Рішення адміністративного суду від 2023-03-15 00:00:00+02

У грудні 2022 року [PERSON] звернувся до Суворовського районного суду міста Одеси із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції, інспектора полку 1 батальйону 6 роти 2 взводу Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Чорного Руслана Васильовича, в якому позивач просив суд: - визнати дії інспектора полку 1 полк 2 батальйон 6 рота 2 взводу Управління патрульної поліції міста Києва старшого лейтенанта поліції Чорний Руслан Васильович щодо складання постанови серії ЕГА № 904047 від 22.12.2022 року про адміністративне правопорушення про накладення на [PERSON] (реєстраційний номер платника податків: [NUMBER] ) адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 51 (п`ятдесят одна) грн. за порушення, передбачене ч. 1 ст. 178 КУпАП, незаконними; - визнати постанову серії ЕГА № 904047 від 22.12.2022\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~року про накладення адміністративного стягненням по справі про адміністративне правопорушення протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити. Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 08 лютого 2023 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Розумовський Олександр Сергійович звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах [PERSON] , в якій вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позовну заяву було пред`явлено до належних відповідачів, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст.222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені зокрема ч.1 ст. 178 КУпАП. Апелянт зазначає, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП є незаконним та необґрунтованим, оскільки факт перебування у сп`янінні не був зафіксований показаннями свідків та відеозаписом, а також не було проведено медичного освідування, при цьому відсутня об`єктивна сторона та об`єкт складу адміністративного правопорушення. Крім того, апелянт наполягає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22.12.2022 року інспектором полку 1 батальйону 6 роти 2 взводу Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Чорним Р.В. винесено постанову серії ЕГА №904047 від 22.12.2022 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 178 КУпАП та накладено на [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 грн., а саме - за те, що 22.12.2022 року [PERSON] , в м. Києві, по вул. Гарматна, 29 перебував у громадському місці не в тверезому стані, принижував людську гідність та громадську мораль та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.178 КУпАП. Вважаючи дії інспектора патрульної поліції протиправними, а постанову про притягнення до адміністративної відповідальності незаконною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом. Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, тому в його задоволенні необхідно відмовити, оскільки належним відповідачем у справі є Департамент патрульної поліції Національної поліції України. Разом з тим, за висновками суду першої інстанції, доводи позовної заяви, які стосуються оскаржуваної постанови, не підлягають оцінці, виходячи з того, що позов пред`явлений до неналежних відповідачів, а тому і законність його дій може бути перевірена лише у випадку пред`явлення позову до особи, яка є належним відповідачем у справі. Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Щодо питання визначення належного відповідача у справі. За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як вбачається з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Термін «відповідач» означає суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача (п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України). Термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України). Положеннями ч. 1 та 2 ст. 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, за частинами 1, 2 і 3 статті 140). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію». Частиною 1 статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію»). За приписами ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання. Пунктами 8 та 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 1 ст. 140 КУпАП інспектори відповідного органу поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та її структурних підрозділів. В свою чергу, незважаючи на те, що Управління патрульної поліції в місті Києві є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції без статусу юридичної особи, воно окремим суб`єктом владних повноважень у розумінні положень п.7 ч.1 ст. 4 КАС України, та відповідно, може бути відповідачем у розумінні визначення, передбаченого п.9 ч.1 ст. 4 КАС України. Оскільки Управління патрульної поліції в місті Києві є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції, при цьому саме посадова особа Управління патрульної поліції в місті Києві розглядала справу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, колегія суддів вважає, що адміністративний позов пред`явлено до належного відповідача, що повністю узгоджується з правовими висновками Верховного Суду з приводу того, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення (постанова від 26 грудня 2019 року по справі № 724/716/16-а). Крім того, колегія суддів також звертає увагу, що згідно вимог ч.3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Відповідно до положень ч. 4 ст. 48 КАС України, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави. Як свідчать матеріали справи, під час подання адміністративного позову, \~позивачем заявлено в якості відповідачів: Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції та інспектора полку 1 батальйону 6 роти 2 взводу Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Чорного Руслана Васильовича. Враховуючи викладене, для вирішення питання щодо заміни відповідача, у разі якщо суд вважав, що позов заявлений до неналежного відповідача, суд першої інстанції був зобов`язаний з`ясувати думку позивача з приводу заміни відповідача іншою особою, та у разі незгоди позивача на заміну відповідача, залучити цю особу як другого відповідача, що судом першої інстанції зроблено не було. При цьому, апеляційний суд наголошує, що залучення другого відповідача не потягло б за собою зміни підсудності адміністративної справи. Апеляційний суд наголошує, що відмова у задоволенні позову на підставі заявлення позову до неналежного відповідача, при наявності у суду першої інстанції процесуального обов`язку встановлювати склад учасників процесу та за необхідності замінювати сторону належним відповідачем є грубим порушенням норм процесуального права, чим було невиправдано обмежено доступ позивача до правосуддя. Таким чином, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства під час ухвалення оскаржуваного судового рішення з підстав того, що позов заявлено до неналежних відповідачів. Щодо суті позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1 ст. 178 КУпАП, розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль - тягне за собою попередження або накладення штрафу від одного до п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже, відповідальність за ч. 1 ст. 178 КУпАП наступає зокрема за появу в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль. Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Суд зазначає, що згідно вимог ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Колегія суддів зазначає, що будь-яких належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП відповідачем не надано, матеріали справи таких доказів не містять. Більш того, як слушно зазначає апелянт, в матеріалах справи відсутні докази навіть факту перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння, оскільки цей факт не був зафіксований показами свідків та відеозаписом, а також не було проведено медичного освідування. Водночас, згідно висновків Верховного Суду, викладених зокрема у постановах \~18.07.2019 року по справі № 216/5226/16-а та від 26.04.2018 року у справі №338/1/17, сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено правомірність винесеної відносно позивача постанови та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КупАП, що свідчить про наявність підстав для визнання протиправною та скасування зазначеної постанови. Визначаючись із способом захисту порушеного права позивача, колегія суддів враховує, що згідно вимог ч.3 ст. 286 КАС України, яка є спеціальною нормою, а наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що часткове задоволення позову шляхом визнання протиправною та скасування спірної постанови про накладення адміністративного стягнення, а також закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача є належним та ефективним способом захисту, який поновить порушені права позивача. Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог. Відповідно до статті 322 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції складається зокрема з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Відповідно до положень частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Так, як встановлено судом, під час подання адміністративного позову до суду першої інстанції сплаті підлягав судовий збір у сумі 496,20 грн., який було сплачено згідно платіжного документу №0.0.2797529146.1 від 28.12.2022 року. За подання апеляційної скарги \~сплаті підлягав судовий збір у сумі 744,30 грн., який було сплачено згідно платіжного документу №9298-1591-7497-2312 від 01.03.2023 року. Таким чином, загальний розмір судових витрат у вигляді судового збору, що підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, складає 1240,50 грн. та підлягає стягненню з Департаменту патрульної поліції, як міжрегіонального територіального органу Національної поліції України, оскільки спірну постанову було винесено його територіальним органом без статусу юридичної особи. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial