Рішення адміністративного суду від 2023-06-15 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач) щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку пенсії за віком згідно з ч.2 ст.40 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2019-2021 роки; - зобов`язати відповідача нарахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком з 12.08.2022 на умовах та порядку, передбаченому ч.2 ст.40 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2019-2021 роки; - визнати протиправними дії відповідача щодо відмови виплатити позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; - зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» станом на 12.08.2022 (день призначення пенсії за віком). В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначала, що їй з 29.09.2010 призначена пенсія за вислугу років як працівнику освіти відповідно до ст. 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення», однак фактично позивач вказану пенсію не отримувала у зв`язку з подальшим працевлаштуванням за професією. Набувши право на пенсію на загальних підставах, позивач 12.08.2022 звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду вказаної заяви відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача, однак при розрахунку її розміру був застосований показник середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки. Позивач звертає увагу, що відповідач протиправно не застосував показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення позивача за призначенням пенсії, а саме за 2019-2021 роки. Крім того, на думку позивача, відповідач на виконання вимог п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» повинен був виплатити їй грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки, однак протиправно відмовив у вчиненні відповідних дій. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено. Із рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що вимоги позивача, щодо перерахунку її пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020, 2021 роки не можуть бути задоволені, оскільки відповідно до заяви позивача від 12.08.2022 їй проведено перерахунок пенсії за нормами ч.3 статті 45 Закону №1058, а не первинне призначення пенсії. Позивачу було первинно призначено пенсію з 29.09.2010. Враховуючи, що позивачу було призначена, нараховувалась та виплачувалась пенсія за вислугу років, положення п. 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 на неї не розповсюджуються, оскільки головною умовою для отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення є саме не призначення (неотримання) до моменту звернення за пенсією за віком будь-якої іншої пенсії. Позивач своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що з 29.09.2010 позивачу призначено пенсію за вислугу років як працівнику освіти, відповідно до ст.55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII) (а.с.14). Незважаючи на це, позивач продовжила працювати за професією, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. У зв`язку з досягненням шістдесятирічного віку, враховуючи наявність необхідної кількості років загального трудового стажу, позивач 12.08.2022 звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV) (а.с. 14). Відповідач за результатами розгляду заяви позивача від 12.08.2022 перевів її з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV (а.с. 18). При визначенні належного до сплати позивачу розміру пенсії відповідач застосував показник середньої заробітної плати по народному господарству України за 2014-2016 роки, збільшеної на коефіцієнт 1,64337498 - 6 186,32 грн. та величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% (а.с.20). Листом від 05.09.2022 № 9221-8806/3-02/8-0800/22 відповідач поінформував представника позивача, що, оскільки з 2010 року вона перебуває на пенсійному обліку як отримувач пенсії, відсутні підстави для застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2019-2021 роки при проведенні перерахунку пенсії у 2022 році та виплати грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV (а.с. 19-20). Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з даним позовом. Вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно ч.3 ст.45 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV. Крім того, наявний у позивача страховий стаж становить 44 роки 8 місяців 15 днів. При цьому, після призначення пенсії за вислугу років позивач фактично не отримувала відповідний вид пенсії, оскільки виявила бажання працювати далі. Документального підтвердження зворотнього (а саме - отримання призначеної за вислугу років пенсії) відповідачем не надано. Відтак, суд вважає, що позивач має право на одержання грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки, однак відповідач протиправно відмовив у вчиненні відповідних дій. Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке. Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком з 12.08.2022 на умовах та порядку, передбаченому ч.2 ст.40 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2019-2021 роки, колегія суддів зазначає наступне. Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Частиною 1 ст. 2 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV перший рівень у системи пенсійного забезпечення в Україні складає солідарна система загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - солідарна система), що базується на засадах солідарності і субсидування та здійснення виплати пенсій і надання соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду на умовах та в порядку, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Згідно зі ст. 10 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за її вибором. Отже, Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV визначений чіткий перелік видів пенсії, які призначаються за ним, а також закріплене право вибору виду пенсії. За приписами абз. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 1 липня 2000 року, становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. У ч. 2 ст. 40 досліджуваного Закону законодавець регламентував, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи. За змістом Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції на час призначення позивачу пенсії за вислугу років) до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст. 28 цього Закону. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Аналіз наведених норм свідчить про те, що в ч. 3 ст. 45 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV законодавець регламентував порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV. Так, судом встановлено, що позивачу з 29.09.2010 була призначена пенсія за вислугу років як працівнику освіти відповідно до ст.55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII (а.с. 19). Поряд із цим, позивач продовжила працювати за професією, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. Після досягнення шістдесятирічного віку, враховуючи наявність необхідної кількості років загального трудового стажу, позивач 12.08.2022 звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV (а.с. 14). Отже, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Та обставина, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років, призначених відповідно до Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII, починаючи з 01.01.2004, здійснюється на підставі Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV за формулою, що встановлена для пенсії за віком, не впливає на той факт, що призначення пенсії за вислугу років зумовлено саме положеннями Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII. Крім того, положення ст. 9 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV не передбачають такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років. Натомість, у ч. 3 ст. 45 досліджуваного Закону законодавець закріпив порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Аналогічна позиція щодо застосування норм права з подібних правовідносин викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.09.2019 по справі № 213/1226/16-а. Крім того, відповідний правовий висновок міститься також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 по справі № 876/5312/17, в якій зазначено, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно ч.3 ст.45 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV. Отже, враховуючи, що позивачу первинно була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV позивач 12.08.2022 звернулась вперше, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність дій відповідача щодо обчислення розміру пенсії при її призначенні позивачу без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у позивача права на здійснення перерахунку пенсії за віком згідно з ч.2 ст.40 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2019-2021 роки. Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» станом на 12.08.2022 (день призначення пенсії за віком), колегія суддів зазначає наступне. Верховний Суд вже розглядав справи з таким предметом спору. Зокрема, у постановах від 22.02.2018 у справі № 310/3774/17, від 27.11.2018 у справі № 328/1619/17(2-а/328/80/17), від 11.07.2019 у справі № 350/294/16-а , обставини яких є подібними, Верховний Суд зазначив: Відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України. Крім того, відповідно до пункту 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію. З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах й 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії. Отже, підставою для відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком є, зокрема, отримання до моменту призначення пенсії за віком будь-якої пенсії». Також, Верховний Суд у постанові від 02.03.2020 у справі № 175/4084/16-а(2-а/175/86/16), обставини якої є подібними, дійшов наступного висновку: « умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, як помилково вважали суди попередніх інстанцій, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Слід зазначити і про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком». На виконання ухвали суду апеляційної інстанції про витребування доказів відповідачем надіслано: 1) заяву [PERSON] від 29.09.2010 про нарахування належній їй пенсі, починаючи з грудня 2010 року, на картковий рахунок; 2) протокол про призначення [PERSON] пенсії за вислугу років від 09.10.2010; 3) протокол/виписку із зазначенням нарахування [PERSON] пенсії за вислугу років за період з 29.09.2010 по 30.09.2010 в розмірі 94,01 грн.. Тобто, до призначення позивачці пенсії за віком їй призначалась пенсія за вислугу років, що позбавляє її права на отримання грошової допомоги на підставі пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказане залишилось поза увагою суду першої інстанції, внаслідок чого судом прийнято необґрунтоване рішення про задоволення позову в цій частині. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати в зазначеній вище частині, а в решті рішення суду першої інстанції у даній справі слід залишити без змін.

Результат розгляду: partial