Рішення адміністративного суду від 2024-06-05 00:00:00+03

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ Позивач звернувся із позовом до Національної академії Державної прикордонної служби України (військова частина [NUMBER] ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.11.2023 в задоволенні позову відмовлено. Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що \~право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку із звільненням зі служби у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу мають виключно військовослужбовиці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, а тому суд погоджується із відповідачем про відсутність у позивача права на отримання при звільненні грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, відповідно до абз.1 ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ\~ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої\~ статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Враховуючи викладене відповідачем протиправно не виплачено у день виключення із списків особового складу частини \~одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ Відповідач \~подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що перелік сімейних обставин або інших поважних причин, що надають право на таку виплату, визначено\~ постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413\~ (далі\~ Постанова № 413) виключно для мирного часу, а тому позивач не має права на виплату спірної допомоги. V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ Ухвалою суду від 29.01.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1\~ \~\~ст.311 КАС України. VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Відповідно до витягу з наказу ректора Національної академії Державної прикордонної служби України від 28.07.2023 №750-ОС позивача звільненого з військової служби у запас наказом ректора Національної академії Державної прикордонної служби України від 27 липня 2023 року №743-ОС за підпунктом "г" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу: військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5\~ статті 26 Закону №2232-XII, з правом носіння військової форми одягу. Вислуга років позивача станом на 31.07.2023 становить: - календарна - 26 років 00 місяців 11 днів; - пільгова - 02 роки 10 місяців 07 днів; - всього - 28 років 10 місяці 18 днів. У день звільнення позивача з військової служби, відповідачем не виплачено одноразову грошову допомогу. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби передбаченої п.2\~ ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"\~ за кожний повний календарний рік служби, позивач звернувся до суду з даним позовом. VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами. Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Згідно з ч.1-3\~ ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Відповідно до абз.1 ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII\~ (у редакції чинній на час виникнення правовідносин) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої\~ статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Згідно абз.1 ч.2\~ ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII\~ (у редакції чинній на час виникнення правовідносин) військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. За приписами п.1 глави 9 розділу 5 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої\~ Наказом МВС України від 25 червня 2018 року № 558\~ (у редакції чинній на час виникнення правовідносин) військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини та інші поважні причини, визначені Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим\~ постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Вичерпний перелік підстав для невиплати вищезазначеної одноразової грошової допомоги визначено у абз.3 п.2 ст.15 Закону №2011-ІІ, згідно з яким, права на виплату одноразової грошової допомоги позбавляються військовослужбовці при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, одноразова грошова допомога передбачена цим пунктом, не виплачується. Одноразова грошова допомога також не виплачується військовослужбовцям, звільненим з військової служби на підставах, визначених пунктами 2-4 частини другої статті 36 (крім випадків звільнення у зв`язку з виявленням однієї з підстав, зазначених у пунктах 1 і 9 частини другої статті 31)\~ Закону України «Про розвідку». Відповідно до абз.4 ч.2\~ ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII\~ (у редакції чинній на час виникнення правовідносин) виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання. Слід звернути увагу на те, що умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої\~ статті 15 Закону №2011-XII\~ за встановлених обставин та підстав звільнення є наявність «вислуги 10 років і більше». Як вбачається з матеріалів справи вислуга років позивача станом на 31.07.2023 становить: календарна - 26 років 00 місяців 11 днів; пільгова - 02 роки 10 місяців 07 днів; всього - 28 років 10 місяці 18 днів. Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи те, що календарна вислуга років на час звільнення позивача становить 26 років, тобто понад 10 років, тому, позивач набув право на одноразову допомогу при звільненні відповідно до\~ статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, зі змісту витягу з наказу ректора Національної академії Державної прикордонної служби України від 28.07.2023 №750-ОС, згідно з яким позивача виключено зі списків особового складу загону вбачається, що у ньому не відображено відомостей про виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, доказів протилежного суду не надано. Також, враховуючи поданий відповідачем відзив на апеляційну скаргу, слід зазначити, що відповідач фактично заперечує наявність права позивача на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні лише тому, що перелік сімейних обставин або інших поважних причин, що надають право на таку виплату, визначено\~ постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413\~ (далі\~ Постанова № 413) виключно для мирного часу. Однак, апеляційний суд вважає, що вказане твердження з огляду на зміст Постанови № 413 не відповідає дійсності, оскільки жодного застереження щодо розповсюдження положень Постанови № 413 лише у мирний час вказаний нормативно-правовий акт не містить. Так, відповідно до Постанови № 413 до переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, віднесено такі сімейні обставини та інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька); укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України; хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей; неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону); довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу. В примітці до вказаного вище переліку визначено, що члени сім`ї військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу - особи, внесені в особову справу військовослужбовця або особи рядового чи начальницького складу: дружина (чоловік), діти, батьки та батьки дружини (чоловіка), які перебувають на його утриманні. Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що серед підстав, які визнаються поважними у розумінні Постанови № 413, взагалі відсутня підстава, за якої звільнено позивача зі служби. Разом з цим, колегія суддів зауважує, що Постанова № 413 прийнята, зокрема, відповідно до\~ статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,\~ статті 106 Кодексу цивільного захисту України, пункту 35 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого\~ Указом Президента України від 10 серпня 2012 р. № 470, пункту 28 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, затвердженого\~ Указом Президента України від 29 жовтня 2012 р. № 618. Враховуючи, що за змістом підпункту «г» пункту 3 частини 5\~ статті 26 Закону № 2232-XII\~ в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби осіб з інвалідністю та осіб, які доглядають за особами з інвалідністю і хворими дітьми» № 2122-IX від 15.03.2022 підстава звільнення позивача зі служби віднесена до інших поважних причин в силу закону, колегія суддів дійшла висновку про наявність у позивача права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що позивач набув право на одноразову допомогу при звільненні відповідно до\~ статті 15 Закону №2011-ХІІ, оскільки у нього наявна вислуга понад 10 років, тому відповідач, не нарахувавши та не виплативши позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, допустив протиправну бездіяльність у спірних правовідносинах, чим порушив гарантоване право позивача на належне грошове забезпечення та з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити вказану допомогу. Такого ж висновку дійшов Восьмий апеляційний адміністративний суд у справі № 260/6370/23 у постанові від 10.01.2024 та у справі №\~380/14881/23 у постанові від 29.01.2024, та по справі № 380/15221/23 у постанові від 14.03.2024 року. VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови. У силу \~\~\~п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Результат розгляду: granted