Рішення адміністративного суду від 2022-08-17 00:00:00+03

09.12.2021р. [PERSON] звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив суд; - визнати протиправними дії щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії за вислугу років [PERSON] з 80% до 70% сум грошового забезпечення та застосуванні обмеження максимального розміру пенсії при здійсненні перерахунку пенсії з 01.04.2019р. на підставі довідки [INFO] від 04.03.2021р. №С/208 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019р.; - зобов`язати здійснити з 01.04.2019р. перерахунок та виплату пенсії за вислугу років виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 80% сум грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром з урахуванням виплачених сум; Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2022р. позов задоволено частково. Суд першої інстанції визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії за вислугу років [PERSON] з 80% до 70% сум грошового забезпечення при здійсненні перерахунку пенсії з 01.04.2019р. на підставі довідки від 04.03.2021р. №С/208 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019р.. Крім того, суд першої інстанції зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з 01.04.2019р., виходячи із розміру 80% грошового забезпечення, зазначеного у довідці Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про розмір грошового забезпечення від 04.03.2021р. №С/208 станом на 05.03.2019р., з урахуванням виплачених коштів. У задоволення решти позовних вимог суд відмовив. Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2022 р. скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання дій протиправними та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.04.2019р. перерахунок та виплату з пенсії за вислугу років без обмеження максимальним розміром з урахуванням виплачених сум та ухвалити нову постанову, якою позов в цій частині задовольнити повністю. Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] з 27.09.2013р. перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за вислугу років, яка призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При призначенні пенсії основний розмір пенсії позивача складав 80% від грошового забезпечення. З 01.01.2018р. пенсійний орган при проведенні перерахунку пенсії визначив [PERSON] розмір пенсії виходячи з 70 % грошового забезпечення. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.12.2020р. у справі №380/7232/20 суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок з 01.01.2018р. пенсії за вислугу років [PERSON] відповідно до ст. 63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб у порядку і розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018р. «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 80% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. Пенсійний орган на виконання вищезазначеного рішення суду, здійснив перерахунок пенсії позивачу з 01.01.2018р., виходячи з відсоткового значення розміру 80% сум грошового забезпечення з урахуванням 100% суми підвищення. 11.03.2021р . [PERSON] звернувся до пенсійного органу із заявою в якій просив здійснити з 01.04.2019р. перерахунок основного розміру пенсії за вислугу років на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, яка складена Львівським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки від 04.03.2021р. №С/208 станом на 05.03.2019р.. Із змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08.04.2021р. №3863-2888/П-52/8-1300/21 видно, що заяву позивача від 11.03.2021р. залишено без задоволення у зв`язку з відсутністю правових підстав. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.12.2020р у справі №380/6656/21 суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з 01.04.2019р. на підставі довідки Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 04.03.2021р. №С/208 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019р., з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум. На виконання вищевказаного рішення суду 01.08.2021р. пенсійний орган здійснив перерахунок пенсії позивачу з 01.04.2019р. відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення від 04.03.2021р. №С/208, виходячи з розміру 70% від грошового забезпечення. В п.4 ч.1 ст.78 КАС України видно, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В ст.308 КАС України видно, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Предметом апеляційного розгляду є перегляд рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання дій протиправними та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.04.2019р. перерахунок та виплату з пенсії за вислугу років [PERSON] без обмеження максимальним розміром з урахуванням виплачених сум. ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спеціальним законом, яким врегульовано умови, норми і порядок пенсійного забезпечення пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист. ч.7 ст. 43 Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції Закону № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року чинній з 1 січня 2016, видно, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн. Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зі змінами, а саме: частини 7 статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн. Згідно п.2 резолютивної частини вказаного Рішення положення, зокрема, ч.7 ст.43 Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 20 грудня 2016 року. Отже, починаючи з 20 грудня 2016 року ст. 43 Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не передбачає положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів. При цьому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 6 грудня 2016 року №1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 1 січня 2017 року, у ч.7 ст.43 Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року". Буквальне розуміння змін, внесених Законом "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року, дозволяє стверджувати, що у Законі "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відсутня ч.7 ст. 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими. Таким чином, внесені Законом "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження. Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17 та від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17, від 12 березня 2019 року у справі №522/3049/17, від 15 квітня 2019 року у справі № 522/16973/17, від 08 серпня 2019 року у справі № 522/3271/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/22798/17. Відповідно до положень ст.2 Закону «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав законної сили 01.10.2011р., максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Цим же Законом «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» внесено зміни у ст. 43 Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яку викладено в редакції Закону «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Як зазначалось вище, Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч.7 ст. 43 Закону № 2262-XII. Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016р. № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають ст.17 Конституції України, положення ч.7 ст. 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи ч.5 ст.17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених ч.5 ст.17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», яким внесено зміни у ст. 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI. Тобто, положення ч.7 ст 43 Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та положення ч.1 ст. 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом. Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016р. № 7-рп/2016 надав оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнав таким, що не відповідає ст.17 Конституції України положення ч.7 ст. 43 Закону № 2262-XII. При цьому, положення ст.2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст ч.7 ст.43 Закону № 2262-XII. Тобто, є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. Отже, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016р. №7-рп/2016 та Законом «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. Питання розв`язання наявної колізії в частині застосування до спірних правовідносин (предметом яких є правомірність обмеження максимального розміру пенсії, призначеної на підставі Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"), норм матеріального права, а саме Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016р. № 7-рп/2016 та Закону «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», було предметом дослідження Верховним Судом, висновки якого викладені в постанові №400/2085/19 від 16 грудня 2021 року. В даному судовому рішенні Суд зазначив таке. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010р. у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018р. у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019р., що винесена у зразковій справі № 822/524/18 суд дійшов висновків, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016р. № 7-рп/2016, а не норми Закону «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи». Тобто, обмеження Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області пенсії позивача максимальним розміром, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", є протиправним. Щодо висновків суду першої інстанції, з підстав відсутності спору між сторонами щодо обмеження пенсії максимальним розміром, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке. Так, встановлені обставини справи свідчать про те, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.12.2020р у справі №380/6656/21 пенсійний орган здійснив перерахунок пенсії на підставі оновленої довідки в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення. Розмір пенсії після перерахунку склав 22265,59грн. При цьому, розмір пенсії був обмежений до 18540,00 грн., тобто до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про те, що між сторонами існував не лише спір щодо зменшення розміру пенсії у відсотковому значенні, а і з приводу обмеження пенсії максимальним розміром. Тобто, наявні підстави для захисту порушеного права позивача в судовому порядку. За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо застосування до [PERSON] обмеження максимального розміру пенсії при здійсненні перерахунку з 01.04.2019р. на підставі довідки Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про розмір грошового забезпечення від 04.03.2021р. № С/208 станом на 05.03.2019р. з врахуванням виплачених коштів та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.04.2019р. перерахунок та виплату пенсії за вислугу років без обмеження максимального розміру пенсії [PERSON] на підставі довідки Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про розмір грошового забезпечення№ С/208 від 04.03.2021р. станом на 05.03.2019р. з врахуванням виплачених коштів. Оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України. Тому, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволення вказаних позовних вимог слід скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в цій частині. В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. ст.317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги [PERSON] є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Результат розгляду: granted