Рішення адміністративного суду від 2022-08-29 00:00:00+03

у грудні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з адміністративним позовом до \~Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області (ГУПФУ у Хмельницькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (ГУ ПФУ в Миколаївській області) в якому просила: \~\~ -визнати протиправним та скасувати \~рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області №222030014211 від 26.11.2021 про відмову у призначенні пенсії; - зобов`язати \~ГУ ПФУ в Хмельницькій області \~\~зарахувати \~до спеціального стажу, позивача необхідного для призначення пенсії, \~період роботи з 01.09.1986 \~по 31.08.1993 \~\~викладачем класу музичної літератури у Деражнянській дитячій музичній школі, \~період роботи \~з 01.09.1993 \~по 07.11.2021 \~\~викладачем музично - теоретичних дисциплін у Хмельницькій дитячій музичній школі № 2, період навчання з 01.09.1983 по 01.09.1986 \~у Хмельницькому музичному училищі, \~провести \~перерахунок тривалості \~стажу \~з урахуванням стажу, який зараховується за цим рішенням, \~та \~вирішити \~питання призначення \~та виплати пенсії \~відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" \~\~з 22.11.2021. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року позовні вимоги задоволено. Не погоджуючись з судовим рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Із матеріалів справи встановлено, що [PERSON] (попередні прізвища [PERSON] , [PERSON] ), [INFO] , працювала у Деражнянській дитячій музичній школі з 01.09.1986 \~по 31.08.1993, \~що \~підтверджується відомостями трудової книжки, довідкою №14 від 12.10.2021. \~\~ З 01.09.1993 по 07.11.2021 позивач \~працювала у Хмельницькій дитячій музичній школі №2, що підтверджується історичною довідкою №01-40-47 від 18.11.2021, відповідно до якої Хмельницька дитяча музична школа № 2 перейменована на Хмельницьку школу мистецтв "Заріччя", заклад має статус державного закладу освіти. 22 листопада 2021 позивач \~звернулась до ГУ ПФУ в Хмельницькій області \~із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Проте, рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області №222030014211 від 26.11.2021 позивачці відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного стажу роботи. При цьому, зазначено, що до спеціального стажу не враховані періоди \~роботи позивачки з 01.09.1986 \~по 31.12.1991 у Деражнянській дитячій музичній школі та з 01.01.1992 \~по 10.10.2017 \~у Хмельницькій дитячій музичній школі № 2 на посаді викладача, оскільки \~відсутні документи, що підтверджують належність цих навчальних закладів до загальноосвітніх \~навчальних закладів - дитячих музичних шкіл. \~Також до страхового стажу не врахований \~період роботи з 01.01.2004 по 07.11.2021 у Хмельницькій школі мистецтв, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за номером облікової картки [NUMBER] \~індивідуальні відомості відображені на застраховану особу [PERSON] , а не [PERSON] . Вказані підстави слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України. Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Так, ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пунктом 2-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (Закон №1058) передбачено, що, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII (Закон №2148) набрав чинності 11.10.2017 року. Абзацами 1, 2 п. 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058, в редакції Закону № 2148, встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII в редакції Законів України №213-VIII від 02.03.2015 та №911VIII від 24.12.2015, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: -з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; - з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; - з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; - з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; - з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; - 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; - з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; - з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; - з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; - з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. Проте, 04 червня 2019 року Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст. 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII. Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. За змістом рішення Конституційного суду України положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону №1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е, ж» статті 55 Закону №1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України. Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави. Відтак, Конституційний Суд України визнав зміни внесені до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, та Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII - неконституційними. Вказані норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №2-р/2019, тобто з 04.06.2019. Отже, з 05 червня 2019 року положення п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону №1788 діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року №911-VIII, а саме: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка. Також, згідно п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України від 05.09.2017 N2145-VIII "Про освіту" ( Закон N 2145-VIII) позашкільна освіта разом із повною загальною середньою, професійно-технічною, вищою та іншими освітами, є невід`ємним складником системи освіти та становить структуру освіти в Україні. Пунктом 1, 7 та 12 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 N433, до позашкільних навчальних закладів віднесені, зокрема, дитячо-юнацькі спортивні школи, палаци дітей та юнацтва, школи мистецтв. \~ Відповідно до ч. 7 статті 14 Закону №2145-VIII порядок, умови, форми та особливості здобуття позашкільної освіти визначаються спеціальним законом. \~За приписами статті 1 Закону України від 22.06.2000 №1841-III "Про позашкільну освіту" (Закон №1841-III) система позашкільної освіти - це освітня підсистема, що включає, зокрема, державні, комунальні, приватні заклади позашкільної освіти. \~Згідно зі статтею 4 Закону №1841-III позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України "Про освіту", цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні. Згідно ст. 12 Закону №1841-III та пункту 6 Переліку N433 до позашкільних навчальних закладів відносяться початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші). \~Переліком №909 не передбачена посада викладача позашкільного навчального закладу, однак згідно з пунктом 3 розділу VIII Прикінцевих положень Закону N1841-III до приведення законів України, інших нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом, \~\~вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 (справа N 876/5312/17) відступила від позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 25.05.2016 у справі N 419/794/15-а щодо відсутності у викладачів музичних шкіл, які відносяться до закладів позашкільної освіти, права на отримання пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону N 1788-XII. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду з огляду на \~наявність у національному законодавстві \~прогалин права у сфері пенсійного забезпечення викладачів \~позашкільних закладів \~освіти \~дійшла висновку, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право на отримання пенсії за вислугу років. \~Велика Палата Верховного Суду зазначає, що викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти, відтак стаж роботи викладачем та концертмейстером в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу у розумінні пункту "е" статті 55 Закону N1788-XII при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком N909. \~\~Подібну правову позицію було висловлено \~Великою Палатою Верховного Суду також \~у постанові від 13.02.2019 у справі N233/4308/17 щодо аналогічних правовідносин та \~постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 \~у справі N756/9879/16-а. Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач, перебуваючи на посаді викладача у Деражнянській дитячій музичній школі, Хмельницькій дитячій музичній школі №2, \~вважалась педагогічним працівником та має право на зарахування відповідного спеціального стажу роботи \~та \~призначення \~пенсії за вислугу років при наявності необхідного \~педагогічного стажу. Відповідно \~до абз. 3 ст. 56 Закону України №1788-XII до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. \~Отже, \~період навчання у \~спеціальному \~навчальному \~закладі може бути зарахований до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, за умови прийняття \~на роботу за набутою професією. Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці мають \~бути вказані \~періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу, \~професія або посада, \~характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Тобто, додаткові підтверджуючі довідки необхідно надавати у разі відсутності в трудовій книжці відповідних записів. Так, із змісту довідки № 184 від 06.10.2021, виданої Хмельницьким фаховим музичним коледжем ім. В.І.Заремби, встановлено, що позивачка навчалась у Хмельницькому музичному училищі з 01.09.1983 \~по 26.06.1987 \~на відділенні "Теорія музики" на денній формі навчання, \~зазначене \~\~\~також \~підтверджує \~\~академічна довідка від 22.12.2001. Також встановлено, що позивачка прийнята на роботу 01.09.1986 як студентка 4 курсу Хмельницького музичного училища. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування до спеціального стажу \~періоду навчання позивачки \~\~з 01.09.1983 до 01.09.1986 у Хмельницькому музичному училищі, оскільки одразу після навчання вона була прийнята на роботу за фахом до спеціалізованого навчального \~закладу. Щодо стажу \~з 01.01.2004 по 07.11.2021, \~відповідачі \~\~посилаються на те, що \~зазначене у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування по батькові \~\~позивачки \~" [PERSON] " не відповідає \~відомостям \~\~\~паспорту \~про її дійсне по батькові: \~" [PERSON] ", то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Так, Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування затверджене Постановою правління Пенсійного фонду України18.06.2014 № 10-1. \~Відповідно до п. 5 розділу І «Загальні положення» вказаного Порядку реєстр застрахованих осіб забезпечує \~\~облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію; накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. \~Відповідно до п. 3 розділу IV «Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них» вказаного Порядку відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому, наслідки \~\~помилок, \~\~допущених \~\~роботодавцями під час внесення вказаних відомостей до реєстру, зокрема \~щодо даних про працівників, не повинні перекладатись \~на останніх та \~спричиняти для них відповідні ризики. Таким чином те, що у реєстрі зазначене \~по батькові позивачки, яке \~не містить однієї літери, відтак відрізняється \~від відображеного \~у \~паспорті, \~\~та \~\~за \~відсутності інших доказів того, \~\~що \~\~йдеться \~про \~\~різних осіб, \~не може \~призводити до \~висновку про наявність підстав \~для не зарахування усього цього \~\~періоду \~до відповідного \~страхового \~стажу. Згідно ч. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Проте, відповідач не надав докази на підтвердження \~того, що він звертався до будь - яких органів, організацій чи установ з метою підтвердження або спростування спірних періодів роботи позивачки. В свою чергу записи \~у трудовій книжці позивачки, які підтверджують її страховий стаж за відповідні періоди, не містять виправлень, описок, підчищень, ніким не оскаржувались та в судовому порядку недійсними не визнавались. Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються \~встановленими у справі обставинами. Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги. Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає. \~

Результат розгляду: denied