Рішення адміністративного суду від 2023-07-19 00:00:00+03

[PERSON] 20.12.2022 звернувся в суд з позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Державної служби України з питань праці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ №257-к від 07.12.2022, поновити його на посаді начальника головного державного інспектора відділу нагляду на виробництві і на об`єктах підвищеної небезпеки з 08.12.2022, стягнути з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.12.2022 по дату ухвалення рішення у справі, стягнути з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на його користь моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн., стягнути з Управління Держпраці в Івано-Франківській області судові витрати. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року відмовлено в задоволенні позову. Не погоджуючись із вказаним рішенням [PERSON] подав апеляційну скаргу. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2023 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року у справі №300/5312/22 скасовано та ухвалено нове, яким позов [PERSON] до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Державної служби України з питань праці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 07.12.2022 №257-к «Про звільнення [PERSON] ». Поновлено [PERSON] на посаді головного державного інспектора відділу нагляду в нафтогазовому комплексі та гірничорудній промисловості Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 08.12.2022. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.12.2022 по 04.07.2023 в розмірі 79189 грн. 03 коп. (без відрахування податків, зборів та обов`язкових платежів) та витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн. 07.07.2023 Восьмим апеляційним адміністративним судом отримано заяву представника позивача про прийняття додаткової постанови та стягнення з відповідача Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь позивача 1916 гривень витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді, а також витрати в сумі 5000 тис. гривень понесених на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції та судовий збір в сумі 992,40 грн. за подання адміністративного позову. До вказаної заяви додано: ордер адвоката Булавинець М.М. від 11.04.2023 №1040408; копія Договору про надання правничої допомоги від 10 квітня 2023 року; копія квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №66312155 від 06.07.2023. Управління Держпраці в Івано-Франківській області подало до суду апеляційної інстанції заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу, у якому зазначає про неспівмірність заявленої адвокатом суми витрат. Вважає, що покладення на Управління Держпраці судових витрат на правничу допомогу у визначеному в заяві розмірі є необґрунтованим, завищеним та неспівмірним зі складністю справи. Просить відмовити в задоволенні заяви представника апелянта про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №300/5312/22 - в повному обсязі. Прийняти додаткове рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №300/5312/22 - на користь Управління Держпраці в Івано-Франківській області. Сторони не прибули у судове засідання, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що згідно статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду заяви Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви вважає, що така підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до статті 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно зі статтею 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи. Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Приписи частини 3 статті 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Статтями 26, 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Положеннями частини 5 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 у справі № 320/3271/19. Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04). Апеляційний суд зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Результат розгляду: partial