Рішення адміністративного суду від 2022-04-18 00:00:00+03

В серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [INFO] , в якому просив: - визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом від 08.07.2021 року № 108; - зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачеві різницю між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності ІІІ групи та розміром одноразової грошової допомоги, яка повинна виплачуватись при встановленні ІІ групи, станом на 01.01.2020 року відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 з урахуванням виплачених сум. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року замінено третю особу - [INFO] на його правонаступника - Вінницький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі. В обгрунтування власних доводів апелянтом відзначено, що захворювання на підставі якого йому було встановлено ІІІ групу інвалідності, а при повторному огляді і ІІ групу інвалідності, жодним чином не пов`язано з пораненням, відповідно до якого апелянту було встановлено 5% втрати працездатності без встановлення інвалідності. Відповідач та третя особа правом подання письмових відзивів на апеляційну скаргу позивача не скористались. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного. Судом встановлено наступні обставини справи. Позивач, [PERSON] , на підставі наказу командира Військової частини польова пошта [NUMBER] (по особовому складу) від 22.06.2015 року № 52-рс був звільнений у запас Збройних Сил України за підпунктом "є" (призвані на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період) п. 1 ч. 8 ст. 26 (які вислужили строки військової служби за контрактом) Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Згідно наказу командира Військової частини польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) від 09.06.2015 року № 117 позивач був знятий зі всіх видів забезпечення, виключений зі списків особового складу та направлений для зарахування на військовий облік до Тростянецького ОРВК Вінницької області. 03.03.2017 року на підставі наказу командира Військової частини польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) від 03.03.2017 року № 15-рс позивач був звільнений у запас за пп. "ж" п. 1 ч. 8 ст. 26 (які вислужили строки військової служби за контрактом) ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу". Згідно наказу командира Військової частини польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) від 29.03.2017 року № 62 був знятий зі всіх видів забезпечення та виключений зі списків особового складу військової частини із 29.03.2017 року. Протоколом засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювання, поранень, контузій, травм, каліцтв від 22.04.2015 року № 109 позивачу встановлено поранення, виникнення якого пов`язане з виконанням обов`язків військової служби. 16.06.2015 року Вінницькою обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено 5% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби (довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА №122249 від 16.06.2015 року. Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №372195 від 11.10.2019 року позивачу встановлено первинно ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. В подальшому позивач звернувся до [INFO] із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, яка була скерована до Міністерства оборони України. Листом [INFO] від 28.12.2019 року № 12/3260 позивача повідомлено, що рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум оформленого протоколом від 05.12.2019 року № 174, позивачу відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.05.2021 року у справі № 120/1039/20-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2020 року, визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову [PERSON] у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 11.10.2019 внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, оформленого пунктом 27 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.12.2019 №174; зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 11.10.2019 внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, з урахуванням проведених виплат. Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААВ № 015786 від 03.08.2020 року позивачеві встановлено ІІ групу інвалідності з 24.07.2020 року. В подальшому позивач звернувся до [INFO] із заявою про виплату різниці одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, яка була скерована до Міністерства оборони України. Листом Вінницького обласного військового комісаріату від 05.08.2021 року за вих. № 9/3626 позивача повідомлено, що рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум оформленого протоколом від 08.07.2021 року № 108, позивачу відмовлено у призначенні та виплаті різниці одноразової грошової допомоги, з огляду на те, що групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Не погоджуючись з отриманою відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, відбувся 24.07.2020 року, а первинно позивачу встановлено 5% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби 16.06.2015 року, отже між цими подіями минуло понад два роки і позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Згідно ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Відповідно до ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи ( підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону). Згідно ч.ч.4, 9 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, прийнятою відповідно до п.2 ст.16-2 та п.9 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №975). Відповідно до п.3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності; у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Згідно п.8 Порядку №975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Отже, наведеними нормами законодавства передбачено, що зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, якщо така зміна буде встановлена протягом двох років. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності. Тобто, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. При цьому, Верховний Суд в постанові від 17.02.2021 року по справі №240/1623/20 зазначив, що визначена у частині 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» заборона щодо виплати одної грошової допомоги, може мати місце лише у разі спливу дворічного строку саме після первинного встановлення інвалідності чи втрати працездатності через одне й те ж ушкодження здоров`я, а не внаслідок різних. Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА №122249 від 16.06.2015 року Вінницькою обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено 5% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, яке отримано 18.02.2015 року Згодом, відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №372195 від 11.10.2019 року позивачу встановлено первинно ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у зв`язку з бойовою травмою, яка отримана 26.08.2014 року. Тобто, встановлення позивачу 5% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що мало місце в 2015 році, та ІІІ групи інвалідності захворювання, пов`язаної із захистом Батьківщини, що мало місце в 2019 році, відбулося з різних підстав та внаслідок різних захворювань. При цьому, судова колегія враховує, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.05.2021 року у справі № 120/1039/20-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2020 року, визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову [PERSON] у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 11.10.2019 внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, оформлене пунктом 27 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.12.2019 №174; зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 11.10.2019 внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, з урахуванням проведених виплат. Задовольняючи позов, в рамках справи №120/1039/20-а, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що [PERSON] має право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, а її виплата має проводитись з урахуванням раніше виплаченої суми, оскільки в даному випадку йдеться не про виплату такої допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності, а про її призначення і виплату саме у зв`язку з встановленням групи інвалідності, що є окремою підставою для виплати одноразової грошової допомоги без обмеження будь-якими строками після встановлення відсотку втрати працездатності. Отже, в межах справи №120/1039/20-а було засвідчено факт встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності саме з 11.10.2019 року у зв`язку з захворюванням пов`язаним із захистом Батьківщини вперше, при первинному огляді. Судова колегія зауважує, що відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, саме з 11.10.2019 року слід обраховувати строк, передбачений приписами ст. 16-3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", для звернення за отриманням грошової допомоги у більшому розмірі. Встановлені обставини та наведені норми чинного законодавства у своїй сукупності, свідчать про помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності права позивача на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, через те, що між первинним встановленням втрати працездатності через проходження військової служби та встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини, минуло понад 2 роки, оскільки повторний огляд та встановлення позивачу вищої групи інвалідності органами МСЕК відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААБ №015786 від 03.08.2020 мало місце в межах дворічного строку саме від дати первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини. Такий висновок апеляційного суду відповідає висновку Верховного Суду, висловленому в постанові від 17.02.2021 року по справі №240/1623/20. За таких підстав, рішення комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом засідання комісії від 08.07.2021 року № 108 \~року, яким позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, є необґрунтованим та підлягає скасуванню. Встановлюючи істину в справі, суд повинен ґрунтуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву, що випливає з позиції Європейського суду з прав людини, яку він висловив у п. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 43 рішення у справі «Кобець проти України», відповідно до якої, суд при оцінці доказів, керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Зібрані і досліджені матеріали цієї справи повністю підтверджують обгрунтованість позовних вимог, із якими до суду звернувся позивач. При цьому, відповідачем не доведено правомірність своїх дій і рішень у відповідності до вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Основного Закону та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Стосовно вимог позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплатити різницю між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні ІІІ групи інвалідності та розміром одноразової грошової допомоги, яка повинна виплачуватись при встановленні ІІ групи станом на 01.01.2020 року відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 з урахуванням виплачених сум, судова колегія відзначає наступне. Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12). Отже, обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав, захист законних інтересів і, у випадку задоволення судом його вимог, рішення повинно мати наслідком реальне відновлення тих прав, за захистом яких особа звернулася до суду. Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 04 серпня 2020 року у справа №340/2074/19. З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту в повному обсязі усуває юридичний конфлікт та відповідає об`єкту порушеного права, а тому такий спосіб є належним для захисту та відновлення прав позивача. У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування останнього з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Результат розгляду: partial