Рішення адміністративного суду від 2022-01-13 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради ( далі відповідач) щодо ненарахування та невиплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; - зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги; - стягнути з відповідача на користь позивача моральну (немайнову) шкоду в розмірі 5000 грн. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Так, судом: - визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради щодо ненарахування та невиплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; - зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив. Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу. У скарзі просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди та змінити цю частину рішення на нове про задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди на користь позивача в сумі 5 000грн.. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема і моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішенні про порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним, особливо, якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно. В спірному випадку відповідач не довів, що його тривала протиправна діяльність не викликала у позивача психічне напруження у зв`язку із очікуванням рішення, розчарування в діяльності державного органу та додаткове психологічне напруження. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується. На адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві відповідач просить скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскарженій частині без змін. Наполягає, що жодних протиправних дій по відношенню до позивача відповідач не вчиняв, в спірному випадку відсутні вина відповідача, причинний зв`язок між діями відповідача та шкодою, завданою потерпілому. Апеляційний розгляд справи здійснено за правилами ст.311 КАС України, в порядку письмового провадження. Вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. З матеріалів справи встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] ( а.с.10). Відповідачем видана, позивачу довідка від 26.05.2021 №184, що ним відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2021 року № 325 "Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" у квітні поточного року отримано щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 1491,00 грн., згідно списків головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області ( а.с.11). Не погодившись з розміром виплаченої допомоги, позивач ініціював розгляд судом даного спору. Суд частково, задовольняючи позовні вимоги, вказав, що на час виникнення спірних відносин Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 відновлено дію частини четвертої статті 12 Закону №3551-XII у редакції Закону №367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Проте, Кабінет Міністрів України у постанові №325 встановив, що у 2021 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбачена Законом №3551-XII, учасникам бойових дій здійснюється в розмірі 1491,00 грн., а саме у розмірі меншому, ніж це передбачено статтею 12 цього Закону. Отже, на час виплати позивачу у 2021 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон №3551-XII і Постанова №325. Із врахуванням висновків, викладених у рішенні Верховного Суду від 29.09.2020 року у зразковій справі №440/2722/20, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд визнав протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу разової грошової допомоги відповідачу до 5 травня 2021 року у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у вказаному розмірі, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 5 000 грн., суд вказав, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною та достатньою підставою для стягнення моральної шкоди. Позивачем належним чином не доведені факти заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача, та вини останнього в її заподіянні. Колегія суддів погоджується з висновками суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 Цивільного кодексу України). За приписами пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Разом з тим, позивач має довести факт заподіяння йому моральної шкоди. Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги. Обов`язок доказування в адміністративному процесі, в тому числі, встановлений статтею 78 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо. Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 12.11.2019 року по справі № 818/1430/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки завдана моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, що виходячи зі змісту наведених правових приписів, зумовлює відсутність підстав для стягнення останньої з відповідача. З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни рішення в оскарженій частині.

Результат розгляду: denied