Рішення адміністративного суду від 2022-05-13 00:00:00+03

14.12.2021 року [PERSON] звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила суд: - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок позивачу пенсії з врахуванням в страховий стаж в пільговому обчисленні (зарахування одного року за один рік і шість місяців) період її трудової діяльності з \~\~\~\~\~\~\~30.12.1988 по 28.03.1989; - при перерахунку пенсії розрахувати середньомісячну заробітну плату в період з 01.08.1985 по 01.08.1990; - при перерахунку пенсії застосувати відомості про заробітну плату за попередні сім місяців з яких сплачувались податки (а саме з січня 1985 року по липень 1985 року) щодо періоду з 01.05.1988 по 30.12.1988, за який відсутні відомості про розмір заробітної плати в архівних довідках; - при перерахунку пенсії врахувати початок роботи в районах Крайньої Півночі з 14.09.1981; - розмір пенсій перерахувати з початку виплати позивачу пенсії, а саме з 14.09.2012. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2021р., позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та позивачу наданий десятиденний строк для усунення недоліків, шляхом приведення позовної заяви у відповідність до вимог ст. 160, 161 КАС України, зокрема, шляхом надання до суду належним чином оформленої позовної заяви, доказів сплати 908,00 грн. судового збору та доказів направлення позовної заяви з додатками відповідачу. 17.12.2021 за вх. №ЕС/3229/21 позивачем на виконання вказаної вище ухвали суду першої інстанції, до Одеського окружного адміністративного суду було надано заяву з додатками та позовною заявою, в якій позовні вимоги викладені в наступній редакції: - визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправними та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 14.09.2012 перерахунок пенсії [PERSON] з врахуванням початку роботи в районах Крайньої Півночі з 14.09.1981, з врахуванням в страховий стаж в пільговому обчисленні період трудової діяльності з 30.12.1988 по 28.03.1989, з розрахунком середньомісячної заробітної плати в період з 01.08.1985 по 01.08.1990 та застосуванням відомостей про заробітну плату за попередні місяці в період з 01.05.1988 по 30.12.1988. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року, строк для усунення недоліків позовної заяви позивачу було продовжено, встановлено 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали та роз`яснено, що виявлені недоліки повинні бути усунені, шляхом надання до суду належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду (з копією відповідачу - у випадку подання у паперовому вигляді та з доказами направлення листом з описом вкладення - у разі подання в електронній формі). На виконання вказаної ухвали суду, від представника позивача за вх. №ЕС/8/22 до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява з уточненою позовною заявою, в якій позовні вимоги викладені в наступній редакції: - визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправною щодо незарахування до страхового стажу [PERSON] періоду трудової діяльності з 30.12.1988 по 28.03.1989 в пільговому обчисленні (один рік за один рік і шість місяців), який підтверджено архівною довідкою відділу по справам архівів адміністрації міста Новий Уренгой від 27.02.2012 №1204-02/203; - визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправною щодо неврахування для обчислення [PERSON] розміру пенсії середньомісячного заробітку за період 5 років з 01.08.1985 по 01.08.1990, що підтверджується архівними довідками від 10.11.2011 №3094, від 10.11.2011 №3095, від 10.11.2011 №3096 від 27.02.2012 №1204-02/202, від 27.02.2012 №1204-02/203, на підставі ст. 77 закону РССР від 15.05.1990 №1480-1 Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР та пунктом 5 прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV; - визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправною щодо не застосування до періоду трудової діяльності [PERSON] з 01.05.1988 по 30.12.1988 відомостей про заробітну плату, отриману в попередній період трудової діяльності з 01.01.1985 по 01.07.1985 відповідно до ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV; - визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправною щодо неврахування до страхового стажу в пільговому обчисленні (один рік за один рік і шість місяців) періоду трудової діяльності [PERSON] з 14.09.1981 по 15.11.1981, що підтверджується трудовою книжкою (сторінка 6, строка 11); - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії [PERSON] період трудової діяльності з 30.12.1988 по 28.03.1989 в пільговому обчисленні (один рік за один рік і шість місяців), який підтверджено архівною довідкою відділу по справам архівів адміністрації міста Новий Уренгой від 27.02.2012 №1204-02/203 та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з моменту призначення пенсії (з 14 вересня 2012 року); - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області для обчислення пенсії [PERSON] застосувати середньомісячний заробіток за період 5 років з 01.08.1985 по 01.08.1990, що підтверджується архівними довідками від 10.11.2011 №3094, від 10.11.2011 №3095, від 10.11.2011 №3096 від 27.02.2012 №1204-02/202, від 27.02.2012 №1204-02/203, на підставі ст. 77 закону РССР від 15.05.1990 №1480-1 Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР , пунктом 5 прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІУ та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з моменту призначення пенсії (з 14 вересня 2012 року); -зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області застосувати до періоду трудової діяльності [PERSON] з 01.05.1988 по 30.12.1988 відомості про заробітну плату, отриману в попередній період трудової діяльності з 01.01.1985 по 01.07.1985 відповідно до ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з моменту призначення пенсії (з 14 вересня 2012 року); -зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області врахувати до страхового стажу в пільговому обчисленні (один рік за один рік і шість місяців) період трудової діяльності [PERSON] з 14.09.1981 по 15.11.1981, що підтверджується трудовою книжкою (сторінка 6, строка 11) та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з моменту призначення пенсії (з 14 вересня 2012 року). Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року позивачу було продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви, встановлено позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали та роз`яснено, що виявлені недоліки повинні бути усунені, шляхом надання до суду належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду (з копією відповідачу). На виконання вказаної ухвали, 02.02.2022 за вх. № ЕС/317/22 представником позивача було надано заяву про поновлення позивачу строку звернення до суду, в обґрунтування якої вказувалось, що: 1. [PERSON] не була обізнана та впевнена в тому, що її права та інтереси при нарахуванні пенсії порушено. З заяв [PERSON] від 27.08.2020 та 26.09.2020 (копії додавались до заяви від 31.12.2021), вбачається, що [PERSON] просила Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області переглянути страховий стаж та перерахувати розмір її пенсії. Наявність протиправної бездіяльності збоку Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області [PERSON] , яка полягає у відмові перерахунку, було встановлено лише після отримання відповіді, датованої 14.06.2021; 2. З 2014 року [PERSON] була вимушена виїхати з окупованої території (м. Донецьк) та оселитися в м. Одеса, що підтверджується довідкою від 23.10.2014 №5106-586 (додавалась до матеріалів справи). Враховуючи те, що розмір її пенсії станом на 2014 рік складав 1329,47 грн. потім поступово збільшувався на незначну суму, [PERSON] не мала можливості сплатити судовий збір навіть частинами, оскільки перебувала в скрутному матеріальному становищі; 3. Поважність причин не звернення до суду після 27.08.2020 [PERSON] обґрунтовує також браком коштів для сплати судового збору, скрутним матеріальним становищем та запровадженням в Україні карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID19). [PERSON] перебуває в віковій категорії ризику та намагається дотримуватися обмежень для уникнення зараження. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2022р., позовну заяву [PERSON] до Головного управління Пенсійного фону України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії - повернуто позивачеві, та роз`яснено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, [PERSON] звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2022р., та передати справу №420/25479/21 на розгляд суду першої інстанції. В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що 31.05.2021р. позивачка зверталась до Головного управління ПФУ в Одеській області з заявою про здійснення перерахунку страхового стаду та розміру пенсії. Листом відповідача від 14.06.2021р. № 9610-9530/С-02/8/1500/21 їй було надано відповідь, яка свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, що полягає у відмові в задоволенні поданої [PERSON] заяви. Отже, оскільки про порушення своїх прав, [PERSON] дізналась саме із отриманого листа відповідача від 14.06.2021р., вважаю, що позовну заяву нею подано 13.12.2021р. з дотриманням встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України шестимісячного строку, після отримання відповіді, яка свідчила про порушення прав та інтересів позивача. Наголошує, що нею подавались до суду першої інстанції, на виконання ухвал про залишення позовної заяви без руху та про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви, відповідні клопотання із належними обґрунтуваннями поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, однак суд першої інстанції не звернув належної уваги на викладені позивачкою у своїх заявах обґрунтування та доводи. Судова колегія вважає, що у відповідності до ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення (в даному випадку ухвали) в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Так, приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було усунуто виявлені судом недоліки позовної заяви, згідно прийнятих ухвал про залишення позову без руху та продовження строку для усунення недоліків позовної заяви, доказів звернення до суду у встановлений статтею 122 КАС України строк чи належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду до суду не було надано. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст. 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому ст. 171 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Отже, правовою підставою для залишення позовної заяви без руху є її невідповідність вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України, а неусунення таких недоліків, в свою чергу, - є підставою для повернення позову. Водночас, згідно ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Як свідчать матеріали справи та встановлено апеляційним судом, залишаючи позовну заяву [PERSON] без руху відповідно ухвалою від 17.12.2021р., суд першої інстанції виходив з того, що таку позивачем подано без дотримання вимог статей 160, 161 КАС України. В подальшому, у зв`язку із наданням на виконання вказаної вище ухвали суду від 17.12.2021р. позовної заяви із уточненими вимогами. Судом першої інстанції було засновано, що позовну заяву [PERSON] подано без дотримання приписів ст. 122 КАС України, а саме поза межами встановленого шестимісячного строку. За вказаного, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 року позивачу було продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви, а також роз`яснено, що такі мають бути усунуті шляхом подання до суду належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду (з копією відповідачу - у випадку подання у паперовому вигляді та з доказами направлення листом з описом вкладення - у разі подання в електронній формі). На виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 24.12.2021р. позивачем було подано позовну заяву з повторно уточненими вимогами та заяву про поновлення строку звернення до суду із такими вимогами. Вважаючи недоведеними обґрунтування заяви про поновлення строку звернення [PERSON] до суду з даним позовом, Одеським окружним адміністративним судом прийнято ухвалу від 17.01.2022 року, якою було продовжено строк для усунення недоліків поданої позовної заяви. На виконання вказаної ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2022р. позивач подав повторно заяву про поновлення строку звернення до суду із позовними вимогами щодо перерахунку пенсії з моменту її призначення. Однак, фактично, як слідує з висновків суду першої інстанції, протягом встановленого судом строку, позивачем недоліків позовної заяви не усунуто. У своїй апеляційній скарзі апелянтом наголошується на тому, що ним було зазначено у поданих на виконання ухвал суду першої інстанції від 17.12.2021р. та від 17.01.2022р. заявах, поважні на його думку, підстави для поновлення строку подання даного позову, якими в тому числі обґрунтовано апеляційну скаргу, у зв`язку із чим судом першої інстанції повертаючи позовну заяву зроблено хибні висновки. На думку колегії суддів, таке твердження скаржника є хибним, оскільки згідно із ч.1 ст. 118 КАС України, процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Як встановлено ч.1, ч.2ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Приписами ч. 3 ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені ст. 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. З вищенаведених норм слідує, що строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. В свою чергу, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Відтак, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на правові висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 дійшов такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у соціальних спорах у вказаній категорії справ: 1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. 2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо. Судом першої інстанції, з огляду на викладене вище, цілком обґрунтовано було відхилено доводи позивача [PERSON] щодо необізнаності про порушення її прав до отримання листа ГУ ПФУ в Одеській області від 14.06.2021р., адже, як зазначає сама позивач у своїй заяві, вона двічі 27.08.2020р. та 26.09.2020р. (тобто більше ніж за рік до звернення до суду з даним адміністративним позовом) зверталась до відповідача із заявами для відновлення своїх порушених прав. При цьому, [PERSON] , ані у своїх заявах, які вона подавала на виконання ухвал суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху та продовження строку для усунення недоліків позовної заяви, не наведено обґрунтування своєї триваючої пасивної поведінки з моменту, коли фактично відбулось порушення її прав (призначення пенсії 14 вересня 2012 року) до дати звернення із такими заявами до відповідача, та не наведено обґрунтування своєї триваючої пасивної поведінки з моменту надання відповідей на заяви від 27.08.2020 та 26.09.2020 (копії яких позивачем до суду не надано) та до моменту звернення позивача із заявою від 31.05.2021 до відповідача. За вказаного, апеляційний суд оцінює критично твердження апелянта про те, що позивач про порушення своїх прав дізналась лише з листа відповідача від 14.06.2021р. Таким чином, враховуючи висновки Верховного Суду у постанові 31.03.2021 у справі №240/12017/19, колегія суддів оцінює критично доводи скаржника про те, що вона дізналась про порушення своїх прав з листа відповідача від 14.06.2021р., отриманого на її заяву від 31.05.2021р. Апеляційний суд вважає також посилання скаржника на погане матеріальне становище та брак коштів для сплати судового збору, як на поважну підставу пропуску строку звернення до суду з даним позовом, позаяк, як вірно наголосив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, позивачка [PERSON] не була позбавлена можливості звернутись до суду із заявою про звільнення її від сплати судового збору при своєчасній, у межах встановленого ст. 122 КАС України строку, подачі відповідної позовної заяви. Суд першої інстанції також обґрунтовано відхилив посилання [PERSON] на запровадження на території України карантину у зв`язку з пандемією коронавірусної хвороби (COVID 19) як на причину пропуску нею строку звернення до суду, позаяк позивач не навела обґрунтувань, які саме обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином, перешкоджали їй вчасно звернутись до суду з даним позовом, враховуючи при цьому можливість такого звернення крім особистої подачі через канцелярію суду також шляхом використання послуг поштового зв`язку а також можливість використання системи «Електронний суд». Таких тверджень не наведено апелянтом й у апеляційній скарзі. З урахуванням зазначеного у сукупності, судова колегія вважає неповажними підстави пропуску позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду. Будь-яких інших доводів в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з цим позовом апелянтом не наводиться. Як було вже було зазначено вище, частиною 1 статті 123 КАС України, суд зобов`язаний залишити позов без руху також у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Підставами ж для повернення позивачеві позовної заяви, згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, є не усунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав у даному випадку для повернення позовної заяви, оскільки даний позов [PERSON] подано з пропуском строку, встановленого статтею 122 КАС України, поважність пропуску якого позивачем не доведено, зазначені в ухвалі від 17 грудня 2021 року позивачем усунені не були, доказів звернення до суду у встановлений статтею 122 КАС України строк чи належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду до суду не надано. Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції. Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Результат розгляду: denied