Рішення адміністративного суду від 2022-06-17 00:00:00+03

Позивач, [PERSON] , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, у якому просив суд: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо проведення виплат пенсії [PERSON] з обмеженням максимального розміру з 01.04.2019; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплачувати пенсії [PERSON] без обмеження її максимальним розміром починаючи з 01.04.2019 та здійснити дії по виплаті недоплаченої частини пенсії за період з 01.04.2019. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність дій пенсійного органу щодо виплати призначеної позивачу пенсії з застосуванням обмеження її максимальним розміром з 01.04.2019. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 відмовлено в задоволенні позову. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області з 01.06.2011 [PERSON] призначена пенсія за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2020 у справі №520/4522/19 визнано протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо не включення у довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, визначеному рішенням КМУ відомостей про розмір грошового забезпечення із зазначенням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а саме: надбавки за кваліфікацію, в/сл. клас майстер (5,5% від посадового окладу), надбавки за роботу з таємними виробами, носіями, документами (15% від посадового окладу), надбавки за особливо важливі завдання (50% від посадового окладу, окладу з військового звання, надбавки за вислугу років), надбавки за оперативно-розшукову діяльність (50% від посадового окладу), надбавки за спеціальні завдання чи державну охорону (50% від посадового окладу), НОУС військово-медичного складу за небезпечні та важкі умови служби (5% від посадового окладу), доплати за роботу з агентурою на конфіденційній основі (18% від посадового окладу) та премії (30% від посадового окладу) станом на 05.03.2019. Зобов`язано Адміністрацію Державної служби України надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, видану на ім`я [PERSON] , для перерахунку розміру пенсії із зазначенням відомостей про відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, а саме: надбавки за кваліфікацію, в/сл. клас майстер (5,5% від посадового окладу), надбавки за роботу з таємними виробами, носіями, документами (15% від посадового окладу), надбавки за особливо важливі завдання (50% від посадового окладу, окладу з військового звання, надбавки за вислугу років), надбавки за оперативно-розшукову діяльність (50% від посадового окладу), надбавки за спеціальні завдання чи державну охорону (50% від посадового окладу), НОУС військово-медичного складу за небезпечні та важкі умови служби (5% від посадового окладу), доплати за роботу з агентурою на конфіденційній основі (18% від посадового окладу) та премії (30% від посадового окладу) станом на 05.03.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області після отримання довідки перерахувати і виплачувати [PERSON] пенсію у розмірі 90 % грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення: надбавки за кваліфікацію, в/сл. клас майстер (5,5% від посадового окладу), надбавки за роботу з таємними виробами, носіями, документами (15% від посадового окладу), надбавки за особливо важливі завдання (50% від посадового окладу, окладу з військового звання, надбавки за вислугу років), надбавки за оперативно-розшукову діяльність (50% від посадового окладу), надбавки за спеціальні завдання чи державну охорону (50% від посадового окладу), НОУС військово-медичного складу за небезпечні та важкі умови служби (5% від посадового окладу), доплати за роботу з агентурою на конфіденційній основі (18% від посадового окладу) та премії (30% від посадового окладу) станом на 05.03.2019. 18.06.2021 Другим апеляційним адміністративним судом прийнято додаткову постанову, якою доповнено абзац шостий резолютивної частини постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2020 по справі № 520/4522/19 вказівкою про початкову дату 01.04.2019 для здійснення перерахунку пенсії, виклавши цей абзац у наступній редакції: Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області після отримання довідки перерахувати і виплачувати [PERSON] пенсію у розмірі 90% грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення: надбавки за кваліфікацію, в/сл. клас майстер (5,5% від посадового окладу), надбавки за роботу з таємними виробами, носіями, документами (15% від посадового окладу), надбавки за особливо важливі завдання (50% від посадового окладу, окладу з військового звання, надбавки за вислугу років), надбавки за оперативно-розшукову діяльність (50% від посадового окладу), надбавки за спеціальні завдання чи державну охорону (50% від посадового окладу), НОУС військово-медичного складу за небезпечні та важкі умови служби (5% від посадового окладу), доплати за роботу з агентурою на конфіденційній основі (18% від посадового окладу) та премії (30% від посадового окладу) станом на 05.03.2019 із здійсненням перерахунку та виплати перерахованої пенсії починаючи із 01.04.2019. 12.05.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою, у якій просив здійснити перерахунок пенсії [PERSON] та нараховувати і виплачувати пенсію починаючи з 01.04.2019 без обмеження максимального її розміру, у розмірі 90% грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення: надбавки за кваліфікацію, в/сл. клас майстер (5,5% від посадового окладу), надбавки за роботу з таємними виробами, носіями, документами (15% від посадового окладу), надбавки за особливо важливі завдання (50% від посадового окладу, окладу з військового звання, надбавки за вислугу років), надбавки за оперативно-розшукову діяльність (50% від посадового окладу), надбавки за спеціальні завдання чи державну охорону (50% від посадового окладу), НОУС військово-медичного складу за небезпечні та важкі умови служби (5% від посадового окладу), доплати за роботу з агентурою на конфіденційній основі (18% від посадового окладу) та премії (30% від посадового окладу) станом на 05.03.2019. За результатами розгляду вказаного звернення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області листом від 10.06.2021 повідомлено позивача про відмову у проведенні перерахунку та нарахування пенсійних виплат без обмеження максимальним розміром з мотивів відсутності у судовому рішенні відповідних обов`язків для пенсійного управління, та запропоновано вирішити спір у судовому порядку. Не погодившись з отриманою відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості. Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне. Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011. Відповідно до ст. 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у ст. 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII. Згідно з п. 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016. Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають ст. 17 Конституції України, положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи ч. 5 ст. 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених ч. 5 ст. 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у ст. 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI. Тобто, положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII та положення ч. 1 ст. 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом. Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає ст. 17 Конституції України положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII. При цьому положення ст. 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 та Законом № 3668-VI, у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення ст. 2 Закону №3668-VI. Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи. У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16.12.2021 у справі №400/2085/19, від 17.02.2022 по справі №640/11168/20. З урахуванням вказаного вище, а також на підставі встановлених по справі обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Враховуючи, що під час ухвалення рішення по справі судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: granted