Рішення адміністративного суду від 2023-08-08 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, в якому просив: - визнати протиправною відповідь Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції від 19.03.2021 року, яка була надана на клопотання [PERSON] ; - зобов`язати Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції повторно розглянути звернення [PERSON] від 22.02.2021 з урахуванням висновків суду; - стягнути з Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору та суму витрат на правову допомогу; - у разі необхідності ефективного захисту права [PERSON] вийти за межі позовних вимог. Рішенням від 22 жовтня 2021 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю. Визнав протиправними дії Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції щодо неналежного розгляду клопотання [PERSON] від 22 лютого 2021 року. Зобов`язав Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції повторно розглянути звернення [PERSON] від 22 лютого 2021 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції судовий збір на суму 908 грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу на суму 1300 (одна тисяча триста) грн 00 коп. Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції у м. Києві подало апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення норм матеріального права, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що звернення позивача розглянуто та листом від 19.03.2021 №Л-2442ез/41/11/4/03-2021 надано відповідь про те, що з направленого клопотання неможливо встановити обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, зокрема неможливо встановити дату, час та місце вчинення правопорушення, а також транспортний засіб, у якому перебував [PERSON] . Без фактичних обставин правопорушення уповноважений орган (посадова особа) не має права розглянути справу про адміністративне правопорушення та прийняти відповідне рішення. Вважає, що відповідь УПП у м. Києві ДПП надана в межах повноважень, є правомірною та відповідає нормам чинного законодавства. У зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), колегія суддів відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України). Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] 22.02.2021 звернувся з клопотанням до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, в якому просив притягнути до адміністративної відповідальності Голову Верховної Ради України [PERSON] за недотримання Правил дорожнього руху. Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції листом від 19.03.2021 за вих.№Л-2442ез/41/11/4/03-2021 надало [PERSON] відповідь про те, що із наявної у зверненні інформації неможливо встановити дату, час, місце вчинення правопорушення, транспортний засіб, в якому перебував [PERSON] у проміжок часу, зазначений у зверненні, що додатково регулюється положеннями Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб». Зазначені вище обставини мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Не погоджуючись із вказаною відповіддю Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що відображена у листі від 19.03.2021 за вих.№Л-2442ез/41/11/4/03-2021, позивач звернувся до суду з позовом про визнання такої відповіді протиправною та зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення [PERSON] від 22.02.2021 з урахуванням висновків суду. Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що\~ \~дії відповідача щодо неналежного розгляду звернення [PERSON] від 22.02.2021 порушили право позивача на отримання відповіді на своє звернення у передбаченому чинним законодавством порядку. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України Про звернення громадян громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (ч. 3 ст. 3 вказаного Закону). Згідно з ч.1 ст.14 Закону України Про звернення громадян органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду. У відповідності до ст. 15 Закону України Про звернення громадян органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Статтею 18 вказаного Закону передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги та вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень. Також статтею 19 Закону України Про звернення громадян встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. З аналізу наведених норм права слід дійти висновку, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування та посадові і службові особи цих органів, зобов`язані розглядати звернення громадян і давати обґрунтовані відповіді у встановлений\~ законом\~ строк. При цьому звернення повинні бути розглянуті та вирішені у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а відповіді за результатами їх розгляду надаються тим органом, який отримав ці звернення і до компетенції якого входить вирішення порушених у зверненнях питань. Як видно з матеріалів справи, позивач просив у клопотанні (зверненні) притягнути до адміністративної відповідальності Голову Верховної Ради України [PERSON] за порушення правил дорожнього руху, що підтверджується відеозаписом, розміщеним на офіційній сторінці [PERSON] у мережі Фейсбук. Проте листом відповідач лише повідомив позивача про неможливість точно встановити дату, час, місце вчинення адміністративного правопорушення, транспортний засіб, у якому перебував Голова ВР, проміжок часу, зазначений у зверненні, що додатково регулюється положеннями Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб». Зазначені обставини мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Колегія суддів зазначає, що з відповіді відповідача від 19.03.2021 не видно, що відповідач по суті розглянув звернення позивача від 22.02.2021 та прийняв рішення про притягнення чи про відмову у притягненні до відповідальності винних осіб. Така відповідь є неповною, відтак неналежно наданою, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо неналежного розгляду звернення [PERSON] та зобов`язання повторно розглянути таке звернення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. \~ За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи. Щодо мотивів апеляційної скарги про необґрунтованість заявленої до відшкодування суми правничої допомоги, колегія суддів зазначає наступне. Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з долученим актом здавання-приймання робіт від 11.05.2021 адвокат Золотухін О.О., на підставі договору про надання правової допомоги від 11.05.2021, виконав такі послуги: - вивчення та правовий аналіз матеріалів, що є предметом позовної заяви\~ 1 год.- 260 грн; - опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, формування правової позиції\~ 2 год.-520 грн; - підготовка процесуальних документів по справі (позовна заява)\~ 2 год.-520 грн. Загальний розмір витрат становить 1300 грн. Вказана сума сплачена позивачем, що підтверджується квитанцією від 11.05.2021. Верховний Суд у постанові від 7 травня 2020 року у справі № 320/3271/19 висловив правову позицію, що акт наданих послуг за наявності всіх необхідних реквізитів може бути визнаний детальним описом робіт (наданих послуг). Стосовно змісту наданих послуг суд зазначає, що відшкодуванню підлягають лише витрати на складення позовної заяви (процесуальних документів). Інші ж зазначені в описі робіт послуги (вивчення матеріалів справи, \~опрацювання законодавчої бази) охоплюються цією послугою, а тому окремому відшкодуванню не підлягають. З огляду на викладене, а також з урахуванням конкретних обставин справи, характеру і предмета спору, які не є складними, звернення до суду з позовом аналогічного змісту у 2020 році, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що справедливою, пропорційною і розумною сумою відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за складення позовної заяви в цій справі є 520 грн. Суд також враховує, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 2 \~ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, \~суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Відповідно до \~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Відповідно до частини 4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення, однак дійшов помилкового висновку про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 1300 грн, а тому колегія суддів визнає правильним змінити рішення суду першої інстанції в цій частині.

Результат розгляду: partial