Рішення адміністративного суду від 2022-11-11 00:00:00+02

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ» (далі - ТОВ «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ»; позивач; платник) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області (далі - ДПІ у м. Черкасах; відповідач-1), Головного управління ДФС у Черкаській області (далі - ГУ ДФС у Черкаській області; відповідач-2), Офісу великих платників податків ДФС (далі - Офіс ВПП ДФС; відповідач-3), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило: визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо невключення до Єдиного реєстру акцизних накладних залишків пального, які зазначені в акті інвентаризації обсягів залишку пального станом на початок дня 01 березня 2016 року, що поданий позивачем 22 березня 2016 року; зобов`язати Офіс ВПП ДФС включити до Єдиного реєстру акцизних накладних залишки пального, які зазначені в акті інвентаризації обсягів залишку пального станом на початок дня 01 березня 2016 року, що поданий ТОВ «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ» 04 жовтня 2018 року. Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 04 грудня 2018 року адміністративний позов задовольнив повністю. Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 16 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції залишив без змін. ДПІ у м. Черкасах звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача-1 щодо невключення до Єдиного реєстру акцизних накладних залишків пального, які зазначені в акті інвентаризації обсягів залишку пального станом на початок дня 01 березня 2016 року, що поданий позивачем 22 березня 2016 року, та прийняти в цій частині нове рішення про повну відмову в задоволенні цієї позовної вимоги. В обґрунтування своїх вимог ДПІ у м. Черкасах посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що судові інстанції безпідставно розширили межі дискреційних повноважень відповідача-1 та не врахували, що прийняття акта інвентаризації після закінчення операційного дня 20 березня 2016 року або його прийняття в матеріальному (документальному) вигляді є перевищенням влади або службових повноважень. Крім того, наголошує на пропуску платником шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Верховний Суд ухвалою від 17 липня 2019 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ДПІ у м. Черкасах. 06 серпня 2019 року від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він зазначив, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права. Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 березня 2016 року позивачем здійснено спробу подачі акта інвентаризації обсягів залишку пального до контролюючого органу через систему «M.E. Doc», проте документ не було прийнято з технічних причин. 30 березня 2016 року ТОВ «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ» подано акт інвентаризації обсягів залишку пального на початок дня 01 березня 2016 року в паперовому вигляді. 25 травня 2016 року платник звернувся до ДПІ у м. Черкасах з листом № 125, в якому повідомив, що спроба подати 21 березня 2016 року акт інвентаризації обсягів залишку пального до фіскальних органів через систему «M.E. Doc» виявилася невдалою з технічних причин, оскільки після 20 березня 2016 року акт не приймався сервісним центром. У зв`язку з цим позивач просив провести перевірку щодо встановлення обсягів залишку пального станом на 01 березня 2016 року. 06 вересня 2016 року ГУ ДФС у Черкаській області складено акт № 38/23-00-14-0107/1/38305367 про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 березня 2013 року по 31 березня 2016 року, де зазначено, що станом на кінець дня 21 березня 2016 року до Системи електронного адміністрування реалізації пального позивачем не подано акт проведення інвентаризації обсягів залишку пального та відображено обсяг залишків пального в розрізі автозаправних станцій платника відповідно до наданих первинних документів. 27 грудня 2016 року згідно з рішенням Державної фіскальної служби України № 28219/6/99-99-07-01-04-15-ВВП змінено основне місце обліку ТОВ «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ» шляхом переведення його до Офісу ВПП ДФС. 06 липня 2018 року Державною фіскальною службою України листом № 22767/6/99-99-12-03-03-15 повідомлено платника про те, що правові підстави для здійснення коригувань у Системі електронного адміністрування реалізації пального на підставі акта планової виїзної документальної перевірки від 06 вересня 2016 року № 38/23-00-14-0107/1/38305367 відсутні, оскільки позивачем подано акт інвентаризації обсягів залишку пального 30 березня 2016 року, тобто з порушенням строків подачі, та у паперовому вигляді, замість установленої електронної форми. Вважаючи таку бездіяльність контролюючих органів протиправною, ТОВ «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ» звернулося до суду з розглядуваним адміністративним позовом. У частині позовної вимоги про зобов`язання Офісу ВПП ДФС включити до Єдиного реєстру акцизних накладних залишки пального, які зазначені в акті інвентаризації обсягів залишку пального станом на початок дня 01 березня 2016 року, що поданий ТОВ «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ» 04 жовтня 2018 року, рішення судів першої та апеляційної інстанцій особами, які беруть участь у справі, не оскаржуються, а тому відсутні підстави для надання правового аналізу відповідним висновкам судів у рамках даного касаційного провадження. Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності ДПІ у м. Черкасах щодо невключення до Єдиного реєстру акцизних накладних залишків пального, які зазначені в акті інвентаризації обсягів залишку пального станом на початок дня 01 березня 2016 року, що поданий платником 22 березня 2016 року, Суд виходить із такого. Відповідно до частин першої, другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент виникнення у платника права на звернення з позовом до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Пунктом 9 підрозділу 5 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що протягом 20 календарних днів, починаючи з 01 березня 2016 року, платник податку зобов`язаний подати контролюючому органу акт проведення інвентаризації обсягів залишку пального станом на початок дня 01 березня 2016 року із зазначенням адрес об`єктів, на яких зберігаються відповідні обсяги залишків пального, перелік резервуарів, в яких зберігаються обсяги залишку пального, їх технічних параметрів (фізична місткість, що відповідає технічним паспортам), правовстановлюючих документів на відповідні об`єкти та документів, що засвідчують правові підстави експлуатації таких об`єктів. Зазначені у такому акті інвентаризації обсяги залишку пального контролюючий орган враховує у формулі, визначеній пунктом 232.3 статті 232 цього Кодексу, як обсяг, на який платник податку має право зареєструвати акцизні накладні та/або розрахунки коригування в системі електронного адміністрування реалізації пального. Форма акта проведення інвентаризації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Дані акта проведення інвентаризації обсягів залишку пального можуть бути перевірені контролюючим органом у встановленому порядку протягом шести календарних місяців із дня його подання. У розглядуваній ситуації, враховуючи ініціювання платником 25 травня 2016 року проведення контрольного заходу щодо нього з огляду на наявність сумнівів у відображенні залишків пального на підставі поданого 21 березня 2016 року акта інвентаризації через систему «M.E. Doc», а також ознайомлення позивача з актом перевірки від 06 вересня 2016 року № 38/23-00-14-0107/1/38305367 (про що свідчать підписи директора та головного бухгалтера), де зазначено про неподання ним станом на кінець дня 21 березня 2016 року до Системи електронного адміністрування реалізації пального акта проведення інвентаризації обсягів залишку пального, про протиправну, на переконання ТОВ «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ», бездіяльність відповідача-1 йому було відомо в 2016 року. Натомість з позовом до адміністративного суду платник звернувся в липні 2018 року, тобто з порушенням шестимісячний строку на оскарження бездіяльності ДПІ у м. Черкасах. Кодекс адміністративного судочинства України визначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У разі пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Аналіз вимог процесуального законодавства дозволяє дійти висновку, що право позивача не повинно бути пасивним, крім випадку, коли останній позбавлений можливості з`ясувати обставини та підстави виникнення спору відразу після того, як дізнався про наявність такого спору. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція), передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитися в разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). За змістом частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, яка поширює свою дію на спірні правовідносини згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Частиною першою статті 354 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, зокрема, що суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтею 240 цього Кодексу. У постанові від 05 березня 2021 року у справі № 826/9267/16 Верховний Суд зазначив, що встановлені статтею 354 Кодексу адміністративного судочинства України наслідки є імперативними, дана норма не передбачає повноваження касаційного суду для скасування рішень судів попередніх інстанцій з направленням справи на новий розгляд. На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що рішення судів попередніх інстанцій в частині визнання протиправною бездіяльності ДПІ у м. Черкасах щодо невключення до Єдиного реєстру акцизних накладних залишків пального, які зазначені в акті інвентаризації обсягів залишку пального станом на початок дня 01 березня 2016 року, що поданий позивачем 22 березня 2016 року, підлягають скасуванню, а ця позовна вимога - залишенню без розгляду. Відповідно до пунктів 1, 5 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення, а також скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанції повністю або частково і залишити позов без розгляду у відповідній частині. Згідно з частиною першою статті 354 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Результат розгляду: partial