Рішення адміністративного суду від 2022-10-18 00:00:00+03

у січні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)», в якому просив: -визнати протиправним винесення відповідачем постанов 10.01.2022 по рапортам від 31.12.2021 (2 шт.); 01.01.2022; 02.01.2022; 03.01.2022 про притягнення до дисциплінарної відповідальності; - зобов`язати відповідача утриматися від винесення вищевказаних постанов в майбутньому, тобто діяти виключно в межах повноважень, визначених Конституцією України та Законом; - стягнути з державного бюджету України на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями відповідача, грошові коти в сумі 50000 грн.; - винести окреме рішення суду по справі для притягнення відповідача до дисциплінарної відповідальності згідно Указа Президента України №671/2021 від 22.12.2021. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог. Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок - невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] є засудженим та відбуває покарання в Державній установі «Замкова виправна колонія (№58)». Позивач був ознайомлений письмово, що за ним здійснюється відеоспостереження, про що підтвердив своїм підписом у підписці від 19.11.2012. Також 09.09.2018 був повідомлений про застосування технічних засобів нагляду та контролю. Так, у складених посадовою особою відповідача рапортах зазначено такі обставини: -31.12.2021 засуджений [PERSON] о 18 год. 06 хв допустив порушення режиму відбування покарання, а саме занавісив камеру відеоспостереження, чим унеможливив здійснення нагляду за ним, перешкоджаючи виконувати молодшим інспектором ВНБ його службові обов`язки. На законну вимогу молодших інспекторів припинити порушення не реагував, поставлену вимогу не виконав; - 31.12.2021 засуджений [PERSON] о 21 год. 45 хв допустив порушення режиму відбування покарання, а саме занавісив камеру відеоспостереження, чим унеможливив здійснення нагляду за ним, перешкоджаючи \~виконувати молодшим інспектором ВНБ його службові обов`язки. На законну вимогу молодших інспекторів ВНБ припинити порушення не реагував, поставлену вимогу не виконав; - 01.01.2022 засуджений [PERSON] о 08 год. 38 хв. допустив порушення режиму відбування покарання, а саме занавісив камеру відеоспостереження, чим унеможливив здійснення нагляду за ним, перешкоджаючи виконувати молодшим інспектором ВНБ його службові обов`язки. На законну вимогу молодших інспекторів ВНБ припинити порушення не реагував, поставлену вимогу не виконав; - 02.01.2022 засуджений [PERSON] о 14 год. 32 хв. допустив порушення режиму відбування покарання, а саме занавісив камеру відеоспостереження, чим унеможливив\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~здійснення\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~нагляду\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~за\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ним,\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~перешкоджаючи\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~виконувати молодшим інспектором ВНБ його службові обов`язки. На законну вимогу молодших інспекторів ВНБ припинити порушення не реагував, поставлену вимогу не виконав; - 03.01.2022 засуджений [PERSON] о 15 год. 40 хв. допустив порушення режиму відбування покарання, а саме занавісив камеру відеоспостереження, чим унеможливив здійснення нагляду за ним, перешкоджаючи\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~виконувати\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~молодшим інспектором ВНБ його службові обов`язки. На законну вимогу молодших інспекторів ВНБ припинити порушення не реагував, поставлену вимогу не виконав. На підставі вказаних рапортів на засіданні дисциплінарної комісії з розгляду питань\~щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності засуджених Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» (Протокол № 2 від 10.01.2022 року), було вирішено - за вчинені правопорушення засудженому [PERSON] оголосити «Догану» та «Сувору догану». 10.01.2022 були винесені постанови про накладення вказаних дисциплінарних стягнень засудженому [PERSON] . Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо необґрунтованості позовних вимог. Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне. Згідно із ч. 3 ст. 63 Конституції України засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду. Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України\~(\~КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.\~\~ Так, завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними. Згідно із ст. 2 КВК України\~кримінально-виконавче законодавство України складається з цього\~Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. До засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України (ст. 3 КВК України). Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання. Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Відповідно до ч.1 ст.102 КВК України режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених. Згідно ч. ч.1, 3 ст.103 КВК України адміністрація колонії має право використовувати аудіовізуальні, електронні й інші технічні засоби для попередження втеч та інших кримінальних правопорушень, порушень встановленого законодавством порядку відбування покарання, отримання необхідної інформації про поведінку засуджених. Перелік технічних засобів нагляду і контролю та порядок їх використання визначаються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України. Так, наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5 затверджені Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (Правила №2823/5). Вказані Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (абз. 2 п. 1 Розділу І Правил №2823/5). Згідно з п. 1 Розділу ХХІІІ Правил №2823/5 (Нагляд за засудженими), нагляд за засудженими є системою заходів, спрямованих на забезпечення відбування та виконання кримінальних покарань у виді обмеження та позбавлення, довічного позбавлення волі та арешту шляхом цілодобового і постійного контролю за поведінкою засуджених у місцях їх проживання та праці, попередження та припинення з їх боку протиправних дій, забезпечення вимог ізоляції засуджених та безпеки персоналу установ виконання покарань. Для забезпечення нагляду за поведінкою засуджених у відділеннях соціально-психологічної служби, локальних секторах, камерах, прогулянкових двориках, у місцях їх праці, їдальнях, клубах, медичних частинах та лікарняних закладах адміністрацією установ виконання покарань встановлюються відеокамери, про що засуджений інформується під підпис. Кут огляду відеокамер, які встановлені у жилих приміщеннях та камерах, не має охоплювати санітарні вузли. Забороняється встановлювати відеокамери у приміщеннях (камерах), в яких проводяться медичні обстеження (огляди) засуджених, особистий обшук з роздяганням, жилих кімнатах тривалих побачень, а також у лазнях, роздягальнях, душових та туалетних кімнатах. Згідно п. 1 розділу V Порядку використання технічних засобів нагляду і контролю у виправних та виховних колоніях Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 26 червня 2018 року №2025/5 (Порядок №2025/5) система відеоспостереження забезпечує дистанційне візуальне спостереження за об`єктами виправної/виховної колонії, поведінкою засуджених, порядком несення служби персоналом виправної/виховної колонії. Пунктом 7 розділу VII Порядку №2025/5 визначено, що доступ персоналу виправної/ виховної колонії до роботи з відео- та аудіоінформацією, яка надходить від технічних засобів нагляду і контролю, реалізується за допомогою програмних та апаратних засобів обмеження доступу (паролі, захищені протоколи обміну тощо), захищених від несанкціонованого втручання у канали передачі цієї інформації. Право доступу до роботи з відео- та аудіоінформацією, яка надходить від технічних засобів нагляду і контролю, має персонал виправної/виховної колонії відповідно до розподілу посадових обов`язків. Тобто, основними функціями відеоспостереження є забезпечення безпеки персоналу виправної колонії, засуджених, цілодобовий контроль за їх поведінкою, виконання внутрішнього розпорядку дня. Проте, інформація, що фіксується, є інформацією з обмеженим доступом, належить виправній колонії і не передається (не транслюється). Таким чином, відеонагляд, який цілодобово ведеться в багатомісних приміщеннях камерного типу сектору максимального рівня безпеки для відбування покарання чоловіками, засудженими до довічного позбавлення волі, є виправданим заходом безпеки. Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відеоспостереження викликає сильні страждання у позивача, чи якимось чином впливає на його перебування в установі, оскільки позивач відбуває покарання в місці позбавлення волі (де позивач і так перебуває під постійним наглядом і контролем), і в багатомісному приміщенні камерного типу він не може перебувати наодинці з собою, а тому втручання в його приватне життя шляхом цілодобового відеонагляду у відповідному приміщенні (за виключенням окремих приміщень, визначених законодавством) за цих обставин є необхідністю в демократичному суспільстві для інтересів громадської безпеки та попередження злочинів, а також для захисту здоров`я і прав інших осіб. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються \~встановленими у справі обставинами. Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги. Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Результат розгляду: denied