Рішення адміністративного суду від 2022-09-15 00:00:00+03

У травні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради (далі Управління, Міська рада відповідно) в якому просила скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серія РАП №312581127 до повідомлення серія ТЕ №00001913 від 08.09.2021 (далі Постанова) та закрити справу про адміністративне правопорушення. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 липня 2022 року позов задоволено. Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. В доводах апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам поданим відповідачем з яких чітко можна встановити, що транспортний засіб позивача знаходиться на перехресті. Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з долучених відповідачем доказів неможливо зробити висновок про порушення позивачем будь-яких інших правил зупинки транспортного засобу. Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з не правильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з таких міркувань. Апеляційним судом з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 07.09.2021 о 10/50 год в м.Тернопіль позивачем транспортним засобом VOLKSWAGEN POLO, р.н. [NUMBER] (далі ТЗ) здійснено зупинку в районі будинку, що знаходиться за адресою бульвар Тараса Шевченка, 3, чим порушила вимоги підпункту "ґ" пункту 15.9 розділу 15 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі ПДР). На підставі наведеного, інспектором Управління винесено Постанову, згідно якої позивача було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн (а.с.11). Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Згідно з підпунктом «ґ» пункту 15.9 розділу 15 ПДР зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга. Частина третьою статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. При цьому статтею 265-4 КУпАП наведений перелік розміщення транспортного засобу, які є такими, що суттєво перешкоджають дорожньому руху або створюють загрозу безпеці руху, серед яких є, - на перехрестях та ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на ній пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга. Пунктом 1.10 ПДР визначено, що перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території. Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. На спростування доводів позивача та підтвердження того, що остання дійсно допустила порушення зазначених вище вимог ПДР відповідачем разом із відзивом на позов та апеляційної скарги, було долучено фотоматеріали на яких зафіксовано, що автомобіль позивача дійсно розташований навпроти перехрещуваної проїзної частини де немає пішохідного переходу та суцільної чи розділюваної смуги. Сама позивач не заперечує факту зупинки у тому місці де вказує відповідач. Висновки суду першої інстанції про те, що з наданих фотоматеріалів не можливо встановити те, що автомобіль позивача розташований на перехресті \~свідчить про неповне та неналежне вивчення судом матеріалів справи та оцінку наданих сторонами доводів. В підсумку, такі обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову в задоволенні позову з наведених вище підстав. Відповідно до частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення) і порушення \~норм процесуального права, що призвело до безпідставного задоволення позову, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Результат розгляду: denied