Рішення адміністративного суду від 2022-05-25 00:00:00+03

Позивач 22.05.2021 року (згідно штампу на поштовому конверті) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управляння Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому просила: - визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо непереведення її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно її заяви від 29.04.2021 року; - скасувати рішення про відмову у переході на пенсію у разі втрати годувальника, яке оформлене у формі листа-рішення Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 05.05.2021 року № 912160198902; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести її з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого чоловіка [PERSON] , [INFO] , за її зверненням від 29.04.2021 року. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що ні вона ні її померлий чоловік ніколи не зверталися до пенсійного органу в Білокуракино Луганської області, тому незрозуміло, чому саме даний пенсійний орган вирішував питання щодо її переходу на пенсію по втраті годувальника та прийняв рішення про відмову. Позивач вважає, що має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, оскільки вони з чоловіком весь час проживали разом або за її адресою реєстрації в квартирі [ADDRESS] , або за адресою реєстрації чоловіка в будинку [ADDRESS] , який на праві власності належить позивачу. Вважає, що їй протиправно було відмовлено в переході на пенсію по втраті годувальника, враховуючи що станом на дату звернення з заявою вона досягла передбаченого статтею 26 Закону №1058 пенсійного віку, тому в розумінні вказаного вважається непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме - скасувати рішення про відмову в переході на пенсію у разі втрати годувальника, яке оформлене у формі листа-рішення Білокуракинського об`єднаного управління ПФУ Луганської області від 05.05.2021 року № 912160198902; зобов`язати відповідача надати позивачу необхідні доументи у відповідності до п.4.2 Порядку №22-1. Скаржник вказує, що станом на дату звернення до пенсійного органу, вона досягла пенсійного віку, встановлено ст.26 Закону №1058, а тому вважається непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне. Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач - [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 2015 року та отримує пенсію по інвалідності 3 групи (загальне захворювання), що підтверджується копією пенсійного посвідчення Серії [NUMBER] від 24.11.2015 року. Позивач з 31.06.1982 року перебувала в шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.6, 6-зворіт). 29.04.2021 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про перехід на пенсію у разі втрати годувальника. До заяви позивач надала наступні документи: паспорт; довідку про присвоєння ідентифікаційного коду; трудову книжку; свідоцтво про шлюб; довідку про склад сім`ї померлого годувальника №3620 від 28.04.2021року; свідоцтво про смерть годувальника; довідку про присвоєння ідентифікаційного коду померлого годувальника (а.с.35). За результатами розгляду вказаної заяви Білокуракинським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області 05.05.2021 року прийнято рішення №912160198902, яким відмовлено позивачу у переході на пенсію у зв`язку втратою годувальника (а.с.14). В рішенні зазначено, що відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника мають непрацездатні члени сім`ї, зокрема дружини, якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону. Також вказано, що згідно з п.2.3 Порядку №22-1 до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника, або переходом на пенсію у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 Порядку №22-1, а також документи про місце проживання (реєстрації), документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника. За документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймається документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником з однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місце проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядуванні що підтверджують такий факт. У разі неможливості надати такі документи факт перебування і утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. Не погодившись із рішенням про відмову у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, позивач оскаржила таке рішення до суду. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до заяви про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника не надано документів, які б підтверджували факт її перебування на утриманні чоловіка, що позбавляє пенсійний орган встановити дану обставину та здійснити призначення/переведення позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Надана позивачем суду довідка від 21.05.2021 року №2, видана ОСББ Підгірна 8, не може бути доказом в даній справі, оскільки не надавалась до пенсійного органу для визначення права на призначення (перехід) пенсії у зв`язку з втратою годувальника та не була предметом розгляду під час прийняття оскаржуваного Рішення від 05.05.2021 року про відмову в призначенні пенсії. Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Позивач 29.04.2021 року звернулась до відділу обслуговування громадян №23 (сервісний центр) Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника. Статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Пенсійний орган, відмовляючи в переведенні позивача на пенсію по втраті годувальника, послався лише на статті 26, 36 Закону №1058, а також на та пункти 2.1, 2.3 Порядку №22-1. При цьому, пенсійним органом в рішенні не конкретизовано, на підставі яких саме обставин, передбачених статтями 26, 36 Закону № 1058 відмовлено позивачу задоволенні заяви. З рішення не зрозуміло, чи досягла (не досягла) позивач пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону (і якого саме віку повинна досягнути). Рішення пенсійного органу не містить вказівки, чи враховано пенсійним органом наявність у позивача інвалідності третьої групи (з 2015 року отримує пенсію по інвалідності. До речі, наявність в особи інвалідності відповідно до пункту 1 частини 2 статті 36 Закону №1058 є самостійною підставою вважати особу непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника. Разом з тим, посилання в оскаржуваному рішенні лише на норму статті 36 Закону №1058 (яка має вісім частин з підпунктами), по-перше, не розкриває суті відмови; по-друге, таке рішення за своїм змістом не узгоджується із закріпленими законодавчо вимогами до рішень, передбачених частиною другою статті 2 КАС України. Таким чином, апеляційний суд вважає, що в оскаржуваному рішенні не зазначено в чому конкретно виразилась відмова в задоволенні заяви про переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника, що виключає можливість позивача в обгрунтуванні вимог оскарження такого рішення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїх рішеннях, зокрема у справах № 265/6582/16-ц, № 487/10128/14-ц, № 487/10132/14-ц, № 924/1473/15 звертала увагу на те, що відповідно до принципу juranovitcuria («суд знає закони») навіть неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин, не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. З урахуванням викладеного, рішення пенсійного органу є неправомірним та належить скасуванню. За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову. Відповідно до вимог статті 9 КАС України для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, апеляційний суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву [PERSON] від 29.04.2021 року про перехід на пенсію у разі втрати годувальника та прийняти рішення у відповідності до вимог Порядку №22-1 з урахуванням висновків суду. Відтак, суд першої інстанції не врахував вказаних вище обставин та положень законодавства, у зв`язку із чим рішення суду відповідно до вимог статті 317 КАС України належить скасувати та прийняти нове рішення про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву [PERSON] від 29.04.2021 року. Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Результат розгляду: partial