Рішення адміністративного суду від 2023-02-01 00:00:00+02

[PERSON] (далі- позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову серії ВМ № 00000186 від 18.10.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2\~ст.132-1 КУпАП. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 23.12.2021 року відмовлено у задоволенні позову. Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не дослідження судом першої інстанції питання щодо достовірності \~результатів вимірювання дорожніх транспортних засобів в русі та введення технічного засобу в експлуатацію; \~\~про не врахування судом відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2\~ст. 132-1 КУпАП, у зв`язку з неналежним суб`єктом адміністративної відповідальності; \~\~що фактичний розгляд справи про адміністративне правопорушення було здійснено протиправно не за місцем оброблення правопорушень, тобто не в Державному агентстві автомобільних доріг, а в приміщенні Державної служби України з безпеки на транспорті; невідповідність оскаржуваної постанови ст. 283 КУпАП, Порядку № 1174 та Інструкції № 512. Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно відхилено твердження позивача стосовно неконституційності статтей 14-3, 229, 279-5 279-8, 284 КУпАП та застосування рішення Конституційного Суду від 22.12.2010 № 23-рп/2010; не встановлено факту перевищення нормативних параметрів транспортного засобу д.н.з. [NUMBER] . Державна служба України з безпеки на транспорті (далі - відповідач) надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної \~скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідно до ч. 4 ст.\~ 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено судовим розглядом, 15.10.2021 року о 10:11 за адресою M-22, км 74+810, Полтавська область, зафіксовано транспортний засіб DAF FT XF 105.410, д.н.з. [NUMBER] , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених\~пунктом 22.5 ПДР\~України: загальної маси транспортного засобу на 23,3% (14,829 т), навантаження на строєні осі транспортного засобу на 37,1 % (13,931 т). 18.10.2021 відповідачем прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії ВМ № 00000186, якою [PERSON] притягнуто до \~адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у розмірі 51\~000,00 грн. Позивач, не погодившись із постановою відповідача про притягнення до адміністративної відповідальності, звернувся до суду з даним позовом. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2\~ст. 132-1 КУпАП, у зв`язку з чим оскаржувана постанова є правомірною. Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 14 Закону України\~ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Визначення поняття великовагових та великогабаритних транспортних засобів міститься у постанові Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р. №879\~ «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», зокрема це транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні\~ навантаження\~ на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 ПДР. Згідно з ч. 2 ст. 29 Закону України\~ «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (далі - Правила №30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд. Згідно п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306\~(далі\~- ПДР\~України) за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення. Таким чином, пунктом 22.5 ПДР передбачені обмеження як вагових так і габаритних параметрів транспортних засобів та їх составів. Відповідно до ч. 2 ст. 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%. Згідно з ч. 1 ст. 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені\~частиною другою\~статті 122-2,\~частинами другою\~і третьою статті 132-1\~цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи. Згідно ч. 3 ст. 14-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, у випадках, передбачених\~статтею 279-7\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.279-7 КУпАП відповідальна особа, зазначена у\~частині першій\~статті 14-3\~цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили: - така особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння; \~\~\~\~\~- \~внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; - особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу. Згідно ч. 1 ст.279-5 КУпАП у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені\~частиною другою\~статті 122-2,\~частинами другою,\~третьою\~статті 132-1\~цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених\~статтею 132-2\~цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у\~частині першій\~статті 14-3\~цього Кодексу, або вантажовідправника. Згідно п. 2 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого\~постановою КМУ № 1197 від 14.11.2018, належний користувач - фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи - лізингоодержувача (особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи - лізингоодержувача) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру, відповідно до\~статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення\~несуть відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Відповідно до ч. 7 ст. 258 КУпАП у разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, правопорушення, передбаченого статтею 132-2 цього Кодексу, та/або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Статтею 283 КУпАП встановлено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності. Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. При вирішенні справи судом враховується, що фіксація адміністративного правопорушення була здійснена вимірювальним обладнанням автоматичного пункту «WAGA» WIM35, який відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою КМУ від 13.01.2016 №94, що підтверджено сертифікатом відповідальності та сертифікатом перевірки типу. Доводи апелянта про не дослідження судом першої інстанції питання щодо достовірності \~результатів вимірювання дорожніх транспортних засобів в русі та введення технічного засобу в експлуатацію є необгрунтованими, оскільки судом на підставі вищенаведених доказів було зроблено висновок про те, що вказаний зважувальний прилад зданий в експлуатацію, відповідає законодавчим вимогам та вимогам ДСТУ. Щодо доводів апелянта про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2\~ст. 132-1 КУпАП, у зв`язку з неналежним суб`єктом адміністративної відповідальності, колегія суддів зазначає наступне. В апеляційній скарзі [PERSON] зазначає, що на момент вчинення адміністративного правопорушення \~належним користувачем транспортного засобу було ПП «Хорольська спілка перевізників», тому позивач як власник транспортного засобу не є відповідальною особою за вчинене правопорушення. Як встановлено судовим розглядом, [PERSON] є власником транспортного засобу - сідлового тягача DAF FT XF 105.410, д.н.з. [NUMBER] . З 01.12.2020 вказаний транспортний засіб переданий та перебуває у користуванні приватного підприємства «Хорольська спілка перевізників», про що свідчить договір оренди (суборенди) транспортних засобів від 31.05.2019. Частиною 1\~ст. 14-3 КУпАП\~визначені суб`єкти адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2\~ст. 132-1 КУпАП, якими можуть бути фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а також належний користувач транспортного засобу, за умови, що відомості про такого користувача внесені до Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду сторонами не було надано доказів про відповідне звернення належного користувача до уповноваженого органу за фактом перевищення 15.10.2021 встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортного засобу DAF FT XF 105.410, д.н.з. [NUMBER] . За таких обставин, в розумінні ч. 1\~ст. 14-3 КУпАП ПП «Хорольська спілка перевізників» не є належним користувачем вищезазначеного транспортного засобу. Отже, адміністративна відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортним засобом DAF FT XF 105.410, д.н.з. [NUMBER] , автомобільними дорогами покладається на власника сідлового тягача [PERSON] . Доводи апелянта про те, що позивач не підлягає адміністративній відповідальності, оскільки є власником сідлового тягача, а не причепу, судова колегія вважає також необгрунтованими, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1\~ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»\~ транспортний засіб спеціалізованого призначення - це транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, осіб з інвалідністю, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо). Напівпричіпом визнається причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача. У статті 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених\~наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 № 363, визначено, що сідельний тягач - це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа. Відповідно до\~п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), \~причіп - це транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортного засобу належать напівпричепи і причепи-розпуски. Транспортним засобом визнається пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Вантажним автомобілем є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів. Автопоїзд (транспортний состав) - це механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою, а експлуатацією транспортного состава є транспортування тягачем причепа згідно з інструкцією щодо його використання (відповідність причепа тягачу, наявність страхового з`єднання, єдиної системи сигналізації, освітлення тощо). Згідно\~п. 2.13 ПДР\~транспортний засіб для перевезення вантажів складається з тягача відповідної категорії та причепу. Отже, належний позивачу напівпричіп, як транспортний засіб, приводиться у рух за допомогою сідельного тягача. Сідельний тягач із з`єднаним із ним напівпричепом є транспортним засобом спеціалізованого призначення. Сідельний тягач та з`єднаний із ним напівпричіп, що мають єдину систему гальмування, освітлення, експлуатуються як транспортний засіб з метою перевезення вантажів певних категорій. З огляду на викладене, сідловий тягач DAF FT XF 105.410, д.н.з. [NUMBER] , та спеціалізований напівпричіп BODEX KIS 3WA, д.н.з. [NUMBER] , є одним транспортним засобом, але саме сідловий тягач як автопоїзд (транспортний состав) може вважатись великоваговим та саме власник вказаного транспортного засобу, за\~п. 22.5 ПДР\~України та ч. 2\~ст. 132-1 КУпАП, \~підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами. Щодо доводів апелянта про те, що фактичний розгляд справи про адміністративне правопорушення було здійснено протиправно не за місцем оброблення правопорушень, тобто не в Державному агентстві автомобільних доріг, а в приміщенні Державної служби України з безпеки на транспорті, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, з огляду на \~наступне. В обґрунтування даного доводу апелянт посилається на лист Державного агентства автомобільних доріг України № 4952/107-01/16-5171/10-21 від 03.11.2021, в якому зазначено, що керування \~Системою зважування в русі (WIM) здійснюється з Центру оброблення даних, розташованого в приміщенні Державного агентства автомобільних доріг України. На думку, апелянта, зі змісту вказаного листа можно дійти висновку, що фактичнем місцем оброблення правопорушень, зафіксованих Системою зважування в русі, є \~Державне агентство автомобільних доріг України, а не Державна служба України з безпеки на транспорті. Відповідно до п. 1 розділу ІІ Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 № 512 (далі - Інструкція), \~уповноважена посадова особа розглядає справи про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, які передбачені\~ч.2\~ст.122-2,\~ч.