Рішення адміністративного суду від 2022-08-10 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій просив: - визнати протиправним рішення відповідача від 20.08.2020 року №084450003061, яка полягає у відмові у призначені позивачу пенсії за віком; - зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 12.08.2020, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням прийняття в якості страхового стажу періоди роботи: з 21.11.1991 по 03.12.1992 рокуу Обласному протитуберкульозному санаторії Запорізької області, с.Веселянка, на посаді тракториста (записи у трудовій книжці: 12, 13); з 28.04.1993 по 27.09.1993 року у Орендному підприємстві «Запорізький Оліяжиркомбінат», м.Запоріжжя, правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Запорізький Оліяжиркомбінат», на посаді тракториста у підсобному господарстві (записи у трудовій книжці:14, 15). Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.10.2021 року позов задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу [PERSON] період роботи з 28.04.1993 по 27.09.1993 року у Орендному підприємстві «Запорізький Оліяжиркомбінат», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Запорізький Оліяжиркомбінат», на посаді тракториста у підсобному господарстві, у зв`язку з чим провести перерахунок та виплату пенсії з дати її призначення, з урахуванням раніше виплачених коштів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову у задоволені позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем було пропущено строк звернення із позовними вимогами, оскільки позивач дізнався про порушені права ще у серпні 2022 року, в той час як позов подано у липні 2021 року. Зазначено, що відповідачем призначено пенсію позивача з дати його звернення та надання усіх необхідних документів. Також суд першої інстанції зробив арифметичну описку щодо визначення періодів праці позивача на орендному підприємстві «Запорізькій Оліяжиркомбінат». В відзиві на апеляційну скаргу, позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. Справа судом розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 18.08.2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком. Листом від 26.08.2020 року позивача повідомлено про відмову у призначення за віком, у зв`язку з відмовою у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи: з 21.11.1991 по 03.12.1992 року - у Обласному протитуберкульозному санаторії Запорізької області на посаді тракториста; з 28.07.1993 по 25.09.1993 року - у Орендному підприємстві «Запорізький Оліяжиркомбінат» на посаді тракториста. 01.06.2021 року позивач знову звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком, проте листом від 18.06.2021 року №7876-7289/К-02/8-0800/21 позивача повідомлено про відмову в призначенні пенсії. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років. Згідно з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч.1 ст.48 КЗпП України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Відповідно до інформації зазначеній у трудовій книжці [PERSON] , позивач з 28.07.1993 по 25.09.1993 року працював у ОП «Запорізький Оліяжиркомбінат» на посаді тракториста. Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Так, у трудовій книжці позивача міститься виправлення в частині місяця прийняття на роботу. В свою чергу, позивачу ПрАТ «Запорізкий оліяжиркомбінат» видано довідку від 18.06.2021 року №6, відповідно до якої [PERSON] працював на підприємстві трактористом з 28.04.1993 по 27.09.1993 року. Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що під час зарахування періодів роботи позивача у ОП «Запорізкий оліяжиркомбінат» відповідач повинен був надавати перевагу довідці підприємства, а не трудовій книжці, яка містить виправлення. Так, позивачу до страхового стажу відповідачем зараховано період роботи у ОП «Запорізкий оліяжиркомбінат» лише з 28.07.1993 по 25.09.1993 року, у зв`язку з чим наявні підстави для зобов`язання відповідача провести зарахування до стажу повного періоду з 28.04.1993 по 27.09.1993 року та зобов`язання провести перерахунок пенсії з дати її призначення. Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, слід зазначити наступне. Згідно з частиною третьою статті 51 Закону України Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком. Аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з не проведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає. Тобто у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення, не слід застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною другою статті 122 КАС України, оскільки застосування зазначеного строку матиме наслідком неможливість реалізувати передбачене Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час без обмеження строку у визначеному законодавством розмірі. Зазначена права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №806/1952/18 (адміністративне провадження №К/9901/66396/18). Позиція щодо необхідності відновлення рішенням суду порушених прав особи на перерахунок та виплату належної пенсії з дати порушення такого права міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №676/1557/16-2. Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується, а отже не є предметом розгляду у суді апеляційної інстанції. З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Результат розгляду: denied