Рішення адміністративного суду від 2022-06-07 00:00:00+03

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з адміністративним позовом до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо нарахування та виплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком; зобов`язати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги, тобто доплатити 10246,00 грн. ((14152(1769*8)- 3906=10246)). В ході розгляду справи позивач [PERSON] звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, на його користь, витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 1486,87 грн. Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 року у справі № 440/13321/21 у прийнятті заяви [PERSON] про збільшення позовних вимог відмовлено, та заяву повернуто заявникові. Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції про відмову у прийнятті та повернення заяви про збільшення позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 року у справі № 440/13321/21 скасувати, та ухвалити нове судове рішення, вирішивши при цьому питання про судові витрати по зазначеній справі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що в своїй заяві, яка помилково була названа заявою про збільшення позовних вимог, він фактично просив суд розглянути питання щодо стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 1486,87 грн., тобто вирішити питання розподілу судових витрат, додавши до заяви відповідні докази на їх підтвердження, однак, суд першої інстанції, протиправно відмовив у прийнятті вказаної заяви та повернув її заявникові з посиланням на пропуск строків, встановлених для подання заяви про збільшення розміру позовних вимог. Посилаючись на те, що вимоги про розподіл судових витрат не є позовними вимогами, а тому строки, встановлені частиною 1 статті 47 та частиною 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України на подану позивачем заяву не розповсюджуються, водночас заява про розподіл судових витрат, разом з доказами на їх підтвердження, була подана позивачем до закінчення розгляду справи по суті, що було підставою для вирішення означеного питання під час ухвалення судового рішення, наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги. Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 21 жовтня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, в якій просив суд: визнати протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо нарахування та виплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком; зобов`язати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги, тобто доплатити 10246,00 грн. ((14152(1769*8)- 3906=10246)). Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 24 листопада 2021 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив суд: - стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, на користь позивача, витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 1486,87 грн. Відмовляючи у прийнятті та повертаючи заяву про збільшення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що письмові заяви, право на подання яких встановлено частиною 1 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України, у даній справі, яка передбачена пунктом 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, можуть подаватися протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Враховуючи, що провадження у даній справі відкрито 26 жовтня 2021 року, а заява про збільшення позовних вимог подана позивачем до суду 22 листопада 2021 року (дата подання заяви на пошту), тобто з пропуском строку, встановленого частиною 1 статті 47 та частиною 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у прийнятті та поверненні без розгляду заяви [PERSON] про збільшення позовних вимог у справі №440/13321/21. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного. Частиною 1 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно частини 3 статті 262 КАС України, підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. Згідно п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом. Аналіз наведених положень свідчить про те, що позивач має право, зокрема, збільшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу (як у даному випадку - розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні)) - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Означені правила стосуються права позивача змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, шляхом подання відповідної письмової заяви. Поряд із цим, колегія суддів зазначає, що статтею 132 КАС України визначено види судових витрат, згідно із частиною 1 якої, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України). Згідно з частинами першою і другою статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Відповідно до статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Питання, які вирішує суд при ухваленні рішення визначені статтею 244 КАС України. Так, під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Отже, питання розподілу судових витрат не є вимогою адміністративного позову, яка направлена на захист порушених суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 520/928/19. Отже, колегія суддів наголошує, що питання розподілу судових витрат не є вимогою адміністративного позову (позовною вимогою). Зі змісту поданої позивачем заяви вбачається, що в ній позивач просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, на його користь, витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 1486,87 грн., тобто просив вирішити питання розподілу судових витрат, у зв`язку із цим, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо застосування до вказаної заяви позивача правил частини 1 статті 47 та частини 3 статті 262 КАС України щодо строків подання заяви про збільшення розміру позовних вимог. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що частиною 7 статті 139 КАС Украйни передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У своїй правовій позиції, яка була висловлена в постанові від 21 жовтня 2021 року у справі №620/2936/20, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду наголосив, що правила подання до закінчення судових дебатів у справі доказів на підтвердження понесених сторонами судових витрат встановлюються у випадку коли справа слухається у відкритому судовому випадку. В іншому випадку, коли справа призначається до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін для вирішення судом питання розподілу судових витрат у справі достатнім буде зазначити про ці докази у прохальній частині позовної заяви або ж надати їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (за умови попередження про це до прийняття рішення по суті). З огляду на викладене, враховуючи розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що звернувшись до суду, до прийняття рішення по суті, із заявою про розподіл судових витрат, позивач у даному випадку попередив суд до прийняття рішення по суті, про необхідність вирішення питання розподілу судових витрат, що, з урахуванням одночасного надання суду доказів на підтвердження таких витрат, було підставою для розгляду означеного питання під час ухвалення судового рішення. За наведених обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують наведені в ухвалі Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 року у справі № 440/13321/21 висновки суду першої інстанції, та дають підстави для її скасування, і, відповідно, задоволення вимог апеляційної скарги в цій частині. З приводу вимог апеляційної скарги щодо одночасного вирішення судом апеляційної інстанції питання про судові витрати по зазначеній справі, то колегія суддів зазначає, що у відповідності до ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. За правилами частини 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 5 цієї статті визначено, що у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу. Системний аналіз зазначених вище норм та встановлених у цій справі обставин дає підстави для висновку, що у даному випадку, саме суд першої інстанції, як суд, що ухвалив судове рішення, повинен здійснювати розподіл судових витрат у цій справі, що виключає задоволення вимог апеляційної скарги в цій частині. При цьому, колегія суддів зазначає, що як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів справи, 28 грудня 2021 року Полтавським окружним адміністративним судом була розглянута заява [PERSON] , у порядку ст. 252 КАС України, про ухвалення додаткового рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1486,87 грн. у справі № 440/13321/21, за наслідками чого ухвалено додаткове рішення яким стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 892,12 грн. Таким чином, питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1486,87 грн. у справі №440/13321/21 розглянуто судом, що ухвалив судове рішення, шляхом ухвалення додаткового рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу. Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Згідно ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Згідно ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У відповідності до ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 року у справі № 440/13321/21 суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування вказаного судового рішення, разом з тим, підстави для направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції або прийняття судом апеляційної інстанції нового судового рішення про розподіл судових витрат у цій справі, відсутні.

Результат розгляду: partial