Рішення адміністративного суду від 2023-06-27 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, відповідно до якої, позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову від 07.12.2022 Головного управління ДПС у м. Києві про накладення адміністративного стягнення на позивача і закрити справу про адміністративне правопорушення та стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року позов задоволено. Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року заяву задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт понесення позивачем витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи, а відсутність клопотання відповідача про неспівмірність таких витрат дає підстави для стягнення їх у повному обсязі. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 травня 2023 року апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2023 року залишено без змін Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 травня 2023 року апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року задоволено частково. Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року змінено, визначивши, що належні до стягнення на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві судові витрати на професійну правничу допомогу складають 4 302,50 грн. До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява, у якій позивач просить вирішити питання щодо відшкодування понесених судових витрат на правову допомогу, понесені позивачем при апеляційному розгляді справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб що з`явились, перевіривши матеріали справи та доводи заяви, колегія суддів вважає, що вказана заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу. Відповідно до ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені. Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню в повному обсязі. Частинами третьою-сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником відповідача в судовому засадні щодо задоволення вимог заяви про стягнення витрат на професійну правову допомогу заперечено. При цьому, колегія суддів враховує, що доводи представника відповідача наведені в судовому засіданні не містять обґрунтувань щодо не співмірності заявленої до відшкодування суми понесених витрат. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі 814/698/16. Таким чином, судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу, повинні бути пов`язані тільки з розглядом конкретної адміністративної справи, що розглядається судом, і за надання правової допомоги за визначених законом обставин: у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. В підтвердження понесених витрат додано копію Договору про надання правничої (правової) допомоги від 05.10.2022 року №22/10-1, додатку до договору №22/10-1, копію акту приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 28.04.2023, деталізацію послуг з надання правової допомоги та розрахунок розміру правової допомоги. Відповідно до змісту вказаних доказів позивачем понесено витрати на правову допомогу, що полягала у складанні відзивів на апеляційні скарги Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року в розмірі 3100,00грн, вказані відзиви наявні в матеріалах справи, а тому ця сума підлягає стягненню з відповідача.

Результат розгляду: granted