Рішення адміністративного суду від 2022-02-23 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: - стягнути з відповідача на користь [PERSON] солідарно з публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» заподіяні збитки на загальну суму 85 955,04 грн., з яких: пеня становить 38 779,92 грн., 3% річних 7861,48 грн., інфляційні збитки 39 313,64 грн. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.10.2021 у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням [PERSON] звернулася із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 15.02.2016 між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» укладено договір № 980-052-000001576, відповідно до умов якого банк відкриває клієнту на його ім`я поточний рахунок № [NUMBER] в гривні. 15.02.2016 між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» було укладено договір № 980-052-000189529 «Суперкапітал» (з виплатою процентів щомісячно), відповідно до умов якого позивач передає публічному акціонерному товариству «Банк Михайлівський» у власність грошові коштів в розмірі та на строк, передбачені цим договором, а публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» зобов`язується повернути кошти позивачу та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим договором. Сума вкладу за цим договором складає 40 000,00 грн. на строк користування не більше 367 днів з дати укладення цього договору до 16.02.2017. При цьому, публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» має сплатити проценти та кошти у безготівковій формі на рахунок позивача № [NUMBER] в публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський». 15.02.2016 між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» укладено додаткову угоду до договору від 15.02.2016 № 980-052-000189529, відповідно до умов якої збільшено суму коштів, що передається позивачем у власність публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» на суму 6 000,00 грн. 22.02.2016 між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» укладено ще одну додаткову угоду до договору від 15.02.2016 № 980-052-000189529, відповідно до умов якої збільшено суму коштів, що передається позивачем у власність публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» на суму 28 000,00 грн. 15.04.2016 між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський укладено договір про внесення змін до договору від 15.02.2016 № 980-052-000189529, відповідно до умов якого збільшено суму коштів, що передається позивачем у власність публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» на суму 12 000,00 грн. 19.04.2016 між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» укладено ще один договір про внесення змін до договору від 15.02.2016 № 980-052-000189529, відповідно до умов якого збільшено суму коштів, що передається позивачем у власність публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» на суму 3 000,00 грн. 20.05.2016 між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» № 980-052-000242662. 20.05.2016 між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» укладено договір про внесення змін №1 до договору банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» № 980-052-000242662. 20.05.2016 здійснено переказ з рахунку № [NUMBER] в публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» на рахунок № [NUMBER] в публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» (отримувач [PERSON] ) на суму 110 000,00 грн. 20.05.2016 позивачем було здійснено платіж на рахунок № [NUMBER] в публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» на суму 19 733,50 грн. Відповідно до виписки по рахунку № [NUMBER] ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 здійснив повернення коштів на зазначений рахунок на суму 90 000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором від 15.02.2016 №980-052-000189529» та на суму 265,58 грн. з призначенням платежу «Оплата процентів по договору від 15.02.2016 №980-052-000189529». На підставі рішення Правління Національного банку України № 14/БТ від 23.05.2016 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 812 від 23.05.2016 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасовому адміністратору банку». Згідно рішення від 13.06.2016 № 991 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» з 23.06.2016 по 22.07.2016. Відповідно до рішення правління Національного банку України від 12.07.2016 №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 №1213 «Про початок процедури ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку». Зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 по 12.07.2018 включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Ірклієнка Ю.П. 15.07.2016 розпочались виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», але позивача не було включено за вказаними вище договорами до списків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» від 01.06.2016 № 42/2 «Про затвердження висновків Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними» затверджено результати проведеної перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, викладені в акті № 2 комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, за якими встановлено нікчемність правочинів (транзакцій) з виконання 19.05.2016 платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахуванню коштів на рахунки [NUMBER] фізичних осіб у сумі 1298015973,74 гривень, у відповідності до положень пунктів 7 - 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зокрема, витягом з додатку 2 до акту від 01.06.2016 № 2 комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, визначено перелік фізичних осіб, на рахунки яких 19.05.2016 здійснені перерахування коштів з поточного рахунку № [NUMBER] ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (код ЄДРПОУ 39140702), в якому також міститься інформація щодо позивача на суму 90 265, 58 грн. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1702 від 01.09.2016 змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський». Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 01.09.2016 прийнято рішення № 1703 «Про зміну уповноваженої особи на ліквідацію та делегування повноважень ліквідатора публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Волкова Олександра Юрійовича з 05.09.2016. Зазначені обставини були предметом судового спору в адміністративній справі № 826/18069/16. Так, рішенням суду від 13.04.2018 визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» щодо невключення даних про рахунок [PERSON] до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів у розмірі 90 265,58 грн. за вкладом у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про рахунок [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) до Переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 90 265,58 грн.; зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести зміни та доповнення до загального реєстру вкладників публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, щодо суми гарантованої виплати щодо [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в розмірі 19 733,50 грн. На виконання вищезазначеного рішення суду позивач отримав кошти на відшкодування за вкладом у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» у повному розмірі, натомість позивач, вважаючи, що у зв`язку із затримкою виплати коштів на відшкодування за вкладом відповідач повинен виплатити йому заподіяні збитки на загальну суму 85 955,04 грн., у зв`язку із чим позивач звернувся за захистом своїх прав до суду даним позовом. Позивач, вважаючи що вона має право на відшкодування збитків, в тому числі пені, трьох відсотків річних та інфляційних збитків у зв`язку з несвоєчасною виплатою відповідачем гарантованої суми за вкладами, звернулася до суду першої інстанції з даним позовом. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами не застосовуються норми ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки між позивачем та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб договірні відносини відсутні, а тому доводи позивача є необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що виплати відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб повинні бути здійснені не пізніше 20 робочих днів з дня початку процедури виведення фондом банку з ринку. Водночас, не зважаючи на те, що ліквідаційна процедура ПАТ «Банк Михайлівський» розпочата з 15.07.2016, грошове зобов`язання щодо відшкодування коштів банківського вкладу виплачене позивачу лише 01.12.2018, тобто із значним простроченням, а тому відповідно до положень ЦК України апелянт має право на відшкодування йому пені, 3% річних та інфляційних збитків за порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання. При цьому, скаржник зазначає, що статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від того чи виникло воно на підставі договору чи ні, а тому висновки суду першої інстанції щодо неможливості застосування положень вказаної статті до цих правовідносин є необґрунтованими. Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі-Закон № 4452-VI ). Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Згідно з п. 8 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 4452-VI законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Пункту 6 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI встановлено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Частинами 1, 2 ст. 26 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Статтею 28 Закону № 4452-VI встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника). Фонд не пізніше наступного дня після закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку розміщує на офіційному веб-сайті Фонду оголошення про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування. Відповідно до частини 7 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи. Фонд виконує свої зобов`язання перед позивачем та несе відповідальність за їх невиконання виключно в межах, передбачених Законом. Як було встановлено судом першої інстанції, відповідно до рішення правління Національного банку України від 12.07.2016 №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 № 1213 «Про початок процедури ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку». Зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 по 12.07.2018 включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Ірклієнка Ю.П. 14.07.2016 на офіційному сайті Фонду розміщено оголошення про початок виплати коштів вкладникам публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», для чого останнім запропоновано з 15.07.2016 звернутись до банків-агентів Фонду для отримання гарантованого відшкодування, що свідчить про дотримання строків початку здійснення відповідних виплат. В свою чергу, граничні строки виплати гарантованих коштів обмежуються днем подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи. Отже, відповідач, розмістивши оголошення від 14.07.2016, повідомив про початок здійснення відповідних виплат вкладникам банку з 15.07.2016, що не обмежується одним днем, а є триваючою процедурою, граничний строк якої закінчується днем подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи. Відповідно до пп. 3, 5 ч. 5 ст. 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 Закону № 4452-VI передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Згідно з ч 5 ст. 45 Закону № 4452-VI протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Таким чином, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.06.2016 у справі № 6-1123 цс16. Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача збитків на загальну суму 85 955,04 грн., з яких: пеня становить 38 779,92 грн., 3% річних 7861,48 грн., інфляційні збитки 39 313,64 грн., колегія суддів зазначає наступне. Як вже було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач своїми діями щодо несвоєчасного повернення коштів за спірним договорами порушує застереження визначені ЦК України щодо належного та добросовісного виконання грошового зобов`язання, адже, чинним законодавством передбачено, що у разі невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення. За змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК визначає загальні умови виконання зобов`язання, а саме: 1) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; 2) виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, системний аналіз зазначених норм дає підстави стверджувати, що грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) або на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань відносяться також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо, які мають бути виражені у грошових одиницях. Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що з огляду на зміст ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Водночас, колегія суддів наголошує на відсутності в даному випадку цивільно-правових відносин між позивачем та суб`єктом владних повноважень, відсутності цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними. Статтею 1 ЦК України передбачено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. При цьому, колегія суддів зазначає, що нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновок, що Фонд у цих відносинах є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями, отже є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України. Отже, в даному випадку в спірних правовідносинах Фонд виступає суб`єктом владних повноважень, і майнові відносини між сторонами засновані на адміністративному підпорядкуванні, а тому ст. 625 ЦК України на ці правовідносини не поширюється. Також, колегія суддів звертає увагу на те, що боржником за договором банківського вкладу з позивачем є саме публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський», а не Фонд чи його уповноважена особа. Разом з тим, підставою для застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.625 ЦК України є прострочення саме боржником виконання грошового зобов`язання, про що вірно було зазначено судом першої інстанції. Водночас, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб призначається у процедурі запровадження тимчасової адміністрації та/або ліквідації банків як процедур виведення неплатоспроможних банків з ринку у порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах. За змістом положень Закону № 4452-VI на Фонд та уповноважену особу Фонду не покладається відповідальність за невиконання банками, які були стороною у договірних відносинах із вкладниками, їх грошових зобов`язань поза межами дії договорів вкладів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц. Враховуючи викладене та те, що між позивачем та Фондом відсутні договірні відносини, що, в свою чергу, унеможливлює застосування положень ст. 625 УК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач немає права на відшкодування збитків загальну суму 85 955, 04 грн., з яких: пеня становить 38 779, 92 грн., 3 % річних 7861, 48 грн., інфляційні збитки 39 313, 64 грн., у зв`язку із чим підстави для задоволення позову відсутні. При цьому, проаналізувавши інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України. Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції. Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Результат розгляду: denied