Рішення адміністративного суду від 2022-10-17 00:00:00+03

в грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області, в якому просив суд : - визнати протиправними та скасувати вимоги, зазначені в рішенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області (далі - відповідач, Фонд) про повернення страхових коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення порядку використання страхових коштів від 13.12.2021 р. №151 щодо повернення до Фонду соціального страхування України неправомірно використаної суми страхових коштів, а саме витрати по тимчасовій непрацездатності в сумі 988,92 грн, та сплати фінансових санкцій - штрафу в розмірі 50% за неправомірне використання страхових коштів 494,46 грн (загальна сума стягнення 1483,38). Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року адміністративний позов задоволено. Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. 02 вересня 2022 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів. 12 вересня 2022 року від відповідача надійшла до суду відповідь на відзив. Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22 серпня 2022 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву та відповіді на відзив, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга \~не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що у період з 17.11.2021 року по 30.11.2021 року Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області здійснено документальну перевірку позивача щодо дотримання порядку використання страхових коштів Фонду соціального страхування України. 30.11.2021 року за результатами вказаної перевірки відповідачем складено Акт документальної перевірки дотримання страхувальником вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування України № 23. За висновками Акта позивач, як страхувальник, порушив вимоги частини 1 статті 31 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме призначена та виплачена допомога по тимчасовій непрацездатності, по листку непрацездатності за період з 07.07.2020 р. по 17.07.2020 р. за номером АДЗ 955299, виданий [PERSON] , який неналежним чином оформлений, а саме згідно п.3.3 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності №532 у графі "причина непрацездатності" слід обов`язково підкреслити відповідну причину звільнення. Пункти 2,4 виправлення не підлягає. 06.12.2021 року позивачем подано заперечення на Акт, відповідно до змісту якого вказував, що в листку непрацездатності дозволяється не більше двох виправлень. Дану норму Інструкції при оформленні серії АДЗ №955299 не порушено. 09.12.2021 року Фондом надано відповідь на заперечення до акту перевірки позивача відповідно до змісту якої вказано, що в даному листку непрацездатності причина непрацездатності (нещасний випадок на виробництві та його наслідки) було виправлено (закреслено підкреслене). Наведені у запереченні посилання на пункти 4,5, 12 Інструкції №532 щодо виправлення помилок у тексті листка непрацездатності та оформлення його дублікату не спростовує факту оплати листка непрацездатності, який виданий з порушенням п.3.3 Інструкції 532. На підставі Акту відповідачем прийнято рішення про повернення страхових коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення порядку використання страхових коштів № 151. У зв`язку з порушенням частини 1 статті 31 Закону України від 23.09.1999 № 1105 "Про загальнообов`язкове державне соціальне cтрахування", позивач має повернути Фонду неправомірно витрачені кошти в сумі 988,92 грн та застосовано штраф у розмірі 50% від неправомірно витраченої суми страхових коштів в сумі 494,46 грн. Загальна сума, яка підлягає перерахуванню Фонду, складає 1483,38 грн. Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 року № 1105-ХІV (далі - Закон № 1105-ХІV) відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я. Згідно з частиною другою статті 15 Закону № 1105-ХІV роботодавець зобов`язаний, зокрема, надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом. Частиною п`ятою цієї статті визначено, що роботодавець несе відповідальність за: 1) порушення порядку використання коштів Фонду, несвоєчасне або неповне їх повернення; 2) несвоєчасне подання або неподання відомостей, встановлених цим Законом; 3) подання недостовірних відомостей про використання коштів Фонду; 4) шкоду, заподіяну застрахованим особам або Фонду внаслідок невиконання або неналежного виконання обов`язків, визначених цим Законом. Положеннями частини шостої цієї статті встановлено, що у разі порушення порядку використання страхових коштів роботодавці відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми. За несвоєчасне повернення або повернення не в повному обсязі страхових коштів на страхувальників та інших отримувачів коштів Фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів. Одночасно на суми несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів і штрафних санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу. Відповідно до статті 19 Закону № 1105-ХІV право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Статтею 31 Закону № 1105-ХІV визначено, що підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з Фондом. Зокрема, порядок оформлення і видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, регулюється: Інструкцією про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженою спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2004 № 532/274/136-ос/1406, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2004 року за № 1456/10055 (далі -Інструкція № 532), а також Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 № 455, який погоджено Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (надалі реорганізованих у Фонд соціального страхування України), та зареєстровано у Міністерстві юстиції України 04.12.2001 за № 1005/6196 (далі -Інструкція № 455). Згідно з пунктом 1 Інструкції № 532 листок непрацездатності (далі - ЛН) - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв`язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованої особи в разі тимчасової непрацездатності, вагітності та пологів. Лицьовий бік бланка ЛН заповнюється лікуючим лікарем або молодшим медичним працівником з медичною освітою. Зворотний бік бланка ЛН заповнюється за місцем роботи застрахованої особи. Записи в ЛН здійснюються розбірливим почерком, без помарок, синім, фіолетовим або чорним чорнилом. За пунктом 3.3 Інструкції № 532 у графі "Причина непрацездатності:" слід обов`язково підкреслити відповідну причину звільнення від роботи. Пункти 2, 4 виправленню не підлягають. Відповідно до п. 4.5 Інструкції № 532 у разі помилок у тексті здійснюється виправлення тексту, що підтверджується записом "Виправленому вірити", підписом лікуючого лікаря та печаткою закладу охорони здоров`я "Для листків непрацездатності". На бланку листка непрацездатності дозволяється не більше двох виправлень. Згідно з пунктом 8.3 Інструкції № 455 за порушення порядку видачі та заповнення документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, лікарі несуть відповідальність згідно з законодавством України. Відповідно до пункту 8.5 вказаної Інструкції у разі виявлення порушень правил видачі, зберігання, обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, незадовільного стану експертизи тимчасової непрацездатності лікувально-профілактичний заклад може бути позбавлений права видавати документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність, у встановленому порядку. Тобто відповідальність за порушення порядку видачі та заповнення документів, що підтверджують непрацездатність громадян, несе лікар, а не страхувальник. З матеріалів справи встановлено, що підставою для прийняття спірних рішень стало зазначення в листку непрацездатності серії АДЗ № 955299 виправлень щодо причин непрацездатності. При цьому настання самого страхового випадку відповідачем не заперечується. Частиною третьою статті 30 Закону № 1105-ХІV встановлено, що рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб), або фізичною особою - підприємцем, особою, яка провадить незалежну професійну діяльність. Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. Пунктом 2.2 Положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України 19.07.2018 № 13 (далі - Положення № 13), передбачено, що комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства зобов`язана, зокрема, приймати рішення про призначення матеріального забезпечення; приймати рішення про відмову в призначенні матеріального забезпечення, про припинення його виплати (повністю або частково), розглядати підставу і правильність видачі та заповнення листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення. Підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 вказаного Положення передбачено, що комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства приймає рішення про призначення або відмову в призначенні матеріального забезпечення (допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітності та пологах, на поховання) і передає його роботодавцю для проведення виплат, здійснення розрахунків тощо. Приймає рішення про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково). Перевіряє правильність видачі та заповнення документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення. Статтею 23 Закону № 1105-ХІV визначено вичерпний перелік підстав для відмови у страхових виплатах, а саме зазначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності не надається: 1) у разі одержання застрахованою особою травм або її захворювання при вчиненні нею кримінального правопорушення; 2) у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоров`ю з метою ухилення від роботи чи інших обов`язків або симуляції хвороби; 3) за час перебування під арештом і за час проведення судово-медичної експертизи; 4) за час примусового лікування, призначеного за постановою суду; 5) у разі тимчасової непрацездатності у зв`язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або дій, пов`язаних з таким сп`янінням; 6) за період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у зв`язку з навчанням. Водночас, як вбачається зі змісту рішення, жодної із наведеної підстави відповідачем не зазначено. При цьому, вищенаведений перелік є вичерпним, а тому інша підстава відмови не може бути застосована Фондом. Положенням № 13 та Законом № 1105-ХІV вказаним комісіям не надано повноважень щодо надіслання закладу охорони здоров`я листка непрацездатності або його повернення застрахованій особі з метою виправлення відповідних недоліків та, відповідно, не ненадання допомоги по тимчасовій непрацездатності до виправлення цих недоліків. Колегія суддів зауважує, що Інструкцією № 532 не передбачено здійснення контролю за правильністю видачі листків непрацездатності комісіями (уповноваженим) із соціального страхування, які створюються на підприємстві. При цьому, суд апеляційної інстанції \~звертає увагу на те, що за приписами частини першої статті 31 Закону № 1105-ХІV порядок такого контролю встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з Фондом, а не самим Фондом. Таким чином, незважаючи на надання частиною третьою статті 30 Закону № 1105-ХІV комісіям (уповноваженому) підприємства компетенції розглядати підставу і правильність видачі листків непрацездатності, законодавець не встановив наслідків реалізації цієї компетенції при наявності окремих недоліків в оформленні цих листків непрацездатності та не визначив такої підстави для відмови у наданні застрахованій особі допомоги по тимчасовій витраті працездатності, як наявність недоліків в оформленні листка непрацездатності. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідач не зазначив, яким чином повинен був діяти позивач у спірних правовідносинах з метою ефективного забезпечення права застрахованих осіб на своєчасне отримання відповідної допомоги, оскільки позивач не має владних управлінських функцій над закладами охорони здоров`я для зобов`язання останніх дотримуватись порядку складання та видачі листків непрацездатності. Таким чином, оскільки відповідальність за порушення порядку видачі та заповнення документів, що підтверджують непрацездатність громадян, несе лікар закладу охорони здоров`я, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на підприємство не може бути покладена вина за неправильне заповнення лікарняних листків, а особу, з приводу непрацездатності якої такі листки видані, не може бути позбавлено компенсації, яка настала у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності останньої. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі № 802/2184/16-а. Аналізуючи копію листка непрацездатності, складеного з помилками, суд апеляційної інстанції не заперечу наявність технічних описок в ньому при зазначенні причини непрацездатності. При цьому суд звертає увагу, що лікарем було здійснено виправлення, що підтверджується записом "Виправленому вірити", підписом лікуючого лікаря та печаткою закладу охорони здоров`я "Для листків непрацездатності", яка наявна в матеріалах справи, які не нівелюють факту настання страхового випадку та не звільняють від обов`язку виплати страхових сум у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності. Колегія суддів зазначає, що докази і доказування - один із найважливіших інститутів адміністративного права. Адже саме з допомогою доказів суд з`ясовує дійсні правовідносини сторін, обставини, що мають значення для справи. Суд зауважує, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі. Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що рішення відповідача від 13.12.2021 № 151 про повернення страхових коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення порядку використання страхових коштів є протиправними та підлягає скасуванню. Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено. Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні правові норми і неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права в ході апеляційного розгляду справи не виявлено, а відтак підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні. \~ Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.\~

Результат розгляду: denied