Рішення адміністративного суду від 2022-01-13 00:00:00+02

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ Позивач 12.04.2021 звернувся із позовом до Могилів - Подільського міськрайонного суду Вінницької області в якому просив: визнати протиправними дії рядового поліції 2 роти 1 батальйону поліції Проценко М.І. щодо складання постанови від 02.04.2021 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП; визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАН №4011264 про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 02.04.2021, а провадження у справі закрити. ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Рішенням Могилів - Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31.05.2021 позов задоволено частково. Скасовано постанову рядового поліції 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції України у Вінницькій області Проценка М. І. серії ЕАН №4011264 від 02.04.2021 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. В частині позову щодо визнання протиправними дій відповідача відмовлено. Приймаючи оскаржуване рішення в частині задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова винесена на місці зупинки транспортного засобу з порушенням норм КУпАП без складання протоколу про адміністративне правопорушення, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема права користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо. ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що працівник поліції мав право винести дану постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення. Тому під час складання адміністративних матеріалів відносно позивача порушення норм КУпАП відсутні. ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказав про відсутність будь-яких доказів щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення. V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ Ухвалою суду від 09.12.2021 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду на 23.12.2021 о 09:40. Ухвалою суду від 23.12.2021 відкладено апеляційний розгляд справи до 10:00 13.01.2022. Зобов`язано Управління патрульної поліції України у Вінницькій області до 05.01.2022 надати суду відеозапис з нагрудної камери поліцейського, яким зафіксовано вчинення позивачем адміністративного правопорушення та розгляд справи про адміністративне правопорушення. VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 02.04.2021 відносно позивача [PERSON] рядовим поліції 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції України у Вінницькій області Проценко М.І. винесено постанову серії ЕАН №4011264 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Позивач, вважаючи вказану постанову відповідача протиправною звернувся до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав. VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. На підставі вказаної норми апеляційний суд не надає правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову. Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову за такими доводами. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Відповідно до розділу 34 ПДР Дорожня розмітка п. 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі ділянок проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць для стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей. Частиною 1 ст. 122 КУпАП вказано, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів. Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Статтею 40 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Серед іншого необхідно вказати, що п. 3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 № 100 встановлює, що після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Разом з цим, суд не вважає постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Для підтвердження порушення вказаного у оскаржуваній постанові відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, фото чи відеозапис події на якому чітко вбачався би факт правопорушення чи пояснення очевидців даного правопорушення. Згідно матеріалів справи під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач подав відзив на позов. До відзиву відповідачем було долучено диск з відеозаписом. Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що доданий відповідачем до відзиву на позов диск має пошкодження, які унеможливлюють його відтворення. Ухвалою суду від 23.12.2021 зобов`язано Управління патрульної поліції України у Вінницькій області надати суду відеозапис з нагрудної камери поліцейського, яким зафіксовано вчинення позивачем адміністративного правопорушення та розгляд справи про адміністративне правопорушення. 04.01.2022 до суду надійшов лист відповідача в якому вказано про неможливість надати суду відеозаписи із нагрудних відеореєстраторів, оскільки строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА становить 30 діб та у зв`язку із наявною технічною можливістю строк збереження відеозаписів із нагрудних відео реєстраторів є обмеженим. Отже витребуваних судом доказів відповідач суду не надав, зокрема, відповідачем не надано відеозапису з нагрудної камери поліцейського, яким би було зафіксовано вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зупинку автомобіля, яким вчинено правопорушення, встановлено особу водія, роз`яснено йому права та здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення. Згідно із ч. 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАС України вказано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відтак відповідачем не надано суду належних доказів, якими було би підтверджено вчинення позивачем адміністративного правопорушення та проведено працівником поліції розгляду справи про адміністративне правопорушення. Отже, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, вказаного у постанові серії ЕАН №4011264 від 02.04.2021, не підтверджується жодним доказом. Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про скасування постанови рядового поліції 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції України у Вінницькій області Проценка М. І. серії ЕАН №4011264 від 02.04.2021 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Однак, приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що працівниками поліції не дотримано вимог чинного законодавства оскільки не складався протокол про адміністративне правопорушення. Колегія суддів не погоджується з такими твердженнями суду першої інстанції з огляду на таке. Частиною 3 ст. 254 КУпАП вказано, що протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Частиною 5 ст. 258 КУпАП вказано, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення. Відтак, вказаною нормою чітко вказано, що у випадку притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, протокол про адміністративне правопорушення не складається. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі, однак вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції висновок щодо необхідності складання працівниками поліції протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, як помилковий. Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Таким чином, належним захистом порушеного права особи, є скасування оспорюваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення. VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ Враховуючи, що висновки суду першої інстанції по суті спору частково не відповідають встановленим у справі обставинам, що призвело до неправильного її вирішення, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в мотивувальній частині. За правилами ст. 315, 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Результат розгляду: partial