Рішення адміністративного суду від 2022-01-26 00:00:00+02

Громадянин Ісламської Республіки Іран [PERSON] (далі - позивач, апелянт) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (далі - відповідач, УДМСУ у Чернігівській обл.), в якому просить: - визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 04.06.2021 №74011300008422 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Ісламської Республіки Іран [PERSON] , [INFO] ; - зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву, подану громадянином Ісламської Республіки Іран [PERSON] , [INFO] , та за результатами розгляду видати посвідку на тимчасове проживання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним надано всі необхідні документи для отримання посвідки на тимчасове проживання, однак УДМС України в Чернігівській області протиправно прийняло рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання позивачу, безпідставно зазначивши про надання позивачем завідомо неправдивих відомостей під час звернення із відповідною заявою. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. Не погоджуючись із ухваленим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Так, на підтвердження своєї позиції апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що позивач подав завідомо неправдиві відомості під час звернення для оформлення посвідки на тимчасове проживання не відповідають дійсним обставинам та не підтверджені належними і допустимими доказами. Апелянт запевняє, що в його діях відсутній факт свідомого подання неправдивих відомостей щодо адреси перебування, оскільки раніше його дружиною укладено договір оренди житла в м. Чернігові, і в заяві-анкеті позивач вказав адресу: [ADDRESS] . Змістом вказаного договору надається право орендарю - [PERSON] проживати разом з членами її сім`ї, яким являється позивач. Водночас суд першої інстанції зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2021 року відкрито провадження за апеляційною скаргою громадянина Ісламської Республіки Іран [PERSON] , призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 23 грудня 2021 року. Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області подано до суду відзив, в якому відповідач просить апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Іран - [PERSON] залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що надання позивачем неправдивих відомостей щодо свого місця проживання підтверджується листом Управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України №2341/55/124/01-2021 від 31.05.2021 року, відповідно до якого, власник приміщення, розташованого за адресою, яку позивач вказав у якості свого місця проживання, повідомив про відсутність фактичного проживання у його будинку позивача. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим. Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року у задоволенні клопотання Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 20.05.2021 позивач звернувся до УДМСУ у Чернігівській області із заявою-анкетою №100128572 про внесення даних до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку з оформленням посвідки на тимчасове проживання на підставі частини чотирнадцятої статті 4 Закону України від 22.09.2011 №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773), а саме: з огляду на возз`єднання сім`ї, оскільки він перебуває у шлюбі з громадянкою України [PERSON] . Рішенням УДМС у Чернігівській області №74011300008422 від 04.06.2021 позивачу відмовлено в оформлені посвідки на тимчасове проживання в України на підставі частини дев`ятої пункту 61 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322 «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання». В обґрунтування вказаного рішення про відмову в оформленні посвідки позивачу, УДМСУ у Чернігівській області покладено інформацію, надану Національною поліцією України (Департамент стратегічних розслідувань), якою зазначається, що скаржник не проживає за адресою, вказаною у заяві-анкеті про оформлення посвідки (а.с.55). Не погоджуючись з даним рішенням, позивачем 15.06.2021 року направлено скаргу до ДМС України з вимого скасувати відповідне рішення УДМСУ у Чернігівській області та прийняти нове рішення на підставі раніше поданих документів, оформивши позивачу посвідку на тимчасове проживання в Україні. Відповіддю ДМС України від 16.07.2021 №Б-5366-21/8.1/2586-21 зазначено про відсутність підстав для відміни оскаржуваного рішення відповідача.(а.с.63). Не погоджуючись із вказаним рішенням Управління ДМС України у Чернігівській області від 04.06.2021року, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що обставини подання завідомо неправдивих відомостей особою, яка звертається для оформлення посвідки на тимчасове проживання, є доведеною, що підтверджується матеріалами справи. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його необґрунтованим, виходячи з наступного. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Відносини у зазначеній сфері регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI), а також постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання» від 25.04.2018 року № 322 (далі - Порядок № 322). В силу приписів пункту 18 частини першої статті1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні. Іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України. Згідно з частинами 3, 10, 17-19 статті 5 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій та вісімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 322 визначено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання. Відповідно до п.16 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства. Пункт 22 Порядку встановлює, що у разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування. Відповідно до пунктів 23-24 Порядку після формування заяви-анкети працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта друкує її та надає іноземцеві або особі без громадянства для перевірки правильності внесених до заяви-анкети відомостей. У разі виявлення помилок у заяві-анкеті працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта вносить до неї відповідні виправлення. Після перевірки заяви-анкети іноземець або особа без громадянства власним підписом підтверджують правильність внесених до неї відомостей про особу. Пункт 35 Порядку передбачає, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, а також перевірку інформації, зазначеної нею в заяві-анкеті, та поданих документів. У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі. Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктами 17 і 19 цього Порядку. Як вбачається з матеріалів справи, 20.05.2021 року позивач звернувся до УДМСУ у Чернігівській області із заявою-анкетою №1001285572 з метою отримання посвідки про тимчасове проживання, в якій вказав місце проживання: [ADDRESS] . УДМСУ у Чернігівській області проведено перевірку інформації, зазначеної позивачем у своїй заяві, під час якої 25.05.2021 направлено запит від 24.05.2021 до Управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі - УСР в Чернігівській області ДСР НП України). Відповідно до листа УСР в Чернігівській області ДСР НП України від 31.05.2021 №2341/55/124/01-2021, для з`ясування достовірності факту проживання позивача за вказаною ним у заяві адресою правоохоронним органом здійснено перевірку, під час якої проведено бесіду із власником розташованого за даною адресою приміщення, який повідомив, що з позивачем не знайомий, позивач до нього не звертався, у його будинку не проживає та раніше не проживав. Виходячи з такої інформації, Управління ДМС України у Чернігівській області 04 червня 2021 року прийняло рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Ісламської Республіки Іран [PERSON] з підстав передбачених п.9.п.61 Порядку №322. Відтак, виходячи із змісту оскаржуваного рішення та зібраних для його прийняття документів, єдиною підставою для відмови в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні позивачу стала відповідь правоохоронного органу на запит із відомостями, отриманими від власника житлового приміщення, орендованого дружиною позивача, виходячи з якої відповідач дійшов висновку, що надані позивачем відомості є недостовірними, містять свідомо неправдиві відомості про місце (адресу) проживання на території України. Колегія суддів звертає увагу, що позивачем на спростування позиції відповідача надано до матеріалів справи копію договору найму (оренди) житлового приміщення від 14.04.2021 року, за яким, [PERSON] передав у строкове платне користування житловий будинок загальною площею 65,2 кв.м., яке складається з 4 кімнат для проживання, за адресою: [ADDRESS] [PERSON] (дружині позивача). Зазначений договір підтверджує наявність у дружини позивача права на проживання у даному житлі з сім`єю (пункт 2.4 Договору) (а.с.22). Окрім того відповідь Управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 31.05.2021 року №2341/55/124/01-2021 в якій зазначено, що «оскільки при спілкуванні з власником помешкання, що адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , останній зазначив, що проживає за вище вказаною адресою тривалий час, громадянина Ісламської Республіки Іран [PERSON] , [INFO] , він не знає, дана особа до нього не зверталась, не проживає і не проживала», не є достатньою та переконливою підставою для прийняття Управлінням ДМС України в Чернігівській області рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання та визнання поданих відомостей про місце проживання недостовірними. Колегія суддів зазначає, що відповідачем під час перевірки інформації, зазначеної позивачем у заяві, проведено бесіду щодо підтвердження обставин дійсного проживання позивача лише із власником розташованого за даною адресою приміщення, проте не відібрано пояснень від дружини позивача - [PERSON] , сусідів, які проживають поряд із зазначеною адресою, які могли б надати більш точну та повну інформацію стосовно дійсного проживання позивача за зазначеною адресою, або вказати інші адреси місцезнаходження позивача, повідомити іншу інформацію, або підтвердити достовірність наданих позивачем відомостей. Відтак, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено суду належними, переконливими та достатніми доказами факту свідомого зазначення позивачем неправдивих відомостей у його заяві-анкеті про оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні. З огляду на викладене, колегія суддів вбачає ознаки протиправності у діях Управління ДМС України в Чернігівській області, пов`язаних з відмовою в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні [PERSON] з підстав зазначення у заяві-анкеті неправдивих відомостей про місце проживання в Україні, а саме: щодо місця проживання за адресою: [ADDRESS] . З огляду на наведене, колегія суддів, дійшла до висновку про наявність підстав до визнання протиправним і необхідність скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 04.06.2021 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Ісламської Республіки Іран [PERSON] та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву, подану громадянином Ісламської Республіки Іран [PERSON] , [INFO] . В частині вимог щодо зобов`язання відповідача видати посвідку на тимчасове проживання за результатами розгляду заяви колегія суддів зауважує на передчасності таких вимог, оскільки повторний розгляд заяви позивача на виконання даного судового рішення ще не відбувся, результати розгляду передбачають кілька варіантів, визначення щодо яких відносить до дискреційних повноважень відповідача, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Приписи пункту 3 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Іран [PERSON] задовольнити частково, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги громадянина Ісламської Республіки Іран [PERSON] задовольнити частково. Відповідно до положень частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, при задоволенні позову. Звертаючись до суду першої інстанції позивач, який не є суб`єктом владних повноважень, сплатив 908,00 грн судового збору відповідно до квитанції про сплату судового збору від 30.07.2021, а також, звертаючись із апеляційною скаргою позивач сплатив 1 362,00 грн. згідно з квитанцією про сплату судового збору від 11.11.2021 року. Виходячи з положень частини третьої статті 139 КАС України, а також з урахуванням результатів розгляду апеляційної скарги відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сума 1 135, 00 грн, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Результат розгляду: partial