Рішення адміністративного суду від 2022-10-19 00:00:00+03

11.11.2021р. позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років позивачу; зобов`язання відповідача призначати та виплачувати пенсію за вислугу років у відповідності до статті 52 Закону України Про пенсійне забезпечення, із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, за 3 календарних роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2018-2020 рр., а саме 9118,81 грн.). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 09.02.1994 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Вказує на те, що 08.09.2021 вона звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 52 Закону України Про пенсійне забезпечення як працівник освіти із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, (2018-2020 рр., а саме 9118,81 грн.). Проте, листом відповідача їй було відмовлено. Таку відмову вважає протиправною. Рішенням \~Запорізького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років [PERSON] . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити [PERSON] пенсію за вислугу років у відповідності до статті 52 Закону України Про пенсійне забезпечення, із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, за 3 календарних роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2018-2020 роки), починаючи з 08.09.2021. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Відповідачем на вказане рішення суду подано апеляційну скаргу, в якій зазначає на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального просить скасувати рішення суду та прийняти \~нове, яким відмовити у задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що \~суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та невірно надав оцінку доказам та доводам сторін. Зазначає, що позивач не має спеціального стажу для призначення пенсії за вислугою років. Щодо застосування показника середньої заробітної плати, то суд не звернув уваги, що поставало питання про перехід на інший вид пенсії. На теперішній час при розрахунку розміру пенсії позивача було застосовано середній показник 2014-2016р.р., з яких сплачені страхові внески. Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні. У відзиві зазначає, що позивач у період з 01.07.1971 по 31.08.1973 років працювала вихователем у дитячому садку у колгоспі та такі докази містяться в матеріалах пенсійної справи. Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України. Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга \~підлягає \~задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 09.02.1994 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію по інвалідності 2 групи. В червні 2015 року позивача на підставі її заяви від 03.06.2015 було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. У листопаді 2019 року позивача було переведено на пенсію по інвалідності на підставі її заяви від 06.11.2019. Відповідачем зараховано страховий стаж позивача в розмірі 29 років 11 місяців 23 дні. 08.09.2021 [PERSON] звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 52 Закону України Про пенсійне забезпечення як працівник освіти із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, (2018-2020 рр., а саме 9118,81 грн.). Повідомленням від 23.09.2021 №13574-12848/К-02/8-0800/21 позивача сповіщено про те, що відділом обслуговування громадян №7 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянута заява позивача від 08.09.2021. Відповідно до ст. 51 Закону України Про пенсійне забезпечення пенсія за вислугою років встановлюється окремим громадянам, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугою років після досягнення пенсійного віку законодавством не передбачено. Оскільки до настання віку, що дає право на пенсію за віком, позивач не скористалась цим правом, то право на призначення пенсії за вислугу років у позивача відсутнє. Позивач, не погодившись із такими діями відповідача, звернулась до суду з даним позовом. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, \~дійшов висновку про протиправність відмови відповідача у призначенні пенсії по вислузі років, зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити [PERSON] пенсію за вислугу років у відповідності до статті 52 Закону України Про пенсійне забезпечення, із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, за 3 календарних роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2018-2020 роки), починаючи з 08.09.2021, проте відмовив у призначенні пенсії у певній сумі. Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків. Спірними у справі є питання правомірності не призначення позивачеві пенсії по вислузі років як працівнику освіти та \~застосування показника середньої заробітної плати за 2018-2020р.р. при призначенні пенсії. Станом на час прийняття 05.11.11.1991р. Закону України Про пенсійне забезпечення (далі Закону №1788), статтею 52 встановлено, що \~право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55. Відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону №1788 станом на час прийняття Закону, встановлено, що працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. До норми п. «е» ст. 55 Закону №1788 були внесені зміни Законом від 02.03.2015р. №213, яка передбачала, що працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років; Законом № 911-VIII від 24.12.2015 до абз 1 пункту «е» внесені наступні зміни, працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: Вказаним Законом №911, пункт "е" статті 55 доповнено абзацом дванадцятим наступного змісту: До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року; У подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII зокрема п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" викладено в такій редакції: що працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: «…» Проте, 04 червня 2019 року Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положенняст. 55 Закону №1788 зі змінами, внесенимизаконами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII. Положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788 зі змінами, внесеними Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. За змістом рішення Конституційного суду України положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесенимиЗаконом № 911у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті "а`статті 54 Закону № 1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах "е, ж" статті 55 Закону № 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1,3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України. Положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави. Відтак, Конституційний Суд України визнав зміни внесені до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII, та Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII - неконституційними. На думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення до оспорюваних положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення". А саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у ст.ст.54,55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" вбачається, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених п. "а" ст.54, пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Вказані норми пункту "а" ст.54, ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року. Таким чином, відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону №1788, встановлено, що працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Окрім цього, відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058- IV, особам, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення. Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України. Пунктом 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV визначено, що положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Таким чином визначальним є наявність спеціального стажу роботи, в даному випадку працівника освіти, 25 років, незалежно від віку. Судом встановлено, що позивач, відповідно до поданої копії трудової книжки, з 15.08.1978р. по 01.11.1993р. працювала учителем у закладах освіти. (а.с. 50) Стаж роботи позивача як працівника освіти складає 16 років 02 місяці 24 дні, а отже позивач не має стажу 25 років. Оскільки ст. 52 Закону №1788 передбачає право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55, та встановлення відсутності у позивача такого стажу, передбаченого п. «е» ст. 55 вказаного закону, висновки суду першої інстанції про протиправність дій відповідача та зобов`язання вчинити такі дії, є помилковими. Позивач в свою чергу не порушує питання щодо неврахування відповідачем до стажу певного періоду. Посилання позивача у позові та у відзиві на апеляційну скаргу, на ту обставину, що період з 01.07.1971 по 31.08.1973 років працювала вихователем у дитячому садку у колгоспі, суд апеляційної інстанції відхиляє з тих підстав, що доказів на підтвердження зайнятої посади суду не подано, а також з відсутності предмету спору щодо стажу позивача за певний період (неврахування такого відповідачем). Спір щодо страхового стажу відсутній. Щодо застосування показника середньої заробітної плати, то враховуючи що позовні вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років не підлягають задоволенню, в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню. Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача, що обґрунтування листа відповідача від 23.09.2021р. не ґрунтується на нормах законодавства, оскільки пенсія за вислугу років за п. «е» ст. 55 Закону №1788, може бути призначена як до досягнення пенсійного віку так і після. Проте враховуючи предмет і підставу позову та встановлення відсутність стажу, позовні вимоги не можуть бути задоволені. Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Розподіл судового збору не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Результат розгляду: denied