Рішення адміністративного суду від 2022-07-05 00:00:00+03

12.08.2021р. [PERSON] звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до УДМС України в Херсонській області, в якому просила суд: - визнати протиправною відмову Нововоронцовського районного сектору УДМС України в Херсонській області у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до «Положення про паспорт громадянина України» (затв. постановою ВРУ від 26.06.1992р. №2503-ХІІ); - зобов`язати Нововоронцовський районний сектор УДМС України в Херсонській області оформити та видати їй паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до «Положення про паспорт громадянина України» (затв. постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. №2503-ХІІ); - знищити її персональні дані, які внесені до Єдиного державного демографічного реєстру при оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі ID-картки № [NUMBER] на її ім`я. \~\~\~ Позовні вимоги обґрунтовані тим, що отримання позивачкою паспорта у вигляді ID-картки створює незручності в її користуванні, може спричинити шкоду приватному життю та становить втручання держави в її приватне життя (тобто державою порушується принцип «поваги до приватного життя суб`єкта персональних даних»), шляхом електронної обробки таких даних у процесі оформлення ID-паспорту, оскільки остання згоди на таку обробку не надавала. Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року(ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) у задоволенні адміністративного позову [PERSON] - відмовлено в повному обсязі. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивачка29.11.2021р. подала апеляційну скаргу, в якій зазначила про те, що судом при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18.10.2021р. та прийняти нове - про задоволення її позовних вимог. 17.12.2021р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження. 24.01.2022р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України). Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. Позивачка - [PERSON] ( [INFO] ), згідно з наявною інформацією в Єдиному державному демографічному реєстрі, значиться документованою паспортом громадянина України у формі ID-картки з безконтактним електронним носієм № [NUMBER] , дійсним до 07.12.2027р., органом видачі є - 6527 ( [PERSON] ), у зв`язку із непридатністю для подальшого використання попереднього паспорта громадянина України. 23.11.2017р. при оформленні паспорта громадянина України у формі ID-картки [PERSON] надала згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців рук та внесення їх до безконтактного електронного носія. 26.03.2021р. позивач звернулася до Нововоронцовського районного сектору УДМС України в Херсонській області із письмовою заявою стосовно оформлення та видачі на її ім`я паспорта громадянина України у формі книжечки у відповідності до «Положення про паспорт громадянина України» (затв. постановою ВРУ від 26.06.1992р. №2503-ХІІ) замість паспорта у формі ID-картки № [NUMBER] від 07.12.2017р. При цьому, позивачка просила знищити персональні данні про неї, які внесені в Реєстр при оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі ID-картки. Однак, листом Нововоронцовського районного сектору УДМС України в Херсонській області від 20.04.2021р. №Л-/6/6527-21/6527/3698-21 було відмовлено [PERSON] у видачі паспорта у формі книжечки, посилаючись на те, що паспорт громадянина України у формі ID-картки № [NUMBER] від 07.12.2017р. оформлений на її ім`я є дійсним та придатним для використання, а тому законні підстави для оформлення нового паспорта громадянина України - відсутні. 31.05.2021р.позивачкаповторнозвернулася до Нововоронцовського районного сектору УДМС України в Херсонській області із письмовою заявою (у довільній формі) вже про втрату паспорта громадянина України у формі ID-картки № [NUMBER] від 07.12.2017р. та, відповідно,із вимогою оформити та видати на її ім`я паспорт громадянина України у формі книжечки та знищити персональні данні про неї, внесені до Реєстру. 12.07.2021р. позивач також звернулась із заявою про втрату паспорту до ЧЧ ВП №1 КамРУП, що підтверджується довідкою від 13.07.2021р. за матеріалами ЖЄО №7921. Проте, листом від 17.06.2021р. № Л-3/6/6527-21/6527/5449-21 Нововоронцовський районний сектор УДМС України в Херсонській області надав позивачці відповідь та зазначив про неможливість видалення персональних даних, які були надані нею під час оформлення паспорта громадянина України у формі ID-картки та які вже внесені до Реєстру, у зв`язку із відсутністю законодавчих підстав. Не погоджуючись із вказаними вище діями (рішенням) відповідача, позивачка звернулася до суду з даним позовом. Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд 1-ї інстанції виходив із необґрунтованості та безпідставності позовних вимог та, відповідно, відсутності законних підстав для їх задоволення. Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, цілком погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне. Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 5 Законів України «Про громадянство України» регламентовано, що документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України. Так, правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначено Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012р. №5492-VI. Документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус. Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, є паспорт громадянина України (ч.1 ст.13 Закону №5492-VI). Відповідно до ч.3 вказаної вище статті, паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій. Як передбачено положеннямич.ч.1,2,4,5ст.14 Закону №5492-VI, форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. При цьому, персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів. Отже, Законом №5492-VI передбачено можливість видачі документа як у формі книжечки, так і у вигляді картки. За змістом ч.7 ст.16 Закону №5492-VI, уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа, зокрема, у разі, якщо заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у ч.7 цієї статті) або ж не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа. У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку та строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа. Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду. Колегія суддів звертає увагу на те, що оформлення та видача паспорта регулюється «Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015р. №302). Згідно з п.2 Постанови №302, із застосуванням засобів Реєстру запроваджено з 01.01.2016р. оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог п.2 «Положення про паспорт громадянина України» (затв. постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. №2503-XII); з 01.11.2016р. оформлення (у тому числі замість втраченого чи викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», затвердженого цією постановою. Пунктом 3 Постанови №302 встановлено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01.11.2016р. припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 01.11.2016р., є чинним протягом строку, на який його було видано. Разом із тим, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України зразка 1994р. здійснюються відповідно до «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», затвердженого цією постановою. Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994р. здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994р. Так, за п.п.1,2 додатка 2 до Постанови №302 «Технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм» бланк паспорта виготовляється у формі пластикової картки типу ID-1, що містить безконтактний електронний носій. Формат картки становить 54х85,6 міліметра та може мати допустимі відхилення відповідно до стандарту ДСТУ ISO/IEC 7810:2008. У паспорт імплантовано безконтактний електронний носій, який відповідає вимогам нормативних документів України у сфері технічного та криптографічного захисту інформації. Безконтактний електронний носій відповідає вимогам стандарту ISO/IEC 14443 щодо запису і зчитування даних. До безконтактного електронного носія вноситься інформація, яка зазначена на лицьовому та зворотному боці паспорта, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя, відцифрований підпис особи), а також дані щодо забезпечення захисту інформації, що внесена на безконтактний електронний носій, відповідно до вимог Закону №5492-VI. До безконтактного електронного носія вноситься додаткова змінна інформація, передбачена Законом. У відповідності до п.п.7,9 Порядку №302, оформлення (у т.ч. замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються, зокрема, особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто. За оформлення (у т.ч. замість втраченого або викраденого) та обмін паспорта справляється адміністративний збір у порядку та розмірах, установлених законодавством. Адміністративний збір справляється у разі оформлення замість втраченого або викраденого, обміну паспорта зразка 1994р. Згідно з п.п.12-14 цього Порядку, внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру здійснюється з використанням відомчої інформаційної системи ДМС. Для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС. До заяви-анкети вноситься така інформація про особу, на ім`я якої оформляється паспорт: 1) ім`я особи (прізвище, власне ім`я та по батькові особи, яка є громадянином України, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить); 2) дата народження; 3) місце народження (держава, область, район/місто, селище/село); 4) стать; 5) дата та підстави набуття громадянства; 6) унікальний номер запису в Реєстрі (у разі наявності); 7) відцифрований образ обличчя особи; 8) відцифрований підпис особи (крім осіб, які в установленому законом порядку визнані недієздатними); 9) відомості про внесення до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, засобів електронного цифрового підпису; 10) відомості про згоду на внесення до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, відцифрованих відбитків пальців рук; 11) місце проживання із зазначенням адреси (держава, область, район/місто, селище/село, вулиця, номер будинку, корпусу, квартири); 12) номер контактного телефону заявника та/або адреса електронної пошти; 13) реквізити документа, на підставі якого оформляється паспорт; 14) відомості про законного представника особи чи уповноважену особу (ім`я, дата народження, реквізити документа, що посвідчує особу, та документа, що підтверджує її повноваження); 15) додаткова змінна інформація; 16) відомості про сплату адміністративного збору або про звільнення від його сплати; 17) дата заповнення заяви-анкети. Як передбачено п.п.24-33 Порядку №302, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у п.п.35,46 та 69 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства. У разі виявлення факту подання не всіх необхідних документів або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган ДМС/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформує заявника про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням заявника відмова надається в письмовому вигляді. Заявник має право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими йому було відмовлено в прийнятті документів. Якщо під час прийому документів заявник надав паспорт, який, за даними відомчої інформаційної системи ДМС, визнано недійсним відповідно до п.108 цього Порядку, працівник територіального органу/ територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта здійснює його вилучення в порядку, передбаченому п.107 цього Порядку. У разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта із використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (у тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Після формування заяви-анкети працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта друкує її та надає заявнику для перевірки правильності внесених до заяви-анкети відомостей. Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування. У разі виявлення помилок в заяві-анкеті працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта вносить до неї відповідні виправлення. Після перевірки заявник власним підписом підтверджує правильність внесених до заяви-анкети відомостей про особу. Якщо заявник через фізичні вади не може підтвердити власним підписом правильність таких відомостей, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта робить відмітку про неможливість такого підтвердження та засвідчує правильність внесених до заяви-анкети відомостей про особу власним підписом. Після перевірки заявником правильності внесених до заяви-анкети відомостей про особу заява-анкета перевіряється та підписується (із зазначенням дати, прізвища та ініціалів) працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта, який прийняв документи та сформував заяву-анкету. Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта сканує із застосуванням засобів Реєстру до заяви-анкети документи, які подаються заявником. Оригінали документів (крім довідки про реєстрацію особи громадянином України, паспорта, що підлягає обміну, документів, що підтверджують сплату адміністративного збору) повертаються заявнику після оформлення заяви-анкети. Прийняті уповноваженим суб`єктом заява-анкета та скановані документи (у тому числі отримані біометричні дані, параметри) із застосуванням засобів Реєстру автоматично розподіляються та надсилаються до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який обслуговує відповідний уповноважений суб`єкт, що здійснив прийняття документів від заявника. Керівник/заступник керівника територіального органу ДМС або керівник його структурного підрозділу, керівник/заступник керівника територіального підрозділу ДМС або особа, яка виконує його обов`язки, щодня здійснює розподіл прийнятих (у тому числі уповноваженими суб`єктами) заяв-анкет між працівниками, які здійснюють функції з оформлення паспорта. Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС не пізніше наступного дня після надходження до розгляду документів перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у п.п.35,46 і 69 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства. В разі прийняття рішення про відмову в розгляді документів, прийнятих уповноваженим суб`єктом, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС не пізніше наступного робочого дня надсилає уповноваженому суб`єкту письмове повідомлення про відмову в їх розгляді із зазначенням підстав відмови з метою подальшого вручення заявнику. У п.1 розділу IV «Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України» (затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.06.2019р. №456) закріплено, що обмін паспорта здійснюється в разі, зокрема, непридатності паспорта для користування (паспорт/фотокартка має потертості (та/або відсутня її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дає змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, підчистки окремих літер у персональних даних / найменуванні органу / штампах/печатках або інші чинники, які впливають на цілісність документа. Згідно з п.2 розділу IV цього Порядку, для обміну паспорта заявник подає: 1) заяву; 2) рішення суду; 3) паспорт, що підлягає обміну; 4) дві (три - у разі одержання паспорта, який обмінюється в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита (у разі обміну паспорта у зв`язку із непридатністю для користування) або оригінал документа про звільнення від його сплати; 6) документи, що підтверджують обставини (крім обміну паспорта з причин непридатності його використання), на підставі яких паспорт підлягає обміну. Видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для оформлення паспорта, засвідчуються в установленому законодавством порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та подаються з перекладом українською мовою, вірність якого засвідчується нотаріально; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб). За правилами п.п.4,6 розділу IV Порядку №456, факт видачі паспорта на ім`я особи, яка подала його для обміну, перевіряється працівником територіального підрозділу ДМС за даними відомчої інформаційної системи ДМС та відповідно до п.п.4,5 розділу VI цього Тимчасового порядку. У разі якщо паспорт, який підлягає обміну через непридатність до користування, згідно з пп.3 п.1 цього розділу був оформлений територіальним підрозділом ДМС, який припинив діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, територіальний підрозділ ДМС, до якого подано заяву, проводить процедуру встановлення особи відповідно до розділу VIІІ цього Тимчасового порядку. Відповідно, рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами проведених перевірок. Отже, умовою для видачі заявнику паспорта громадянина України (будь-якого зразка) є подання відповідних документів, за наявності яких здійснюється розгляд заяви та вчинення відповідних дій працівниками територіального підрозділу ДМС. Так, Верховний Суд у постанові від 21.08.2020р. у справі №260/99/19зазначив, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації і поданням документів, що передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема, щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим. З матеріалів справи вбачається, що позивач не зверталася до територіального підрозділу ДМС із заявою для видачі паспорта у формі книжечки, сформованою в установленій формі, та з доданим до неї обов`язковим переліком документів, що, у свою чергу, є передумовою для розгляду питання про оформлення та видачу паспорта громадянина України встановленого зразка. Подані заяви від 26.03.2021р. та 31.05.2021р., котрі долучені позивачкою до матеріалів справи, за суттю та формою не є підставою для оформлення паспорта громадянина України, процедура якого визначена Положенням №2503-ХІІ, адже до заяви не долучено законодавчо встановлених документів, що є передумовою для розгляду питання щодо видачі паспорта у формі паспортної книжечки. Сама по собі незгода позивачки зі змістом відповіді не спростовує факту розгляду вказаних звернень в установленому законом порядку та, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, не може бути підставою для визнання протиправними дій відповідача та задоволення позовних вимог стосовно зобов`язання останнього видати паспорт у формі книжечки, навіть у разі наявності в неї такого права, оскільки заявниками не було дотримано процедури звернення за паспортом та не надано необхідних для цього документів. Що ж до аргументів [PERSON] про необхідність застосування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у зразковій справі №806/3265/17, судова колегія зазначає про те, що застосування правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у вказаній постанові в зазначеній справі та, як наслідок, задоволення позову, було б можливо у тому випадку, якби позивач звернувся до відповідного територіального підрозділу ДМС із заявою про видачу паспорта громадянина України у формі книжечки (зразка 1994р.), сформованою в установленій формі, та з доданим до неї обов`язковим переліком документів і, у свою чергу, за наслідками вирішення такої заяви, поданої саме в установленому порядку, а не на підставі Закону України «Про звернення громадян», її було б відмовлено. Аналогічна позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26.06.2019р. у справі №0840/3992/18, від 19.07.2019р. у справі №2340/2876/18, від 25.07.2019р. у справі №807/85/18 та від 27.11.2019р. у справі №589/4905/17. Що ж до позовних вимог про зобов`язання відповідача видалити відцифровані персональні дані, то судова колегія зазначає наступне. Відповідно до п.6 ч.1 ст.8Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010р. №2297-VI, суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними. Пунктами 2 та 4 ч.2 ст.15 Закону №2297-VI регламентовано, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню, зокрема, у разі припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом, а також набрання законної сили рішення суду щодо видалення або знищення персональних даних. За визначенням, наведеним у ч.1 ст.4 Закону №5492-VI, «єдиним державним демографічним реєстром» вважається електронна інформаційно-телекомунікаційна система, яка призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування. У відповідності до ч.1 ст.10 Закону №5492-VI, внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». При цьому, у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила «заяву-анкету» (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. Частиною 3 згаданої вище статті встановлено те, що для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку. Як уже зазначалося судовою колегією вище, до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, належить, зокрема, паспорт громадянина України (п.1 ч.1 ст.13 Закону №5492-VI). Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.21 Закону №5492-VI, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття ж заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб`єктами, передбаченими п.4 ч.1 ст.2 цього Закону. Таким чином, паспорт громадянина України оформлюється виключно із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення такого паспорта (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі). Як встановлено судами обох інстанцій та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] отримала паспорт громадянина України у формі ID - картки з безконтактним електронним носієм № [NUMBER] , який оформлений за допомогою засобів ЄДДР внаслідок її особистого волевиявлення. Тобто, позивачка при оформленні ID - картки фактично добровільно надала згоду на обробку її персональних даних. Відповідно, внесення інформації стосовно [PERSON] , наданої нею особисто, до Реєстру та автоматичне формування УНЗР у зв`язку із цим, жодним чином не надало права суб`єкту владних повноважень на здійснення будь-яких маніпуляцій з її персональними даними. Більше того, ст.8 Закону №5492-VI встановлює гарантії захисту і безпеки інформації Реєстру, що запобігає вчиненню будь-яких незаконних дій з персональними даними осіб, інформація щодо яких внесена до Реєстру. Разом з тим, у подальшому позивачка звернулась до відповідача з проханням вилучити всі дані з Єдиного державного демографічного реєстру, посилаючись на положення Закону №2297-VI, та видати новий паспорт громадянина України у вигляді книжечки. Однак, в даному конкретному випадку питання щодо припинення правовідносин не стосується спірних правовідносин, оскільки наявний спеціальний закон, який регулює правовідносини, що склались між сторонами, а саме Закон №5492-VI, відповідно до якого не передбачено законодавчої та технічної можливості вилучення інформації стосовно особи із Реєстру. При цьому, законна та добровільна видача позивачці паспорта громадянина України у формі ID - картки та внесення інформації щодо неї до Реєстру жодним чином не суперечить нормам Конституції України, Закону №2297-VI, а позивачка має право на поновлення або ж виправлення інформації, але не її вилучення. Так, організаційні засади створення і функціонування Єдиного державного демографічного реєстру, види персональних даних, які підлягають обробці засобами Реєстру і мета цієї обробки визначені на законодавчому рівні, оскільки сфера цих суспільних відносин, за ст.92 Конституції України, є предметом винятково законодавчого регулювання. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що інформація про позивачку була отримана з її дозволу і без порушень вимог Закону №2297-VI, як і Закону №5492-VI, та є достовірною, підстави для видалення унікального номеру запису в Реєстрі, а також даних щодо позивачки, відсутні. Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції щодо відсутності підстав для задоволення поданого [PERSON] адміністративного позову. Колегія суддів наголошує, що висновки Великої Палати Верховного Суду, що були викладені у постанові від 19.09.2018р. за результатами розгляду справи №806/3265/17, та які зазначаються позивачкою, не можуть бути застосовані при розгляді даної справи, оскільки підстави позову у зразковій справі не відповідають підставам позову даної адміністративної справи. Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Однак, варто звернути увагу на те, що твердження позивача щодо порушення його прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та лише суб`єктивній думці останнього. Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»). Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивачки, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду 1-ї інстанції не спростовують, адже фактично ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Результат розгляду: denied