Рішення адміністративного суду від 2022-05-18 00:00:00+03

Короткий зміст позовних вимог. 09.09.2021 року [PERSON] звернулась до суду першої інстанції з позовом до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просила визнати протиправними та скасувати постанови: від 03.03.2020 року №60960090 про стягнення виконавчого збору у розмірі 9446,00 грн.; від 03.03.2020 року №60959998 про стягнення виконавчого збору у розмірі 9446,00 грн.; від 11.02.2020 року №60960090 про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн.; про стягнення витрат виконавчого провадження №60959998 від 06.02.2020 року у розмірі 269,00 грн.; від 06.02.2020 №60960090 про стягнення штрафу у розмірі 1700,00 грн.; від 06.02.2020 №60959998 про стягнення штрафу у розмірі 1700,00 грн.; від 17.02.2020 року №60960090 про стягнення штрафу у розмірі 3400,00 грн.; від 17.02.2020 року №60959998 про стягнення штрафу у розмірі 3400,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувані постанови ДВС винесені внаслідок примусового виконання рішення Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 04.07.2018 року. Однак позивач зазначає, що \~нею самостійно виконано вимоги рішення Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 04.07.2018 року, що виключає стягнення витрат виконавчого провадження, виконавчого збору та накладення штрафів. Також позивачем була подана заява про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначено, що вона не отримувала оскаржувані постанови. Про їх існування дізналась після того, як з її пенсії почали відраховуватись суми на погашення боргу. Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року позов задоволено частково. Суд визнав протиправними та скасував постанови Другого Київського відділу державної виконавчої служби у міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса): ВП №60960090 від 06.02.2020 року про стягнення штрафу у розмірі 1700 грн.; ВП №60959998 від 06.02.2020 року про стягнення штрафу у розмірі 1700 грн.; ВП №60960090 від 17.02.2020 року про стягнення штрафу у розмірі 3400 грн.; ВП №60959998 від 17.02.2020 року про стягнення штрафу у розмірі 3400 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив. При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належним чином не доведено правомірність накладення на [PERSON] штрафів за невиконання рішення суду та вимог виконавчих документів. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень). В апеляційний скарзі Другий Київський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняте у справі судове рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що позивачем пропущено спеціальний 10-ти денний строк, встановлений ст.287 КАС України для звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав [PERSON] могла дізнатись у січні 2020 року під час отримання постанов про відкриття виконавчого провадження з виконання рішення Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 04.07.2018 року. Крім цього, у серпні 2020 року позивач зверталась до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса зі скаргами на дії державного виконавця у виконавчих провадженнях ВП №60960090 та ВП №60959998, що достеменно підтверджує факт обізнаності позивача щодо наявності оскаржуваних постанов та їх змісту. Також апелянтом вказано про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи по суті задоволених позовних вимог. В межах виконавчих проваджень ВП №60960090 та ВП №60959998 у лютому 2020 року державний виконавець здійснив три виходи за адресою: [ADDRESS] для контролю за виконанням рішення Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 04.07.2018 року та двічі фіксував факт невиконання позивачем зазначеного судового рішення, що слугувало підставою для винесення постанов про накладення штрафу. На підставі наведених обставин апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та залишити позов без розгляду. А у разі відмови у залишенні позову без розгляду відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. [PERSON] своїм правом на подання відзиву не скористалась. У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Фактичні обставини справи. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконанні Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебували виконавчі листи Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 23 грудня 2019 року. 13.01.2020 року головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі відкрито виконавче провадження №60960090 за виконавчим листом Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 23 грудня 2019 року щодо зобов`язання [PERSON] не перешкоджати [PERSON] та членам його сім`ї мати вільний доступ до Ѕ частини земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , у межах точок 1-2-3-4-1, площею 0,0269 га (269,5 кв.м), згідно висновку будівельно-технічного дослідження №056/2016 від 07.04.2016 року, виконаного ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.» (а.с.61). Цього ж дня державним виконавцем відкрито виконавче провадження №60959998 за виконавчим листом Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 23 грудня 2019 року щодо зобов`язання [PERSON] не перешкоджати [PERSON] та членам його сім`ї у встановленні паркану на Ѕ частини земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] , у межах точок 1-2-3-4-1, площею 0,0269 га (269,5 кв.м), згідно висновку будівельно-технічного дослідження №056/2016 від 07.04.2016 року, виконаного ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.» (а.с.85). При примусовому виконанні виконавчих листів Київського районного суду м. Одеси державним виконавцем 06.02.2020 року та 11.02.2020 року винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №60960090 та №60959998 на загальну суму 269 грн. кожна (а.с.69,87). 06.02.2020 року державним виконавцем складено Акти про невиконання [PERSON] рішення Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 04.07.2018 року та вимог виконавчих документів та \~винесено постанови про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 1 700 грн. у відповідності до частини 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» за не виконання вимог виконавчих документів (а.с.63-64,90-91). 17.02.2020 року державним виконавцем здійснено повторний вихід за адресою \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [ADDRESS] , за результатами якого складено Акти державного виконавця про повторне невиконання [PERSON] рішення Київського районного суду м. Одеси та вимог виконавчих документів та винесено постанови про накладення штрафу у розмірі 3 400 грн. у відповідності до частини 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.70-71,93-94). 18.02.2020 року у межах виконавчого провадження №60959998 винесено постанови про призначення спеціаліста для участі у виконавчому провадженні та про залучення працівників органів внутрішніх справ (а.с.97-100). 21.02.2020 року посадовими особами відповідача здійснено вихід за адресою [ADDRESS] , за результатами якого складено Акт державного виконавця, відповідно до якого вимоги виконавчого документу [PERSON] виконано (а.с.104). 03.03.2020 року державним виконавцем винесено постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 9 446 грн. кожна (а.с.74, 105). Того ж дня державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №60959998 з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Одеси щодо зобов`язання [PERSON] не перешкоджати [PERSON] та членам його сім`ї у встановленні паркану на Ѕ частини земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] , у відповідності до пункту 9 частини 1 статті 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.107). 06.03.2020 року державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №60960090 з примусового виконання Київського районного суду м. Одеси щодо зобов`язання [PERSON] не перешкоджати [PERSON] та членам його сім`ї мати вільний доступ до Ѕ частини земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] , у відповідності до пункту 9 частини 1 статті 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.75). Постанови про стягнення витрат виконавчого провадження, стягнення штрафів та виконавчого збору виділені в окремі виконавчі провадження. Законність постанов про стягнення витрат виконавчого провадження, виконавчого збору та накладення штрафів,є предметом спору у справі, що розглядається. Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції. Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Приписами ст. 287 КАС України регламентовано особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів. Частиною першою ст. 123 КАС України унормовано, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Частина 2 вказаної статті визначає, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. У справі Європейського суду з прав людини «Стаббігс та інші проти Великобританії» визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав. У Рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25 січня 2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Для встановлення початку перебігу процесуального строку необхідно визначити дату з якої позивач знала чи мала змогу дізнатись про порушення своїх прав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем надано докази вручення 04.02.2020 року позивачці постанов від 13.01.2020 року про відкриття виконавчих проваджень №60960090 та №60959998 (а.с. 66, 89). Проте матеріали справи не містять доказів направлення та вручення [PERSON] оскаржуваних постанов про стягнення витрат виконавчого провадження, виконавчого збору та накладення штрафів, які були прийняті у період з 06.02.2020 року по 03.03.2020 року. Разом з тим, з акту державного виконавця від 21.02.2020 року, яким засвідчено виконання [PERSON] рішення Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 04.07.2018 року, вбачається, що позивач була присутня при вчиненні виконавчих дій у межах виконавчих проваджень №60960090 та №60959998, тобто фактично з вказаного часу обізнана про існування виконавчих проваджень (а.с. 104). Судом апеляційної інстанції встановлено, що в серпні 2020 року позивач звернулась до Начальника Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) зі скаргою на дії державного виконавця щодо стягнення з неї боргу у розмірі 34 745 грн.(а.с. 14) На вказану скаргу Управлянням забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області надано відповідь від 24.09.2020 року №Д-1416-10, у якій зазначено про всі прийняті постанови державним виконавцем у рамках виконавчих проваджень №60960090 та №60959998 (а.с. 16). У лютому 2021 року [PERSON] у межах цивільної справи №520/1433/17 звернулась до Київського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо примусового виконання виконавчого листа №520/1433/17, виданого Київським райсудом м. Одеси 23.12.2019року та скасування постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, стягнення штрафу (а.с. 18-19). Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.03.2021 року [PERSON] відмовлено у відкритті провадження та роз`яснено, що розгляд скарги має відбуватись у відповідності до вимог ст.287 КАС України в порядку адміністративного судочинства. Таким чином, звертаючись до суду з даним позовом 09.09.2021 року, [PERSON] пропустила 10-ти денний строку звернення до суду, встановлений ст. 287 КАС України. Уважно ознайомившись з клопотанням позивачки від 28.09.2021 року про поновлення строку звернення до суду, судова колегія зазначає, що [PERSON] підтвердила обізнаність про оскаржувані рішення з моменту отримання відповіді Управляння забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області від 24.09.2020 року №Д-1416-10, тобто з вересня 2020 року. Посилання позивачки на вчинення нею дій щодо залучення фахівця в галузі права, як на об`єктивну підставу пропуску строку звернення до суду, судова колегія не може прийняти з огляду на суттєву затримку. Колегія суддів наголошує, що реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від його волевиявлення. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості в подальшому реалізовувати своє право внаслідок власної пасивної поведінки. Також судова колегія визначає хибним висновок суду першої інстанції, що спірні правовідносини є триваючими порушеннями права позивачки і тому строк звернення до суду має бути поновлений, оскільки позивачем оскаржено акти індивідуальної дії, які мають дату їх прийняття та саме цієї дати розпочинає перебіг строку їх оскарження. Резюмуючи все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем значно пропущено строк звернення до суду, проте не наведено жодних обставин, котрі були об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення чи були пов`язані з дійсними істотними перешкодами або труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Відповідно до п.3 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково. Згідно з ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених ст. ст.238, 240 цього Кодексу. З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення позову без розгляду. Стосовно вимоги апелянта про стягнення з [PERSON] на його користь сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, судова колегія відмовляє в його задоволенні, оскільки ст. 139 КАС України передбачено компенсацію сплаченого судового збору виключно учаснику справи, який не є суб`єктом владних повноважень.

Результат розгляду: partial