Рішення адміністративного суду від 2022-04-04 00:00:00+03

у березні 2017 року [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду міста Чернівці з адміністративним позовом до Чернівецької митниці ДФС, в якому просив скасувати постанову у справі про порушення митних правил від 24 лютого 2017 року № 0171/408020301/17, закривши провадження у справі. Першотравневий районний суд м. Чернівці постановою від 21 квітня 2017 року адміністративний позов задовольнив частково. Визнав дії заступника начальника митниці Кулінського Олександра Сергійовича щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності протиправними. Скасував постанову у справі про порушення митних правил від 24 лютого 2017 року № 0171/408020301/17. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив. Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що [PERSON] як громадянин України, так і Румунії, не приділяв особливого значення, за паспортом якої держави він перетинає державний кордон України, при цьому позивачем своєчасно реекспортовано транспортний засіб, що вказує на те, що він не передбачав необхідності сплати будь-яких митних платежів. Вінницький апеляційний адміністративний суд постановою від 27 червня 2017 року рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нове - про відмову в задоволенні позову, зазначивши, що [PERSON] у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України, має статус громадянина-резидента та на території України повинен користуватися документами громадянина України. Разом з цим, позивач вперше ввіз автомобіль 16 грудня 2016 року в режимі тимчасового ввезення, пред`явивши митниці паспорт громадянина Румунії, надання якого є підставою для несплати митних платежів при ввезенні транспортного засобу особистого користування. Постановою Верховного Суду від 19 серпня 2021 року постанову Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 квітня 2017 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Буковинської митниці Держмитслужби скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Першотравневого районного суду м. Чернівці. Верховний Суд дійшов такого висновку посилаючись на те, що необхідність сплати особою митних платежів при ввезенні на територію України транспортного засобу для особистого користування або звільнення від їх сплати залежить від того, чи є особа резидентом чи нерезидентом, і встановлюється митним органом при ввезенні автомобіля на територію України. Основоположним критерієм визначення особи як резидента чи нерезидента в розумінні МК України є її постійне місце проживання, а не її громадянство, оскільки нерезидентом може бути, зокрема, як громадянин України, так і громадянин іншої держави. В порушення норм процесуального права та недотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи суди попередніх інстанцій достеменно не з`ясували постійне місце проживання позивача шляхом, зокрема, самостійного скерування відповідних запитів до територіальних органів Державної міграційної служби України та Адміністрації Державної прикордонної служби України. За наслідками нового судового розгляду Першотравневневим районним судом м. Чернівці прийнято рішення від 24 грудня 2021 року, яким адміністративний позов задоволено частково, скасовано постанову у справі про порушення митних правил № 0171/408020301/17 від 24.02.2017 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України та справу направлено на новий розгляд до Чернівецької митниці Державної митної служби. Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач не скористався правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу, що в силу ч.4 ст. 304 КАС України не перешкоджає розгляду справи. Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено ст. 286 КАС України. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився. Враховуючи, що КАС України встановлено скорочений строк розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи здійснено засобами телефонного зв`язку. Про дату, час і місце судового засідання позивача повідомлено засобами телефонного зв`язку за номером, зазначеним в позовній заяві. За вказаним телефонним номером інформацію про дату, час і місце судового засідання отримала мати позивача - [PERSON] , яка повідомила, що її син [PERSON] перебуває за кордоном. Враховуючи положення ч.2 ст. 268 КАС України позивач вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. З матеріалів справи встановлено, що 01 лютого 2017 року о 14 год. 10 хв. на територію пункту пропуску "Порубне-Сірет" в зону митного контролю в`їхав мікроавтобус марки "FORD TRANSIT", країна реєстрації Польща, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням громадянина Румунії [PERSON] , який прямував з України до Румунії в приватних справах. До митного контролю позивач подав закордонний паспорт громадянина Румунії [PERSON] ( [PERSON] ) № [NUMBER] , виданий 04 лютого 2016 року, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Під