Рішення адміністративного суду від 2023-03-09 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Комбінат виробничих підприємств" (надалі - позивач, ТОВ "БК "КВП") звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби про \~визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості №UA110320/2020/000099/1 від 10.11.2020 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110320/2020/00303 від 10.11.2020. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду \~від 16.12.2021 у задоволенні адміністративного позову ТОВ "БК "КВП" відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою \~задовольнити \~позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що \~рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2021 \~по справі № 440/4779/21 є незаконним та необгрунтованим і підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції, не дослідивши всі обставини справи, не правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов помилкового висновку, що документи позивача не містили всіх відомостей на підтвердження числових показників складових митної вартості товарів, і у відповідача були достатніми підстави вважати, що позивачем заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, а відтак, і законні підстави для коригування митної вартості товару та відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю. Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2023 замінено відповідача по справі № 440/4779/21 з Дніпровської митниці Держмитслужби (код ЄДРПОУ 43350935) на її правонаступника Полтавську митницю (код ЄДРПОУ ВП 43997576). У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) , не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, \~переглянувши справу за наявними у ній доказами та \~\~\~перевіривши законність і обґрунтованість \~рішення суду першої інстанції в межах \~доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено \~та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що \~відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "Будівельна компанія "Комбінат виробничих підприємств" зареєстроване як юридична особа, код ЄДРПОУ 01284778. До видів діяльності підприємства відносяться: 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 23.61 Виготовлення виробів з бетону для будівництва; 23.63 Виробництво бетонних розчинів, готових для використання; 25.11 Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. 16 вересня 2020 року між виробником товару InstalPlast Lask (Польша) та ТОВ "БК "КВП" було укладено зовнішньоекономічний контракт №1/2020 на поставку товару на умовах FCA Ласк (Польша). 05 листопада 2020 року виробником товару відвантажено у м. Ласк труби з пластмаси вагою 5666,9 кг. За результатами відвантаження складено міжнародну автотранспортну накладну CMR №577073 від 05.11.2020. 10 листопада 2020 року позивач подав до Дніпровської митниці Держмитслужби для митного контролю та оформлення відповідно до зовнішньоекономічного контракту №1/2020 від 16.09.2020 електронні митну декларацію №UA110320/2020/010911 для митного оформлення товарів: \~товар №1: Труби з пастмас ( з полімерів пропілену), безшовні, з необробленою поверхнею, яал без будь-якого подальшого оброблення: -Труба канал. внутр. PP-RS-110х2,7 mm 1m 200 шт.; -Труба канал. внутр. PP-RS-110х2,7 mm 2m 200 шт.; -Труба канал. внутр. PP-RS-110х2,7 mm 3m 300 шт.; -Труба гофр. канал. PP-InCor-SN8-500x5900 mm M 10 шт. ; -Труба канал. внутр. PP-RS-110х2,7 mm 0,5m 210 шт; -Труба канал. внутр. PP-RS-110х2,7 mm 1m 400 шт.; -Труба канал. внутр. PP-RS-110х2,7 mm 2m 150 шт.; -Труба гофр. канал. PP-InCor-SN8-150x6000 mm M 60 шт.; -Труба гофр. канал. PP-InCor-SN8-200x60000 mm M 60 шт.; -Труба гофр. канал. PP-InCor-SN8-300х6000 mm M 20 шт.; -Труба гофр. канал. PP-InCor-SN8-400x6000 mm M 20 шт.; Товар №2: Труби з пластмас ( з полімерів пропілену), безшовні, з необробленою поверхнею, яал без будь-якого подальшого оброблення; -Труба канал PVC RS-SDR34- SN8-250x7,3 mm 6 m 8 шт. Митна вартість товару була визначена позивачем за основним методом ст. 57 Митного кодексу України виходячи із ціни контракту щодо товарів, які імпортуються. До пакету документів наданих Дніпровській митниці Держмитслужби для митного оформлення товару надані: \~електронну митну декларацію №UA110320/2020/010911; \~зовнішньоекономічний контракт №1/2020 від 16.09.2020; доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 06.10.2020; \~доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 24.09.2020; вагова специфікація №FSE-253/2$; рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг №304 від 05.11.2020; \~рахунок- фактура (івойс) (Commercial invoice) №FSE-252/2020DEX від 05.11.2020; рахунок- фактура (івойс) (Commercial invoice) №FSE-253/2020DEX від 05.11.2020 / а.с. 19/. 10 листопада 2021 року Дніпровська митниця Держмитслужби видала протокол обробки електронного документа ( ідентифікатор повідомлення fed8fd26-6191-4at7-b57d-fa43459495cc), відповідно до якого зробив електронний запит щодо надання додаткових документів для підтвердження вартості товару, з підстав того, що позивачем подані документи, які містять розбіжності, а також які не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була б фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари. Позивача зобов`язано протягом 10 календарних днів надати ( за наявності) такі додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; прайс-листи, каталоги виробника товару; транспортні документи, страхові документи; декларацію країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовленими спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Позивач вважав, що митному органу усі документи, які підтверджували заявлену митну вартість надано, при цьому, на його думку, за своїм змістом документи не суперечили один одному і не містили жодних розбіжностей, у зв`язку з цим не надав витребувані у електронному запиті додаткові документи. Відповідачем \~винесено рішення коригування митної вартості товарів №UA110320/2020/000099/1 від 10.11.2020, згідно якого основний метод визначення митної вартості товару не застосовується, а митна вартість ввезеного товару визначена другорядним методом визнання митної вартості 2ґ резервний метод, також винесена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110320/2020/00303 від 10.11.2020, в якій зазначено, що митне оформлення можливе за умови застосування рішення про коригування митної вартості товарів №UA110320/2020/000099/1 від 10.11.2020. Не погодившись із зазначеними вище рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що документи позивача не містили всіх відомостей на підтвердження числових показників складових митної вартості товарів, а тому дійшов висновку, що у відповідача були достатніми підстави вважати, що позивачем заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, а відтак, і законні підстави для коригування митної вартості товару та відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке. Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі - МК України на час виникнення спірних правовідносин). Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки. Згідно з частинами першою та другою статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. Частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Відповідно до частин першої та другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Частинами першою та другою статті 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. З аналізу цієї норми вбачається, що Митним кодексом України встановлено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Відповідно до частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Згідно з частинами другою - третьою, шостою - сьомою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу. Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично. Згідно з частинами першою та другою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. Відповідно до частини п`ятої статті 55 МК України декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. Згідно з частиною другою статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Правила визначення митної вартості за ціною договору викладені законодавцем в статті 58 МК України. Так, згідно з частинами першою-третьою цієї статті метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина третя статті 57 МК України). Із вищенаведеного слідує, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), і підставою його незастосування є обставини, які визначені частиною другою статті 58 МК України, та якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. Відповідно до частини дев`ятої статті 58 МК України розрахунки згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню. Згідно з частинами першою та другою статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Так, суд першої інстанції, відмовляючи \~в задоволенні позовних вимог, \~дійшов висновку, що позивачем заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, \~відтак наявні законні підстави для коригування митної вартості товару та відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю. Зокрема, суд першої інстанції погодився з доводами відповідача про недостовірність \~\~транспортних (перевізни ) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, пославшись на те, що згідно заявки на перевезення від 03.11.2020 №РТ00304 вага вантажу складає 10 тон, в той час як згідно автотранспортної накладної CMR від 05.11.2020 №577073 вага вантажу становить 6666,90 кг, що суперечить заявці. Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними \~мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути міжнародна автомобільна накладна (CMR). \~\~За ч. 1 ст. 9 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів: вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. Відповідно до п. h ч. 1 ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів вбачається, що \~вантажна накладна містить такі дані як вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях \~виміру кількість вантажу. З наведеного вбачається, що основним транспортним документом є міжнародна автомобільна накладна CMR, в якій вказується остаточна вага товару. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування. За ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" у разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта. Експедитор має право обирати або змінювати вид транспорту та маршрут перевезення, обирати або змінювати порядок перевезення вантажу, а також порядок виконання транспортно-експедиторських послуг, діючи в інтересах клієнта, згідно з відповідним договором транспортного експедирування (ст. 10 Закону України "Про транспортн о- експедиторську діяльність"). Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору на транспортне перевезення експедування вантажу від 04.07.2017 №128 обов`язок організації перевезення вантажу покладено на ТОВ "Рента Транс." \~ Пунктом 3.1. Договору на транспортне експедирування вантажу № 128 від 04.07.2017 передбачено, \~що організація кожного окремого перевезення вантажів виконується на підставі письмової заявки (яка є невід`ємною частиною цього Договору), яку подає Замовник Експедитору за узгодженою формою факсимільним зв`язком або по електронній пошті (з наявністю відбитків печаток та підписів Сторін) та обов`язковим наданням у подальшому оригіналу такої заявки. Зразок Заявки є Додатком № 1 до цього Договору. У разі досягнення згоди Сторін, Експедитор зобов`язаний письмово підтвердити заявку із зазначенням державних номерних знаків транспортних засобів, які будуть надані для виконання перевезення, контактним номером телефону та ПІБ водія (п. 3.2, 3.4 Договору на транспортне експедирування вантажу № 128 від 04.07.2017). Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання п. 3.1 Договору про перевезення № 128 від 04.07.2017 позивач 03.11.2020 заповнив за узгодженою формою заявку № РТ00304 від 03.11.2020, яка є невід`ємною частиною Договору на транспортне експедирування вантажу № 128 від 04.07.2017, та надіслав експедитору ТОВ "Рента Транс", в якій вказав орієнтовний тоннаж та об`єм товару. У відповідь від експедитора позивач отримав підтверджену заявку із зазначенням державних номерних знаків транспортних засобів, які будуть надані для виконання перевезення, контактним номером телефону та ПІБ водія. 05.11.2020 виробником товару в м. Ласк завантажено в транспортний засіб [NUMBER] / [NUMBER] (вказаний в заявці № РТ00304 від 03.11.2020) товар вагою 5 666,90 кг та за результатами завантаження складено міжнародну автотранспорту накладну CMR №577073 від 05.11.2020. Колегія суддів уважає, що різниця у вазі товару між CMR та заявкою на відвантаження не є розбіжностями, які можуть слугувати підставою для витребування додаткових документів, оскільки основним транспортним документом є міжнародна автомобільна накладна CMR, в якій вказується остаточна вага товару, а заявка на перевезення є документом, який функціонує для організації перевезення вантажів між перевізником (експедитором) і замовником, свідчить про виникнення правовідносин між перевізником (експедитором) та замовником і містить можливу (орієнтовну) вагу товару, який планується відвантажити. Таким чином, відповідач під час перевірки визначеної декларантом митної вартості зобов`язаний здійснювати перевірку числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а не перевіряти ті відомості, які жодним чином не впливають на ціну товару за одну одиницю, зокрема, вагові характеристики товару, які вказані в заявці на перевещення. Отже, в цій частині висновок суду першої інстанції є помилковим та спростовується доводами апеляційної скарги позивача. Також суд першої інстанції погодився з доводами відповідача в частині того, що у поданому декларантом розрахунку на оплату транспортно- експедиційних витрат від 05.11.2020 № 304 вартість транспортних витрат по маршруту Ласк (Польша) с. Терешки (Полтавська область) становить 80232 грн, в той час як відомості про вартість транспортних витрат, понесених перевізником до кордону України та після перетину кордону України окремо відсутні, що суперечить положенням cт. 58 МКУ України. Від так суд першої інстанції вважав, що заявником подано неналежні \~транспортні (перевізні) документи. З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Правилами заповнення декларації митної вартості, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24,05.2012 №599, при заповненні гр. 20 ДМВ зазначено, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: - рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення па митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Матеріалами справи підтверджується, що 10.11.2020 представник позивача ТОВ КФ Лаврік, враховуючи положення ч. 1,2 ст. 53 МК України та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, на підтвердження транспортних витрат подав до ВМО №1 митного поста Полтава наступні документи: \~рахунок ТОВ Рента Транс № 304 від 05.11.2020, з якого слідує, що транспортно- експедиційні послуги по маршруту Польща, 98-100 Lask - Україна, с. Терешки, Полтавської області, а/м ВОЛЬВО АО 0034 СН, причіп - АО 3400 ХР, складають 80 232,00 грн.; довідка про розподіл транспортних витрат №б/н від 05.11.2020, складена експедитором ТОВ Рента Транс, з якою слідує, що міжнародні транспортно-експедиційні послуги з доставки вантажу автомобілем ВОЛЬВО [NUMBER] , причіп - [NUMBER] , за транспортною накладною CMR №>577073 складають: до митного кордону (м/п Польща, 98-100 Lask - п/п Ягодин- Дорогузьк) - 26 000,00 грн, по території України (п/п Ягодин-Дорогузьк - с. Терешки, Полтавської області (Україна)) - 53 232, 00 грн, експедиторські послуги до митного кордону - 300 грн, експедиторські послуги по території України - 700 грн, а всього 80 232, 00 грн. За висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 31 травня 2019 року у справі № 804/16553/14, якщо закон не визначає доказ (докази), винятково яким (-ми) має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. Отже, Митним кодексом України не визначено вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів. У свою чергу, Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 \~\~№599 встановлюється невичерпний перелік документів, якими може підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, а також додатково встановлюється вимога щодо необхідності подання калькуляції транспортних витрат, яку необхідно надавати митному органу в разі перевезення товарів тільки у випадку використання власного транспортного засобу. Як раніше встановлено під час розгляду справи, для організації перевезення товару з м. Ласк до с. Терешки, Полтавської області, позивач звернувся до експедитора - ТОВ Рента Транс, з яким укладено Договір на транспортне експедирування вантажу №128 від 04.07.2017. Автомобілем для завантаження у м. Ласк 05.11.2020 був визначений ВОЛЬВО [NUMBER] , причіп - [NUMBER] . \~\~За умовами Договору №128 від 04.07.2017 перевезення вантажу може здійснюватися як транспортними засобами експедитора, так і транспортними засобами, які належать третім особам (п. 1.3 Договору). 05.11.2020 \~виробником товару в м. Ласк завантажено в транспортний засіб [NUMBER] / [NUMBER] (вказаний в заявці № РТ00304 від 03.11.2020) товар. За результатами завантаження товару в транспортний засіб [NUMBER] / [NUMBER] \~\~складено міжнародну автотранспорту накладну CMR №577073 від 05.11.2020. Штемпель на CMR проставлено на перевізника, якому належить транспортний засіб [NUMBER] / [NUMBER] - РР Madzhara V.S. За цих обставин перевізник РР Madzhara V.S. є третьою особою, яка здійснює перевезення на замовлення та за домовленістю із експедитором ТОВ Рента Транс відповідно до п. 1.3 Договору № 128 від 04.07.2017. Отже, матеріалами справи підтверджується, що перевезення товарів здійснювалося з використанням транспортного засобу третьої особи РР Madzhara V., в той час як організацію перевезення здійснив експедитор ТОВ Рента Транс на виконання Договору на транспортне експедирування вантажу №128 від 04.07.2017. З наведеного вбачається, що перевезення здійснювалося не власним транспортним засобом позивача. За таких обставин, рахунок на оплату № 304 від 05.11.2020 та довідка про розподіл транспортних витрат №б/н від 05.11.2020 є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів, відповідають вимогам Митного кодексу України та наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, не містять в собі розбіжності, і на них не розповсюджується вимога щодо необхідності зазначення калькуляції транспортних витрат (відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту), оскільки перевезення здійснювалося не власним транспортним засобом позивача. З наведеного вбачається, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив наявні в матеріалах справи докази на підтвердження витрат на перевезення товарів. Також помилковим є висновок суду першої інстанції про ненадання до митного оформлення документів, що підтверджує вартість страхування товару. Так, відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, якщо здійснювалося страхування, - є страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. З системного аналізу статі 53 Митного кодексу України вбачається, що документи, які підтверджують вартість страхування, подаються до митного органу лише в тому разі, якщо таке страхування здійснювалося. З огляду на матеріали справи, зокрема \~\~з зовнішньоекономічного контракту № 1/2020 на поставку товару на умовах FCA Ласк (Польща) та довідки про розподіл транспортних витрат № б/н від 29.09.2020, вбачається, що страхування товару не здійснювалося, жодною із сторін цей обов`язок не приймався, а отже вартість страхування не включається до митної вартості, що виключає обов`язок позивача надавати до митного органу документи на підтвердження страхових витрат. Також колегія суддів зазначає, що за встановлених під час розгляду справи обставин відповідачем не наведено жодних обставин та не надано доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що позивач в митній декларації зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності чи ознаки підробки. В свою чергу, відповідач не довів, що подані відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України декларантом документи, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар. Колегія суддів зазначає, що спірне рішення про коригування митної вартості не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом та фактів, які вплинули на таке коригування, зокрема, пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки. \~ Водночас Верховний Суд у постановах від 9 вересня 2020 року (справа № 400/3133/18), від 8 лютого 2019 року (справа № 825/648/17) вказував, що Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року за № 598, передбачають, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити, окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів. Підсумовуючи наведене вище колегія суддів зазначає, що висновки у рішенні про коригування митної вартості щодо неможливості визначення митної вартості товарів за основним методом є необґрунтованими, оскільки наданих декларантом документів було достатньо для прийняття рішення про визначення митної вартості товарів на підставі поданих документів, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 640/4941/19. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, натомість, позивач підтвердив заявлену митну вартість товарів необхідними документами. \~\~ Так, всі документи, які були подані позивачем до митного органу під час митного оформлення, не містять розбіжностей щодо вартості товару, і підтверджують вартість товару, містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару та вказують, що їх дані піддаються обчисленню. За таких обставин, розбіжності, визначені відповідачем та підтверджені судом першої інстанції, не відповідають дійсності \~\~та суперечать чинному законодавству, а тому рішення відповідача щодо коригування митної вартості товарів № UA110320/2020/000099/1 від 10.11.2020 \~\~є протиправним та підлягає \~скасуванню в судовому порядку. Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110320/2020/00303 від 10.11.2020 колегія суддів зазначає таке. За приписами частин першої та другої статті 256 Митного кодексу України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження. Відповідно до частин дев`ятої, десятої статті 264 Митного кодексу України митний орган не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом. Відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта. Частиною дванадцятою цієї статті Кодексу передбачено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу. Таким чином, картка відмови у прийнятті митної декларації та у митному оформленні (випуску) товарів є документом, що формалізує негативне для декларанта рішення посадової особи митного органу про завершення процедури декларування товарів, заявлених до митного оформлення на підставі конкретної митної декларації. Стаття 24 Митного кодексу України гарантує кожній особі право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів митних органів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси. Судом встановлено, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110320/2020/000099/1 від 10.11.2020 вмотивована прийняттям митним органом рішення про коригування митної вартості №UА110320/2020/000086/1 від 06.10.2020, правомірність якого відповідачем не доведено під час розгляду цієї справи. Отже, оскаржувана \~картка відмови також є протиправною та підлягає скасуванню. За таких обставин, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, та приймаються колегією суддів в якості належних. Посилання відповідача на правові позиції Верховного Суду щодо застосування резервного методу визначення митної вартості товарів та обов`язку доведення митної вартості ціни товару декларантом не спростовують висновків суду апеляційної інстанції у цій справі та їм не суперечать. Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовими позиціями, що містяться у постановах Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі № 820/1982/17 та від 26.01.2021 у справі № 826/13892/16 від 26.01.2021, які враховуються колегією суддів з огляду на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, відповідно до яких суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду. Згідно із приписами пункту другого частини першої\~статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до\~статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат із урахуванням положень\~статті 139 КАС України, колегія суддів виходить з того, що за подання апеляційної скарги та позовної заяви позивачем сплачено \~11350 грн. Так як Другим апеляційним адміністративним судом ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено, рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та позовної заяви, стягнувши з Полтавської митниці за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень 11350 грн на користь позивача.

Результат розгляду: granted