Рішення адміністративного суду від 2022-09-01 00:00:00+03

У травні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (далі УПП) в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 20.05.2022 серія БАБ №128597 (далі Постанова) та закрити справу про адміністративне правопорушення. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В доводах апеляційної скарги наводячи окремі обставини справи вказує, що суд посилався лише на відеозапис з нагрудної відеокамери, з якого безпосередньо не вбачається, що він здійснював рух транспортним засобом і як водій зобов`язаний був пред`явити реєстраційний документ про транспортний засіб. Зазначає, що йому не повідомлялось про складення відносно нього Постанови про притягнення до відповідальності за частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та не роз`яснювались права згідно статті 268 КУпАП. Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав. Представник позивача просив відкласти розгляд справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. Розглянувши вказане клопотання суд апеляційної інстанції вважає, що таке задоволенню не підлягає, оскільки зважаючи на строки скорочені строки розгляду цієї категорії справ, наявність достатніх матеріалів для дослідження обставин справи, справа може бути розглянута за відсутності належним чином повідомлених сторін. Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідно до досліджених під судового розгляду справи доказів в інспектора були достатні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього відповідного стягнення. Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з таких міркувань. Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.05.2022 о 01/05 год в м.Тернопіль по вул.Новий Світ, буд.76 позивач здійснював рух на транспортному засобі FORD DESCAPE ДНЗ ВО7607СX при цьому не мав при собі реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив пункт 2.1. б «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі ПДР). На підставі наведеного, інспектором винесено Постанову, згідно якої позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126, КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн (а.с.32). Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 3 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За змістом пункту 1.10 ПДР водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Пункт 2.1 ПДР передбачає, що водій механічного транспортного засобу зобов`язаний мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон). Підпунктом а пункту 2.4. ПДР України передбачено, що на вимогу працівника міліції водій, окрім іншого, зобов`язаний зупинитися з дотриманням вимог цих Правил та пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. Згідно частини першої статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. На спростування доводів позивача та підтвердження того, що останній дійсно допустив порушення вимог зазначених вище вимог ПДР відповідачем разом із відзивом на позов, було долучено відеоматеріали з камер на яких зафіксовано, лише розмову позивача з патрульними біля будинку скаржника. Сам факт обставин керування транспортним засобом дані відеоматеріали не містять, як і не містять того, що позивачу поліцейськими повідомлялось про те, що відносно нього буде складена Постанова за непред`явлення ним реєстраційного документа на транспортний засіб. На відео зафіксовано приїзд працівників патрульної поліції, які були викликані на місце події територіальною обороною і ті встановлювали особу позивача, так як уже діяла комендантська година. Також зафіксовано, що позивачу запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, доставлення його до медичного закладу та складання постанови, проте щодо якого правопорушення з відеоматеріалів встановити не можливо. Крім того, з відео не можливо встановити, що [PERSON] були роз`ясненні його права відповідно до статті 268 КУпАП. Щодо посилання суду першої інстанції на те, що факт керування позивачем транспортним засобом безпосередньо підтверджується рапортом працівника поліції [PERSON] , то слід зазначити, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень. Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 20 травня 2020 року у справі 524/5741/16-а. Суд першої інстанції вказаних обставин не дослідив та дійшов безпідставних, необґрунтованих та не підтверджених належними доказами висновків про доведення факту вчинення позивачем відповідного правопорушення. Крім того, суд апеляційної інстанції враховує те, що при розгляді справи № 607/6402/22 в Тернопільському апеляційному суді про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за частиною першою статті 130 КУпАП, той же [PERSON] на неодноразові виклики суду для підтвердження своїх пояснень не з`явився, про що зазначено у постанові цього суду від 9 серпня 2022 року, якою постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2022 року відносно [PERSON] у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КупАП скасовано, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП. З огляду на встановлені обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника щодо не підтвердження поданими відповідачем доказами факту правопорушення за вчинення якого відносно позивача складено Постанову. Згідно частини третьої статті 286 КАС за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Відповідно до частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Згідно частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до квитанції від 20/05/2022 №61743774 та 28/07/2022 №9276-5432-9624-0286 позивачем за подання позову та апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 496,20 грн, 744,30 відповідно, відтак за рахунок бюджетних асигнувань ДПП необхідно стягнути 1240,50 судового збору. З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позову, а апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Результат розгляду: granted