Рішення адміністративного суду від 2022-01-26 00:00:00+02

Позивач [PERSON] 19.10.2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДПС у Дніпропетровській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 09.06.2020 року №000212951400462, №000213051400462, №000213151400 462, №000213251400462, №000213351400462, №000213451400462, №000213551400462, №000213651400462, №000213751400462, №000213851400462, №000213951400462, №000214051400462, №000214151400462, №000214251400462, №000214351400462, №000214451400462, №000214551400462, №000214651400462, №000212851400462 відповідно. Обґрунтовуючи позов позивач посилається на протиправність оскаржених податкових повідомлень-рішень, як таких, що прийняті без дотримання вимог податкового законодавства України. На думку позивача, він має право на преференцію, визначену абз. «ґ» п.п.266.2.2 п. 266.2 статті 266 ПК України, так як житлова нерухомість, щодо якої цими рішеннями визначено грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, непридатна для проживання, що підтверджується експертним висновком, складеним спеціалістами ПП «Експерт-Борисфен», та рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року у справі № 201/1558/20, яким зобов`язано виконком Соборної районної у місті Дніпрі ради прийняти рішення про непридатність для проживання квартир щодо яких визначено спірне грошове зобов`язання. Відповідач позов не визнав та заперечуючи проти його задоволення у відзиві на позовну заяву указав, що приймаючи оскаржене рішення діяв у спосіб передбачений законодавства України. Зазначає про відсутність підстав для застосування преференції, визначеної абз. «ґ» п.п.266.2.2 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, позаяк житлова нерухомість, що перебуває у власності позивача та щодо якої визначено оскаржені грошові зобов`язання, непридатною для проживання не визнавалась. Зауважує, що ці обставини мають підтверджуватися виключними доказами, а саме: рішенням міськради. У відзиві на позов відповідач зазначає про безпідставність заявлених позивачем вимог та просить в позові відмовити. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду через порушення норм матеріального права, та задовольнити позовні вимоги . Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надійшов. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Матеріалами справи підтверджено, що позивачу на праві приватної власності належать об`єкти нерухомого майна, а саме: квартири №3,4,19,30,30а,34,38,54, 62,71,79,82,82а , 82б , 85,85а , 89,90,91,92а , 92б , 92в , що розташовані за адресою: [ADDRESS] . ГУ ДПС у Дніпропетровській області 09.06.2020 року прийняті податкові повідомлення-рішення №000212951400462, №000213051400462, №000213151400462, №000213251400462, №000213351400462, №000213451400462, №000213551400462, №000213651400462, №000213751400462, №000213851400462, №000213951400462, №000214051400462, №000214151400462, №000214251400462, №000214351400462, №000214451400462, №000214551400462, №000214651400462 та №000212851400462, якими позивачу визначені грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розмірі відповідно 9677,83 грн., 9818,09 грн., 2457,97 грн., 9818,09 гри., 8696,02 гри., 7714,21 гри., 8275,25 грн., 8696,02 грн., 7573,95 грн., 6732,41 гри., 7714,21 грн., 6592,14 грн., 4768,78 грн., 4488,26 грн., 6031,11 грн., 7714,21 грн., 7433,70 грн., 7360,12 грн. та 8555,77 грн. Судом першої інстанції встановлено, і зазначені обставини не заперечуються сторонами, що до розрахунку грошових зобов`язань за оскаржуваними ППР увійшли вищенаведені об`єкти нерухомості, при цьому позивач не ставить під сумнів площу об`єктів нерухомості, а також ставки податку, що застосовані при обрахунку, але вважає, що перелічені квартири взагалі не є базою оподаткування податку, оскільки вони не придатні для проживання. Згідно з п.п.14.1.129.1 п.14.1 ст. 14 ПК України, об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки; будівлі, віднесені до житлового фонду, поділяються, зокрема, на в) квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. За приписами пп. 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості; об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. Відповідно до пп. 266.3.2 ст. 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Згідно із пп.266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України, база оподаткування об`єкта/ об`єк тів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік). Відповідно до пп.266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Разом з тим абз.«ґ» пп.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування: житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад. Порядок обчислення суми податку передбачений пп. 266.7.1 ст. 266 ПК України, а саме: обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до пп. "а" або "б" пп.266.4.1 п. 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку (пп. «а»). Особливості визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб передбачені пп. 266.1.2 ст. 266 ПК України, відповідно до якої: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку. Здійснивши аналіз чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що об`єктом оподаткування з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі його частка. Однак, якщо житлова нерухомість непридатна для проживання та вказані обставини визнані відповідним рішенням сільської, селищної або міської ради, вона (житлова нерухомість) не може бути об`єктом оподаткування цього податку. Із матеріалів справи вбачається, що до розрахунку грошового зобов`язання за оскарженими ППР увійшли об`єкти нерухомості - квартири №3,4,19,30,30а ,34,38,54,62, 71,79,82, 82а , 82б , 85,85а , 89,90,91,92а , 92б , 92в , що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які знаходяться у приватній власності [PERSON] , із розміром частки 1/1, що підтверджено даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Посилання позивача на те, що перелічена житлова нерухомість непридатна для проживання спростовується наступним. Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР визначено, що питання обліку житлового фонду, об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності, здійснення контролю за його використанням, а також питання визначення технічного стану житлових будинків належать до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Рішення про непридатність для проживання належних на праві власності позивачу квартир №3,4,19,30,30а ,34,38,54,62, 71,79,82, 82а , 82б , 85,85а , 89,90,91,92а , 92б , 92в , які розташовані за адресою: [ADDRESS] , органами місцевого самоврядування не приймалося, що свідчить про те, що ці квартири є об`єктами оподаткування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як житлова нерухомість. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року у справі № 201/1558/20 не спростовує встановлених у цій справі фактичних обставин справи. Матеріалами справи підтверджено, що під час розрахунку розміру податку на нерухоме майно відповідачем застосовано відповідну ставку податку, а також ураховано фактичну площу квартир за відповідним рішенням органу місцевого самоврядування, що свідчить про правомірність дій податкового органу при обрахунку грошових зобов`язань та відсутність порушень приписів податкового законодавства України. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що приймаючи спірні ППР відповідач діяв в межах наданих повноважень у спосіб, передбачений податковим законодавством України, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржених ППР та задоволення позову. Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовано. Оскільки судом першої інстанції рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Результат розгляду: denied