ч.2,3 ст.132-1\~КУпАП. Справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем оброблення таких правопорушень в Державній службі України з безпеки на транспорті. Згідно п. 3 розділу ІІ Інструкції під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою в автоматичому режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення. Враховуючи наведене, справу про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі, розглянуто за місцем оброблення правопорушень в Державній службі України з безпеки на транспорті, а постанову винесено уповноваженою посадовою особою Державної служби України з безпеки на транспорті. Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції безпідставно відхилено твердження позивача стосовно неконституційності статтей 14-3, 229, 279-5 279-8, 284 КУпАП та застосування рішення Конституційного Суду від 22.12.2010 № 23-рп/2010, колегія суддів зазначає наступне. З рішення Конституційного Суду від 22.12.2010 № 23-рп/2010 вбачається, що розгляд здійснювався за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 \~\~\~\~\~Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху). Зазначеним судовим рішенням \~визнано такими, \~що не \~відповідають \~Конституції \~України ( 254к/96-ВР ) (є неконституційними), \~статтю 14-1, \~частину шосту статті 258 \~Кодексу \~України \~про \~адміністративні \~правопорушення. Колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно \~ [PERSON] наведені статті КУпАП, які визнані неконституційними, \~не застосовувались. Стаття 14-3 доповнила КУпАП згідно із Законом від 11.09.2019 та є в редакції Закону № 1582-IX від 29.06.2021, тобто значно пізніше після рішення КС України від 22.12.2010. Таким чином законодавцем враховано положення вказаного судового рішення. Крім того, колегія суддів зазначає, що вирішення питань про відповідність\~Конституції України\~(конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим належить до повноважень Конституційного Суду України (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Конституційний Суд України»). Надаючи правову оцінку щодо правомірності оскаржуваної постанови відповідача, колегія суддів зазначає наступне. За змістом диспозиції норми ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, для визначення складу адміністративного правопорушення з`ясуванню та перевірці підлягає факт перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величини, що підлягає обчисленню шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування. Отже, дані вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу та фактичного навантаження на осі є визначальними для висновку про наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення. Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показів свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Судом апеляційної інстанції встановлено, що в якості доказу вчинення правопорушення відповідачем надано спірну постанову серії ВМ № 00000186 від 18.10.2021, яка містить посилання на додатки на загальнодоступний веб-сайт в мережі інтернет. Відповідно до ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до\~ \~Закону України\~ \~"Про електронні довірчі послуги". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, визначеному законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Отже, інформація, розміщена за інтернет-посиланням на додатки до постанови серії ВМ № 00000186 від 18.10.2021, який згідно з відомостями, зазначеними у постанові, знаходиться за посиланням https://wim.dsbt.gov.ua/r/a/BM00000186/ не є доказом в розумінні КАС. Разом з тим, судом апеляційної інстанції протокольною ухвалою від 25.01.2023 були витребувані у відповідача відомості з матеріалів інформаційного файлу, створеного системою за допомогою технічних засобів зав. № 1, WAGA-WIM35; \~зображення чи відеозапис (за наявності) транспортного засобу (DAF FT XF 105.410, д.н.з. [NUMBER] ) в момент вчинення правопорушення, яке розміщено на веб-сайті [INFO] (ідентифікатор доступу QBzBBVjftVcly). На час вирішення справи зазначені докази відповідачем до суду не надані. Отже, оскільки в ході судового розгляду відповідачам не було надано до суду належних та допустимих доказів щодо результатів вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу позивача та навантаження на строєні осі, колегія суддів вважає, що факт перевищення нормативного навантаження, зазначеному розміру перевищення навантаження визначеному в тонах є недоведеним. З урахуванням вищенаведеного, оскільки відповідач не довів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, позов підлягає задоволенню. За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Колегія суддів зазначає, що [PERSON] понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 454,00 грн та апеляційної скарги 681,00 грн, що підтверджується квитанціями. Враховуючи, що апеляційна скарга судом задоволена, відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 135,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Результат розгляду: granted