Рішення адміністративного суду від 2022-05-11 00:00:00+03

07 вересня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма Авіас звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.06.2015 №0000264702, №0000254702. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2015 року позовні вимоги позивача задоволені повністю. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2015 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 17 вересня 2020 року касаційну скаргу відповідача задоволено частково, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року позовні вимоги позивача задоволено. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. Відповідач також надіслав до суду клопотання, у якому просить закрити провадження у справі №804/14106/15 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України. В обґрунтування клопотання скаржник зазначає, що позивач визнаний банкрутом, а тому вважає, що справа має розглядатися у порядку господарського судочинства. Посилається на висновки, що викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 904/1693/19, від 15 січня 2020 року у справі №607/6254/15-ц, від 18 лютого 2020 року у справі №918/335/17, від 15 травня 2019 року у справі №289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі №289/233/18, від 19 червня 2019 року у справі №289/718/18, від 19 червня 2019 року у справі №289/718/18, від 19 червня 2019 року у справі №289/2210/17, а також у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі №921/557/15-г/10, від 06 лютого 2020 року у справі №910/1116/18, від 12 січня 2021 року у справі №334/5073/19. Позивач надіслав до суду відзив, у якому просить суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. У судове засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не надходило, у зв`язку з чим справа розглядається без участі сторін. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що головним державним ревізором - інспектором відділу податкового аудиту управління податкового супроводження підприємств базових галузей економіки та начальником відділу перевірок відшкодування податку на додану вартість управління податкового супроводження підприємств базових галузей економіки на підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1238 Про затвердження переліку достатніх підстав, які надають податковим органам право на проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування такого податку, відповідно до п. 200.11 ст. 200 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо - торгівельної фірми АВІАС (код за ЄДРПОУ 32560942) з питань правомірності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість за грудень 2014 року у сумі 1153681 грн., за січень 2015 у сумі 4295659 грн. За результатами вказаної перевірки відповідачем було складено акт від 28.05.2015 №293/28-01-47-02-32560942. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Перевіркою встановлено, що в порушення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.6, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України ТОВ ВТФ АВІАС завищено: - податковий кредит всього у сумі 46833000 грн., у тому числі: за грудень 2014 року у сумі 19905096,53 грн., за січень 2015 року у сумі 26927903,77 грн.; - податкові зобов`язання всього у сумі 26299308 грн., у тому числі: за грудень 2014 року у сумі 6560257 грн., за січень 2015 року у сумі 19739051 грн. (встановлено проведення транзитних операцій). Наведені порушення призвели до: - завищення від`ємного значення різниці між податковими зобов`язаннями та податковим кредитом за грудень 2014 року у розмірі 1 153 681 грн., за січень 2015 року у розмірі - 4\~ \~\~295 659 грн. - заниження податкових зобов`язань щодо сплати ПДВ до бюджету за грудень 2014 року у сумі 12 191 159 грн., за січень 2015 року у розмірі - 2 893 193 грн. На підставі висновків перевірки, з урахуванням результатів розгляду заперечень на акт перевірки, СДПІ у м. Дніпропетровську МГУ ДФС було винесено податкові повідомлення - рішення: - за формою Р від 16.06.2015 № 0000264702 про збільшення податкових зобов`язань по сплаті ПДВ до бюджету у сумі 15 084 352 грн. із застосуванням штрафних санкцій у сумі 7 542 155 грн.; - за формою В4 від 16.06.2015 №0000254702 про зменшення розміру від`ємного значення суми ПДВ всього у сумі 5 449 340 грн. 03 липня 2015 року ТОВ ВТФ Авіас звернулось з первинною скаргою №416 на прийняті податкові повідомлення-рішення до Межрегіонального ГУ ДФС Центральний офіс з обслуговування великих платників. Рішенням від 15.07.2015 № 17616/10/28-10-10-4-33 податковий орган повідомив про продовження розгляду первинної скарги підприємства та призначив проведення документальної позапланової перевірки ТОВ ВТФ Авіас з питань, що стали предметом оскарження. Згідно наказу № 152 від 05.08.2015 була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ ВТФ Авіас, за результатами якої складено акт № 67/28-01-47-0-32560942, яким були підтверджені висновки акта від 28.05.2015 №293/28-01-47-02-32560942. Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями від 16.06.2015 №0000264702, №0000254702, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки: спірні податкові повідомлення-рішення винесені без врахування усіх обставин у справі; документи, надані як документальне оформлення операцій між позивачем та його контрагентом, вказують на фактичне існування та реальність господарських правовідносин між такими особами; \~наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце; правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку, тобто позивачем дотримано принцип превалювання сутності над формою, що закріплений у ст. 4 ЗУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. Суд апеляційної інстанції, з огляду на доводи, викладені у \~клопотанні відповідача про закриття провадження у справі, зазначає наступне. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Так, Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КзПБ України) встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи. Колегія суддів встановила, що ухвалою суду Господарського суду Харківської області від 22.06.2017 № 922/1902/17 порушено провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми "Авіас", код 32560942, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Постановою Господарського суду Харківської області від 20 липня 2017 року у справі № 922/1902/17 Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма "Авіас" (код 32560942; місце реєстрації: 61038, місто Харків, Салтівське шосе, буд. 43) визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 21.09.2021 року у справі № 905/2030/19 такій висновок: " 28. У пункті 8 частини першої\~ \~статті 20 ГПК України\~ \~закріплена спеціальна юридична норма, відповідно до якої до справ, що належать до юрисдикції господарських судів, входять справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, зокрема, справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до\~ \~ПК України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених\~ \~ПК України. 29. Банкрутством як різновидом процедур, що здійснюються в межах спеціалізації господарського судочинства, є судова процедура, яка регламентує правовідносини, що виникають внаслідок нездатності боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів через процедури санації чи ліквідації, які визначені спеціальним\~ \~КУзПБ, прийнятим відповідно до Закону України від 18 жовтня 2018 року № 2597-VІІІ та введеним в дію з 21 жовтня 2019 року. Цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи, передбачаючи ряд процесуальних норм, які регулюють порядок здійснення судочинства у цих процедурах (відкриття провадження у справі про банкрутство, види судових рішень у банкрутстві та порядок їх оскарження тощо)… 30. Особливістю провадження у справі про банкрутство є те, що врегулювання правовідносин неплатоспроможності боржника вимагає поєднання в одній процедурі як цивільних, так і адміністративних правовідносин щодо його майна (майнових прав) з метою якнайповнішого задоволення у ній вимог кредиторів -приватних осіб та контролюючих органів з грошовими вимогами до боржника у черговості, визначеній\~ \~КУзПБ. 31. Зокрема, з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство наступає строк виконання всіх зобов`язань боржника, що має наслідком обов`язок усіх конкурсних (забезпечених) кредиторів пред`явити вимоги до боржника, а їх задоволення може здійснюватися лише у порядку, передбаченому\~ \~КУзПБ, та в межах провадження у справі; пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом; провадження у справі про банкрутство юридичної особи не підлягає зупиненню (частини чотирнадцята, сімнадцята\~ \~статті 39 КУзПБ); активи боржника, що перебувають у податковій заставі, можуть бути звільнені господарським судом з податкової застави, про що виноситься ухвала у судовому засіданні за участю контролюючого органу, уповноваженого відповідно до\~ \~ПК України\~ \~здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень (частина десята\~ \~статті 41 КУзПБ). 32. Отже, при врегулюванні відносин неплатоспроможності законодавець відійшов від принципу їх розподілу за ознаками наявності у сторони (кредитора боржника) владних повноважень чи свободи волевиявлення, що характерно для цивільних правовідносин, об`єднавши їх в єдине провадження у справі про банкрутство з огляду на необхідність формування єдиного реєстру грошових вимог кредиторів та задоволення їх згідно з визначеною законом черговістю та пропорційністю. Зазначене дозволяє ефективно захистити право особи (кредитора, боржника) в межах одного судового провадження, уникаючи розподілу його на способи захисту, характерні для окремих юрисдикцій (адміністративної чи цивільної). 33. Застосувавши принцип концентрації у справі про банкрутство ряду майнових та немайнових спорів,\~ \~КУзПБ\~ \~розширив підсудність господарському суду спорів, які виникають у відносинах неплатоспроможності боржника та які раніше розглядалися судами інших юрисдикцій. Відповідно до частини другої\~ \~статті 7 КУзПБ\~ \~господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує\~ \~всі майнові спори, стороною в яких є боржник;\~ \~спори\~ \~з позовними вимогами до боржника та\~ \~щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно;\~ \~спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до\~ \~ГПК України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними\~ \~ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. 34. Частиною третьою статті 7 КУзПБ\~ \~визначено процесуальні наслідки щодо необхідності надіслання до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство та який розглядає спір по суті, матеріалів справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство. 35. Отже,\~ \~статтею 7 КУзПБ\~ \~як процесуальним законом змінено юрисдикцію розгляду ряду спорів фізичних осіб - боржників щодо їх майна, які раніше розглядалися у цивільних судах, а також віднесено до господарської юрисдикції ряд інших спорів юридичних осіб, які стосуються майна боржника(юридичної чи фізичної особи), зокрема й тих, які виникають з кредиторами - контролюючими органами щодо сплати податків та зборів. Так, абзацом четвертим частини другої\~ \~статті 7 КУзПБ\~ \~передбачено, що\~ \~у разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи. Такі повноваження суду характерні для адміністративного судочинства, яким розглядаються спори осіб із суб`єктами владних повноважень. Отже, законодавцем наділено господарські суди у справі про банкрутство повноваженнями щодо розгляду спору між боржником та суб`єктом владних повноважень за правилами офіційного з`ясування всіх обставин справи, характерними для розгляду адміністративних спорів (щодо виявлення та витребування доказів з ініціативи суду), що не передбачено загальними нормами\~ \~ГПК України. 36. Специфіка правовідносин у процедурі банкрутства полягає у необхідності комплексного та збалансованого регулювання приватно-правових та публічно-правових інтересів щодо неплатоспроможної особи, що вимагає застосування приватно-правових та публічно-правових механізмів у ході провадження у справі про банкрутство. У різні періоди свого розвитку законодавець по-різному проводив межу між приватним та публічним інтересом в регулюванні відносин неплатоспроможності. Законодавство про неплатоспроможність є комплексним, воно об`єднує правові норми приватного та публічного права заради досягнення єдиної мети - найбільш повного задоволення у процедурі банкрутства вимог приватних та публічних кредиторів (податкових органів, органів соціального забезпечення), оскільки по завершенню ліквідаційної процедури таке задоволення унеможливлюється ліквідацією юридичної особи чи використанням майна боржника для задоволення вимог інших кредиторів, які включені до реєстру вимог кредиторів в ході провадження у справі про банкрутство. 37. Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас урегульована однопредметними нормативно-правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному; звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього; загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній» (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-зп). 38. За загальним правилом, публічно-правові відносини у сфері адміністрування податків, сплати загальнообов`язкових соціальних внесків регулюються\~ \~податковим кодексом\~ \~та законами, які визначають порядок виникнення і сплати податкових зобов`язань та зобов`язань зі сплати цих внесків. Так,\~ \~\~ПК України\~ \~регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків і зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження й обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт\~ \~1.1 статті 1 ПК України). Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та\~ \~порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також елементи податку, підстави надання податкових пільг та порядок їх застосування, відповідальність за порушення податкового законодавства визначаються\~ \~ПК України\~ \~або законами, які вносять до нього зміни (статті\~ \~4,\~ \~7 ПК України). 39. Однак законодавець не ототожнює поняття «виникнення» податкових зобов`язань з поняттями «стягнення податкового боргу» чи «погашення податкового боргу». Процедура стягнення (погашення) податкового боргу може регулюватися\~ \~ПК України\~ \~та іншими нормативними актами. Зокрема,\~ \~цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені\~ \~КУзПБ, з банків, на які поширюються норми\~ \~Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (крім особливостей функціонування єдиного рахунку, подання звітності щодо суми нарахованого єдиного внеску), зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій (пункт\~ \~1.3 статті 1 ПК України). 40. Отже, з прийняттям\~ \~КУзПБ\~ \~законодавець змінив правила визначення юрисдикції таких спорів, сконцентрувавши розгляд усіх майнових та ряду немайнових вимог в межах однієї судової процедури банкрутства в судах господарської юрисдикції, задля повного та комплексного вирішення усіх правових проблем неплатоспроможної особи (як фізичної, так і юридичної), яка може бути визнана банкрутом (ліквідована) за наслідком такої процедури, що матиме наслідком закриття (припинення) провадження з розгляду спорів у всіх інших юрисдикційних органах з вимогами до неї. 41. Спір за позовом боржника про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є майновим за своєю правовою природою, оскільки за наслідком його розгляду в податкового органу може виникнути право на стягнення з боржника певної грошової суми (майнове право), яка в розумінні\~ \~статті 190 ЦК України\~ \~є майном боржника. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 травня 2020 року у справі № 1340/3510/18 (пункти 77, 81), Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 05 липня 2019 року у справі № 826/17147/18 (пункти 17, 18). Отже, вимога особи, щодо якої порушено справу про банкрутство, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення як майновий спір боржника, підлягає розгляду в межах провадження у справі про банкрутство з визначенням юрисдикційності розгляду такого спору господарському суду. 42. Ініціювання поза справою про банкрутство, у межах якої суд розглядає спори про розмір грошових вимог до боржника, ще однієї справи в суді іншої юрисдикції стосовно наявності (відсутності) податкового боргу, визначеного у податковому повідомленні-рішенні, є неефективним як для захисту прав кредитора, так і для захисту прав боржника. Одночасний розгляд в судах різної юрисдикції спорів, судові рішення у яких впливають на визначення розміру грошових вимог до боржника, може зумовлювати необхідність зупинення провадження у справі про банкрутство цього боржника, що прямо забороняє\~ \~КУзПБ. Крім того, такий одночасний розгляд може ускладнити формування реєстру вимог кредиторів через необхідність перегляду за нововиявленими обставинами у справі про банкрутство відповідних судових рішень про результат розгляду спірних вимог кредитора. Саме тому процедура розгляду спору щодо оскарження податкового повідомлення-рішення є ефективним способом захисту прав боржника у спорі з уповноваженим державою органом щодо розміру спірної заборгованості такого органу та здійснюється у межах процедури банкрутства відповідного боржника. 43. Велика Палата Верховного Суду, визначаючи юрисдикційність спорів з майновими вимогами боржника та до боржника, щодо якого здійснюється процедура банкрутства, уже неодноразово зазначала про необхідність розгляду спорів між боржником та іншими суб`єктами (як органами, наділеними владними повноваженнями, так і суб`єктами приватно-правових відносин) щодо майна боржника в межах процедури банкрутства. Такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 904/1693/19, від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17, від 15 травня 2019 року у справі № 289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі № 289/233/18, від 19 червня 2019 року у справі № 289/718/18, від 19 червня 2019 року у справі № 289/718/18, від 19 червня 2019 року у справі № 289/2210/17, а також у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 921/557/15-г/10, від 06 лютого 2020 року у справі № 910/1116/18, від 12 січня 2021 року у справі № 334/5073/19. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення у справу про банкрутство, реалізувати свої права та отримати задоволення своїх вимог. 44. КУзПБ\~ \~та\~ \~ГПК України\~ \~є нормативними актами рівної юридичної сили - процесуальними законами, які мають визначену законодавцем сферу правового регулювання. Отже, у випадку колізії норм між\~ \~статтею 7 КУзПБ\~ \~та\~ \~статтею 20 ГПК України\~ \~повинні застосовуватися ті процесуальні норми, які прийняті пізніше. Відтак у правовідносинах щодо визначення розміру податкових зобов`язань боржника у справі про банкрутство шляхом оскарження рішення податкового органу з 21 жовтня 2019 року підлягають застосуванню положення\~ \~статті 7 КУзПБ, які визначають юрисдикцію розгляду таких спорів у межах провадження у справі про банкрутство у господарському судочинстві... Отже, з прийняттям\~ \~КУзПБ\~ \~законодавець відніс до юрисдикції господарського суду у справі про банкрутство як розгляд спорів боржника з конкурсними кредиторами, так і розгляд його спорів з поточними кредиторами (частина друга статті 7, абзац третій частини восьмої\~ \~статті 45 КУзПБ), на відміну від попереднього регулювання\~ \~Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»\~ \~та процесуальними кодексами». Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вимога особи, щодо якої порушено справу про банкрутство, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, як майновий спір боржника, підлягає розгляду в межах провадження у справі про банкрутство з визначенням господарської юрисдикції такого спору. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково. Згідно ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно\~ \~статтями 238,\~ \~240\~ \~цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених\~ \~статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Результат розгляду: partial