час внесення інформації в автоматизовану систему митного оформлення Інспектор та за результатами здійснення митних процедур системою АСАУР ШК "Інспектор" встановлено, що позивач 01 лютого 2017 року при ввезенні на митну територію України транспортного засобу марки "FORD TRANSIT", країна реєстрації Польща, реєстраційний номер [NUMBER] , подав паспорт нерезидента - громадянина Румунії [PERSON] № [NUMBER] , виданий 04 лютого 2016 року, та заявив митний режим "Тимчасове ввезення транспортного засобу строком до одного року ". Під час проведення митних формальностей, зокрема, огляду транспортного засобу в позивача виявлено закордонний паспорт громадянина України № [NUMBER] , виданий 27 вересня 2011 року, органом 7323. В зв`язку з цим 24 лютого 2017 року заступником начальника митниці Кулінським Олександром Сергійовичем прийнято постанову у справі про порушення митних правил № 0171/408020301/17, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - МК України), та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що на день вчинення порушення становить 712893,87 грн. Позивач не погодився із вказаною постановою та звернувся до суду. Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне. Відповідно до частини першої статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Статтею 486 МК України встановлено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. У відповідності до вимог ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються : протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта , іншими документами. Згідно зі статтею 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів. За правилами частини другої статті 380 МК України транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами. В свою чергу, частиною третьою статті 380 МК України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Отже, відповідальність, передбачена статтею 485 МК України, настає у разі наявності в особи мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також заявлення неправдивих відомостей. При цьому необхідність сплати особою митних платежів при ввезенні на територію України транспортного засобу для особистого користування або звільнення від їх сплати залежить від того, чи є особа резидентом чи нерезидентом, і встановлюється митним органом при ввезенні автомобіля на територію України. Відповідно до підпункту в пункту 50 статті 4 МК України резидентами є, зокрема, фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном. В свою чергу, нерезидентами - фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України (підпункт в пункту 33 статті 4 МК України). Тобто, основним критерієм визначення особи як резидента чи нерезидента в розумінні МК України є її постійне місце проживання, а не її громадянство, оскільки нерезидентом може бути, зокрема, як громадянин України, так і громадянин іншої держави. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про громадянство" законодавство України про громадянство ґрунтується на принципі єдиного громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Отже, законодавством України не заборонено громадянам України набувати громадянство (підданство) іншої держави. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 30.01.2017 знятий з реєстрації місця проживання с. Стерче, Глибоцького району, Чернівецької області в м. Чернівці за паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданий 18.07.2016 року Глибоцьким РВ УМВС України в Чернівецькій області. Із заявою про отримання дозволу на виїзд з України на ПМП не звертався. Відповідно до інфрмації, зазначеної в листі Стерченської сільської ради вих. № 29 від 10.02.2017 року [PERSON] , [INFO] знятий з реєстраційного обліку 30.01.2017 року та на території сільської ради у нього є земельні ділянки загальною площею 0,8290 га., житловий будинок по [ADDRESS] . При цьому позивач на законних підставах має паспорт громадянина Румунії. В процесі проведення аналізу перетину митного кордону України транспортного засобу марки FORD TRANSIT, реєстраційний номер [NUMBER] , в період з 16.12.2016 по даний час встановлено, що позивач ввозив на митну територію України даний транспортний засіб в режимі тимчасового ввезення з використанням паспорту громадянина Румунії у 25 випадках. В період з 08.11.2016 року по 15.12.2016 року - ввозив на митну територію України даний транспортний засіб в режимі "транзит" з використанням паспорту громадянина України у 24 випадках На думку колегії суддів, зазначені обставини не є беззаперечним доказом того, що [PERSON] є громадянином-резидентом, на якого поширюється дія вимог ч.3 ст.380 МК України. Оскільки, основоположним критерієм визначення особи як резидента чи нерезидента в розумінні МК України є її постійне місце проживання. У спірних правовідносинах зняття позивача з реєстрації місця проживання в с. Стерче, Глибоцького району, Чернівецької області, та відсутність заяви