Рішення адміністративного суду від 2022-11-21 00:00:00+02

Позивач звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в якому просила визнати протиправною відмову відповідача щодо не нарахування та не виплати компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії за період з 07.10.2009 по 06.05.2017 та за період з 01.08.2019 по 06.07.2021. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Після виїзду 02.09.1999 року на постійне місце проживання за межі України до Ізраїлю, позивачці було припинено виплату пенсії через відсутність міжнародного договору між Україною та Ізраїлем про її виплату. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/4151/16-а від 06.04.2016 (набрала законної сили 17.05.2016) зобов`язано Пенсійний фонд України в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці прийняти рішення про поновлення виплати пенсії позивачці, починаючи з 07.10.2009 року, з урахуванням усіх перерахунків, індексацій, доплат та щорічних разових грошових допомог як учаснику Вітчизняної війни, з урахуванням вимог ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п. 2 ст. 10, ч. 3, ч. 5 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту». На виконання вказаної судового рішення пенсійні виплати за період з 07.10.2009 в сумі 131239,07 грн. надійшли на рахунок позивачки двома платежами - 98091,13 грн. - 06.06.2016 та 33147,94 грн. - 06.05.2017. 01.08.2019 відповідачем були припинені пенсійні виплати, які здійснювались на виконання постанови від 06.04.2016 у зв`язку із закінченням терміну дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.02.2021 по справі № 127/22679/20 (набрало законної сили 30.03.2021) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити виплату пенсії позивачці за документами, що є в пенсійній справі. На виконання цього рішення позивачці були виплачені кошти в сумі 82781,37 грн., які надійшли на її рахунок трьома платежами: 7430,59 грн. - 06.05.2021, 3002,49 грн. - 06.06.2021, 72348,29 грн. - 06.07.2021. 04.01.2022 позивачка через представника звернулася до відповідача із заявою про нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії. Однак, листом від 01.02.2022 № 0200-0202-8/8239 відмовлено у нарахуванні та виплаті компенсації. З метою зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходу, позивачка звернулася з цим позовом до суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульовано Законом України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-ІІІ). Стаття 1 Закону № 2050-ІІІ передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). За приписами статті 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника. Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону № 2050-ІІІ). З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159). Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій. Згідно з абз. 1 п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). При цьому, виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Використане у статті 3 Закону № 2050 та п. 4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону № 1058-ІV, ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення. При цьому зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку № 159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року № 21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17 та від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19. Тому у випадку бездіяльності органу Пенсійного фонду щодо виплати сум пенсії, позивач має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови покладення на відповідача судовим рішенням обов`язку здійснити виплату належних позивачці сум. Подібна правова позиція уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 04 квітня 2018 у справі № 822/1110/16, постанові від 20 грудня 2019 у справі № 822/1731/16 та постанові від 13 березня 2020 у справі № 803/1565/17. З матеріалів справи встановлено, що на виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 06.04.2016 по справі № 127/4151/16-а, яка набрала законної сили 17.05.2016, позивачці \~нараховано та виплачено пенсію в загальній сумі 131239,07 грн. двома платежами - 06.06.2016 у сумі 98091,13 грн. та 06.05.2017 у сумі 33147,94 грн. Відтак повний розрахунок за присудженими пенсійними виплатами Головним управлінням проведено 06.05.2017. На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.02.2021 по справі № 127/22679/20, яке набрало законної сили 30.03.2021, позивачці нараховано та виплачено пенсію в загальній сумі 82781,37 грн. трьома платежами - 06.05.2021 у сумі 7430,59 грн., 06.06.2021 у сумі 3002,49 грн. та 06.07.2021 у сумі 72348,29 грн. Відтак повний розрахунок за присудженими пенсійними виплатами Головним управлінням проведено 06.07.2021. Визначаючись щодо періоду за який в користь позивачки підлягає нарахуванню та виплаті компенсація суд враховує, що згідно із наведеними вище висновками, судове рішення може бути однією із підстав виплати доходу. У межах спірних правовідносин нарахування та виплата [PERSON] пенсії здійснена на виконання: 1) постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 06.04.2016 по справі № 127/4151/16-а (набрала законної сили 17.05.2016) - повна виплата проведена 06.05.2017; 2) рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.02.2021 по справі № 127/22679/20 (набрало законної сили 30.03.2021) - повна виплата здійснена 06.07.2021. Суд зауважує, що до моменту ухвалення вказаних рішень судів та набрання ними законної сили питання про належність позивачці присуджених в подальшому пенсійних виплат було спірним. Тому суми пенсій які виплачені на виконання цих рішень до моменту набрання ними законної сили не можуть вважатися доходом позивачки який виплачено несвоєчасно, адже обов`язок із вчинення дій спрямованих на нарахування та виплату пенсії виник у Головного управління як наслідок набрання законної сили, а відтак і обов`язкового характеру судовими рішеннями. \~ Відтак, період за який в користь позивачки підлягає нарахуванню та виплаті компенсація за першим рішенням становить із 17.05.2016 по 06.05.2017, а за другим - із 30.03.2021 по 06.07.2021. Тому дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті компенсації за ці періоди є протиправними. Враховуючи, що позивачка у позовній заяві просила визнати протиправною відмову Головного управління у нарахуванні та виплаті їй компенсацію за період із жовтня 2009 року по 06 травня 2017 року та із 01 серпня 2019 року по 06 липня 2021 року, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як наслідок з метою захисту порушених прав [PERSON] позовні вимоги зобов`язального характеру слід задовольнити у спосіб зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області нараховувати та виплатити суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії за період із 17.05.2016 по 06.05.2017 та із 30.03.2021 по 06.07.2021. В іншій частині позов задоволенню не підлягає. Визначення суми компенсації відноситься до компетенції відповідача. З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Результат розгляду: denied