Рішення адміністративного суду від 2022-06-30 00:00:00+03

в квітні 2022 року позивач, [PERSON] , звернувся в суд про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суду, а саме рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від "20" жовтня 2021 року у справі №560/6138/21, шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень (відповідача/боржника) - Лісовогринівецької сільської ради подати звіт про виконання даного судового Рішення від "20" жовтня 2021 року у справі № 560/6138/21, встановивши відповідний строк для цього (7 робочих днів). Хмельницький окружний адміністративний суд ухвалою від 07.04.2022 у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення відмовити. Судове рішення мотивоване тим, що враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, а також те, що відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про встановлення судового контролю. Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу змінити. Зазначає, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року у справі №560/6138/21 не виконане. Також було подано доповнення позивача до апеляційної скарги щодо сприяння в межах законодавства встановленню судового контролю за виконанням рішення суду першої інстанції від 20.10.2021 у цій справі та зобов`язання відповідача подати звіт, з урахуванням обставин у цій справі на протязі тридцяти календарних днів з дня закінчення воєнного стану в Україні. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до ч. 2\~ \~ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю - доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та доповнень до неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи встановлено, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.10.2021 позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Лісовогринівецької сільської ради від 07 травня 2021 року №68 щодо відмови [PERSON] у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності загальною площею 4,9539 га з кадастровим номером 6825089800:02:021:0005 з цільовим призначенням землі запасу (код 16.00) для подальшого формування земельної ділянки площею 0,1000 га для індивідуального дачного будівництва, розташованої за адресою: Хмельницький район, Хмельницька область, с. Шпичинці (за межами населеного пункту). Зобов`язано Лісовогринівецьку сільську раду повторно розглянути заяву [PERSON] від 11.03.2021 та за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до норм Земельного кодексу України. Судом видано відповідний виконавчий лист по справі. 14 січня 2022 року заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Котом Андрієм Михайловичем було відкрито виконавче провадження № 68146681 з примусового виконання виконавчого листа по справі №560/6138/21 Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Таким чином, ст. 382 КАС України передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Так, згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Частиною 1 ст. 74 Закону №1404-VIII визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Як встановлено судом першої інстанції, виконавче провадження з примусового виконання рішення суду відкрите та триває. Тобто, діють норми Закону №1404-VII, які в тому числі передбачають відповідальність за невиконання судового рішення, і право стягувача оскаржити рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення. Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року по справі №806/2594/16 вказано, що необхідність такого застосування має бути належним чином обґрунтована стороною у справі з огляду на доцільність вжиття такого процесуального механізму або потребує наявності певних сумнівів у суду щодо виконання суб`єктом владних повноважень його рішення, чи інших значущих підстав. Саме по собі застосування судового контролю виконання судових рішень за відсутності очевидної необхідності не є виправданим. На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин 1 та 2 статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання. Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України. З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так, згідно з положеннями частин 1, 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Разом з тим, докази на вчинення боржником дій щодо виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від \~в матеріалах справи не встановлено. При цьому, Лісовогринівецька сільська рада намагалась розглянути заяву [PERSON] від 11.03.2021 та за результатами розгляду так і не прийняла рішення відповідно до норм Земельного кодексу України, що свідчить про бездіяльність органу місцевого самоврядування. При цьому, зазначена процесуальна дія є диспозитивним правом суду, яка може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами. Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що рішення у цій справі має бути виконане лише органом ДВС у виконавчому провадженні в порядку визначеному Законом №1404-VIII. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно з частинами другою - четвертою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Такі ж норми передбачені статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України. Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими доповнення позивача до апеляційної скарги щодо сприяння в межах законодавства встановленню судового контролю за виконанням рішення суду першої інстанції від 20.10.2021 у цій справі та зобов`язання відповідача подати звіт, з урахуванням обставин у цій справі на протязі тридцяти календарних днів з дня закінчення воєнного стану в Україні, оскільки такі вимоги не були предметом розгляду в суді першої інстанції в частині закінчення воєнного стану в Україні та не можуть бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції. При цьому слід зазначити, що Законом України від 24 березня 2022 року № 2145-XI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану", який набрав чинності 07 квітня 2022 року, внесені зміни до Земельного кодексу України. Так, вказаним законом розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 27, згідно з яким під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: 5) безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земельних ділянок у власність. Колегія суддів вказує, що за приписами ч.ч. 2, 3\~ст. 9 КАС України\~суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього\~ \~Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до ч. 5\~ \~ст. 308 КАС України\~ \~суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для зміни рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині. \~

Результат розгляду: partial