Рішення адміністративного суду від 2022-07-12 00:00:00+03

Позивач 09.11.2021 звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду\~ в якому просив: \~\~ - стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у вигляді недоотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу, визначеного за ч.3, ч.4 \~\~ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру" за період з 01.12.2020 по 31.10.2021 у сумі 331\~ 710,11 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у вигляді недоотриманої частини заробітної плати, а саме надбавки за спеціальне звання «заслужений юрист України», визначеного за ч.3, ч.4 \~\~ст. 81 ЗУ "Про прокуратуру" за період з 01.12.2020 по 31.10.2021 у сумі 16\~ 585, 51 грн. ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.04.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю. Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 за № 6-р/2020 на правовідносини між сторонами не впливає, оскільки для здійснення перерахунку заробітної плати відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" №1697 - VII без призначення на посаду до Офісу Генерального прокурора немає підстав, однак, у суду відсутні докази переведення позивача у Вінницьку обласну прокуратуру. Тобто, у вимірі обставин цієї справи і чинного законодавчого регулювання організації прокуратури України, середня заробітна плата позивача не може обчислюватися з урахуванням посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, адже його туди з об`єктивних причин не переводили. Отже, з огляду на те, що у спірний період часу позивач працював у прокуратурі Вінницької області, а\~ у Вінницьку обласну прокуратуру позивач на роботу не приймався суд першої інстанції дійшов висновку, що обчислення його заробітної плати правомірно здійснювалось у цей період відповідно до постанови Кабінету Міністрів України. ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №\~ 6-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми та положення ст. 84 Закону України "Про прокуратуру" №1697 - VII від 14.10.2014 зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Зазначене положення визнане неконституційним і таким, що втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення \~- з 26.03.2020. Отже, у спірний період виплата позивачу посадового окладу підлягала у розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", а саме виходячи з розмірів прожиткового мінімуму працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Крім того, згідно ч. 4 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: прокурора обласної прокуратури - 1,2. Іншої прокуратури обласного рівня, крім обласних прокуратур у системі органів прокуратури України немає, а тому вважати позивача, таким що не є працівником Вінницької обласної прокуратури немає жодних підстав. ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4\~ ст. 304 КАС України\~ не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2022 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на 15.09.2021. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2022 призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12.07.2022 о 09:30 та витребувано від Вінницької обласної прокуратури та [PERSON] довідку (розрахунок) щодо нарахованої заробітної плати у період з 01.12.2020 по 31.10.2021. 05.077.2022 на виконання зазначеної ухвали від Вінницької обласної прокуратури надіслано довідку щодо нарахованої заробітної плати у період з 01.12.2020 по 31.10.2021. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив суд задовольнити її повністю. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача. VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі №120/1891/20-а, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2021, серед іншого, поновлено [PERSON] у Вінницькій обласній прокуратурі на посаді, що рівнозначна тій, яку він обіймав до звільнення, з 30 квітня 2020 року. На виконання судового рішення у справі №120/1891/20-а поновлено [PERSON] на посаді прокурора процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області та в органах прокуратури з 30.04.2020. Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 за № 6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статі 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вважаючи, що з 01.12.2020 по 31.10.2021 заробітна плата позивача, а саме посадовий оклад та надбавка за звання "заслужений юрист України" повинна регулюватися та визначатись виключно ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", а \~\~за період його роботи з 01.12.2020 по 31.10.2021 у Вінницькій обласній прокуратурі різниця між фактично нарахованим посадовим окладом та посадовим окладом, який повинен бути нарахований позивачу відповідно до вимог закону становить - 331 710,11 грн., і різниця між фактично нарахованою надбавкою за спеціальне звання "заслужений юрист України" та надбавкою, яка мала б бути нарахована становить - 16\~ \~585, 51 грн., позивач звернувся до суду з цим позовом. VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII (далі Закон № 1697-VII) заробітна плата прокурорів регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених Законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат. Частиною 9 статті 81 Закону № 1697-VII визначено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно із ст.13 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР (далі Закон № 108/95-ВР) встановлено, що оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом. Відповідно до частини 2 статті 8 Закону № 108/95-ВР умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України. Положенням статті 89 Закону 1697-VII вказано, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України. Згідно статті 90 Закону 1697-VII, фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період. Після прийняття Закону України 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру", були прийняті Закон України від 28.12.2014 №80-VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік" та Закон України від 28.12.2014 №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин". Відповідно до пункту 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" норми і положення, зокрема, статті 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів. Схема посадових окладів працівників органів прокуратури визначалась постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури". Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" №79-VIII доповнений розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України , зокрема, п. 26, який передбачив, що норми і положення статті 81 Закону України від 14 жовтня 2014 року "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Закон України від 28.12.2014 №80-VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік" та Закон України від 28.12.2014 №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" прийняті пізніше Закону України 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру", а тому у 2015 році норми і положення Закону України "Про прокуратуру" щодо заробітної плати прокурора застосовувались у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а не статтею 81 цього Закону. З аналізу наведених правових норм вбачається, що відповідач не наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури". Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.03.2020 у справі № 806/3314/17, від 09.09.2020 у справі №807/1171/16. Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України визначено, що положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Частиною другою статті 152 Конституції України та частиною першою статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. У Рішенні від 30.09.2010 №20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 08.12.2004 №2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Подібний висновок також висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19, за яким: рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено Конституційним Судом України безпосередньо у тексті ухваленого рішення). Отже, дія окремого положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, згідно рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18), втратила чинність 26.03.2020. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду у постанові від 14.09.2021 у справі № 320/1874/19 та від 26.05.2022 у справі №\~ 440/5383/20. Таким чином, право на отримання заробітної плати у розмірі, виходячи із визначеного розміру посадового окладу, виникає з дня прийняття рішення Конституційним Судом України, а саме з 26.03.2020. Згідно з частинами 3 та 4 цієї статті 81 Закону №1697-VII посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: прокурора обласної прокуратури - 1,2. Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" до Закону №113-IX за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури. Таким чином, дія окремого положення п.26 р.VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, згідно\~ \~рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 року №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18), втратила чинність 26.03.2020. При цьому, заперечуючи таке право позивача, Вінницька обласна прокуратура у своєму відзиві на позовну заяву посилається на те, що у зв`язку із прийняттям Закону України №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» були внесені зміни до Закону України "Про прокуратури", зокрема, у частині 1 статті 7 Закону України "Про прокуратуру" слова "регіональні" та "місцеві" замінено відповідно на "обласні" та "окружні". Законом №113-ІХ також передбачено, що переведення на посаду в обласні, окружні прокуратури відбувається лише у разі успішного проходження ними атестації. До переведення на посади обласних, окружних прокуратур оплата праці прокурорів здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату працівників органів прокуратури. З цих підстав відповідач вказує на те, що після ухвалення рішення КС України у справі № 1-223/2018(2840/18) ним правомірно нараховувалась заробітна плата позивачу, якого не було переведено до обласної, окружної прокуратури у встановленому законом порядку, виходячи з положень постанови КМУ №505. З приводу таких аргументів відповідача слід зазначити те, що КС України, вирішуючи питання оплати праці прокурорів (справа № 1-223/2018(2840/18)), виходив з того, що заробітна плата, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Основного Закону, має визначатися виключно законом. У свою чергу, спеціальним законом, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, є Закон №1697-VII. Відтак, враховуючи те, що до Закону №1697-VII не вносилися зміни (у тому числі Законом №113-ІХ) щодо умов оплати праці прокурорів до їх переведення до обласної, окружної прокуратури у встановленому законом порядку, колегія суддів вважає, що відповідач неправомірно нараховував та виплачував позивачу заробітну плату із застосуванням положень постанови Кабінету Міністрів України №505, а не виходячи із положень Закону №1697-VII. Разом з \~тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до матеріалів справи встановлено, що за період з 01.12.2020 по 31.10.2021 обіймав посаду прокурора, оскільки на виконання рішення суду Вінницького окружного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі № 120/1891/20-а \~згідно Наказу №\~ 472к від 01.12.2020 [PERSON] поновлено на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області його робоче місце знаходилось у Вінницькій обласній прокуратурі та керівником прокуратури здійснювався табельний облік використання \~робочого часу позивача та виплата