Рішення адміністративного суду від 2022-09-12 00:00:00+03

В травні 2020 року приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство» (надалі позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (надалі відповідач), в якому просило визнати протиправними та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення від 14.04.2020 року: - №0000490402, яким позивачу відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку в розмірі 2848372,00 грн.; - №0000500402, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 1108078,00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 277020,00 грн.; - №0000510402, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2019 року в розмірі 3770321,00 грн.. Викладене в позовній заяві обґрунтування позовних вимоги зводиться до того, що відповідач неправомірно виніс спірні повідомлення-рішення, оскільки вони ґрунтуються на безпідставних висновках акту документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, в якому податковий орган, як вважає позивач, дійшов помилкових висновків про допущення позивачем ряду порушень, які за висновками податкового органу свідчать про неправомірність декларування позивачем у грудні 2019 року як бюджетного відшкодування на суми 2848372,00 грн. та 1108078,00 грн., так і від`ємного значення з ПДВ на суму 3770321,00 грн.. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 року позов задоволено частково наступним чином: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 14.04.2021 року №0000490402 та №0000500402 в повному обсязі, а податкове повідомлення-рішення від 14.04.2020 року №0000510402 в частині суми завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 3770129,00 грн.. В решті позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного. ПАТ «Українське Дунайське пароплавство» 20.01.2020 року подано до ГУ ДПС в Одеській області податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2019 року та подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (Додаток №4 до декларації з ПДВ за грудень 2019 року) в розмірі 7171799,00 грн.. ГУ ДПС в Одеській області в період з 03.03.2020 року по 10.03.2020 року проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПАТ «Українське Дунайське пароплавство» з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень та визначеного в додатку 3 до декларації з ПДВ за грудень 2019 року, за результатами якої складений акт перевірки №222/15-32-04-02/01125821 від 17.03.2020 року (надалі акт перевірки). За висновками акту перевірки позивачем допущені наступні порушення: ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», пп.14.1.36, пп.14.1.231 п.14.1 ст.14, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.189.9 ст.189, п.198.5 ст.198, п.200.1 абз.б) та в) п.200.4, абз.г) п.200.12 ст.200, п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України, п.п.4 п.5 розділу V «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», в зв`язку із чим не має право на отримання бюджетного відшкодування заявленого на рахунок платника у банку у розмірі 2848372,00 грн., ним завищено розрахунок суми бюджетного відшкодування заявленого на рахунок у банку у розмірі 1108078,00 грн. та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 3770321,00 грн.. Подані позивачем заперечення на акт перевірки були розглянуті ГУ ДПС в Одеській області та висновки акту перевірки залишені без змін. На підставі акту перевірки позивачу були направлені спірні податкове повідомлення-рішення від 14.04.2020 року №0000490402, №0000500402 та №0000510402. Суть виявлених перевіркою порушень, які вплинули на прийняття спірних податкових повідомлень-рішень полягає в наступному: - включення до податкового кредиту в грудні 2019 року ПДВ на суму 191,70 грн. по податковій накладній ДП «Ренійський морський торговельний порт» №81 від 09.12.2019 року, яка була зареєстрована в ЄРПН лише 10.01.2020 року, в зв`язку із чим право на податковий кредит по цій накладній виникло у позивача тільки в січні 2020 року; - заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ за березень 2019 року на суму 833,33 грн. по господарській операції з сільськогосподарським виробничим кооперативом «Росія», оскільки позивач не включив цю суму до своїх зобов`язань при наявності зареєстрованої позивачем податкової накладної №37 від 14.03.2019 року на таку суму ПДВ; - заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ за грудень 2019 року на суму 1422543,00 грн. внаслідок того, що позивач на підставі договору із ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» від 15.09.2017 року №633 КФО передав останньому на отфрахтування флоту ліхтери типу ДМ у кількості 32 шт., балансова вартість яких становить 7112717,44 грн. в т.ч. ПДВ 1422543,49 грн., і які не були повернуті позивачу, в зв`язку із чим позивач звернувся до господарського суду Одеської області з метою стягнення заборгованості, розірвання договору та повернення ліхтерів. Рішенням господарського суду Одеської області від 27.09.2019 року у справі №916/1605/19 вимоги позивача задоволені, однак рішення не виконане, і станом на 10.03.2020 року позивач не надав до перевірки акти прийому-передачі (повернення) зазначених ліхтерів, місцезнаходження яких залишається не встановленим. З цих підстав податковий орган вважає, що вказані ліхтери вважаються ліквідованими за самостійним рішенням позивача, і на підставі п.189.9 ст.189 ПК України позивач повинен був нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ на їх балансову вартість; - заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 3454831,21 грн., в тому числі за листопад 2018 року на суму 1617805,09 грн. та за січень 2019 рік на суму 1837026,13 грн., оскільки ці суми ПДВ у вказаних періодах були включені позивачем до складу податкового кредиту по факту відшкодування витрат по ремонту ліхтерів на загальну суму 20728987,24 грн. (у т.ч. ПДВ 3454831,21 грн.) на підставі вищевказаного договору із ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» від 15.09.2017 року №633 КФО про передачу останньому на отфрахтування флоту ліхтерів типу ДМ у кількості 32 шт.. Податковий орган вважає, що оскільки вказані ліхтери за вищевказаними обставинами не були повернуті позивачу, то понесені позивачем витрати на їх ремонт не використовуються у господарській діяльності позивача і тому позивач на підставі пп.г) п.198.5 ст.198 ПК України повинен був нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 3454831,21 грн., в тому числі за листопад 2018 року на суму 1617805,09 грн. та за січень 2019 року на суму 1837026,13 грн.; - відсутність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування в сумі 95000,00 грн., сплачених і включених до податкового кредиту в адрес ТОВ «БЕЙКЕР ТІЛЛІ УКРАЇНА» на підставі договору від 05.09.2016 року №107/16-314VК про надання аудиторських послуг, з тих підстав, що такі послуги не використовувались позивачем у господарській діяльності; - наявність у позивача станом на 20.03.2020 року податкового боргу в розмірі 2753372,00 грн. з військового збору, податку на доходи фізичних осіб та податку на прибуток іноземних юридичних осіб відповідно до положень пункту 200.12 ст.200 ПК України зменшує заявлену суму бюджетного відшкодування на суму такого податкового боргу. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції погодився лише з висновком акту перевірки про завищення позивачем податкового кредиту грудня 2019 року на суму 191,70 грн. по податковій накладній ДП «Ренійський морський торговельний порт» №81 від 09.12.2019 року, а решту висновків акту перевірки, які вплинули на винесення спірних повідомлень-рішень, визнав помилковими. Позивач не оскаржував рішення суду першої інстанції і сторони не висловлювали заперечень стосовно висновку суду першої інстанції про завищення позивачем податкового кредиту грудня 2019 року на суму 191,70 грн. по податковій накладній ДП «Ренійський морський торговельний порт» №81 від 09.12.2019 року, в зв`язку із чим колегія суддів, виходячи з визначених статтею 308 КАС України меж апеляційного перегляду, не дає правової оцінки викладеному у рішенні суду першої висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення №0000510402 на суму 191,70 грн.. Що стосується висновку акту перевірки про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ за березень 2019 року на суму 833,33 грн. по господарській операції з сільськогосподарським виробничим кооперативом «Росія», колегія суддів виходить з наступного. Позиція податкового органу з цього питання полягає у тому, що оскільки позивач виписав в адрес СВК «Росія» та зареєстрував у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №37 від 14.03.2019 року на суму ПДВ 833,33 грн., то позивач зобов`язаний був включити таку суму до складу своїх податкових зобов`язань за березень 2019 року. Позивач заперечує проти такого висновку з тих підстав, що фактично не відбулась господарська операція за такою податковою накладною, так як по ній не було ні оплати, ні поставки товарів (робіт чи послуг), а тому така податкова накладна виписана та зареєстрована помилково. Суд першої інстанції погодився з позивачем, дійшовши висновку, що в рамках даного спору відповідач не довів факту існування визначених п.187.1 ст.187 ПК України підстав для виникнення у позивача податкових зобов`язань з ПДВ на суму 833,33 грн. за податковою накладною №37 від 14.03.2019 року. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з цього питання, оскільки пунктом 187.1 ст.187 ПК України чітко визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів. Оскільки ні в акті перевірки, ні в ході судового розгляду даного спору податковим органом не наведено підтверджень того, що за вищевказаною податковою накладною мала місце або оплата позивачу коштів від СВК «Росія», або ж поставка товарів (робіт/послуг), то колегія суддів вважає погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у позивача визначених в п.187.1 ст.187 ПК України підстав для включення до складу своїх податкових зобов`язань ПДВ на суму 833,33 грн. за податковою накладною №37 від 14.03.2019 року. Щодо висновків акту перевірки про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ по операціям із ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» на суми 1422543,00 грн. за грудень 2019 року та на 3454831,21 грн. за листопад 2018 року та січень 2019 року, колегія суддів зазначає наступне. Як слідує з матеріалів справи, на підставі договору №633 КФО від 15.09.2017 року позивач передав ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» на фрахтування флоту всього 32 ліхтера для використання під накопичення зернових та інших навалочних вантажів, їх перевезення, тощо. Відповідно до умов цього договору, період використання складає 30 місяців у 2017-2020 роках від дати акту приймання-передачі. Відповідно до п.2.6 зазначеного договору затрати на ремонт ліхтерів розглядаються як інвестиції ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» та оформлюються окремою додатковою угодою по кожному ліхтеру із зазначенням фактичної вартості ремонту з наданням ремонтних відомостей, робіт, які мають бути оплачені. Вартість ремонту одного ліхтера не повинна перевищувати 25000,00 доларів США. Відповідно до п. 4 зазначеного договору ставка фрахту за використання ліхтерів складає 50,00 доларів США + ПДВ за один ліхтер на добу. При цьому, ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» виставляє судновласнику рахунки на вартість ремонту ліхтерів з наданням підтверджуючих документів. Позивач долучив до справи акти приймання-передачі ліхтерів на адресу ТОВ «ОЛТЕКС-ОД», акти приймання-передачі безекіпажного судна, які містять дані щодо технічного стану ліхтерів, ремонтні відомості ліхтерів, класифікаційні свідоцтва на ліхтери, видані Регістром судноплавства України, оборотно-сальдові відомості по рахунку 36.1.1 по контрагенту ТОВ «ОЛТЕКС-ОД», рахунки, виставлені позивачем контрагенту на оплату за договором №633 КФО від 15.09.2017 року з додатками розрахунками роботи ліхтерів, виписками з судового журналу, тощо, податкові накладні, виписані ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» на адресу позивача протягом червня грудня 2018 року на відшкодування витрат по ремонту ліхтерів, а також підписані сторонами договору акти наданих послуг з відшкодування витрат по ремонту ліхтерів. Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, передані за договором №633 КФО від 15.09.2017 року ліхтери, як основні засоби, були повністю амортизовані, потребували капітального ремонту та значних капіталовкладень для їх відновлення, а ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» зобов`язалося відремонтувати їх з компенсацією позивачем вартості ремонту частково за рахунок фрахту. Під час виконання договору представники ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» перестали виходити на зв`язок та виконувати свої договірні зобов`язання, а тому позивач звернувся до господарського суду Одеської області з метою стягнення заборгованості, розірвання договору та повернення ліхтерів. Рішенням господарського суду Одеської області від 27.09.2019 року у справі №916/1605/19 вимоги позивача задоволені, однак рішення не виконане, а тому позивач вважає, що ліхтери були викрадені та звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.04.2019 року зареєстроване кримінальне провадження №12019160150000919 щодо не повернення ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» ліхтерів, що належать позивачу, які були надані цьому підприємству за договором фрахту. З інформації Ізмаїльського районного відділу поліції ГУ НП в Одеській області від 24.09.2021 року слідчі дії в кримінальному провадженні №12019160150000919 тривають. Як вже зазначено вище, головною причиною того, що податковий орган стверджує про необхідність нарахування позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на суму 1422543,00 грн. від балансової вартості переданих 32 ліхтерів та на суму 3454831,21 грн. від суми сплаченої позивачем в адрес ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» компенсації ремонту цих ліхтерів, є те, що вказані ліхтери не були повернуті позивачу, їх місцезнаходження невідомо і тому вони перестали використовуватися у господарській діяльності позивача, а тому на підставі п.189.9 ст.189 ПК України позивач повинен нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ на балансову вартість таких ліхтерів, а на підставі пп.г) п.198.5 ст.198 ПК України повинен був включити до податкових зобов`язань ПДВ на суму 3454831,21 грн., яка попередньо була включена до складу податкового кредиту по операціям з відшкодування ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» вартості ремонту цих ліхтерів. Суд першої інстанції з такою позицією податкового органу не погодився, зазначивши, що положення частини другої п.189.9 ст.189 ПК України не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства. Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивачем подано заяву про порушення кримінального провадження, яка внесена до ЄДРДР, за даними органів поліції, слідство в цьому кримінальному провадженні триває, наявне рішення господарського суду щодо розірвання договору з ТОВ «ОЛТЕКС-ОД», стягнення коштів та повернення ліхтерів, яке наразі не виконане, а тому даний випадок підпадає під частину другу п.189.9 ст.189 Податкового кодексу України та такі обставини не потребують нарахування податкових зобов`язань. Також суд першої інстанції зазначив, що ніякої ліквідації основних засобів, тобто переданих за договором №633 КФО від 15.09.2017 року ліхтері, за самостійним рішенням позивача не відбувалося і доказів таких обставин у відповідача не має. З цих підстав суд першої інстанції зазначив, що висновки відповідача в акті перевірки щодо господарських операцій між позивачем та ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» є не обґрунтованими, безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Колегія суддів погоджується з такою оцінкою суду першої інстанції висновків акту перевірки про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ по операціям із ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» та зазначає наступне. Висновок акту перевірки про необхідність нарахування позивачем податкових зобов`язань з ПДВ за грудень 2019 року на суму 1422543,00 грн. від балансової вартості переданих 32 ліхтерів ґрунтується на положеннях пункту 189.9 ст.189 ПК України, який передбачає наступне: «У разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.». При цьому, дана норма застосовується у сукупності із наведеними вище положеннями пункту 187.1 ст.187 ПК України, який визначає дату виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг. Колегія суддів звертає увагу на те, що стверджуючи в акті перевірки про виникнення у позивача обов`язку по нарахуванню податкових зобов`язань з ПДВ за грудень 2019 року на суму 1422543,00 грн. від балансової вартості переданих 32 ліхтерів, податковий орган жодним чином не обґрунтовує виникнення такого обов`язку саме в грудні 2019 року, і жодна обставина, на яку посилається податковий орган в акті перевірки в обґрунтування такого обов`язку, не мала місце саме в грудні 2019 року. Суд першої інстанції цілком обґрунтовано послався на положення частини другої п.189.9 ст.189 ПК України, відповідно до якої норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням. Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що викладені вище обставини, за яких передані в адрес ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» за договором №633 КФО від 15.09.2017 року ліхтери вибули з володіння позивача, підпадають під частину другу п.189.9 ст.189 ПК України та такі обставини не потребують нарахування податкових зобов`язань. Такі обставини мають належне документальне підтвердження, зокрема, звернення позивача до правоохоронних органів та порушення кримінального провадження, яке триває, рішення господарського суду щодо розірвання договору з ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» та стягнення коштів та повернення ліхтерів, яке наразі не виконане. Висновок акту перевірки про необхідність нарахування позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на суму 3454831,21 грн. від суми сплаченої позивачем в адрес ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» компенсації ремонту цих ліхтерів ґрунтується на положеннях підпункту г) п.198.5 ст.198 ПК України, відповідно до якого платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу). За змістом акту перевірки, вказана сума 3454831,21 грн., складається з двох сум, які раніше були включені позивачем до складу податкового кредиту за фактом відшкодування позивачем ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» витрат по ремонту ліхтерів на підставі умов договору від 15.09.2017 року №633 КФО, а саме - 1617805,09 грн. у листопаді 2018 року та 1837026,13 грн. у січні 2019 року. Колегія суддів звертає увагу на те, що не заперечуючи проти правомірності включення позивачем вказаних сум до податкового кредиту в листопаді 2018 року та у січні 2019 року, податковий орган в той же час в акті перевірки стверджує, що на підставі підпункту г) п.198.5 ст.198 ПК України позивач зобов`язаний був у цих же самих податкових періодах включити ці ж суми ПДВ до своїх податкових зобов`язань, при цьому жодним чином не пояснюючи, які самі обставини виникли у листопаді 2018р та у січні 2019 року, що дають підстави стверджувати про невикористання позивачем витрат на ремонт ліхтерів у господарській діяльності. Отже, висновок податкового органу про необхідність нарахування позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на суму 1617805,09 грн. у листопаді 2018 року та на суму 1837026,13 грн. у січні 2019 року є таким, що не узгоджується з оцінкою цього ж податкового органу правомірності віднесення позивачем цих же сум ПДВ до податкового кредиту у цих же податкових періодах. Також колегія суддів звертає увагу на положення абзацу 10 п.198.5 ст.198 ПК України, яким передбачено наступне: «У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.». Як вже зазначено вище, встановлені судом обставини вибуття із володіння позивача переданих в адрес ТОВ «ОЛТЕКС-ОД» за договором №633 КФО від 15.09.2017 року ліхтерів, свідчать про те, що таке вибуття сталось внаслідок обставин непереборної сили, тобто внаслідок неправомірних дій ТОВ «ОЛТЕКС-ОД», що має належне документальне підтвердження, а тому такі обставини виключають необхідність нарахування податкових зобов`язань на підставі підпункту г) п.198.5 ст.198 ПК України. Щодо висновку акту перевірки про відсутність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування в сумі 95000,00 грн., сплачених і включених до податкового кредиту в адрес ТОВ «БЕЙКЕР ТІЛЛІ УКРАЇНА» на підставі договору від 05.09.2016 року №107/16-314VК про надання аудиторських послуг, колегія зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України №300 від 04.08.2015 року, з метою забезпечення ефективності управління об`єктами державної власності, незалежної оцінки діяльності підприємств і майна, достовірності бухгалтерської звітності, наказано керівникам державних підприємств, що належать до сфери управління Міністерства інфраструктури України забезпечити проведення аудиту, консалтингу та оцінки майна з включенням відповідних витрат до фінансових планів підприємств на відповідний календарний період. Відповідно до окремого доручення Першого заступника Міністра інфраструктури України від 12.08.2015 року доручено, в тому числі, позивачу вжити заходів щодо ефективного відбору аудиторської фірми. Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України №504 від 01.12.2015 року ПАТ «Українське Дунайське Пароплавство» наказано забезпечити організацію та проведення відбору аудитора для проведення аудиту фінансової звітності товариства. Позивачем проведено конкурс з відбору, зокрема, компанії аудитора та обрано компанію ТОВ «БЕЙКЕР ТІЛЛІ УКРАЇНА», що погоджено з Міністерством інфраструктури України, про що свідчать відповідні листи позивача на адресу міністерства та їх погодження. Між позивачем та ТОВ «БЕЙКЕР ТІЛЛІ УКРАЇНА» 05.09.2016 року укладений договір №107/16-314VК про надання аудиторських послуг, за умовами якого ТОВ «БЕЙКЕР ТІЛЛІ УКРАЇНА» має провести аудит консолідованої фінансової звітності замовника та його дочірніх підприємств.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ До матеріалів справи долучений звіт незалежного аудитора, який виготовлений ТОВ «БЕЙКЕР ТІЛЛІ УКРАЇНА» , а також податкова накладна №30, виписана ТОВ «БЕЙКЕР ТІЛЛІ УКРАЇНА» на користь позивача 20.04.2017 року та належним чином зареєстрована в ЄРПН, передача аудиту здійснена 14.06.2017 року за актом виконаних робіт (наданих послуг) №161. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки аудіт був проведений ТОВ «БЕЙКЕР ТІЛЛІ УКРАЇНА» на виконання вимог Міністерства інфраструктури України та з метою контролю за роботою дочірніх підприємств, правильністю та своєчасністю відображення господарських операцій у звітності, що має прямий вплив на фінансовий результат позивача, і витрати позивача на проведення такого аудиту були внесені до фінансового плану підприємства на 2016 рік та були затверджені міністерством, то є помилковим висновок податкового органу про невикористання таких послуг у господарській діяльності позивача. Щодо висновку акту перевірки про відсутність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування в сумі 2753372,00 грн. внаслідок наявності у позивача податкового боргу на цю суму, колегія суддів зазначає наступне. Позиція податкового органу з цього питання ґрунтується на положеннях п.200.12 ст.200 ПК України, відповідно до якого у разі наявності у платника податку податкового боргу бюджетному відшкодуванню підлягає заявлена сума податку, зменшена на суму такого податкового боргу. Згідно з пп.в) п.200.12 ст.200 ПК України у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування. Позивач не погоджується з такою позицією податкового органу, вважаючи, що Податковий кодекс передбачає право, а не обов`язок платника податків на зарахування належної суми бюджетного відшкодування ПДВ у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу з інших податків та зборів. Суд першої інстанції визнав помилковим висновок акту перевірки про відсутність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування в сумі 2753372,00 грн. внаслідок наявності у позивача податкового боргу на цю суму з військового збору, податку на доходи фізичних осіб та податку на прибуток іноземних юридичних осіб, заначивши, що зарахування сум від`ємного значення ПДВ у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, Податковим кодексом України не передбачено, і відповідачем не встановлено наявність у позивача податкового боргу з податку на додану вартість на час подання заяви про бюджетне відшкодування цього податку. Колегія суддів не погоджується з такою позицією суду першої інстанції з огляду на наступне. Відображений в акті перевірки факт існування у позивача станом на 20.03.2020 року податкового боргу в розмірі 2753372,00 грн. з військового збору, податку на доходи фізичних осіб та податку на прибуток іноземних юридичних осіб позивачем не заперечується. Колегія суддів звертає увагу, що наведене вище імперативне положення пункту 200.12 ст.200 ПК України в якості підстави для зменшення суми бюджетного відшкодування передбачає сам факт наявності у платника податків податкового боргу, без конкретизації виду податку чи збору, за якими такий податковий борг виник. Відтак, факт наявності у позивача станом на 20.03.2020 року податкового боргу в розмірі 2753372,00 грн. з військового збору, податку на доходи фізичних осіб та податку на прибуток іноземних юридичних осіб в силу вимог пункту 200.12 ст.200 ПК України безумовно позбавляв позивача права на отримання бюджетного відшкодування ПДВ на таку суму, що відповідно до приписів пп.в) пункту 200.12 ст.200 ПК України надавало податковому органу підстави для направлення позивачу податкового повідомлення-рішення з повідомленням про відсутність у позивача права на таку суму бюджетного відшкодування. Аналогічна позиція щодо відсутності у позивача права на отримання бюджетного відшкодування ПДВ на суму 2753372,00 грн. відображена також і в долученому до справі висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27.05.2021 року №6673/21-72/17299-17301/21-72 за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи за заявою ПАТ «Українське Дунайське пароплавство» (т.2 а.с.119) Таким чином, спірне податкове повідомлення-рішення №0000490402 є правомірним на суму 2753372,00 грн.. Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.04.2020 року №0000490402 підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині позовних вимог нового рішення про визнання протиправним та скасування цього податкового повідомлення-рішення на суму 95000,00 грн., а в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial