Рішення адміністративного суду від 2022-03-28 00:00:00+03

у березні 2021 року Іноземне підприємство «Євроголд Індестріз ЛТД» \~звернулось в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30 листопада 2020 року №0008410714. 12 жовтня 2021 року Житомирський окружний адміністративний суд прийняв рішення про задоволення адміністративного позову. Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, та порушення норм процесуального права що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено те, що працівниками ГУ ДПС у Житомирській області проведено документальну виїзну позапланову перевірку \~Іноземного підприємства «Євроголд Індестріз ЛТД» з питань дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні за червень, липень та серпень 2020 року від`ємного значення податку па додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн., та заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість по декларації за серпень 2020 року, за результатами якої складено акт №729/06-30-07-14/32265502 від 13 листопада 2020 року. У ході проведеної перевірки податковим органом виявлено порушення \~позивачем: - п. 187.8 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.5 ст.198 та п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України та ч.5 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України" через завищення від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за серпень 2020 на суму 729388,00 грн.; - п. 4 змін до Наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 "Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість" (зі змінами та доповненнями), п.б п. 200.4, та п. в) п.200.14 ст. 200 Податкового кодексу України, товариству відмовлено у бюджетному відшкодуванні за серпень 2020 року сум податку на додану вартість від`ємного значення з ПДВ за липень 2020 року в розмірі 1 238 277,0 грн.; - п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України та п. 3 наказу Міністерства фінансів України від 31.12.2015 року №1307, товариством не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні, виписані при постачанні товарів/послуг на загальну суму 729388,00 грн., в тому числі: за січень 2020 року - на 56956,00 грн., за лютий 2020 року - на 52474,00 грн., за березень 2020 року - 58176,00 грн., за квітень 2020 року - 62105,00 грн., за травень 2020 року - на 68823,00 грн., за червень 2020 року - на 80259,00 грн., за липень 2020 року - на 83139,00 грн., за серпень 2020 року - на 267456,00 грн. Не погоджуючись із актом перевірки, позивач подав заперечення на акт перевірки, які були враховані відповідачем, у результаті чого висновок акту перевірки викладено в наступній редакції: «Перевіркою встановлено порушення: -п. 187.8 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п,198.5 ст.198 та п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, та ч.5 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України" від 16.07,1999 року 996-XIV, товариством завищено від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за серпень 2020 року на суму 618 585,0 грн.; - п. 4 змін до Наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 "Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість" (зі змінами та доповненнями), п.б п. 200.4, та п. в) п.200.14 ст. 200 Податкового кодексу України, товариству відмовлено у бюджетному відшкодуванні за серпень 2020 року сум податку на додану вартість від`ємного значення з ПДВ за липень 2020 року в розмірі 1 238 277,0 грн.; - п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України та п. 3 наказу Міністерства фінансів України від 31.12.2015 року №1307, товариством не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні, виписані при постачанні товарів/послуг на загальну суму 729388,00 грн., в тому числі: за січень 2020 року - на 56956,00 грн., за лютий 2020 року - на 52474,00 грн., за березень 2020 року - 58176,00 грн., за квітень 2020 року - 62105,0 грн., за травень 2020 року - на 68823,00 грн., за червень 2020 року - на 80259,00 грн., за липень 2020 року - на 83139,00 грн., за серпень 2020 року - на 156653,00 грн.». На підставі акту перевірки, 30 листопада 2020 року ГУ ДПС у Житомирській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0008410714 про завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за серпень 2020 року в сумі 618585,00 грн. Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач оскаржив його до Житомирського окружного адміністративного суду. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем обґрунтовано, з урахування усіх обставин що мають значення для їх прийняття. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Відповідно до пп. а п.185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість, є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю. Згідно п.186.1 ст. 186 ПК України, місцем постачання товарів є: а)фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах "б" і "в" цього пункту); б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою; в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені. Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (п. 187.8 ст. 187 ПК України). У випадках, передбачених ст. 191 ПК України, дата виникнення податкових зобов`язань визначається з урахуванням положень статті 191 цього Кодексу. Датою виникнення податкових зобов`язань за операціями з постачання нерезидентами суб`єктам господарювання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, є дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату послуг або дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг нерезидентом, залежно від того, яка з подій відбулася раніше. Згідно із п.188.1 ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). Пунктом 198.5 ст. 198 ПК України, визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: -в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; - в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); - в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; - в в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу). У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних. З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: -придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; - придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Відповідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: -враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; - та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Згідно п. 201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Так, Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996/ХІV (Закон №996) визначає правові засади регулювання, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. У розумінні даного Закону \~підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Статтею 1 Закону №996 передбачено, що первинний документ визначається як документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Частинами другою та третьою статті 9 цього ж Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Із наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства. При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток (витрат) та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту. Також, платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема формування податкового кредиту з ПДВ. Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку. Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку. Стосовно заниження позивачем податкових зобов`язань на загальну суму 318 682,00 грн. в тому числі: за січень 2020 року - на 36661,0 грн., за лютий 2020 року - на 35092,0 грн., за березень 2020 року - 41313,0 грн,, за квітень 2020 року - 39019,0 грн., за травень 2020 року - на 39528,0 грн,, за червень 2020 року - на 39963,0 грн., за липень 2020 року - на 43429,0 грн., за серпень 2020 року - на 43677,0 грн. за операцією із оренди нерухомого майна у нерезидента - повного товариства "Євроголд Сервіс Цумболь та Ко. Торгова агенція" (резидента Швейцарії), то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з п. 180.2 ст. 180 ПК України особою, відповідальною за нарахування та сплату податку до бюджету у разі постачання послуг нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими як платники податку, якщо місце постачання послуг розташоване на митній території України, є отримувач послуг. Відповідно до пп. "б" п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу. Підпунктом 186.2.2 п. 186.2 ст. 186 ПК України визначено, що для послуг, що пов`язані із нерухомим майном, місцем постачання послуг є фактичне місцезнаходження нерухомого майна. Тобто, операції із оренди нерухомого майна у нерезидента підлягають оподаткуванню податком па додану вартість. Пунктом 208.2 ст. 208 ПК України передбачено, що отримувач послуг, що постачаються нерезидентами, місце постачання яких розташоване на митній території України, нараховує податок за основною ставкою податку на базу оподаткування, визначену згідно з пунктом 190.2 статті 190 Податкового кодексу України. При цьому, отримувач послуг - платник податку у порядку, визначеному статтею 201 Податкового кодексу України, складає податкову накладну із зазначенням суми нарахованого ним податку, яка є підставою для віднесення сум податку до податкового кредиту у встановленому порядку. Така податкова накладна підлягає обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Пунктом 187.8 ст. 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань за операціями з постачання послуг нерезидентами, місцем надання яких є митна територія України, є дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату послуг або дата оформлений документа, що засвідчує факт постачання послуг нерезидентом, залежно від того, яка з подій відбулася раніше. Так, 01.02.2019 року між позивачем (Орендарем) та повним товариством "Євроголд Сервіс Цумбюль та Ко. Торгова агенція" (Орендодавцем), резидентом Швейцарії) укладений договір оренди нерухомого майна №94, предметом якого являється передача у строкове платне користування будівлі блоку ремонтних цехів, що знаходиться за адресою м. Житомир, вул. Промислова 1/154. Пунктом 3.1 Договору оренди сторони визначили, що за користування Об`єктом оренди розмір орендної плати за місяць, із розрахунку 1 Євро за 1 кв. м. площі Об`єкта оренди, що складає 6671,70 Євро. Згідно п. 3.2 Договору оренди сплата орендних платежів проводиться один раз в рік після підписання двостороннього акту на підставі інвойса (рахунка- фактури) Орендодавця. Вказаний двосторонній акт підписується Сторонами щороку 31 грудня. Таким чином, прийнявши розмір орендної плати за календарний місяць як розрахункову величину, сторони при цьому чітко встановили річний період як для сплати орендних платежів, так і для визнання зобов`язань на підставі двостороннього акту. При цьому, відповідачем не враховано, що сплата орендних платежів проводиться один раз на рік після підписання акта, а не щомісячно. Навіть за наявності у вказаному договорі оренди норми про обов`язок Орендаря (позивача) оплачувати щомісячно орендні платежі, то при фактичній відсутності таких щомісячних орендних платежів у позивача за операцією оренди була б відсутньою і дата виникнення податкових зобов`язань за операціями з постачання послуг нерезидентами, адже згідно п. 187.8 ст. 187 ПК України дата виникнення податкових зобов`язань за операціями з постачання послуг нерезидентами пов`язується, окрім іншого, із датою списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату послуг, а не із договірною датою розрахунку. Враховуючи те, що оскільки фактичної сплати на користь нерезидента вартості послуг з оренди за період із січня по серпень 2020 року за умовами договору не відбулося, у зв"язку з відсутністю для цього підстав, а також відсутністю документів на засвідчення факту постачання послуг нерезидентом, а тому у позивача були відсутні підстави для складання податкових накладних на підтвердження податкових зобов`язань та податкового кредиту, адже була відсутньою дата виникнення податкових зобов`язань згідно п. 187.8 ст. 187 ПК України. Також, є безпідставними твердження відповідача про те, що позивачем не було забезпечено складання відповідного документа, що свідчить про проведену господарську операцію, адже позивач, являючись Орендарем (а не Орендодавцем), мав обов`язок лише підписати наданий йому Орендодавцем двосторонній акт, який згідно пункту 3.2 Договору оренди підписується щороку 31 грудня. Двосторонній акт створюється Орендодавцем, а не Орендарем. Крім того, передбачена п. 3.2 Договору оренди періодичність складання акту (щороку 31 грудня) не покладає обов`язку на підприємство вимагати від Орендодавця щомісячного складання акту та його пред`явлення для підписання позивачу, оскільки це договором не передбачено. Умови п. 3.2 Договору оренди вказують на те, що саме двосторонній акт, який підписується сторонами щороку 31 грудня, є підставою для розрахунку, тобто визнання факту постачання послуг нерезидентом. Таким чином, з огляду на відсутність ні фактів сплати орендних платежів, ні фактів оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг нерезидентом, була відсутньою дата виникнення податкових зобов`язань за вказаною операцією. Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність порушення позивачем вимог п. 187.8 ст. 187 та п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України щодо заниження податкових зобов`язань на загальну суму 318 682,0 грн., в тому числі: за січень 2020 року - на 36661,0 грн., за лютий 2020 року - на 35092,0 грн., за березень 2020 року - 41313,0 грн., за квітень 2020 року - 39019,0 грн., за травень 2020 року - на 39528,0 грн., за червень 2020 року - на 39963,0 грн., за липень 2020 року - на 43429,0 грн., за серпень 2020 року - на 43677,0 грн. Стосовно порушення в частині заниження податкових зобов`язань на загальну суму 299903,00 грн. згідно п. 198.5 ст.198 ПК України за операціями із придбання послуг по просуванню товару (торгової марки) від ТОВ "Епіцентр К", то колегія суддів вважає за необхідне зазначити настпне. Так, 02.12.2019 року Іноземне підприємство «Євроголд індестріз ЛТД» ( Постачальник) уклало договір поставки №118770 з ТОВ "Епіцентр К" (Покупець). Згідно п. 1.1 даного Договору Постачальник зобов`язується поставляти Покупцеві товар у встановлені строки, а Покупець зобов`язується приймати такий товар і сплачувати за нього на умовах даного Договору. Предметом поставки згідно п.1.2 Договору поставки є визначений товар з найменуванням, зазначеним у специфікації та/або інших документах згідно умов договору, підписаних постачальником та покупцем. Разом з товаром постачальник повинен передати покупцю бухгалтерські документи видаткова та товарно-транспортна накладна). Бухгалтерські документи повинні бути складені українською мовою, відповідати вимогам чинного законодавства станом на дату доставки партії товару, та надаються постачальником безпосередньо за місцем поставки товару, вказаному в заявці покупця. Згідно п. 2.1 Договору поставка товару здійснюється Постачальником на умовах DDP (Офіційні правила тлумачення торгівельних термінів Міжнародної торгової палати Інтеркомс 2010) - пункт поставки згідно Замовлення Покупця. Пунктом 2.4 Договору визначено, що право власності і ризик випадкового знищення або пошкодження товару переходить від постачальника до Покупця з моменту поставки Постачальником обробленого товару в пункт поставки відповідно вимог Покупця, та після підписання сторонами видаткової накладної, що засвідчує отримання товару Покупцем. Згідно п. 2.5. Договору поставки з метою просування товарів постачальника, покупець може надати постачальнику рекламні, інформаційні, маркетингові та інші послуги згідно з умовами, визначеними в додаткових договорах, угодах, додатках. Згідно п. 4.12. Договору поставки сторони визначили, що у випадку, якщо частина товару залишається нереалізованою через торговельну мережу покупця, то покупець має право повернути її в період дії Договору. Постачальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту пред`явлення письмової вимоги покупцем забрати цей товар та або замінити його. У випадку порушення Постачальником строків повернення товару, встановленого цим пунктом, Постачальник зобов`язаний сплатити на користь Покупця штраф у розмірі вартості товару, що підлягає поверненню. Згідно п.9.1 договору поставки №118770 від 02.12.2019 оплата за товар здійснюється у розмірі повної вартості реалізованого товару. Оплата за поставлений Постачальником товар здійснюється Покупцем після його реалізації споживачам (п. 9.2 Договору поставки). У преамбулі Договору поставки сторони встановили, що споживачем товару є фізична особа, яка придбаває для особистих потреб у Покупця товар, поставлений Постачальником. Таким чином, внаслідок збільшення обсягів продажу для кінцевих споживачів, тобто збільшення доходів ТОВ "Епіцентр К", відбувається збільшення доходів підприємства та своєчасне погашення дебіторської заборгованості. Отримані послуги використовувались підприємством у власній господарській діяльності, оскільки виконавцем надавались послуги по організації просування продукції шляхом здійснення заходів, які формують думку споживача щодо віддання переваги перед товарами інших постачальників товарам підприємства. Враховуючи, що кінцевим споживачем товару є фізична особа, яка придбаває для особистих потреб у Покупця товар, поставлений Постачальником, то договірні відносини позивача із ТОВ "Епіцентр К" за правовою природою укладеного договору поставки містять елементи договору консигнації, тобто коли товар, що поставляється на умовах даного договору, отримується Покупцем на умовах реалізації товару кінцевому споживачеві. Тобто, згідно умов укладеного Договору поставки, право власності на товар, зберігає за позивачем значну частину повноважень, яке закріплюється за Покупцем без передачі останньому, до моменту реалізації товару за даним Договором, всієї сукупності прав, та є більш обмеженим і передбачає можливість володіння, користування і розпорядження з метою реалізації товару кінцевим споживачам Покупця ТОВ "Епіцентр- К". Крім того, між позивачем (Замовником) та ТОВ "Епіцентр К" (Виконавець) було укладено договір №118870 від 02 грудня 2018 року про надання послуг по організації просування товарів (торгівельної марки), предметом якого є надання Виконавцем послуг просування товару (торгової марки ) в регіонах України на мовах, передбачених Договором. Відповідно до п. 1.3 Договору послуги щодо просування товару (торгової марки) передбачають надання консультаційної інформації - щодо розміщення товару на окремих стелажах та площадках Виконавця; інформування щодо залишку товару на стелажах торговельних центрів Виконавця; проведення інформаційного обслуговування товарів, які поставляються Замовником та цільового опитування клієнтів, як фактичних так і потенційних; надання інформації Замовнику стосовно періодів проведення рекламних заходів всередині торговельних центрів Виконавця та інформування про зміну попиту на товари, що постачаються Замовником; проведення аналізу рекламно-інформаційної продукції за аналогічними видами товарів; проведення аналізу результатів маркетингових досліджень, формування висновків і рекомендацій. Згідно п.4.6. Договору сторони домовились, що оплата послуг проводиться шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог з сумами, які належать до сплати Виконавцем Замовнику за товар, поставлений за Договором поставки №118770 від 02 грудня 2018 року, на підставі акту зарахування зустрічних однорідних вимог. Надання послуг підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), а саме: -від 31.01.2020 №Ком/00-0002735 на 121770,00 грн., в т.ч. ПДВ 20295,00 грн.; - від 29.02.2020 №Ком/00-0008260 на 104289,30 грн., в т.ч. ПДВ 17381,55 грн.; - від 31.03.2020 №Ком/00-0011 155 на 101177,04 грн., в т.ч. ПДВ 16862,84 грн.; - від 30.04.2020 №Ком/00-0015202 на 138516,90 грн., в т.ч. ПДВ 23086,15 грн.; - від 31.05.2020 №Ком/00-0020714 на 161155,50 грн., в т.ч. ПДВ 26859,25 грн.; - від 31.05.2020 №Ком/00-0021487 на 14616,00 грн., в т.ч. ПДВ 2436,00 грн. Також, невід`ємною частиною кожного із вищенаведених актів є звіти Виконавця, якими підтверджується надання послуг по організації просування товарів позивача, а саме - проведення оптимального розміщення товарів на площах гіпермаркетів з метою ознайомлення максимальної кількості покупців із товаром, отримання інформації про динаміку змін в обсягах реалізації, проведення інформування покупців про переваги товару позивача, проведення опитування клієнтів з метою вивчення незадоволеного попиту, інформування позивача стосовно залишків та реалізації асортиментних позицій для здійснення оптимального розподілу товарів, та інше. Тобто, укладання договору про надання послуг по організації просування товарів свідчить про бажання позивача досягнення вигідного економічного ефекту (ділової мети) при здійснені фінансово-господарської діяльності, тому як отримання доходу (сплата за поставлений товар) можливе шляхами передбаченими в укладеному договорі. Так, зокрема у відповідності до звітів до договору надання послуг по організації просування товарів (торгової марки) складених на підставі актів виконаних робіт, можливо проаналізувати хід реалізації кожної окремої партії товару, структуру товарообігу за відповідний період, хід реалізації товару мережі гіпермаркету, ряд здійснених організаційних заходів, які дійсно є ефективними та збільшують обсяг товару, який постачає позивач. При цьому, за своїм економіко-юридичним змістом послуга являє собою діяльність, результати якої не мають матеріального виразу, а реалізуються та споживаються у процесі її здійснення. Виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт приймання-передачі наданих послуг з переліком фактично поставлених послуг є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Послуги, що отримуються позивачем, тісно пов`язані з його господарською діяльністю та отриманням доходу, оскільки послуги по організації просування товарів фактично направлені на забезпечення ефективного збуту товарів у торгівельній мережі шляхом популяризації продукції серед споживачів та стимулювання споживчого попиту, що і обумовлює господарський характер цих послуг для позивача. Дані послуги спрямовані на забезпечення ефективного збуту товарів позивача шляхом популяризації продукції і торгової марки серед кінцевих споживачів та стимулювання споживчого попиту, що обумовлює господарський характер цих послуг. При цьому вказані дії з просування товару мають економічний ефект, незалежно від їх результату, який не охоплюється предметом договору надання послуг. Таким чином, укладення вказаного договору свідчить про бажання позивача досягнути вигідного економічного ефекту при здійсненні фінансово-господарської діяльності, тому як отримання доходу можливе шляхами, передбаченими даним договором. При цьому, реальність виконання умов договорів підтверджується належним чином оформленими первинними документами. Більш того, реальність господарських операцій відповідачем не заперечується. Заперечується лише факт використання у господарській діяльності отриманих за договорами послуг. Так, ефективність та ділова мета отриманих послуг щодо просування товару (торгової марки) підтверджується також відсутністю фактів повернення товарів від ТОВ "Епіцентр-К" за період перевірки (січень-серпень 2020 року). Також, здійснюване Виконавцем інформування фактичних та потенційних споживачів про переваги товару позивача перед аналогічними товарами інших виробників, досягало свого ефекту не лише при виборі товару, наявного на полицях в торговій мережі ТОВ "Епіцентр-К", а формувало позитивну думку і щодо товарів із торговою маркою "EUROGOLD", що вироблятимуться у майбутньому та підлягатимуть збуту не лише в торговій мережі ТОВ "Епіцентр-К". Вказані обставини вказують на безпосередній зв`язок отриманих послуг із господарською діяльністю позивача, а також підтверджують їх позитивний вплив на збільшення доходів саме Іноземного підприємства «Євроголд Індестріз ЛТД». За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправні висновки відповідача про заниження позивачем податкових зобов`язань на загальну суму 299903,00 грн. за операціями із придбання послуг по просуванню товару (торгової марки) від ТОВ "Епіцентр К". Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем не в межах повноважень та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України, а тому наявні підстави для його скасування. \~ При цьому, у апеляційній скарзі відповідачем не зазначено жодної норми матеріального або процесуального права, яку порушив суд першої інстанції під час розгляду даної справи та обставини або доказу, якому суд першої інстанції не дослідив чи не надав належної оцінки. Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються \~встановленими у справі обставинами. Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Результат розгляду: denied