Рішення адміністративного суду від 2022-08-09 00:00:00+03

У серпні 2020 року Державне промислове підприємство «Кривбаспромводопостачання» (далі - позивач, ДПП «Кривбаспромводопостачання») звернулось до суду з позовом до Офісу великих платників податків ДПС, який судом апеляційної інстанції був замінений на правонаступника Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (далі - відповідач, Східне МРУ ДПС), в якому просило визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №319-50 від 04 червня 2020 року про сплату частини чистого прибутку до державного бюджету у розмірі 5680047,11 грн. Обґрунтовуючи вимоги адміністративного позову, позивач вказував на те, що частина чистого прибутку (доходу), не сплачена до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями у встановлені терміни, не є податковим боргом у розумінні норм Податкового кодексу України (далі - ПК України), а відповідач не наділений функцією контролю за нарахуванням і сплатою частини чистого прибутку. Крім того, позивач зазначав, що за результатами фінансово-господарської діяльності за І півріччя 2020 року ДПП «Кривбаспромводопостачання» отримало збиток у розмірі 1270000 грн, тому частина чистого прибутку, що підлягає сплаті до державного бюджету, мала від`ємне значення (-826554 грн), що було відображено у фінансовій звітності. Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 14 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року, адміністративний позов задовольнив. Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що станом на 23 травня 2020 року в інтегрованій картці ДПП «Кривбаспромводопостачання» за платежем «Частка чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань)» (код ККДБ 21010100) в ІТС «Податковий блок» обліковувалась заборгованість в загальній сумі 5680047,11 грн, в тому числі 5316613,45 грн, які самостійно задекларовані підприємством у розрахунках частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями з лютого 2019 року по квітень 2020 року та 363433,66 грн нарахованої пені. З огляду на наведене в автоматичному режимі в ІТС «Податковий блок» 04 червня 2020 року було сформовано податкову вимогу №319-50 на загальну суму 5680047,11 грн, яку позивач отримав 11 червня 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №4910109829260. За наслідками адміністративного оскарження вказаної податкової вимоги Державна податкова служба України рішенням від 20 липня 2020 року №23115/6/99-00-13-05-06 залишила її без змін, а скаргу - без задоволення. Вважаючи податкову вимогу від 04 червня 2020 року №319-50 протиправною, ДПП «Кривбаспромводопостачання» звернулось до суду з вимогою про її скасування. Задовольняючи вимоги адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що частина чистого прибутку не є податковим платежем у розумінні норм ПК України (в редакції, чинній до 23 травня 2020 року). Цей платіж, хоча і є обов`язковим, але не віднесений ні до загальнодержавних податків і зборів, ні до місцевих податків. Покладення на контролюючі органи повноважень щодо обліку таких платежів не змінює їх правової природи. У зв`язку з цим суд визнав безпідставним застосування до позивача пені із посиланням на положення статті 129 ПК України, дія якої поширюється на виключні випадки несвоєчасної сплати платником податків грошових зобов`язань. В обґрунтування своєї позиції суд послався на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 18 вересня 2019 року (справа №520/1919/19), від 27 листопада 2019 року (справа №826/14937/15), від 17 вересня 2020 року (справа №640/18375/18), від 01 серпня 2018 року (справа №826/19797/16). З посиланням на позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 13 жовтня 2020 року (справа №640/19757/19), суд першої інстанції зауважив, що лише з 23 травня 2020 року законодавець усунув неузгодженості у податковому законодавстві щодо адміністрування частини чистого прибутку, зокрема, надавши податковим органам повноваження із стягнення відповідної заборгованості. Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції та додатково також зауважив на тому, що згідно із звітом про фінансові результати за І півріччя 2020 року ДПП «Кривбаспромводопостачання» отримало збиток у розмірі 1270000 грн, а частина чистого прибутку, що підлягала сплаті до державного бюджету, мала від`ємне значення. Не погодившись з судовими рішеннями, Східне МРУ ДПС подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів із прийняттям нового про відмову в позові. За змістом касаційної скарги підставою касаційного оскарження вказано пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме відсутній висновок Верховного Суду щодо механізму стягнення частини чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств відповідно до підрозділу 10 Перехідних положень ПК України з урахуванням змін, внесених Законом України 16 січня 2020 року №466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі - Закон №466-IX). Скаржник вважає помилковим висновок судів попередніх інстанцій, що лише з набранням чинності 23 травня 2020 року Законом №466-IX у податкового органу виникло право направлення податкових вимог про сплату державними підприємствами частини чистого прибутку. Зазначає, що відображений у спірній податковій вимозі розмір основного зобов`язання з частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, був самостійно задекларований позивачем та є узгодженим. З урахуванням змін, унесених до ПК України Законом №466-IX, з 23 травня 2020 року відповідний розмір спірного платежу набув статусу податкового боргу, який має бути стягнутий відповідачем за правилами ПК України. Східне МРУ ДПС зауважує, що ні Перехідні положення ПК України, ні Порядок направлення податкових вимог платникам податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30 червня 2017 року №610 (далі - Порядок №610) не містять змін, якими б були встановлені обмеження щодо включення/невключення до податкової вимоги заборгованості платників з частини чистого прибутку (доходу), яка виникла до 23 травня 2020 року. При цьому режими, які дозволяють включати до податкової вимоги заборгованості в іншому розмірі, ніж та, яка обліковується в інтегрованій картці платника, в ІТС «Податковий блок» відсутні. Аналогічно викладеному в ІТС «Податковий блок» позивачу в автоматичному режимі була нарахована пеня. Ці суми ДПП «Кривбаспромводопостачання» не оскаржувало, тому відсутні підстави вважати таке нарахування неправомірним. У розумінні приписів підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України зобов`язання із сплати частини чистого прибутку (доходу) та нарахована пеня вважається грошовим зобов`язанням та підлягає стягненню податковим органом у встановленому законом порядку. Верховний Суд ухвалою від 20 січня 2022 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Східного МРУ ДПС з метою перевірки доводів щодо неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадку, передбаченому пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України. У відзиві на касаційну скаргу позивач просив залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін як законні та обґрунтовані. Доводи відзиву зводяться до цитування висновків, відображених в оскаржуваних рішеннях судів попередніх інстанцій. 12 квітня 2022 року від Східного МРУ ДПС надійшли додаткові пояснення, в яких скаржник додатково зауважив, що контроль за сплатою до бюджету частини чистого прибутку (доходу) здійснювався податковими органами і до внесення змін до ПК України Законом №466-IX, проте з 23 травня 2020 року цей механізм було удосконалено. Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України (в редакції, чинній з 8 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Колегією суддів встановлено, що в межах визначеної скаржником підстави касаційного оскарження згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, ключовим питанням, що належало вирішити судам в цій частині, було правомірність вжиття податковим органом заходів із стягнення заборгованості з частини чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань, яка була задекларована платником податків до внесення змін до ПК України Законом №466-IX, тобто до 23 травня 2020 року. При наданні оцінки правильності вирішення судами зазначеного питання колегія суддів враховує, що оспорюване рішення контролюючого органу містить вимогу про сплату позивачем заборгованості із сплати частини чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств, яка сформувалась до 23 травня 2020 року. При цьому спірна податкова вимога прийнята Східним МРУ ДПС 04 червня 2020 року, тобто після набрання чинності Законом №466-IX. За позицією позивача, підтриманою судами попередніх інстанцій, лише із набранням чинності Законом №466-IX податковому органу надано повноваження на стягнення заборгованості з чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань, який до внесення змін до ПК України указаним Законом не відносився до податкових платежів. Натомість, відповідач наполягає на тому, що функції з адміністрування частини чистого прибутку (доходу) податкові органи здійснювали як до, так і після 23 травня 2020 року. При цьому із внесенням змін до ПК України Законом №466-IX зобов`язання із сплати частини чистого прибутку (доходу) вважається податковим (грошовим) зобов`язанням. Отже, дії відповідача із формування і направлення ДПП «Кривбаспромводопостачання» податкової вимоги про сплату заборгованості за указаним платежем є правомірними. Відповідно до статті 1 ПК України цей кодекс, зокрема, регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Вичерпний перелік загальнодержавних і місцевих податків і зборів визначено у статтях 9-10 цього Кодексу. Як до внесення змін до ПК України, так і після у зазначеному переліку відсутній такий платіж як частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань. За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, чинній до 23 травня 2020 року), грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, чинній до 23 травня 2020 року) податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк). Правові основи управління об`єктами державної власності визначає Закон України від 21 вересня 2006 року №185-V «Про управління об`єктами державної власності» (далі - Закон №185-V). Особливості відрахування державними підприємствами частини прибутку (доходу) встановлені статтею 11-1 Закону №185-V (тут і далі - в редакції, чинній до 23 травня 2020 року). Так, частиною першою вказаної статті встановлено, що державні унітарні підприємства (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух" відповідно до Закону України "Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів", державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, державних комерційних підприємств та казенних підприємств, які відповідно до статті 1 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" належать до наукових установ, а також науково-технологічних комплексів, заснованих на державній власності, а також державних підприємств "Міжнародний дитячий центр "Артек" і "Український дитячий центр "Молода гвардія") та їх об`єднання зобов`язані спрямувати частину чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України у розмірі не менше 30 відсотків у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями затверджено постановою Кабінет Міністрів України від 23 лютого 2011 року №138 (далі - Порядок №138). Пунктами 2, 3 Порядку №138 визначено, що частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств. Частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства. Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств. Верховним Судом неодноразово вирішувались спори щодо обсягу наданих контролюючому органу повноважень у питанні контролю правильності нарахування і сплати частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями із застосуванням норм ПК України, що були чинні до 23 травня 2020 року. Так, у постановах від 18 листопада 2021 року (справи №803/919/16, №814/178/15), від 24 травня 2019 року (справа №806/1420/16), від 31 січня 2019 року (справа №819/25/18), від 01 серпня 2018 року (справа №826/19797/16) тощо, предметом позову у яких було визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, Верховний Суд за наслідками аналізу приписів статей 9, 10, 14 ПК України дійшов висновку, що з нормативного визначення понять «грошове зобов`язання», «податкове зобов`язання» (у редакції ПК України, що була чинна до 23 травня 2020 року) слідує, що частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань не є податковим платежем у розумінні норм ПК України. Цей платіж, хоча і є обов`язковим, але не віднесений ні до загальнодержавних податків і зборів, ні до місцевих податків. З огляду на наведене у вказаних справах Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень про нарахування платнику податків штрафних санкцій за статтею 126 ПК України з тих підстав, що податковий орган має право визначати суми грошових зобов`язань лише щодо податків або зборів, які передбачені податковим законодавством. У постанові від 13 жовтня 2020 року (справа №640/19757/19), на висновки з якої послались суди попередніх інстанцій, предметом судового розгляду також було податкове повідомлення-рішення. Здійснюючи касаційний перегляд оскаржуваних судових рішень у наведеній справі, Верховний Суд дійшов висновку, що у контролюючого органу відсутні повноваження на прийняття податкового повідомлення-рішення на підставі пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58 ПК України шляхом збільшення основного зобов`язання з частини чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань. Аналогічний висновок щодо застосування положень статей 9, 10, 14 ПК України у розрізі питання нарахування податковим органом частини чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань зроблено Верховним Судом і у наведених судами попередніх інстанцій постановах від 27 листопада 2019 року (справа №826/14937/15), від 17 вересня 2020 року (справа №640/18375/18). Разом з тим, посилаючись на висновки, викладені у зазначених постановах, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що предметом позову у них було стягнення заборгованості з частини чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань. З огляду на такі обставини у вказаних справах Верховний Суд, застосувавши до спірних правовідносин у такому випадку положення підпункту 19-1.1.45 пункту 19.1-1 статті 19-1, пункту 40.1 статті 40 ПК України, Порядку №138, постанови Кабінету Міністрів України №106 від 16 лютого 2011 року «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету», дійшов висновку, що податковий орган наділений повноваженнями щодо звернення до суду з позовом про стягнення частини чистого прибутку (доходу), що сплачується державними унітарними підприємствами до державного бюджету. Такі висновки слугували підставою для направлення справ на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судами не досліджувалось питання наявності чи відсутності заборгованості із сплати чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань. Таким чином, практика Верховного Суду щодо особливостей нарахування і стягнення частини чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств була усталеною і послідовною: податковий орган не був наділений повноваженнями на прийняття на підставі пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58, статті 126 ПК України податкових повідомлень-рішень про донарахування грошового зобов`язання із спірного платежу, проте, ці обставини не звільняють платника податків від його сплати, тому орган Державної податкової служби України має право звернутись до суду із позовом про стягнення задекларованих сум. Законами України від 16 січня 2020 року №465-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі - Закон №465-ІХ) та №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» було внесено зміни в адміністрування частини чистого прибутку (доходу). Так, відповідно до змін, внесених Законом №465-ІХ, який набрав чинності 27 лютого 2020 року, Податковий кодекс України є складовою законодавства про управління об`єктами державної власності (стаття 2 Закону №185-V). Частину п`яту статті 11 після абзацу восьмого доповнено двома новими абзацами такого змісту: "Господарські товариства один раз на рік подають до податкового органу розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку в порядку та строки, встановлені Податковим кодексом України. Платники частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку несуть відповідальність за неподання або несвоєчасне подання до податкових органів розрахунку частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку або за порушення правил нарахування та сплати (перерахування) таких платежів у порядку, передбаченому Податковим кодексом України". Крім того, відповідно до внесених змін, у статтю 16 Закону №185-V включено частину восьму такого змісту: «Контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати до бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями та дивідендів на державну частку господарськими товариствами, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, а також стягнення зазначених платежів до бюджету у разі їх несплати здійснюються податковими органами у порядку, встановленому Податковим кодексом України». Законом №466-ІХ, який набрав чинності 23 травня 2020 року, доповнено поняття «грошове зобов`язання платника податків», що міститься у підпункті 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України словами «інше зобов`язання , контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи» та словом «пеня». Також указаним Законом розширено функції, які виконують контролюючі органи згідно із статтею 19-1 ПК України, шляхом доповнення указаної статті підпунктом 19-1.1.51 наступного змісту: «здійснюють контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати частини чистого прибутку (доходу) до бюджету державними та комунальними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких є державна та/або комунальна власність». Відповідні зміни, які надають контролюючим органам право визначати суми грошового зобов`язання з інших зобов`язань, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, та приймати відповідне податкове повідомлення-рішення, внесено Законом №466-ІХ і до статей 54, 58 ПК України. Крім того, підрозділ 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України було доповнено пунктом 1-1 такого змісту: «Встановити, що стягнення заборгованості з частини чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань здійснюється у порядку, визначеному статтями 59, 60 глави 4, статтями 87-101 глави 9 розділу II цього Кодексу». Аналіз наведених вище змін дає підстави для висновку, що з 23 травня 2020 року законодавець усунув неузгодженості у податковому законодавстві, у тому числі й щодо адміністрування частини чистого прибутку (доходу), що має сплачуватись до Державного бюджету України державними унітарними підприємствами. Зміст наведених змін свідчить про те, що зазначений платіж з 23 травня 2020 року віднесено до поняття «грошового зобов`язання», на податковий орган на законодавчому рівні покладено функції з контролю своєчасності, достовірності та повноти нарахування цього платежу та, відповідно, прийняття у визначених законом випадках податкових повідомлень-рішень у разі виявлення порушень державним унітарним підприємством при декларуванні та сплаті частини чистого прибутку (доходу). Разом з тим, податковий орган мав право звертатися до суду з позовом про стягнення частини чистого прибутку (доходу), що сплачується державними унітарними підприємствами до державного бюджету, і до внесення Законом №466-ІХ змін до Податкового кодексу України. Приймаючи оспорювану у цій справі податкову вимогу від 04 червня 2020 року контролюючий орган діяв на підставі вимог статті 59 ПК України, що узгоджується з приписами пункту 1-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України. Перевіряючи правильність відображеної у спірній податковій вимозі суми податкового боргу, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що до 23 травня 2020 року відсутні правові підстави для нарахування платнику податків пені на підставі приписів статті 129 ПК України за несвоєчасну сплату до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу). Відтак, податковий орган неправомірно нарахував ДПП «Кривбаспромводопостачання» пеню у розмірі 363433,66 грн, що свідчить про протиправність податкової вимоги в цій частині. З приводу податкового боргу з частини чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств у розмірі 5316613,45 грн, що відображений у спірній податковій вимозі, колегія суддів зазначає наступне. Так, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку, що нарахування відповідачем пені на основне зобов`язання тягне за собою скасування оскаржуваної податкової вимоги від 04 червня 2020 року №319-50 в цілому. Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд в частині визначеного контролюючим органом у податковій вимозі податкового боргу за основним зобов`язанням у розмірі 5316613,45 грн зазначив, що згідно із звітом про фінансові результати за І півріччя 2020 року підприємство отримало збиток у розмірі 1270000 грн, відповідно, частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті у відповідний період має від`ємне значення та становить (-826554 грн). З огляду на ці обставини, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 04 червня 2020 року №319-50 в повному обсязі. Разом з тим, досліджуючи відомості ІКП (а.с.62-64), суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що недоїмка з частини чистого прибутку (доходу) рахувалась за позивачем ще з 2019 року та станом на 31 грудня 2019 року становила 5645643,28 грн, з яких 5544061,45 грн - недоїмка за основним зобов`язанням, 101581,43 грн - пеня. У період з 01 січня 2020 року по 04 червня 2020 року ДПП «Кривбаспромводопостачання» здійснило оплату за спірним платежем на загальну суму 1054002 грн. При цьому відповідно до Розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, №9093858644 від 30 квітня 2020 року позивач спочатку задекларував до сплати за указаним платежем 929874 грн. В подальшому Розрахунком від 18 травня 2020 року №9109432074 ДПП «Кривбаспромводопостачання» зменшило розмір самостійно задекларованого зобов`язання на 103320 грн (а.с.63). З огляду на вказані обставини, розмір основного зобов`язання з частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, становила 5316613,45 грн (5544061,45 грн - 1054002 грн + 929874 грн - 103320 грн). Колегія суддів зазначає, що ДПП «Кривбаспромводопостачання» зменшило розмір самостійно задекларованого зобов`язання на 826554 грн вже після прийняття контролюючим органом спірної податкової вимоги від 04 червня 2020 року №319-50, а саме 30 липня 2020 року відповідно до Розрахунку №9183315412. Таким чином, ця обставина помилково була врахована судом апеляційної інстанції при наданні правової оцінки правомірності прийняття суб`єктом владних повноважень рішення станом на 04 червня 2020 року. Поряд з цим ці обставини підлягають врахуванню у разі вжиття податковим органом заходів щодо стягнення боргу за вказаною вимогою. Інших доводів щодо правомірності відображених в ІКП сум заборгованості зі сплати частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, протягом розгляду справи ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції позивач не наводив. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність відображення в оскаржуваній податковій вимозі від 04 червня 2020 року №319-50 суми податкового боргу за основним платежем у розмірі 5316613,45 грн, оскільки наявність такої заборгованості станом на 03 червня 2020 року підтверджена даними ІКП і не спростована позивачем. Узагальнюючи наведене, колегія суддів зазначає, що судові рішення не можна в повній мірі вважати такими, що відповідають вимогам статті 242 КАС України, відповідно до частин першої та четвертої якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. За правилами статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. За наслідками касаційного перегляду рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року колегія суддів дійшла висновку, що зазначені рішення підлягають скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 04 червня 2020 року №319-50 про сплату частини чистого прибутку до державного бюджету у розмірі 5316613,45 грн з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову в позові. В частині задоволених позовних вимог про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 04 червня 2020 року №319-50 про сплату пені у розмірі 363433,66 грн судові рішення слід залишити без змін. Статтею 139 КАС України визначено порядок розподілу судових витрат. Згідно з частиною шостою наведеної статті, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Станом на 10 серпня 2020 року (дата подання позовної заяви) за подання адміністративного позову майнового характеру суб`єктом владних повноважень, юридичною особою сплачувалось 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 грн) і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (21020 грн). Виходячи з розміру майнових вимог у цій справі (5680047,11 грн), сплаті при поданні позову підлягав судовий збір, обмежений максимальним розміром 21020 грн (5680047,11 грн х 1,5% > 21020 грн). Позивач при зверненні до суду з позовом сплатив указану суму згідно з платіжним дорученням №1866 від 07 вересня 2020 року. За наслідками касаційного перегляду судові рішення підлягають скасуванню в частині задоволених позовних вимог на суму 5316613,45 грн, що становить 93,6% від заявлених позовних вимог. За рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати на сплату судового збору в сумі 1345,28 грн (21020 грн сплаченого судового збору за мінусом 19674,72 грн судового збору, який у зв`язку з відмовою в позові покладається на позивача (відповідає 93,6% від 21020 грн). Таким чином, замість стягнутих у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року судових витрат у розмірі 21020 грн стягненню на користь позивача підлягає сума у розмірі 1345,28 грн.

Результат розгляду: partial