Рішення адміністративного суду від 2022-08-04 00:00:00+03

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року частково задоволено адміністративний позов [PERSON] , а саме, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління карного розшуку ГУНП полковника поліції [PERSON]» № 1472к від 03.09.2021 року, та наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 460 о/с від 06.09.2021 року про переміщення (у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) полковника поліції [PERSON] на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення № 7 Дніпровського районного управління поліції, звільнивши з посади начальника управління карного розшуку, з 6 вересня 2021 року, а також поновлено полковника поліції [PERSON] на посаді начальника управління карного розшуку ГУНП в Дніпропетровській області. Водночас, вказаним рішенням суду відмовлено у задоволені вимог позивача [PERSON] , які стосуються визнаня протиправним та скасування Розпорядження Управління СБУ у Дніпропетровській області № 256д від 03.09.2021 року, яким [PERSON] скасовано допуск до державної таємниці та поновлення полковнику поліції [PERSON] допуску до державної таємниці. Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено як позивачем по справі в частині відмови у задоволенні його вимог стосовно визнаня протиправними і скасування Розпорядження Управління СБУ у Дніпропетровській області № 256д від 03.09.2021 року, так і відповідачем по справі ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області в частині задоволенні вимог позивача стосовно визнання протиправними і скасування наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління карного розшуку ГУНП полковника поліції [PERSON]» № 1472к від 03.09.2021 року, та наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 460 о/с від 06.09.2021 року про переміщення (у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) полковника поліції [PERSON] на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення № 7 Дніпровського районного управління поліції, звільнивши з посади начальника управління карного розшуку, з 6 вересня 2021 року, а також в частині поновлення полковника поліції [PERSON] на посаді начальника управління карного розшуку ГУНП в Дніпропетровській області. Апеляційна скарга позивача мотивована неповнотою з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та невідповідністю висновків суду першої інстанції, обставинам справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення в частині відмови у задоволенні його вимог про визнання протиправним та скасуванні передчасного та, як наслідок, протиправного Розпорядження № 256д від 03.09.2021р., без скасування якого не може відбутися повного захисту його порушених прав, оскільки відповідно до номенклатури посад працівників Управління карного розшуку ГУНП в Дніпропетровській області перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці № 3/6~232дск від 08.02.2021р., посада начальника передбачає допуск громадян до державної таємниці за формою 2 для роботи з інформацією, що має ступень «Цілком таємно» та «Таємно», і відповідно, без поновлення йому ( [PERSON] ) допуску до державної таємниці, він не може займати посаду начальника управління карного розшуку ГУНП в Дніпропетровській області. У своїй апеляційній скарзі, позивач посилається на те, що матеріали справи містять належні та допустими докази того, що позивачем було виконано вимоги законодавства в частині повідомлення посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці та режимно-секретних органів про свій виїзд з України у приватних справах, а після в`їзду на територію України він повідомив про перетин державного кордону та надав відповідний рапорт. Отже, позивач вважає, що він, як громадянином, якому надано доступ до державної таємниці, повністю дотримався порядку виїзду за кордон, зокрема, повідомляв у письмовій формі посадових осіб, які надали йому такий доступ, та режимно-секретні органи про свій виїзд з України, проходив два відповідні інструктажі та виконав обов`язкі щодо збереження державної таємниці, яка йому довірена, що підтверджується наявними в матеріалах службового розслідування доказами. Апелянт вважає, що зазначені факти не були досліджені судом першої інстанції, і відповідно, їм не була надана відповідна правова оцінка, що виходячи з положень ст.19 Конституції України, Закону України «Про державну таємницю» (ст.ст.1-3, ст.23, ч.4 ст.24, ч.2,4-5 ст.26, ст.28), а також з урахуванням доведеного ним у цій справі порушення процедури накладання дисциплінарного стягнення, є підставою для скасування самого Розпорядження № 256д від 03.09.2021р., яким йому було скасовано допуск до державної таємниці. Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області оскаржуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача наголошує, що самим позивачем не спростовувався факт подання рапорту на відпустку з 15 березня 2021 року строком на 15 діб з виїздом до м. Львів, та виїзд у той же час за межі України і його перебування в Єгипті у період з 18.03.2021 по 28.03.2021р. без попереднього попередження про це та без проходження інструктажа, що є грубим порушення режиму секретності, та слугувало підставою для накладення дисциплінарного стягнення. Водночас, апелянт ГУНП в Дніпропетровській області вказує на безпідставність та помилковість висновків суду першої інстанції щодо порушення ГУНП норм Дисциплінарного статуту Національної поліції України під час проведення службового розслідування, оскільки ч.11-14 ст.15 Дисциплінарного статуту чітко передбачено, що у разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для участі в засіданні комісії, а виклик надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу зазначеної в особовій справі місця проживання поліцейського з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії. При цьому, фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення. В свою чергу, поліцейський, який з поважних причин не може прибути на засідання дисциплінарної комісії, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів, а якщо поліцейський, викликаний на засідання дисциплінарної комісії у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається належним чином повідомленим, і у такому разі засідання дисциплінарної комісії проводиться без його участі. Апелянт вважає, що зміст наведених норм дає підстави для висновку, що поліцейський, який викликається на засідання дисциплінарної комісії, повинен бути повідомлений про це таким чином, щоб він мав не менше двох діб для прибуття на таке засідання. В разі ж неможливості прибуття на засідання дисциплінарної комісії поліцейський зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це останню. Позивач не був обмежений в праві про надання пояснень щодо обставин скоєння ним дисциплінарного проступку підчас розгляду справи в суді першої інстанції, тому вважає, що усі наведені позивачем обставини щодо його неналежного повідомлення про день та час засідання дисциплінарної комісії не можуть бути самостійною підставою для скасування спірних наказів, поновлення позивача на посаді. Окремо, ГУНП в Дніпропетровській області просить апеляційну інстанцію врахувати сталу судову практику Верховного суду з даного питання, що викладена в постанові від 24.09.2021 у справі № 420/602/19, за змістом якої, неналежне повідомлення про день та час засідання дисциплінарної комісії не можуть бути самостійною підставою для скасування спірних наказів, поновлення позивача на посаді, що на переконання ГУНП в Дніпропетровській області є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині, і для прийняття апеляційною інстанціїєю іншого рішення про відмову у задоволенні вимог позивача у повному обсязі. У відзиві на апеляційну скаргу позивача, Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області вказує на законність та обгрунтованність рішення суду першої інстанції в частині відмови йому у задоволенні вимог стосовно протиправності та скасування Розпорядження Управління СБУ у Дніпропетровській області № 256д від 03.09.2021 року, яким [PERSON] скасовано допуск до державної таємниці та поновлення полковнику поліції [PERSON] допуску до державної таємниці, і відповідно, безпідставності доводів апеляційної скарги позивача, оскільки дії Управління СБУ за результатом перевірки отриманого з ГУНП в Дніпропетровській області повідомлення від 02.09.2021 №12158/103/01-2021 по факту невиконання обов`язків щодо збереження держаної таємниці з боку позивача, як і саме Розпорядження № 256д від 03.09.2021 року є правомірними та відповідають вимогам законодавства України. Доводи апеляційної скарги позивача повністю спростовуються результатами розгляду відділом охорони державної таємниці Управління СБУ у Дніпропетровській області документальних матеріалів стосовно допущених позивачем порушень Закону України «Про державну таємницю», які детально викладені у Висновках про скасування [PERSON] допуску до державної таємниці від 03.09.2021 № 55/16-2871/дек, затвердженому начальником Управління Служби Безпеки України у Дніпропетровській області від 03.09.2021, і встановлені обставини не спростовані позивачем ні в суду першої інстанції ні під час апеляційного перегляду даної справи. При цьому, УСБ України у Дніпропетровській області наголошує на тому, що сам факт виїзду позивача за кордон у приватних справах з України до Арабської Республіки Єгипет в період з 18.03.2021 до 28.03.2021 з використанням паспорту громадянина України - є грубим порушенням вимог Закону України «Про державну таємницю» та Порядку № 939, і відповідно, є беззаперечною підставою для скасування [PERSON] допуску до державної таємниці. В судове засідання позивач та його представник за викликом суду не прибули, пропозицію апеляційної інстанції про їх участь за допомогою відеозв`язку, у тому числі в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів проігнорували, також як і не надіслали до суду доказів на підтвердження саме поважності причин неможливості брати участь у судовому засіданні, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі. Заслухавши пояснення прибувших за викликом суду представників ГУНП та УСБУ учасників по справі, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на них, перевіривши за наявними в матеріалах справи повноту встановлення фактичних обставин та правильність їх юридичної оцінки судом, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла до переконання про відсутніть підстав для задоволення вимог апелянтів та для скасування рішення суду першої інстанції , що апеляційні скарги не належать до задоволення, виходячи з нижченаведених фактичних обставинх, встановлених судом першої інстанції, підтверджених матеріалами справи. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області на посаді заступника начальника відділу - начальника управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та був переміщений наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 460 о/с від 06.09.2021 року на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення № 7 Дніпровського районного управління поліції, з одночасним звільненням його з посади начальника управління карного розшуку з 6 вересня 2021 року Зазначений наказ № 460 о/с від 06.09.2021 року був винесений в порядку виконання накладеного на [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади заступника начальника відділу - начальника управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, накладеного на [PERSON] наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 03.09.2021 року №1472к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління карного розшуку ГУНП полковника поліції [PERSON]» за порушення службової дисципліни, а саме, за недотримання вимог пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про національну поліцію», абзацу 1 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, пункту 696 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 №939, та підпунктів 1.1, 1.2 пункту 1 Порядку виїзду за кордон працівників структурних підрозділів, відділів (відділень) поліції ГУНП, затвердженого наказом ГУНП від 14.02.2018 №713, що виразилось у не інформуванні перед виїздом до іноземної держави у приватних справах посадової особи, яка надала йому доступ до державної таємниці, а також на підставі Розпорядження УСБУ у Дніпропетровській області від 03.09.2021 року № 256д, яким відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про державну таємницю» та пп. 81, 87 порядку № 939 скасовано допуск до державної таємниці начальникові УКР ГУНП полковнику поліції [PERSON] . Винесенню перелічених у попередньому абзаці оскаржуваних позивачем в судовому порядку наказів від 03.09.2021 року №1472к та № 460 о/с від 06.09.2021 року, передувало проведення службового розслідування, призначеного відповідно до вимог ст.14, 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІ на підставі прийнятого Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області наказу №1751 від 26.08.2021 року «Про організацію проведення службового розслідування» задля повного і всебічного дослідження відомостей, викладених в рапорті т.в.о начальника УГІ ГУНП підполковника поліції О.Тарана. А винесенню осаржуваного позивачем Розпорядження УСБУ у Дніпропетровській області від 03.09.2021 року № 256д, яким начальнику управління карного розшуку ГУНП в Дніпропетровській області полковнику поліції [PERSON] відповідно до вимог статей 23, 26 Закону України «Про державну таємницю», пунктів 80, 81 Порядку № 939 скасовано допуск до державної таємниці за формою 2, передувало затвердження Начальником Управління СБУ у Дніпропетровській області затверджено Висновок від 03.09.2021 року № 55/16-2871/дск, яким за результатом розгляду документів підтверджено обставини , що підпадають під вимоги п.3 ч.2 ст.23 Закону України «Про державну таємницю» і знаходяться у прямому взаємозв`язку із ч.2 ст.26 цього Закону та є підставою для скасування позивачу допуску до державної таємниці. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу ГУНП від 08.02.2021 року № 11 о/с в період часу з 15 по 29.03.2021 року полковник поліції [PERSON] перебував у додатковій оплачуваній відпустці за 2020 рік, з виїздом до м. Львів. Разом з цим, у вказаний період часу останній здійснював виїзд за кордон, чим порушив вимоги Порядку виїзду за кордон працівників структурних підрозділів, відділів поліції ГУНП, затвердженого наказом ГУНП від 14.02.2018р. № 713. Вказані обставини позивачем по справі не спростовується, а звернення до суду з позовом у цій справі позивач мотивує необгрунтованністю проведення дисциплінарною комісією розлідування, під час якої було грубо порушено порядок та процедуру проведення службової перевірки, не прийнято до уваги фактичні обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішенні спірних питань, та неправильно застосовано положення Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Закону «Про державну таємницю» та Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 939 від 18.12.2013. Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції не встановив фактів, якими б було спростовано здійснення позивачем [PERSON] під час знаходження у додатковій оплачуваній відпустці за 2020 рік виїзду за кордон та його перебування в Єгипті у період з 18.03.2021 по 28.03.2021р. без попереднього попередження про це та без проходження інструктажа, що є порушенням режиму секретності і підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни, а саме, за недотримання вимог пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про національну поліцію», абзацу 1 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, пункту 696 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 №939, та підпунктів 1.1, 1.2 пункту 1 Порядку виїзду за кордон працівників структурних підрозділів, відділів (відділень) поліції ГУНП, затвердженого наказом ГУНП від 14.02.2018 №713, що виразилось у не інформуванні перед виїздом до іноземної держави у приватних справах посадової особи, яка надала йому доступ до державної таємниці. Разом з тим, на підставі детального та послідовного аналізу положень ч.1 ст.17 ст.19 ст.59 Закону України «Про Національну поліцію» та ст.1, ст.13, ст.14, ст.15, частин 1, 6-10 ст.18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ, і п.1 розділу II, п.2 розділу VI, п.