Рішення адміністративного суду від 2022-09-14 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що 18 лютого 2022 року о 19 год. 18 хв. інспектором взводу 1 роти 2 батальйону УПП Рівненській області ДПП лейтенантом поліції Возняком Богданом Олександровичем винесено постанову серії ДП018 № 720569, в якій інспектор зазначив наступне, 18 лютого 2022 року о 19 год. 18 хв. в м. Рівне про вул. Вавілова, 13 водій керував транспортним засобом, що не зареєстрований або не перереєстрований в установленому законом порядку, а також особою, що позбавлена права керувати транспортним засобом на підставі постанови Рівненського міського суду від 30.11.2021, чим порушив п. 30.1 та ст. 15 Закону України "Про дорожній рух". Даною постановою від 18.02.2022 позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, ч.4 ст.126 КУпАП та накладено на [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн. З даною постановою позивач не згідний та просить її скасувати. Ухвалою суду від 10.08.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у судовому засіданні. 12 вересня 2022 року від представниці відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона вказує, що адміністративний позов про скасування постанови про адміністративне порушення не підлягає до задоволення у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова є правомірною та винесеною відповідно до норм чинного законодавства в межах компетенції поліцейського патрульної поліції. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, врахувавши обставини у справі, судом встановлено таке. Постановою інспектора взводу 1 роти 2 батальйону УПП Рівненській області ДПП лейтенанта поліції Возняка Б.О. серії ДП018\~№ 720569\~від 18.02.2022позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу 20 400 грн. 00 коп. за ч.6 ст. 121, ч.4 ст.126 КУпАП. Як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, 18 лютого 2022 року о 19 год. 18 хв. в м. Рівне про вул. Вавілова, 13 позивач керував транспортним засобом, що не зареєстрований або не перереєстрований в установленому законом порядку, хоча є особою, що позбавлена права керувати транспортним засобом на підставі постанови Рівненського міського суду від 30.11.2021. Своїми діями позивач порушив п. 30.1 та ст. 15 Закону України "Про дорожній рух" і вказаною постановою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, ч.4 ст.126 КУпАП. Відповідно до п. 30.1 Правил дорожнього руху України власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструватися (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів. Згідно з ч.6 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Крім того, згідно з ч.10 ст.15 Закону України "Про дорожній рух", забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. За змістом п.2.1а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Частина 4 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. Судом встановлено, що згідно постанови Рівненського апеляційного суду від 30.05.2022 було скасовано постанову Рівненського міського суду від 30.11.2021, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Таким чином, враховуючи відсутність постанови суду, що набрала законної сили, якою [PERSON] було позбавлено права керування транспортним засобом, у позивача не було ні умислу, ні необережності на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП. Суд також зазначає, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, відповідачами суду не надано. В адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі. На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа №743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а). Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом. У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Таким чином, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Суд наголошує, що лише наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності. Вказане узгоджується з правовою позиицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 204/8036/16-а. Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. За змістом ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення. Підсумовуючи вказане вище, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд приходить до висновку, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами вчинення позивачем правопорушень за ч.6 ст. 121, ч.4 ст.126 КУпАП. За таких обставин та враховуючи, що відповідач не довів правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Результат розгляду: granted