Рішення адміністративного суду від 2022-11-02 00:00:00+02

11 серпня 2022 року о 19 годині 32 хвилин, в смт.Клесів по вул.Залізнична, відносно [PERSON] інспектором СРПП Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області, лейтенантом поліції Борсуком Юрієм Леонідовичем, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №083238, з якої вбачається, що 11.08.2022, о 19:21 год, в смт.Клесів по вул.Залізнична, водій керував транспортним засобом Ford Tranzit, державний номерний знак [NUMBER] , не ввімкнув покажчик правого повороту при зміні напрямку руху, був не пристебнутий ременем безпеки, здійснив зупинку на перехресті, не отримував посвідчення водія відповідної категорії, здійснив перевезення дитини без спеціальних кріплень, не пред`явив реєстраційний документ на вимогу працівника поліції, не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив пункти 9.2«б», 2.3«в», 15.9«г», 2.1«а», 20.1, 2.1«б», 9.9«б» ПДР України, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.1, 2 ст.122, ч.5, 10 ст.121, 126, 125 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На підставі ч.2 ст.36 Кодексу України про адміністративні правопорушення об`єднано та вирішено застосувати до [PERSON] адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. Не погоджуючись з винесеною постановою [PERSON] звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області із адміністративним позовом до Головного управління поліції в Рівненській області про скасування рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності. Позов мотивовано тим, що позивач заперечує факт вчинення 11.08.2022 адміністративних правопорушень, передбачених ст.122, 121, 126 та 125 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до постанови не долучено доказів, які б свідчили про вчинення ним адміністративних правопорушень. Вказує, що в порушення вимог ст.286 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з вини працівника поліції при розгляду справи 11.08.2022, за відсутності навіть часу для пошуку адвоката, позивач об`єктивно не зміг скористатись юридичною допомогою адвоката чи іншого фахівця у галузі права. Вважає постанову незаконною та винесеною з порушенням адміністративно-процесуального законодавства та такою, що підлягає скасуванню. Просить постанову інспектора СРПП Сарненського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області Борсука Юрія Леонідовича від 11 серпня 2022 року серія БАВ №083238 по справі про адміністративне правопорушення скасувати, провадження у справі закрити. Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 26.08.2022 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов відповідно до вимог ст.162, 175 КАС України. Позивач в судове засідання 02.11.2022 не з`явився, представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач Головне управління Національної поліції в Рівненській області, не забезпечено явку повноважного представника в судове засідання, про дату і час судового засідання повідомлялись вчасно та належним чином, правом на подання відзиву на позов не скористались. Відповідно до ч.1 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, без участі учасників справи та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов таких висновків. Відповідно до постанови від 11 серпня 2022 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №083238 до позивача, за порушення вимог пунктів 9.2«б», 2.3«в», 15.9«г», 2.1«а», 20.1, 2.1«б», 9.9«б» ПДР України та вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.122, ч.5, 10 ст.121, 126, 125 Кодексу України про адміністративні правопорушення, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до п.2.1«а» ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Відповідно до п.2.1«б» ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі \~реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон). Відповідно до п.2.3«в» ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів. Так, відповідно до п.9.2«б» ПДР України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Відповідно до п.9.9«б» ПДР України, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар. Відповідно до п.15.9«ґ» ПДР України, зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга. Відповідно до п.20.1 ПДР України, водії транспортних засобів можуть перетинати залізничні колії лише на залізничних переїздах. У свою чергу, відповідно до ч.5 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративна відповідальність настає за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами, тобто за порушення п.2.3«в» ПДР України. За ч.10 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративна відповідальність настає за порушення правил перевезення дітей, тобто за порушення п.21.11«б» ПДР України. За ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративна відповідальність настає за порушення правил зупинки, тобто за порушення п.15.9«ґ» ПДР України, а за ч.2 вказаної статті Кодексу за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів, тобто за порушення п.9.2«б» та п.9.9«б» ПДР України. При цьому суд враховує, що відповідальність за ст.125 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених\~статтями 121-128,\~частинами першою\~і\~другою статті 129,\~статтями 139\~і\~140\~цього Кодексу. Разом з тим, зміст постанови не містить відомостей про те, яке саме з інших адміністративних правопорушень вчинив [PERSON] . Крім того, ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення містить п`ять частин і оскаржувана постанова не містить опису дій [PERSON] , які мали б ознаки адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідною частиною ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Також суд враховує, що незважаючи на рішення відповідача притягнути позивача до адміністративної відповідальності за ч.10 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за порушення правил перевезення дітей, порушення вимог п.21.11.«б» ПДР України за порушення кого і передбачено відповідальність за ч.10 ст.121 Кодексу [PERSON] згідно постанови не інкриміновано. Більше того, незважаючи на те, що позивачу інкриміновано порушення вимог п.20.1 ПДР України, а саме щодо обов`язку перетинати залізничні колії лише на залізничних переїздах і за що передбачено адміністративну відповідальність за ч.1 ст.123 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зміст постанови не містить опису вказаного порушення та посилань на вказану частину зазначеної статті Кодексу. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Аналогічною є правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 14.03.2018 року у справі №760/2846/17, адміністративне провадження №К/9901/1018/17. Так, відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно з п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідно до ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху. Отже, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказами у справах про адміністративне правопорушення. З наведених норм слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення. При цьому, пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», роз`яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Разом з тим, спірна постанова вказаним вимогам не відповідає, оскільки не містить будь-яких посилань на будь-які докази, які б підтверджували порушення [PERSON] вимог пунктів 2.1«а», п.2.1«б», п.2.3«в», п.9.2«б», п.9.9«б», п.15.9«ґ», п.20.1 ПДР України, а відтак встановити на підставі чого інспектор СРПП Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області, лейтенант поліції Борсук Ю.Л., дійшов висновку про наявність в діях [PERSON] складу адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.5, 10 ст.121, ч.1, 2 ст.122, ст.125, ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, неможливо. При цьому право на подання відзиву на позов відповідач не скористався, доводів позивача не спростував. Відтак, суд дійшов переконливого висновку про відсутність в діях [PERSON] складу адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.5, 10 ст.121, ч.1, 2 ст.122, ст.125, ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ч.3 ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов переконливого висновку, що винесена 11 серпня 2022 року інспектором СРПП Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області, лейтенантом поліції Борсуком Юрієм Леонідовичем постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №083238 підлягає до скасування, а відтак позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає до задоволення. На підставі\~наведеного та\~

Результат розгляду: granted