Рішення адміністративного суду від 2022-06-02 00:00:00+03

Адвокат Чорний Іван Васильович звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального Управління юстиції у м. Києві в особі начальника відділу Василевського Андрія Миколайовича, в якому просить суд: - визнати протиправними дії Начальника відділу Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Василевського Андрія Миколайовича щодо відмови у наданні інформації на адвокатський запит адвоката Чорного Івана Васильовича від 15 вересня 2021 року; - зобов`язати Святошинський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального Управління юстиції у м. Києві надати інформацію на адвокатський запит адвоката Чорного Івана Васильовича від 15 вересня 2021 року. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року позов задоволено повністю. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків задовольняючи позовні вимоги, оскільки відповідь на адвокатський запит відповідачем надано, натомість підстав для надання запитуваної інформації відсутні, оскільки довіритель позивача не являється стороною виконавчого провадження, а здійснення заміни сторони виконавчого провадження після його завершення недопустимо. До Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив. У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У відповідності до приписів частини другої статті 309 КАС України судом постановлено ухвалу про продовження апеляційного розгляду даної справи. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке. Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 27.02.2019 року між адвокатським об`єднанням «Ем Джи Груп» та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги №91, предметом якого є надання юридичних послуг. Адвокат Чорний Іван Васильович в інтересах [PERSON] 15.09.2021 звернувся до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального Управління юстиції у м. Києві із адвокатським запитом про надання інформації в межах виконавчого провадження №55633768 з підстав набуття статусу стягувача відповідно до постанови Верховного Суду у справі №229/415/14-ц від 01.09.2021. До запиту позивачем додано копію договору про надання правової допомоги, ордер про надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію постанов постанови Верховного Суду у справі №229/415/14-ц від 01.09.2021. Листом Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Головного територіального управління юстиції в особі начальника відділу Василевського Андрія Миколайовича за вих. №77795 від 20.09.2021 позивача повідомлено про відмову в наданні запитуваної інформації, оскільки [PERSON] не є стороною виконавчого провадження №55633768, яке перебувало на примусовому виконанні у відділі з виконання виконавчого листа № 2/229/23В/2014 від 13.05.2014, виданого Дружківським міським судом Донецької області про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Експобанк». Позивач, вважаючи відмову відповідача протиправною, звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Закон «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні. Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Згідно з частинами першою, третьою статті 4 Закону № 5076-VI, адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів. Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Приписами статті 20 Закону № 5076-VI встановлено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: 1) звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); 2) представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами; 3) ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом; 4) складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку; 5) доповідати клопотання та скарги на прийомі в посадових і службових осіб та відповідно до закону одержувати від них письмові мотивовані відповіді на ці клопотання і скарги; 6) бути присутнім під час розгляду своїх клопотань і скарг на засіданнях колегіальних органів та давати пояснення щодо суті клопотань і скарг; 7) збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою; 8) застосовувати технічні засоби, у тому числі для копіювання матеріалів справи, в якій адвокат здійснює захист, представництво або надає інші види правової допомоги, фіксувати процесуальні дії, в яких він бере участь, а також хід судового засідання в порядку, передбаченому законом; 9) посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів; 10) одержувати письмові висновки фахівців, експертів з питань, що потребують спеціальних знань; 11) користуватися іншими правами, передбаченими цим Законом та іншими законами. Статтею 23 Закону № 5076-VI закріплено гарантії адвокатської діяльності, а саме професійні права, честь і гідність адвоката гарантуються та охороняються Конституцією України, цим Законом та іншими законами, зокрема: забороняються будь-які втручання і перешкоди здійсненню адвокатської діяльності (пункт 1 частини першої); забороняється вимагати від адвоката, його помічника, стажиста, особи, яка перебуває у трудових відносинах з адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням, а також від особи, стосовно якої припинено або зупинено право на заняття адвокатською діяльністю, надання відомостей, що є адвокатською таємницею. З цих питань зазначені особи не можуть бути допитані, крім випадків, якщо особа, яка довірила відповідні відомості, звільнила цих осіб від обов`язку зберігати таємницю в порядку, передбаченому законом (пункт 2 частини першої); забороняється втручання у правову позицію адвоката (пункт 11 частини першої); не можуть бути підставою для притягнення адвоката до відповідальності його висловлювання у справі, у тому числі ті, що відображають позицію клієнта, заяви у засобах масової інформації, якщо при цьому не порушуються професійні обов`язки адвоката (пункт 15 частини першої); забороняється ототожнення адвоката з клієнтом (пункт 16 частини першої); дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється в особливому порядку (пункт 17 частини першої). Відповідно до частин першої та другої статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України. Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежуються віком особи та є безстроковими. Відповідно до статті 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України. У постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06 липня 2019 року у справі № 855/229/19 та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 910/3845/19 міститься висновок про те, що особа адвоката підтверджується посвідченням адвоката України та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю. Як визначено в ч. 1 ст. 24 Закону № 5076-VI адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту (абз. 1). До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється (абз. 2). Згідно з ч. 2 ст. 24 вказаного Закону орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом. Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем до адвокатського запиту надано усіх необхідні докази в підтвердження своїх повноважень на звернення із вказаним запитом. Відтак, адвокатський запит позивача відповідав вимогам ч. 1 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», тому згідно з ч. 2 ст. 24 цього Закону відповідач зобов`язаний був не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати позивачу відповідну інформацію та документи. Апелянт зазначає, що вказаним листом правомірно не надано позивачу інформацію щодо виконавчого провадження, оскільки таке завершено, а довіритель позивача не є стороною виконавчого провадження, з цього приводу колегія вважає за необхідне зазначити наступне. У відповідь на адвокатський запит листом за вих. №77795 від 20.09.2021 відповідач повідомив позивача про відмову в наданні запитуваної інформації, оскільки [PERSON] не є стороною виконавчого провадження №55633768, яке перебувало на примусовому виконанні у відділі з виконання виконавчого листа № 2/229/23В/2014 від 13.05.2014, виданого Дружківським міським судом Донецької області про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Експобанк». Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження № 55633768 відкрите з виконання виконавчого листа № 2/229/23В/2014 від 13.05.2014, виданого Дружківським міським судом Донецької області, де боржником визначено - [PERSON] , а стягувачем, відповідно ПАТ КБ «Експобанк». Поряд із цим, постановою Верховного Суду у справі №229/415/14-ц від 01.09.2021 касаційну скаргу [PERSON] , подану представником - адвокатом Чорним І.В., задоволено. Ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 18 квітня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 16 липня 2019 року скасовано. Заяву [PERSON] про заміну стягувача задоволено. Замінено стягувача у виконавчому листі № 229/415/14-ц на виконання рішення Дружківського міського суду Донецької області від 30 квітня 2014 року у справі №229/415/14-ц - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Експобанк» його правонаступником - [PERSON] . Відтак, на час звернення із адвокатським запитом стягувачем за виконавчим листом № 229/415/14-ц виданим Дружківським міським судом Донецької області 30 квітня 2014 року визначено довірителя позивача - [PERSON], та відповідно мав право на отримання інформації щодо виконавчого провадження № 55633768 без заміни сторони у такому. З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції. Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Результат розгляду: denied