судового збору.

Результат розгляду: partial