про отримання дозволу на виїзд з України на ПМП не дає підстав вважати, що його постійне місце проживання знаходиться на території України. Так само, як і наявність у його власності земельних ділянок та приватного будинку на території України не свідчить про місце його постійного проживання в Україні. Крім того, наявність громадянства України також не передбачає виключне проживання особи на території України. Суд апеляційної інстанції звертає увагу відповідача на те, що [PERSON] , як громадянин Румунії, з 16.12.2016 неодноразово здійснював перетин державного кордону України одним і тим же транспортним засобом. Зазначене, на думку суду, може свідчити про наявність у позивача на території України, наприклад, певних родинних зв`язків або приватних справ. Відповідачем під час розгляду справи про порушення митних правил зазначених обставин не враховано та не проведено необхідних дій з метою встановлення постійного місця проживання позивача, що є визначальним для надання йому статусу резидента чи нерезидента в розумінні МК України, а відтак і наявності обставин, які мають значення для притягнення його до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України. Таким чином, апелянтом не доведено, що [PERSON] порушив вимоги ст.485 МК України при тимчасовому ввезені на територію України транспортного засобу іноземної реєстрації, надаючи паспорт громадянина Румунії, та вчинив зазначені дії свідомо з метою ухилення від сплати митних платежів. Крім того, Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобі затвердженою наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованою Міністерстві юстиції України 24.07.2003 за № 1074/8395 у пункті 1. вказано, що у разі відсутності цінових даних колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжуються різкими коливаннями на КТЗ, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку КТЗ. У такому випадку інформація про ціни нові КТЗ чи КТЗ, які були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп`ютерних програм прайс-листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань. Пунктом 7.53.5 Методики, дозволяється використання ресурсів мережі Інтернет, довідкові дані, які використовуються під час оцінки отримані з ресурсів мережі Інтернет повинні бути роздруковані із зазначенням дати отримання інформації . Водночас, розрахунок суми митних платежів наведено у службовій записці від 06.02.2017, яка стала підставою для визначення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів позивачем відповідно до оскаржуваної постанови. У вказаній записці зазначено, що відомості щодо митної вартості транспортного засобу не можуть бути повністю достовірними, оскільки митна вартість транспортних засобів залежить від технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів. Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дана службова записка митного органу не є належним доказом у справі про порушення митних правил, оскільки не містить точного розрахунку митних платежів по вказаному транспортному засобу. Відповідачем не дотримано вимог Методики, посилання на те, що для визначення вартості транспортного засобу використовувались Інтернет ресурси не підтверджується матеріалами справи, не надано підтвердження включення довідкових даних отриманих з ресурсів мережі Інтернет у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта, як і не надано звіту (акту) про оцінку або висновок експерта про визначення митної вартості транспортного засобу. В службовій записці запропоновано для більш точної інформації щодо визначення митної вартості автомобіля звернутися до експертів авто-товарознавців щодо отримання інформації про комплектацію, ступінь зносу, пошкоджень, дефектів, які впливають на визначення митної вартості товарів та на повноту нарахування митних пошкоджень. Проте, матеріали справи не містять відомостей щодо звернення митних органів до експертів авто-товарознавців. Згідно з матеріалами справи загальна вартість спірного автомобіля визначена відповідно до службової записки. Орієнтовна сума митних платежів складає 237 631,29 грн. Вартість, митних платежів, визначених вказаною службовою запискою, стала підставою для визначення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, накладеного на позивача відповідно до оскаржуваної постанови. Водночас доказів, на підставі яких митний орган дійшов висновку саме про таку суму митних платежів, недостатньо для визначення правильної суми штрафу. Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, зважаючи на те, що відповідачем не надано суду усіх доказів наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0171/408020301/17 від 24.02.2017 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності та направлення справи на новий розгляд до Чернівецької митниці Державної митної служби. Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, окрім іншого, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied