Рішення адміністративного суду від 2022-02-14 00:00:00+02

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ: 12 жовтня 2021 року ОСББ «Довіра» звернулось до суду з позовом до Херсонської міської ради Херсонської області, в якому просило зобов`язати Херсонську міську раду надати ОСББ Довіра копії документів, які стали підставою для прийняття Херсонської міською радою рішення №418 від 23.07.2021 року п. 10 про надання [PERSON] дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки комунальної власності, на яку поширюється право земельного сервітуту, орієнтовною площею 0,0062 га, на право відводу води із своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку, розташованої за адресою: буд. [ADDRESS] (кадастровий номер 6510136900:01:001:0839) і які просило надати ОСББ Довіра згідно заяви № 3/52 від 17.08.2021 року. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року позов був задоволений повністю. II.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ \~ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: Не погоджуючись з рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року Херсонська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просило його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вимоги апеляційної скарги апелянт, обґрунтовує тим, що до спірних правовідносин, необхідно застосовувати Закон України «Про звернення громадян» так як, інших нормативно-правових актів, щодо розгляду звернень юридичних осіб до суб`єктів владних повноважень немає. Апелянт також зазначив, що із форми та назви документу, можливо прийти до висновку, що позивач звернувся не із запитом на отримання публічної інформації, а із заявою (клопотанням) у порядку Закону «Про звернення громадян». Окрім цього, у вказаній заяві позивача, посилання на Закон України «Про доступ до публічної інформації» відсутній, тому відповідачем надана відповідь на звернення. Крім того, апелянт вказує на те що суд 1-ї інстанції безпідставно вийшов за межі заявленого позову та визнав протиправною бездіяльність відповідача. III.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження. Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона \~підлягає задоволенню з наступних підстав: IV.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ : Судом першої інстанції було встановлено, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Довіра», створено власниками квартир та нежитлових приміщень для обслуговування багатоквартирного будинку за адресою, [ADDRESS] . У відповідності до рішення Херсонської міської ради №115 від 26.02.2021 року ОСББ «Довіра» передано в постійне користування земельну ділянку площею 0,8099 га за адресою буд. [ADDRESS] (кадастровий номер 6510136900:01:001:0839). Право користування земельною ділянкою зареєстроване державному реєстрі прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом (а.с. 22). 23.07.2021 року Херсонська міська рада прийняла рішення №418 про надання [PERSON] , власнику кафе « [INFO] », дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки комунальної власності, на яку поширюється право земельного сервітуту, орієнтовною площею 0,0062 га, на право відводу води із своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку, розташованої за адресою: буд. [ADDRESS] (кадастровий номер 6510136900:01:001:0839)( а/с 23). Позивач звернувся до Херсонського міського голови із заявою від 17.08.2021 року( а/с 17) в який просив: « 1) Надати копії документів, які стали підставою для прийняття Херсонською міською радою рішення № 418 від 23.07.2021 року п. 10 про надання [PERSON] дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки комунальної власності, на яку поширюється право земельного сервітуту, орієнтовною площею 0,0062 га, на право відводу води із своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку, розташованої за адресою: буд. [ADDRESS] (кадастровий номер 6510136900:01:001:0839). 2) Скасувати п. 10 рішення Херсонської міської ради № 418 від 23.07.2021 року п. 10 про надання [PERSON] дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки комунальної власності, на яку поширюється право земельного сервітуту, орієнтовною площею 0,0062 га, на право відводу води із своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку, розташованої за адресою: буд. [ADDRESS] (кадастровий номер 6510136900:01:001:0839); 3) Про прийняте рішення просимо повідомити нас у встановлений законом строк». Листом від 21.09.2021 № 8-8891-23/29 заступник Херсонського міського голови \~відповів, що «…рішенням Херсонської міської ради від 23.07.2021 №418 [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки комунальної власності, на яку поширюється право земельного сервітуту, орієнтовною площею 0,0062 га, на право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку, розташованої за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 6510136900:01:001:0839). Дане рішення прийнято за результатами розгляду клопотання [PERSON] від 07.07.2021 з урахуванням доданих нього документів, зокрема плану меж земельного сервітуту…». Також повідомили, що орган місцевого самоврядування не має право самостійно скасовувати власні рішення. V. \~РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ТА ОЦІНКА СУДУ : Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно ч. 1 ст.10 \~Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно ч. 1 ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Положеннями статті 34 Конституції України визначено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовані Законом України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі Закон № 393/96-ВР). Відповідно до ст. 1 Закону № 393/96-ВР Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Закон України від 13 січня 2011 року N 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - Закон N 2939-VI) установлює порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес. Відповідно до частини першої статті 1 Закону N 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 3 Закону N 2939-VI, право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Статтею 12 Закону N 2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 13 Закону N 2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них. Відповідно до статті 16 Закону N 2939-VI розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію, надання консультацій під час оформлення запиту, а також за оприлюднення інформації, передбаченої цим Законом. Запит, що пройшов реєстрацію в установленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань доступу до публічної інформації. Відповідно до статті 19 Закону N 2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі. З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо. У разі якщо з поважних причин (інвалідність, обмежені фізичні можливості тощо) особа не може подати письмовий запит, його має оформити відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації, обов`язково зазначивши в запиті своє ім`я, контактний телефон, та надати копію запиту особі, яка його подала. Згідно із частиною першою статті 20 Закону N 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Відповідно до частини першої статті 22 Закону N 2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону. Положеннями статті 23 Закону N 2939-VI передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Відповідно до ст. 20 та 21 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист персональних даних» від 1 червня 2010 року № 2297-VI персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; знеособлення персональних даних - вилучення відомостей, які дають змогу прямо чи опосередковано ідентифікувати особу. Відповідно до ст.14 Закону України № 2297-VI поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Згідно ст.10 Конвенції , кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ). Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czec hRepublic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Хоча стаття 10 Конвенції не надає особі загального права доступу до інформації, що перебуває в розпорядженні державних органів, проте таке право може виникнути за певних обставин. Суд узагальнив свою практику в таких справах і встановив 4 критерії, за якими обмеження доступу до інформації може визнаватися втручанням у реалізацію свободи вираження поглядів: (а) мета запитувача або для чого потрібна інформація; (b) природа (характер) інформації; (с) роль запитувача; (d) чи була інформація «готова та доступна». Також таке право буде захищати Європейський суд, якщо інформації не надають всупереч обов`язковому рішенню національного органу, що набуло законної сили. Стаття 10 Конвенції а також не зобов`язує уряд передавати таку інформацію. Однак таке право або обов`язок може виникнути, по-перше, коли розкриття інформації було передбачене судовим рішенням, що набрало законної сили, і, по-друге, за обставин, коли доступ до інформації важливий фактор для здійснення особою свого права на свободу вираження поглядів. Чи становить і якою мірою відмова в доступі до інформації втручання у права заявника на свободу слова, слід оцінювати в кожному конкретному випадку та з урахуванням його конкретних обставин» (див.рішення ЄСПЛ у справі «УГОРСЬКИЙ ГЕЛЬСІНСЬКИЙ КОМІТЕТ ПРОТИ УГОРЩИНИ» (MAGYAR HELSINKI BIZOTTSБG V. HUNGARY) Заява № 18030/11 від 08.11.2016 року (§ 39). (1)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права(ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії). Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Апеляційний суд зазначає, що юридична особа Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Довіра" звернулася із заявою ні до Херсонської міської ради Херсонської області , а до міського голови \~.Відповідь на звернення була надана заступником міського голови. Апеляційний суд зазначає, що ст.17 Закону N 2939-VI не передбачено посилання у запиті на норму закону, на підставі якого здійснений таких запит, відтак твердження відповідача про необхідність такої інформації у запиті є помилковим. Із змісту визначення публічної інформації вбачається, що така інформація має бути наявною у розпорядника публічної інформації, тобто отримана або створена ним в процесі виконання своїх обов`язків. Відповідно до вищенаведених правових норм, публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що особа має право отримати публічну інформацію у розпорядника інформації шляхом подання інформаційного запиту, в тому числі і через офіційний сайт розпорядника інформації. Така інформація має бути надана розпорядником інформації не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Таким чином, для встановлення протиправної бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на інформаційний запит належить встановити, що відповідач є розпорядником інформації та коли він отримав даний запит. З матеріалів справи вбачається, що заяву позивача було отримано відповідачем 18.08.2021 року, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням із описом вкладення до листа (а/с 19). Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Довіра" запитувало копії документів, які стали підставою для прийняття Херсонської міською радою п. 10 рішення №418 від 23.07.2021 року, тобто інформацію, яка була отримана Херсонською міською радою у процесі здійснення своєї діяльності, відтак належить до публічної інформації. Враховуючи , що міський голова є головною посадовою особою територіальної громади та не може бути ототожнений із Херсонською міською радою Херсонської області, яка є відповідачем , \~міський голова \~не є розпорядником інформації щодо документів, які стали підставою для прийняття Херсонською міською радою рішення № 418 від 23.07.2021 року п. 10 про надання [PERSON] дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки комунальної власності, на яку поширюється право земельного сервітуту, орієнтовною площею 0,0062 га, на право відводу води із своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку, розташованої за адресою: буд. [ADDRESS] (кадастровий номер 6510136900:01:001:0839), які зберігаються в архіві міської ради . При цьому, апеляційний суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.45 Закону України «Про місцеве самоврядування» міська \~рада складається з депутатів, які обираються жителями відповідного міста \~на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Тобто, міська рада є колегіальним органом, який складається з депутатів та не має безпосереднього керівника. Крім того, слід також врахувати, що запит до \~Херсонської міської ради Херсонської області, де саме зберігаються вищевказані документи позивачем не надавався \~взагалі , що виключає протиправність бездіяльності відповідача щодо нерозгляду вказаного запиту. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає необґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що відповідач безпідставно не розглянув заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Довіра" від 17.08.2021 як запит на публічну інформацію та не надав запитувану інформацію, чим допустив протиправну бездіяльність та відсутніми підстави для задоволення позову. Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду 1-ї інстанції. (2) Висновки апеляційного суду: Апеляційний суд, переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, дійшов висновку, що судом 1-ої інстанції вирішено справу із порушення норм процесуального та матеріального права, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, та наявні підстави для його скасування. Апеляційний суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги Херсонської міської ради Херсонської області та для скасування рішення суду 1-ої інстанції, ухвалення по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Результат розгляду: denied