Рішення адміністративного суду від 2022-02-01 00:00:00+02

фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02 листопада 2020 року №0001890704, №0001830704, №0001880704. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.10.2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. В судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити. Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець з 12 грудня 2000 року та перебуває на обліку в податковому органі як платник податків з 13 грудня 2000 року із здійсненням видів діяльності за кодом КВЕД (основні): 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів. Згідно ідентифікаційних даних [PERSON] з 10 березня 2020 року орендує (право довгострокового користування або оренди) паливний склад за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що позивач мав ліцензію №24040314201900177 на право роздрібної торгівлі пальним, яка була дійсна з 26 липня 2019 року по 26 липня 2024 року, однак таку анульовано 01 квітня 2020 року. 10 квітня 2020 року Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області видано позивачу ліцензію №24040414202000183 на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) терміном дії з 10 квітня 2020 року по 10 квітня 2025 року. 17 вересня 2020 року начальником управління ОРД ГУ ДФС у Чернівецькій області складено на ім`я першого заступника начальника ГУ ДПС у Чернівецькій області службову записку, в якій вказано, що 16 вересня 2020 року була отримана інформація з інтернет сайту ДПС України «Єдиний державний реєстр суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним», що за адресою: [ADDRESS] , функціонує АЗС без дозвільних документів. Працівниками відділу ПЗСОТАГ УОРД ГУ ДФС у Чернівецькій області було проведено закупку бензину А-95 по вищезазначеній АЗС на суму 300,00 грн, будь-яких розрахункових документів отримано не було. 22 вересня 2020 року Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області видано наказ №441/фп про проведення фактичної перевірки об`єкта господарювання: автозаправочна станція, за адресою [ADDRESS] за період фінансово - господарської діяльності з 22 вересня 2017 року по 01 жовтня 2020 року, з 22 вересня 2020 року тривалістю 10 діб, з питань дотримання вимог Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 боку №2755-VI в частині здійснення господарської діяльності та Законів України від 06 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», постанови Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 «Про затвердження Положення про ведіння касових операцій у національній валюті в Україні», постанови Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148 «Про затвердження Положення проведення касових операцій у національній валюті в України» та інших законодавчих актів. На підставі зазначеного наказу та направлень на перевірку від 22 вересня 2020 року №№1292, 1293, 1294 посадовими особами Головного управління ДПС у Чернівецькій області у період з 22 вересня 2020 року по 01 жовтня 2020 року проведено фактичну перевірку ФОП [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . За результатами проведеної перевірки складено Акт від 01 жовтня 2020 року №0253/24/13/РРО/ [NUMBER] . В указаному Акті зазначено таке. Перевірка проводилась за присутності [PERSON] та [PERSON] , з яким позивач не оформив належним чином трудові відносини як з найманим працівником. На час проведення перевірки автозаправна станція працювала, покупці обслуговувались. До початку перевірки проведено контрольну розрахункову операцію, а саме: 22 вересня 2020 року об 11 год. 00 хв. на АЗС, що розташована за адресою: [ADDRESS] , було придбано за готівку 5,35 л бензину А-95 за ціною 21,00 грн за 1 літр на суму 112,35 грн. Відпуск пального здійснено через паливно-роздавальну колонку. Грошові кошти за реалізоване пальне отримав оператор АЗС [PERSON] . Вказану розрахункову операцію не проведено через реєстратор розрахункових операцій, розрахунковий документ не роздруковано та на руки не видано. Підприємця [PERSON] , який здійснює господарську діяльність на АЗС за адресою: [ADDRESS] , було ознайомлено з наказом на проведення перевірки №441/фп від 22 вересня 2020 року та направленнями №1292-№1294 від 22 вересня 2020 року. Проте ФОП [PERSON] від отримання копії наказу та ознайомлення з направленнями, про що складено акт відмови від підписання. Від дачі письмових показань відмовився. Проведеною фактичною перевіркою встановлено роздрібну торгівлю пальним (бензин А-95), а саме: продаж пального на автозаправній станції за адресою: [ADDRESS] , через паливно-роздавальну колонку за готівкові кошти без наявності ліцензії на роздрібну торгівлю пальним. В ході проведення фактичної перевірки АЗС за адресою: [ADDRESS] , з метою дотримання норм законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), встановлено, що 22 вересня 2020 року при здійсненні розрахунку за пальне на АЗС в [ADDRESS] , було встановлено особу: [PERSON] . Проведеним аналізом баз даних АІС «Податковий блок» встановлено, що дана особа працює без належного оформлення трудових відносин з підприємцем [PERSON] , чим порушено ст. ст. 24, 265 Кодексу законів про працю України. В ході проведення перевірки ФОП [PERSON] не було надано перевіряючим оригінали документів чи їх копії для здійснення податкового контролю, а саме: книгу обліку доходів (зареєстрована в Заставнівській ДПІ 12 червня 2015 року за №98), документи, що підтверджують придбання пального (накладні, ТТН), документи, що підтверджуються належне оформлення трудових відносин з найманими працівниками, документи що підтверджують право власності (оренди) АЗС. Відповідно до вимог пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України ФОП [PERSON] не може бути платником єдиного податку першої-третьої груп у зв`язку з продажем підакцизних товарів, а саме бензину А-95. За результатами проведеної перевірки посадовими особами Головного управління ДПС у Чернівецькій області встановлено, що позивачем допущено такі порушення: - пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», - статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, та пального», - статті 44, пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України, - статей 24, 265 Кодексу законів про працю України. 01 жовтня 2020 року уповноваженими на проведення перевірки особами Головного управління ДПС у Чернівецькій області складено Акт №186/24-13-07-04/ [NUMBER] про неможливість ознайомлення, вручення та підписання акті фактичної перевірки 01 жовтня 2020 року №0253/24/13/РРО/ [NUMBER] у зв`язку з відсутністю 01 жовтня 2020 року платника податків особи, що проводила розрахункову операцію та його представника за місцем здійснення господарської діяльності на АЗС за адресою: [ADDRESS] . Вказано, що акт фактичної перевірки платника податків ФОП [PERSON] 01 жовтня 2020 року №0253/24/13/РРО/ [NUMBER] направлено засобами поштового зв`язку на адресу платника податків. Як вбачається зі змісту листа Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 30 жовтня 2020 року №7828/ФОП/24-13-07-01, складеного за результатами розгляду адвокатського запиту [PERSON] , в пункті 2.2.20 акту від 01 жовтня 2020 року №0253/24/13/РРО/ [NUMBER] допущено описку та зазначену адресу автозаправної станції: [ADDRESS] . Зазначена технічна описка не впливає на висновки перевірки, відповідно не вплине на розмір грошових зобов`язань, які будуть визначені за матеріалами перевірки. В зв`язку з викладеним запис в пункті 2.2.20 Акту «Додаткова інформація про факти, встановлені в ході проведення перевірки» « [ADDRESS] » слід вважати: « [ADDRESS] ». На підставі Акту фактичної перевірки від 01 жовтня 2020 року №186/24-13-07-04/ [NUMBER] Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області винесено податкові повідомлення-рішення: - від 02 листопада 2020 року №0001880704 форми «С», яким за порушення п. 1 п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та на підставі статті 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та згідно пункту 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг» застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 11,24 грн; - від 02 листопада 2020 року №0001830704 форми «С», яким за порушення статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та на підставі статті 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та згідно частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 250000,00 грн; - від 02 листопада 2020 року №0001890704 форми «С», яким за порушення статті 44 Податкового кодексу України та на підставі підпункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та згідно статті 121 Податкового кодексу України до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 1020,00 грн. На зазначені податкові повідомлення-рішення було подану до ДПС України скаргу, за результатом розгляду якої ДПС України прийнято рішення про залишення скарги ФОП [PERSON] без задоволення, а податкових повідомлень-рішень від 02 листопада 2020 року №0001880704, №0001830704 та №0001890704 - без змін. За таких обставин фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до адміністративного суду з цим позовом. Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 Податкового кодексу України визначено, що фактичною вважається перевірка, яка здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Згідно з пунктом 80.1 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України встановлено, що фактична перевірка може проводитися у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. Отже, як свідчить правова конструкція підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, в ньому поєднано дві окремі підстави для призначення проведення фактичної перевірки: - першою підставою є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; - другою (самостійною, незалежною від першої) підставою є здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. Тобто, норма цього підпункту дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» \~\~\~покладені на ГУ ДПС у Чернівецькій області. Такі висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №140/391/19, від 10 квітня 2020 року у справі №815/1978/18, які суд враховує відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зокрема, у постанові від 10 квітня 2020 року у справі №815/1978/18, встановивши, що позивач займається діяльністю, яка регулюється Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", Верховний Суд дійшов висновку про те, що контролюючий орган мав право на проведення фактичної перевірки позивача на підставі здійснення контролюючим органом функцій (відповідно до положень статті 19-1 ПК України), визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального та рішення керівника контролюючого органу, а наказ про проведення фактичної перевірки є законним. Враховуючи викладене, беручи до уваги зміст функцій, закріплених в підпунктах 19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України, обов`язок по виконанню яких покладено на податкові органи, а також зважаючи на наявність службової записки від 17 вересня 2020 року, суд вважає, що у даних відносинах ГУ ДПС у Чернівецькій області мало право на призначення й проведення фактичної перевірки у позивача, а тому доводи позову про необґрунтованість підстав для проведення фактичної перевірки та незаконність її проведення помилкові. Крім цього, відповідно до статті 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, на який також міститься посилання у позові, установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім: документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу. Оскільки фактичну перевірку у позивача призначено на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору оформлення трудових відносин з працівниками, то проведена перевірка не підпадає під дію мораторію, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Судом встановлено, що оскаржуваним рішенням №0001890704 до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) 1020,00 грн за порушення статті 44 Податкового кодексу України та на підставі статті 121 Податкового кодексу України та пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України. З Акту фактичної перевірки, рішення №0001890704 та розрахунку до акту фактичної перевірки вбачається, що порушення виразилось у не наданні документів для здійснення податкового контролю. Факт ненадання таких документів під час проведення перевірки підтверджується матеріалами справи та показами допитаних судом свідків. При цьому в судовому засіданні представник позивача не заперечував ненадання особам, які проводили перевірку, документів для здійснення податкового контролю. Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу. Пунктом 296.1 статті 296 Податкового кодексу України визначено, що фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів. Фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення доходів та витрат. Облік доходів та витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді. Згідно пункту 121.1. статі 121 Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень. Колегія суддів зазначає, що враховуючи наведені вище обставини та норми матеріального права, у зв`язку із невиконання встановленого законом обов`язку платника податків під час проведення перевірки надати контролюючому органу документи для здійснення податкового контролю, що фактично визнавалось представником позивача у судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про законність прийнятого відповідачем по відношенню до позивача податкового повідомлення-рішення №0001890704 про накладення штрафу у розмірі 1020 гривень. А тому, позов у цій частині є безпідставним та необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає. Стосовно правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №0001880704 та №0001830704 \~колегія суддів зазначає наступне. Так, згідно пунктів 1 та 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: 1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок. Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється; 2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг» за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: 1) у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше. Відповідно до частини 20 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю. Згідно абзацу 9 частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії - 250000 гривень. Отже, законом встановлено обов`язок для суб`єктів господарювання проводити розрахункові операції на повну суму покупки через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій та видавати покупцю розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, за невиконання чого вперше такий суб`єкт господарювання підлягає притягненню до фінансової відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості проданих товарів (робіт, послуг). Також закон встановлює заборону здійснення роздрібної торгівлі пальним без наявності відповідної ліцензії, а у разі вчинення суб`єктом господарювання указаних дій він підлягає притягненню до фінансової відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 250000 гривень. З акту фактичної перевірки та розрахунку до нього вбачається застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 11,24 грн згідно пункту 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг» за порушення пунктів 1 та 2 статті 3 названого Закону, що виразилось у не проведенні розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій на суму 112,35 грн, а також про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 250000,00 грн відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» за порушення статті 15 вказаного Закону, що виразилось у здійсненні роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії. Надаючи правову оцінку доказам, які суд першої інстанції взяв за основу при винесенні оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного. В матеріалах справи наявне долучене позивачем відео з камери зовнішнього спостереження, встановленій на АЗС в [ADDRESS] , де зафіксовано початок проведення 22.09.2020 року працівниками ГУ ДПС у Чернівецькій області фактичної перевірки на цьому об`єкті. З даного відеозапису встановлено, що єдиним покупцем який самовільно здійснив можливу заправку автомобіля на АЗС є один з працівників податкового органу. Жодного іншого покупця, якому було б реалізовано пальне на АЗС в [ADDRESS] в ході проведення фактичної перевірки встановлено не було та в акті перевірки не зазначено. Колегія суддів критично оцінює доводи податкового органу \~які вказані в акті перевірки про те, що відпуск пального здійснено через паливно - роздавальну колонку, з огляду на таке. Так, з відеозапису спостереження встановлено, що жодного відпуску пального позивачем представнику податкового органу не здійснювалось. Встановлено, що один з перевіряючих, під`їхавши на своєму транспортному засобі до паливно-роздавальної самостійно вставив в бак автомобіля пістолет колонки та, начебто, здійснив заправку. Після чого, як стверджує відповідач, грошові кошти в сумі 112,35 грн передано як за реалізоване пальне оператору АЗС [PERSON] . Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи як під час розгляду в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду, відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що була проведена заправка автомобіля, як то показники лічильника колонки до і після вказаної операції, збільшення кількості пального в бензобаку автомобіля, тощо. Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими пояснення, що надані свідком [PERSON] , та вважає, що суд першої інстанції помилково прийняв їх до уваги, з огляду на таке. Так, свідок [PERSON] пояснив, що ним було здійснено контрольну закупку пального, при цьому вказав, що він особисто залив пальне в бак автомобіля, так як біля колонки нікого не було. Грошові кошти за реалізоване пальне отримано оператором АЗС [PERSON] . Водночас, з відеозапису (11:08:55) встановлено, що [PERSON] когось покликав зі сторони протилежної від диспетчерського пункту АЗС. В 11:09:15 год. до [PERSON] підійшов чоловік, якому останній щось передав, при цьому особа, яка отримала, як стверджує свідок, кошти за паливо, навіть не глянула на показники лічильника. Суд звертає увагу на те, що зазначаючи в акті перевірки та надаючи пояснення в суді першої інстанції про проведення перед початком перевірки контрольної закупки, [PERSON] вказав, що кошти на контрольну закупку не видавались органом податкової служби, а тому здійснив її за власні кошти. В даному випадку, представляючи державний орган та здійснюючи від його імені контролюючі функції, посадова особа без належних повноважень на це, використала власні кошти, після перевірки які не вилучались та їх кількість не встановлювалась. Не відповідає також дійсності вказане в акті та відзиві, що перевірка проведена, в тому числі, і в присутності оператора АЗС [PERSON] , так як, по-перше, такої штатної одиниці АЗС судом не встановлено, по-друге, [PERSON] не був присутнім під час проведення перевірки АЗС 22.09.2020 року, яка розпочалась, як зазначено в акті: в 14 год. 00 хв. А ні в акті перевірки, \~ані у відзиві на позовну заяву, не наведено жодного переконливого та допустимого доказу того, що в ході перевірки було встановлено придбання 5,35 л пального А-95 на суму 112,35 грн. За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд звертає увагу, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. На думку суду апеляційної інстанції, відповідачем не доведено правомірність податкових повідомлень - рішень від 02.11.2020 року №0001830704 та №0001880704 з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю. Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: partial