Рішення адміністративного суду від 2022-01-31 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила: - визнати незаконним та скасувати рішення по справі №963280835493 від 15.07.2021 відділу з питань перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області; -зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області призначити та здійснити нарахування й виплату [PERSON] з 16.01.2020 пенсію державного службовця відповідно до\~ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу»\~у розмірі 60 відсотків від заробітку, з яких сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, із врахуванням довідок, виданих територіальним управлінням державної судової адміністрації України у Харківській області від 28.11.2019 №04- 52/485, №04-52/486. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням суду від 10.02.2021 по справі № 520/18028/20 зобов`язано ГУ ПФЦ в Харківській області \~призначити та здійснити \~їй нарахування пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону України " Про державну службу" в розмірі 60% від заробітку. Проте, відповідач, виконуючи вказане рішення суду , безпідставно прийняв рішення від 15.07.2021, яким відмовив \~в призначенні пенсії державного службовця. Вважає вказане рішення пенсійного органу не законним, просить його скасувати та зобов`язати відповідача призначити та здійснити нарахування й виплату їй пенсії \~пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону України " Про державну службу" в розмірі 60% від заробітку, з урахуванням довідок, виданих ТУ ДСА \~України у Харківській області від 28.11.2019 №04- 52/485, №04-52/486. Рішенням Харківського\~окружного адміністративного суду від 13.10.2021 р. у задоволенні позову відмовлено. Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, \~подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що спірні правовідносини стосуються виконання судового рішення, а отже обраний позивачем спосіб захисту , шляхом подання окремого позову, а не звернення до суду в порядку ст.383 КАС України, є помилковим. Зазначає, що позивачем вибрано саме такий спосіб захисту її порушеного права, який є найбільш ефективним та таким, що сприятиме відновленню її порушених прав та законних інтересів. \~\~\~ Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.21р. без змін. Зазначає, що рішенням суду від 10.02.21 зобов`язано пенсійний орган призначити \~та здійснити нарахування \~ [PERSON] пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону України " Про державну службу". На виконання судового рішення, пенсійним органом прийнято спірне рішення від 15.07.2021, в якому зазначено про відсутність підстав прийняття довідок про заробітну плату, \~недоцільність переведення позивача на пенсію \~відповідно до \~Закону України " Про державну службу", оскільки зменшується розмір пенсії. \~Отже, відповідач діяв правомірно. Відповідно до ч. 1 ст.\~308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України\~справа розглянута\~в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та\~перевіривши законність і обґрунтованість\~рішення суду першої інстанції в межах\~доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що у січні 2020 \~року позивач звернулася до пенсійного органу з заявою про перехід на пенсію за віком згідно\~Закону України «Про державну службу». За наслідками розгляду вказаної заяви, пенсійним органом 21.01.2020 \~та 23.09.2020 рішеннями №835493/162 та №835493/162 відмовлено [PERSON] в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». (а.с.8, 14) Позивачем були оскаржені в судовому порядку вказані рішення пенсійного органу, за наслідками, яких прийнято судові рішення. Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.07.2020 по справі №520/7964/2020 визнано протиправним та скасовано рішення по справі №835493/162 від 21.01.2020 відділу з питань перерахунків пенсій №23 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. \~Зобов`язано ГУ ПФУ у Харківській області повторно розглянути заяву [PERSON] \~\~від 16.01.2020 про перехід на пенсію державного службовця відповідно до\~ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ\~«Про державну службу» (а.с. 9- 13). Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 по справі №520/18028/2020 визнано протиправним та скасовано рішення Відділу з питань перерахунків пенсій №23 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №835493/162 від 23.09.2020. Зобов`язано ГУ ПФУ \~у Харківській області призначити та здійснити нарахування й виплату [PERSON] з 16.01.2020 пенсію державного службовця відповідно до\~ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року «Про державну службу»\~у розмірі 60 відсотків від заробітку. (а.с. 16-22). \~Рішення \~набрало законної сили 13.05.2021. Вказані судові рішення набрали законної сили. Виконавчий лист по справі №520/18028/2020, виданий 10.02.21р. Харківським окружним адміністративним судом пред`явлений позивачем до примусового виконання та перебуває на виконанні в органі державної виконавчої служби, про що свідчить постанова відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції \~від 09.06.21р. про відкриття виконавчого провадження. (а.с.24) На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 по справі №520/18028/2020 відділом перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ \~в Харківській області винесено рішення №963280835493 від 15.07.2021, \~яким зазначено про відсутність підстав для прийняття довідок про заробітну плату, недоцільність переведення [PERSON] \~на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки розмір пенсії зменшується (а.с. 25). Вважаючи, що \~рішення суду пенсійним органом не виконано, \~\~позивач звернулася до суду із цим позовом. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що фактично, вимоги позивача стосуються виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.21р. по справі №520/18028/20, однак, позов подано в загальному порядку, а не в порядку, передбаченому статтею 383 КАС України, що є підставою для відмови в його задоволенні. \~ Суд апеляційної інстанції\~частково погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України. Згідно ізст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження"\~встановлено, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження. У разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами\~Закону України "Про виконавче провадження"\~врегульований порядок дій та заходів, що спрямованих на примусове виконання таких рішень. Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, що\~у першу чергу забезпечується через примусове виконання судових рішень, відповідно до\~Закону України "Про виконавче провадження". Статтею 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше. Відповідно до ч. 1\~ст. 383 КАС України,особа-позивач на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. Тобто, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що підставами застосування вимог статей\~382\~та\~383 КАС України\~є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. Таким чином, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.02.2019 р. у справі № 806/2143/15, яка враховується судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач \~просить суд\~визнати незаконним та скасувати рішення по справі №963280835493 від 15.07.2021 ГУ ПФУ в Харківській області, прийняте \~на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.21р. по справі №520/18028/2020, що сторонами не заперечується. Тобто, позивачем фактично оскаржується рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, яке підлягає оскарженню в порядку, встановленому\~статтею 383 КАС України. Порядок оскарження рішення, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень в порядку ст.\~382, ст.\~383 КАС України, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання. Таким чином, обраний позивачкою спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. Аналогічний висновок щодо застосування вимог\~процесуального права, викладений в постанові Верховного Суду від 24.09.2020 р. у справі № 640/15623/19. Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що \~вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, а підлягають розгляду в порядку статті 383 КАС України. Проте, колегія суддів зазначає, що за наслідками \~розгляду позову, судом першої інстанції не вірно застосовані процесуальні наслідки, а саме прийнято рішення про відмову в позові, замість закриття провадження по справі, що є підставою для скасування судового рішення та прийняття нового про закриття провадження у справі. Крім того, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги в частині зобов`язання ГУ ПФУ \~у Харківській області призначити та здійснити нарахування й виплату [PERSON] з 16.01.2020 пенсію державного службовця відповідно до\~ ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу»\~ у розмірі 60 відсотків від заробітку, з яких сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, вже були предметом судового розгляду, за наслідками розгляду яких прийнято судове рішення від 10.02.2021 по справі №520/18028/2020. Отже, фактично \~у справі , що наразі розглядається сторони є тими самими сторонам, що і у справі №520/18028/2020, а тому є така, що набрала \~законної сили \~постанова \~суду фактичного з того самого предмету спору і між тими самими сторонами і \~тих самих підстав, що є підставою для закриття провадження у справі відповідно до п.4 ч.1 ст.238 КАС України. Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку , проте \~прийняв рішення з порушенням норм процесуального права. Відповідно до ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню \~в апеляційному порядку і \~провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Відповідно до ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (ч.1), якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (ч.4). Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі\~Hirvisaari v. Finland\~від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі\~Ruiz Torija v. Spain\~від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. З огляду на зазначене, інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Результат розгляду: partial