Рішення адміністративного суду від 2022-07-28 00:00:00+03

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ44116011) з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути кошти платника податків на суму податкового боргу в розмірі 51 015,00 грн. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2021 року позовну заяву Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України залишено без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків, про які вказано в ухвалі. До суду першої інстанції надійшла заява представника позивача про усунення недоліків позовної заяви, до якої не додано квитанцію про сплату судового збору. Крім того, 27 жовтня 2021 року до суду першої інстанції надійшла заява Головного управління Державної податкової служби, як відокремлений підрозділ ДПС України про відмову від позову, оскільки податковий борг наразі не обліковується, а податкова вимога , що передувала стягненню є відкликаною. А тому позивач просить закрити провадження у справі. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року позовну заяву повернуто Головному управлінню ДПС у м. Києві До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло клопотання позивача про повернення судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2270,00 грн. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 листопада 2021 року в задоволенні заяви Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ44116011) про повернення судового збору відмовлено. Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції зазначив щодо відсутності доказів сплати судового збору. В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати судовий збір за подання позовної заяви. Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подано. Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до частини другої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги. Частина друга статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлює, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. Як вбачається з матеріалів справи, що 15 листопада 2021 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло клопотання позивача про повернення судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2270,00 грн. У вищезазначеній заяві в додатках зазначено платіжне доручення від 02.09.2021 року №4205, в матеріалах справи відсутній Акт про відсутність платіжного доручення на час надходження клопотання про повернення судового збору. Колегія суддів звертає увагу, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви до винесення судом першої інстанції Ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року позовну заяву повернуто Головному управлінню ДПС у м. Києві. Згідно частин 1, 2 статті 9 Закону №3674-VI, судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Таким чином, зазначеною нормою передбачено обов`язок суду перевірити зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Крім того, з відомостей комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» колегією суддів вбачається, що при зверненні до Окружного адміністративного суду міста Києва позивачем дійсно сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн, згідно платіжного доручення від 02.09.2021 року №4205 та було зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України, проте не підтверджено судом першої інстанції. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням вимог законодавства колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для повернення судового збору у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в сумі 2270,00 грн, згідно платіжного доручення від 02.09.2021 року №4205, а судом першої інстанції не було належним чином досліджено матеріали справи. Отже, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення заяви позивача про повернення судового збору за платіжним доручення від 02.09.2021 року №4205 в розмірі 2270,00 грн. Колегія суддів звертає увагу, що вимоги апелянта про стягнення з відповідача судового збору не підлягає задоволенню, оскільки судом першої інстанції не відкривалося провадження у справі та не приймалася ухвала про закриття провадження у справі. З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку про помилковість позиції Окружного адміністративного суду міста Києва щодо відсутності підстав для повернення судового збору, що тягне за собою скасування ухвали суду, у зв`язку з неповним дослідженням матеріалів справи. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Приписи п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга апелянта підлягає задоволенню частково, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення заяви позивача.

Результат розгляду: partial