п. 1, 2, 4, 7, 13, 14, 16, 17 розділу V Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 р. № 1355/32807 (далі - Порядок №893) - суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що процедура проведення службового розслідування ГУНП в Дніпропетровській області в порядок та спосіб, встановлений законом дотримана не була, що свідчить про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування наказів, прийнятих за наслідками проведених службових розслідувань. Судова колегія повністю погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції про порушення відповідачем порядку проведення службового розслідування, що виявилось у неотриманні пояснень позивача з приводу вчиненого дисциплінарного проступку, в порушення вимог Дисциплінарного статуту, відповідачем було затверджено висновок службового розслідування без отримання від працівника письмового пояснення або за відсутності - акту про його відмову в наданні письмового пояснення, оскільки відповідач по справі - ГУНП у Дніпропетровській області використовуючи надане йому законом право на вчинення певних дій та прийняття певного рішення, як суб`єкт владних повноважень зоб`вязаний діяти лише лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, як це і передбачено ч.2 ст.19 Конституції України. Тобто, у відповідача ГУНП не існує права вибору способу та порядку дій під час збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Зокрема, відповідно до ст.14 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою, і метою його проведення є своєчасне, повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. У тому числі, задля проведення ефективного проведення службового розслідування, дисциплінарні комісії в особі уповноваженого члена дисциплінарної комісії відповідно до вимог ст.15 Дисциплінарного статуту мають одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, повідомлення його у письмовій формі про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією (не пізніше ніж за три дні), а у разі відсутності поліцейського на службі, останій викликається для участі в засіданні комісії шляхом надіслання рекомендованого листа з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі, з таким розрахунком, щоб поліцейський мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії, і фактом підтвердження отримання або неотримання поліцейським виклику, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення. Суд першої інстанції у даному спірному випадку правильно наголосив на тому, що порядок дій дисциплінарної комісії щодо виклику поліцейського для надання пояснень у разі його відсутності на службі чітко прописано у частинах шостій - десятій ст.18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що у разі, якщо поліцейський, викликаний для надання пояснень у визначеному цією статтею порядку, не з`явився: та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень. Відповідно до наведеного у попередньому абзаці правила, Дисциплінарний статут передбачає обовязок фіксації факту відмови поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування від надання пояснень шляхом складення акта про відмову надати пояснення, в якому обов`язково зазначаються відомості про дату, час і місце його складення, посади, звання, прізвища, імена, по батькові осіб, які його склали, прізвище, ім`я, по батькові особи, якій було запропоновано надати пояснення та яка відмовилася це зробити, а також (у разі повідомлення) - причини такої відмови. Цей акт про відмову надати пояснення має підписати член дисциплінарної комісії, присутній під час відмови, та інші особи, присутні під час відмови, і реєструється цей акт в службі діловодства (канцелярії) органу (підрозділу, закладу, установи) поліції, ЗВО, в якому утворена дисциплінарна комісія, та долучається до матеріалів службового розслідування. Судова колегія визнає правильним розуміння судом першої інстанції викладених вище положень Дисциплінарного статуту, і відповідно, визнає обгрунтованими висновки суду першої інстанції стосовно недотримання відповідачем вимог Дисциплінарного статуту, оскільки матеріалами справи беззаперечно є встановленим, що під час проведення службового розслідування полковник поліції [PERSON] з 13.04.2021 року перебував на лікарняному до 20.08.2021 року (амбулаторне та стаціонарне лікування), про що свідчить наявна в матеріалах службового розслідування довідка про тимчасову непрацездатність, а під час службового розслідування письмові пояснення з приводу вчиненого дисциплінарного проступку відповідачем ГУНП у позивача не відбирались, акт про відмову позивача в наданні письмового пояснення не складався - ГУНП в Дніпропетровській області не забезпечено право позивача на захист, гарантоване ч. 1 ст. 18 Дисциплінарного статуту, у тому числі шляхом отримання від останнього пояснень та запрошення його (повідомлення) на розгляд засідання комісії. Отже, встановлений судом першої інстанції та підтверджений судом апеляційної інстанції факт позбавлення позивача можливості брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування, та знайомитися з матеріалами службового розслідування - унеможливлює адміністративний суд вважати правомірними затверджені 03.09.2021 року (тобто, через 4 дні з моменту направлення листів з метою отримання пояснень позивача) висновки службового розслідування, які містять в собі посилання лише на надсилання відповідних рекомендованих листів на адресу [PERSON] , але при відсутності будь-яких доказів отримання позивачем таких листів та повідомлення позивача про його право надання пояснень Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області. Погоджується у повному обсязі колегія суддів також з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволені вимог позивача стосовно визнаня протиправним та скасування Розпорядження Управління СБУ у Дніпропетровській області № 256д від 03.09.2021 року, яким [PERSON] скасовано допуск до державної таємниці та про поновлення полковнику поліції [PERSON] допуску до державної таємниці, оскільки вказана вимога судом першої інстанції детально досліджувалися фактичні обставини справи з урахуванням визначеної Законом України «Про державну таємницю» і Порядку №939 процедури допуску до державної таємниці та скасування допуску до державної таємниці, повноважень Служби беспеки України та режимно-секретних органів під час вирішення вказанних питань к світлі спірних у цій справі обставин стосовно неналежного виконання позивачем своїх функціональних обов`язків позивачем і допущення ним порушення вимог режиму секретності і зобов`язань щодо неухильного виконання вимог законодавства у сфері охорони державної таємниці, що визначені ст.23 Закону України «Про державну таємницю», які позивач взяв на себе під час оформлення допуску до державної таємниці, що призвели до створення загроз витоку таємної інформації. Доводи апеляційної скарги позивача є неприятними, оскільки безспірно встановленим та позивачем не спростованим є той факт, що він ( [PERSON] ) використовуючи паспорт громадянина України для виїзду за кордон здійснив виліт у приватних справах з України до Арабської Республіки Єгипет в період з 18.03.2021 року до 28.03.2021 року, хоча попередньо позивач подавав рапорт про надання відпустки з 15 березня 2021 року строком на 15 діб з виїздом до м. Львів, та відповідно, не повідомляв про свій намір виїзду у вказаний період з України до Арабської Республіки Єгипет, і не проходив відповідний інструктаж. Твердження позивача про проходження ним відповідного інструктужа у звязку з наміром виїзду до Об`єднаних Арабських Еміратів згідно поданих ним рапортів у період з 30 березня 2021 року строком на 15 діб та з 11 лютого 2021 року строком на 30 діб, також як і факт подання ним 29.03.2021р. рапорту на ім`я [PERSON] одразу після повернення з Єгипту, в якому зазначав про перебування у період з 18.03.2021 року по 28.03.2021 року у Єгипті - ніяким чином не спростовують пдопущені позивачем порушення вимог Закону «Про державну таємницю» та Порядку № 939, які є підставою для скасування допуску до державної таємниці, оскільки позивач зобовязаний був у встановленому порядку повідомляти про кожний заплановий виїзд до іноземної держави і перед кожним таким виїздом проходити інструктаж щодо поводження за кордоном задля забеспечення збереження державної таємниці, що перед виїздом до Єгипту позивачем зроблено не було. Тобто, суд першої інстанції обгрунтовано у даному випадку визнав, що порушення позивачем вимог режиму секретності, невиконання ним обов`язків щодо збереження державної таємниці та невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці ні яким чином не нівелюються аргументами позивача про не встановлення фактів витоку секретної інформації, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суд за результатами касаційного перегляду справ №814/2938/17, № 420/7243/19, а також викладеною у постанові від 20.05.2021 по справі №460/3753/19, в якій наголошується, що «вжиття організаційних заходів для забезпечення охорони державної таємниці (в межах, зокрема, державної установи) та дотримання режиму секретності перебувають у взаємозалежному прямому зв`язку, адже він як керівник зобов`язаний виконувати і те, і інше. За відсутності у військовій частині належних умов, організаційних заходів тощо, які є необхідними для забезпеченням охорони державної таємниці (постійний контроль за яким повинен здійснювати керівник відповідного органу) безальтернативно свідчить про відсутність належного виконання/дотримання вимог режиму секретності при роботі з документами з грифом секретності в той час як дотримання таких вимог є умовою/способом забезпечення збереження державної таємниці». Підсумовуючи вищевикладене у сукупності, та з огляду на положення ст.242 КАСУ, які містять в собі критерії законості та обгрунтованості судового, судова колегія за наслідками розгляду апеляційних скарг на судове рішення суду першої інстанції,

Результат розгляду: denied