Рішення адміністративного суду від 2022-04-21 00:00:00+03

15.08.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Відкрите акціонерне товариство «Тернопільське об`єднання «Текстерно» про зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив зобов`язати відповідача призначити їй пенсію відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.06.2021. Позов обґрунтовує тим, що 23.06.2021 [PERSON] подала заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, однак 01.07.2021 відповідач протиправно відмовив у призначенні такої пенсії з мотивів недостатнього спеціального стажу. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що на ВАТ «Тектерно» працювала на посаді ткача з 17.07.1985, що становить більше 20 років. Звертає увагу, що відповідач не зарахував в стаж роботи по спеціальності час перебування на лікарняних, декретних та у чергових відпустках. Крім того не зараховано навчання в ПТУ №2 в м. Тернополі з 01.09.1983 по 13.07.1985 відповідно до статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту». Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились. Водночас, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку\~ ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми\~ ст.313 цього Кодексу. Згідно\~ ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України\~ фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення \~з огляду на наступні підстави. Судом встановлені наступні обставини. 23.06.2021 [PERSON] , при досягненні 53-річного віку, звернулася з відповідною заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Рішенням відповідача, за результатами розгляду поданої заяви від 30.06.2021 №2492402189, було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. При цьому враховано, що пенсійний вік визначений пунктом 6 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» робітницям текстильного виробництва, зайнятим на верстатах і машинах, - за списком виробництв і професій, затвердженим у порядку, що встановлюється Кабінет Міністрів України, - після досягнення 55 років і при наявності стаж зазначеної роботи не менше 20 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої статті 114, зокрема жінки, які народилися у період з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 15 року після досягнення ними 53 роки. Так, згідно із записами трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] 17.07.1985 працює на посаді ткалі 5 розряду у ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно» по даний час. Загальний страховий стаж позивачки становить 30 роки 04 місяців 26 днів, спеціальний стаж роботи - 13 років 10 місяці 26 дні відповідно до довідки №04/316 від 25.05.2021, виданої ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно». Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0214-8/19540 від 01.07.2021 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за відсутності необхідного спеціального стажу - 20 років. Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення. Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне. Згідно із положеннями частини 2\~ статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ Конституцією\~ та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У положеннях статті 46 Конституції України, закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом. Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (Закон №1058), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Відповідно до частини другої статті 5 Закону №1058-IV виключно цим Законом визначаються, зокрема види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат. Тобто розмір пенсії кожного пенсіонера визначається індивідуально в залежності від набутого ним страхового стажу та отриманого заробітку, з якого сплачувалися страхові внески. Відповідно до статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Згідно з пунктом 6 частини другої статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається робітницям текстильного виробництва, зайнятим на верстатах і машинах, - за списком виробництв і професій, затвердженим у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і за наявності стажу зазначеної роботи не менше 20 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті. Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає наступне. Підставами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є: досягнення певного віку, наявність загального і пільгового (спеціального) стажу роботи. Як слідує з матеріалів справи, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за відсутності пільгового (спеціального) стажу - 20 років. Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637). Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.\~ Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Апеляційний суд вказує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. З наданої довідки ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно» від 25.05.2021 №04/316 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній [PERSON] з 17.07.1085 по даний час перебуває у трудових відносинах і за цей період виконувала роботи по обслуговуванню ткацьких верстатів в бавовняному виробництві 13 років 10 місяців 26 днів. Підставою для видачі довідки були особові рахунки, відомості з нарахування заробітної плати, картки форми П-2, заява [PERSON] , трудова книжка, накази. З матеріалів справи вбачається, що позивач не весь час, вказаний у трудовій книжці, працювала у ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно», оскільки товариство не здійснює виробничої діяльності, що відображено також у довідці форми ОК-5. Колегія суддів вважає, що у довідці ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно» від 25.05.2021 №04/316 відображений період зайнятості позивача на верстатах текстильного виробництва, як передбачено пунктом 6 частини другої статті 114 Закону №1058-IV. Щодо доводів апелянта в частині зарахування до пільгового стажу періоду навчання з 01.09.1983 по 13.07.1985 в Тернопільському професійно-технічному училищі №2 за професією ткалі суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Згідно зі статтею 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10 лютого 1998 року №103/98-ВР (із змінами) час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців. Як вбачається із записів трудової книжки, позивач 13.07.1985 закінчила навчання, а 17.07.1985 прийнята ткалею в ткацький цех на Тернопільський бавовняний комбінат, який перейменований у Відкрите акціонерне товариство «Тернопільське об`єднання «Текстерно», тобто період після закінчення навчання та влаштуванням на роботу по спеціальності не перевищує трьох місяців. Отже, колегія суддів, що в загальному у позивача буде менше необхідних 20 років, що виключає можливість призначення такої пенсії. Разом з тим, твердження апелянта, що відповідач не зарахував в стаж роботи по спеціальності час перебування на лікарняних, декретних та у чергових відпустках не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи по суті, оскільки апелянтом відповідних доказів не надано. Отже, апеляційний суд вважає, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити. Згідно з\~ ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених\~ статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied