Рішення адміністративного суду від 2022-04-28 00:00:00+03

[PERSON] у жовтні 2021 року звернувся до суду з позовом, в якому просив: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~визнати протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо ненарахування та невиплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 28.09.2016 по 28.02.2018 включно; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~зобов`язати Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення [PERSON] за період з 28.09.2016 по 28.02.2018 з урахуванням виплачених сум, із застосуванням січня 2008 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо ненарахування та невиплати громадянину України [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 28.09.2016 по 28.02.2018 включно. Зобов`язано Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення громадянину України [PERSON] за період з 28.09.2016 по 28.02.2018 з урахуванням виплачених сум, із застосуванням січня 2008 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина [NUMBER] подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з 28.09.2016 по 28.09.2021 проходив військову службу у Військовій частині [NUMBER] . У вересні 2021 року [PERSON] звернувся до начальника 11 Прикордонного загону Військової частини [NUMBER] з заявою, в якій просив нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 26.09.2016 по 28.02.2018. Листом № 11/М-119/5851 від 06.10.2021 11 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України повідомив, що [PERSON] нараховано індексацію грошового зобов`язання за період з 28.09.2016 по 28.02.2018 у сумі 2679,85 грн. та буде виплачено встановленим порядком у жовтні 2021 року. Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за спірний період, [PERSON] \~звернувся до суду з даним позовом. \~\~ Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Відповідно до ч. 2-3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Статтею 6 цього Закону встановлені державні гарантії підвищення грошових доходів населення у зв`язку із зростанням цін. Так, у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, встановлені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003. Відповідно до п. 1-1 Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Згідно з п. 2 Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер. Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці та складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. \~ Доводи апелянта щодо виконання вимог Бюджетного кодексу України виходячи з наявних фінансових ресурсів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, оскільки проведення індексації є гарантією забезпечення належного розміру заробітної плати, взятою на себе державою. Стосовно заперечень апелянта з приводу застосування січня 2008 року як базового місяця при розрахунку індексації грошового забезпечення, у зв`язку зі створенням посади, на якій працював позивач, лише у 2015 році, суд апеляційної інстанції зазначає, що визначення базового місяця залежить від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яка вперше відбулась у січні 2008 року на підставі\~ постанови Кабінету Міністрів України, яка набрала чинності 01 січня 2008 року та втратила чинність 01 березня 2018 року. Підвищення окладів військовослужбовців в період з січня 2008 року по березень 2018 року, яке є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації, не відбувалося. Щодо заперечень апелянта стосовно нарахування компенсації, суд апеляційної інстанції зазначає, що пунктом 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003, визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства. Стаття 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Враховуючи, що індексація є складовою заробітної плати (грошового забезпечення), на роботодавця покладається обов`язок по виплаті компенсації за її несвоєчасне проведення та виплату. З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Результат розгляду: denied