Рішення адміністративного суду від 2023-06-29 00:00:00+03

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в обґрунтування якого , покликався на те, що 24.05.2023 року керував автомобілем мерседес-бенц д.н.з. [NUMBER] , та був зупинений працівником поліції Гушпит І.В. в м. Косів, по вул. Дружби, 101-а, за порушення п.2.3. в ПДР України, а саме не був пристебнутий ременем безпеки. За вказане порушення, щодо нього було винесено постанову БАА №979323 від 24.05.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності, за ч.5 ст. 121 КУпАП. Вказану постанову позивач вважає протиправною, та такою, що підлягає до скасування. Так, позивач ствердив, що працівник поліції взагалі належним чином не з`ясував та не дослідив всі обставини справи. [PERSON] стверджує, що працівник поліції дійшов помилкового висновку про те, що він керував транспортним засобом без ременя безпеки. Навпаки він дотримується правил дорожнього руху та був пристебнутий ременем безпеки коли рухався на транспортному засобі, про, що неодноразово говорив працівнику поліції, і зняв ремінь безпеки лише тоді, коли до його авто підійшов працівник поліції. Однак працівник поліції не врахував його пояснень. Також [PERSON] ствердив, що в матеріалах справи відсутні будь які інші докази, як то відеофіксація, яка б підтверджувала, що дійсно водій порушив ПДР України. З цих підстав оскаржувану постанову [PERSON] просив скасувати, та вирішити питання судових витрат у справі. У відзиві на позовну заяву, представник відповідача позов заперечив, та зазначив, що дійсно 24.05.2023 року в ході патрулювання та виконання службових обов`язків інспектором СРПП ВП №5 (м. Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Гушпит І.В., було виявлено автомобіль марки мерседес-бенц, д.н.з. [NUMBER] , під керування [PERSON] , який рухався в м. Косів, по вул. Дружби, 101-а об 11 год 52 хв. обладнаним засобами пасивної безпеки, однак не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3 в ПДР України, тим самим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст. 121 КУпАП. У зв`язку з виявленим правопорушенням, інспектор підійшов до водія автомобіля, представився, пояснив суть порушення, попросив пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Встановивши факт порушення, інспектором було винесено відповідну постанову. Зі змістом постанови водія [PERSON] було ознайомлено, та вручено її копію. Представник відповідача вважає, що відсутні підстави для скасування постанови, оскільки працівником поліції повністю було дотримано вимоги КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджені наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року. З цих підстав, представник відповідача, просив в задоволенні позову відмовити повністю. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 08.06.2023 року було відкрито провадження по адміністративній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 08.06.2023 року витребувано докази, щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення. У відповідності\~до ч.\~3\~ст.\~194\~КАС України\~судом проведено\~розгляд справи\~у відсутності\~сторін в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~229\~КАС України,\~у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 24.05.2023 року інспектором СРПП ВП №5 (м. Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Гушпит І.В. було винесено щодо [PERSON] постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАП. В графі постанова: час та місце скоєння правопорушення, суть та обставини, вказано, що 24.05.2023 року об 11:55 в м. Косів, по вул. Дружби 101-а, водій [PERSON] керував транспортним засобом Mercedes benz С200, д.н.з. [NUMBER] , обладнаним засобами пасивної безпеки, був непристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3 «в», та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст. 121 КУпАП. Згідно відеозаписів наданих до відзиву та, на ухвалу про витребування доказів, судом встановлено, що [PERSON] був зупинений працівниками поліції. При цьому, на відео зафіксовано як [PERSON] перебував за кермом транспортного засобу марки Mercedes benz С200, д.н.з. [NUMBER] . Під час спілкування з водієм [PERSON] , інспектором було вказано, що водій порушив правила дорожнього руху України, однак не зазначено які саме вимоги ПДР. Лише після того, як працівник поліції перевірив документи водія, та озвучив, що щодо нього буде складено постанову, водію [PERSON] було зазначено, що він порушив п.2.3. «В» ПДР України. Су звертає увагу, що [PERSON] заперечував той факт, що він керував транспортним засобом не будучи пристебнутим ременем безпеки, про, що неодноразово вказував працівнику поліції. Натомість [PERSON] стверджував, що зняв ремінь безпеки, лише коли до нього підійшли працівники поліції (а.с.27). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. У п. 1.3 Правил дорожнього руху України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст. ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема: необхідно навести докази, згідно яких зроблено висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення і назвати мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник або наведених ним обставин. Згідно з п. 1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами. Частиною п`ятою ст.121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до п.2.3.в для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів. Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Така постанова повинна містити найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити, крім іншого, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався). Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом на підставі безпосередньо дослідженого та оціненого наявного у справі доказу, а саме відеозаписів встановлено, що [PERSON] був зупинений працівниками поліції. При цьому, на відео зафіксовано як [PERSON] перебував за кермом транспортного засобу марки Mercedes benz С200, д.н.з. [NUMBER] . Під час спілкування з водієм [PERSON] , інспектором було проінформовано водія про причину зупинки, та висловлено вимогу пред`явити документи. Вимогу щодо пред`явлення документів, водій [PERSON] повністю виконав. На твердження працівника поліції про порушення ним п.2.3. «в» ПДР України, [PERSON] категорично заперечив, та стверджував неодноразово, що був пристебнутим ременем безпеки, під час керування, і відстібнув такий ремінь, лише коли до нього підійшов працівник поліції. Суд констатує, що з дослідженого відеозапису, неможливо встановити порушення [PERSON] п.2.3 «в» ПДР України, оскільки на відеозаписі взагалі відсутній факт руху транспортного засобу. Натомість на відео вже зафіксовано, як працівники поліції спілкуються з [PERSON] після зупинки його транспортного засобу. А відтак з відеозапису неможливо встановити чи дійсно позивач керував транспортним засобом саме з не пристебнутим ременем безпеки. Також в п.7 оскаржуваної постанови зазначено, що до постанови додаються «відео». При цьому жодного посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, в постанові не зазначено. Отже, у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17 та від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16. Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, оскаржувана постанова не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозаписи, подані представником відповідача на підтвердження порушення [PERSON] правил дорожнього руху, в зв`язку з чим надані відеозаписи не відповідають критеріям належності та допустимості, а тому не можуть бути прийняті судом. Суд також звертає увагу, що і у відзиві на позовну заяву, представник відповідача зазначив, що [PERSON] ставилось в порушення п. 2.3 «г» ПДР України порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами. Однак згідно копії постанови, яка міститься в матеріалах справи, [PERSON] ставилося в порушення вимоги п. 2.3. «в» ПДР України. Отже доводи представника відповідача в цій частині не відповідають об`єктивній стороні правопорушення, яке ставилося у вину водію [PERSON] . Такі суперечності на переконання суду унеможливлюють встановлення об`єктивних обставин у справі. Як роз`яснив Верховний Суд у Постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Тому, сумнів у тому, що позивач припустився порушення Правил дорожнього руху за вказаних вище обставин, суд тлумачить на користь позивача. Враховуючи вищевикладене, факт керування позивачем транспортним засобом саме з не пристебнутим ременем безпеки, що становить склад адміністративного правопорушення відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП відповідачем не доведено. Інші докази, які б вказували на вину позивача у інкримінованому правопорушенні, в матеріалах справи відсутні. Сама по собі постанова про адміністративне правопорушення та опис інкримінованого правопорушення не можуть бути доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, оскільки постанова це процесуальний документ, що має виноситися вже на основі досліджених доказів, а не бути самостійним доказом, а опис правопорушення є фабулою обвинувачення та правовою кваліфікацією інкримінованого правопорушення, що має бути доведено або спростовано на основі відповідних доказів, що досліджуються під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Таким чином, в межах даної справи відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності свого рішення, а судом з наявних матеріалів справи не встановлено жодних обставин, що свідчили б про зворотне. На основі цього суд також приходить до висновку, що відповідачем не спростовано презумпцію, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України та не доведено правомірність свого рішення, а отже, з урахуванням також вищенаведених обставин та положень законодавства, таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню. Отже, суд приходить до висновку, що спірна постанова серії БАА № 979323 від 24.05.2023 року є підлягає скасуванню, а провадження у справі відносно [PERSON] за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП закриттю у зв`язку з відсутністю у його діях ознак складу адміністративного правопорушення. Розподіл судових витрат між сторонами. Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1,7 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, в позовній заяві, [PERSON] просив стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 547, 54 грн. Однак суд звертає, що судові витрати, а саме судовий збір сплачений позивачем згідно квитанції складає 536, 80 коп., 10,74 грн. це комісія за банківські послуги, яке не судовими витратами в розумінні процесуального закону, а тому в цій частині о відшкодування підлягають судові витрати в розмірі 536,80грн. і відповідно до ст. 139 КАС України підлягають стягненню з бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

Результат розгляду: granted