заробітної плати і контроль за службовою дисципліною. З огляду на зазначене слідує, що за позивачем зберігається його статус прокурора, \~та він фактично приступив до роботи у Вінницькій обласній прокуратурі, а тому доводи відповідача, що на позивача не розповсюджується умови оплати праці згідно ст.81 Закону №113-IX \~колегія суддів вважає безпідставними. Відповідно до вимог Закону №113-IX \~не на період проведення атестації за прокурорами зберігаються умови щодо оплати їх праці у відповідності до Постанови №505, а саме на період до їх переведення. Водночас, запроваджені Законом №113-ІХ такі умови оплати праці, на період реформування органів прокуратури (п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113-ІХ), на думку суду апеляційної інстанції, є явно дискримінаційними враховуючи те, що Законом №1697-VII передбачений єдиний правовий статус прокурорів в незалежності від будь-яких ознак чи обставин, а отже існування різних умов оплати праці в однакових умовах, лише у зв`язку із зміною назви прокуратури та проходження атестації, не може відповідати принципу верховенства права. Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо неналежного розрахунку та невиплати частини заробітної плати - посадового окладу, визначеного за ч. 3, 4 ст. 81 Закону №1697-VII за період з 01.12.2020 по 31.11.2020. Щодо вимоги позивача про стягнення з Вінницької обласної прокуратури на користь [PERSON] , матеріальної шкоди в розмірі 331 710, 11 грн. у вигляді не отриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу визначеного ч. ч. 3, 4 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", суд зазначає таке. Згідно довідки наданої Вінницькою обласною прокуратурою щодо нарахованої \~заробітної плати посадовий оклад [PERSON] \~з 01.12.2020 по 31.11.2020 становив 5 730, 00 грн., тоді як згідно ч. ч. 3, 4 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" посадовий оклад позивача мав визначатись в таких розмірах: в грудні 2020 року у розмірі 37 836, 00 грн. та з 01.01.2021 \~по 31.10.2021 в розмірі \~38 400, 00 грн. (15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року *1,2 (коефіцієнт прокурора обласної прокуратури). Отже, враховуючи що позивачу виплачувалась заробітна плата у меншому розмірі ніж це передбачено \~ч. ч. 3, 4 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", а тому позовні вимоги про стягнення з Вінницької обласної прокуратури на користь позивача недоотриманої заробітної плати за період 01 грудня 2020 року по 31 жовтня 2021 року в сумі 331 710, 11 грн. підлягають задоволенню. Разом з тим, стосовно позовної вимоги \~про стягнення з відповідача на користь позивача \~не отриманої частини заробітної плати, а саме надбавки за спеціальне звання "заслужений юрист України", визначеного за ч. 3, ч. 4 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" за період з 01.12.2020 по 31.10.2021 у сумі 16\~ \~585, 51 грн. \~колегія суддів зазначає таке. Так, згідно матеріалів справи Указом Президента України №188/2019 від 04.05.2019 позивачу присвоєно звання "заслужений юрист України". Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №\~ 1155 "Про умови оплати праці прокурорів" \~п. 3 передбачено виплата прокурорам органів прокуратури надбавку за почесне звання "заслужений" - у розмірі 5 відсотків посадового окладу. При цьому, вказана постанова втратила чинність 05.06.2021 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 555 від 02.06.2021 "Про визнання такою, що втратила чинність, постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 115". Отже апеляційний суд зазначає, що з 05.06.2021 виплата надбавки за спеціальне звання "заслужений юрист України" законодавством \~не передбачена, а тому позовні вимоги \~\~в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у вигляді не отриманої частини заробітної плати, а саме надбавки за спеціальне звання "заслужений юрист України", визначеного за ч. 3, ч. 4 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" за період з 05.06.2021 по 31.10.2021 задоволенню не підлягають. При цьому апеляційний суд звертає увагу, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом стягнення коштів на відшкодування майнової шкоди, в даних правовідносинах, \~не є належним, оскільки невиплачена в повному \~розмірі сума заробітної плати \~за період 01 грудня 2020 року по 31 жовтня 2021 року \~в розумінні КЗпП України є \~саме недоотриманою заробітною платою, а не завданою майновою шкодою (відшкодування якої передбачено за правилами ЦК України), як помилково вважає позивач. Згідно з положеннями п.4 ч.2 ст.245 КАС України\~ \~у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Відповідно до п.10 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльність Вінницької обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати за період з 01.12.2020 по 31.10.2021 у відповідності до вимог статті 81 Закону України "Про прокуратуру" та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоотриману заробітну плату, з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок та премій \~виходячи з розміру посадового окладу визначеного у відповідності до частини 3, 4 статті 81 Закону України "Про прокуратуру", за період з 01.12.2020 по 31.10.2021, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплати позивачу надбавку за спеціальне звання "заслужений юрист України", визначеного за ч. 3, ч. 4 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" за період з 01.12.2020 по 04.06.2021. VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог. У силу \~\~п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право \~\~скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі \~\~ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п. 6 ч. 6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Результат розгляду: partial