Рішення адміністративного суду від 2023-01-25 00:00:00+02

29 серпня 2022 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 19.08.2022 серії БАБ №053974. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В апеляційній скарзі позивач зазначає, що досліджений судом першої інстанції відеозапис не є належним доказом, факт вчинення адміністративного правопорушення не визнає. Зазначає, що не керував транспортним засобом ГАЗ 3110, а здійснював \~ремонт цього автомобілю, який був припаркований біля будинку позивача. Зазначає, що спірна постанова не містить посилання на будь-які належні та допустимі докази, на підставі яких зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Вказує, що спірна постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Відповідач у \~відзиві на апеляційну скаргу позивача заперечує проти доводів апеляційної скарги та підтримує висновки суду першої інстанції. Зауважує, що суду першої інстанції було надано диск з відеозаписом вчиненого позивачем правопорушення. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. До судового засідання учасники справи, повідомлені про дату, час та місце судового засідання у порядку, передбаченому ч. 2 \~ст. 268 КАС України, не з`явилися. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19.08.2022 поліцейським СРПП ВП № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВ ПГУНП в Кіровоградській області Геруном О.А. винесено постанову серії БАБ №053974 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 4 ст. 126 КУпАП, якою [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. Не погодившись із зазначеною постановою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки: - постановою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18.05.2022 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність, за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді сплати штрафу у сумі 17000,00 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік; - у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки з оглянутого в судовому засіданні відеозапису, наданого працівниками поліції встановлено, що 19.08.2022 о 18 год. 55 хв. [PERSON] , якого було позбавлено права керування транспортним засобом у зв`язку із вчиненням правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, керував транспортним засобом ГАЗ 3110 д/н [NUMBER] . Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Згідно з приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 4 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за \~керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ч. 5 \~ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" \~учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього \~Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Підпунктом 2.1. а ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Згідно статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: - найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; - дату розгляду справи; - відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; - опис обставин, установлених під час розгляду справи; - зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; - прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: - дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; - транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); - технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); - розмір штрафу та порядок його сплати; - правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; - відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Статтею 245 КУпАП \~визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Згідно з п. 1 \~ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до ч. 1-3 ст. 70 КАС України \~належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України). Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що постановою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18.05.2022 у справі №385/316/22, яка набрала законної сили 12.07.2022, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність, за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді сплати штрафу у сумі 17000,00 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Відповідно постанови від 19.08.2022 серії БАБ №053974 о 18 годині 55 хвилин 19.08.2022 в м. Гайворон по вул. Пушкіна позивач керував т/з ГАЗ 3110, д.з [NUMBER] , що є порушенням п.п. 2.1. а ПДР. Вказані обставини, за висновком суду першої інстанції, підтверджуються наданим до суду відеозаписом. Разом з тим, постанова від 19.08.2022 серії БАБ №053974 не містить будь-яких відомостей щодо здійснення посадовою особою відеофіксації або відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис. Колегія суддів враховує, що згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові 05 березня 2020 року у справі №607/7987/17, приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства, а саме статті 70 (наразі - статей 73, 74) КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Верховний Суд також зазначив, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 05.05.2020 у справі №607/7987/17. Отже, наданий представником відповідача до суду першої інстанції відеозапис (а.с. 17) не може бути прийнятий належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення. При цьому суд також враховує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з положень КУпАП, сама по собі не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке приймається ним на підставі оцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05 серпня 2019 року по справі № 712/12830/16-а. Відтак, колегія суддів вважає, що на виконання ч. 2 ст. 77 КАС України суб`єктом владних повноважень не було доведено правомірність спірного рішення. Таким чином, оскільки факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена приписами ч. 4 ст. 126 КУпАП, не підтверджується належними доказами, спірна постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів, викладених в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Крім того, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 6 ст. 139 КАС України). Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив судовий збір у сумі 496,20 грн. за подання адміністративного позову та 744,30 грн. за подання апеляційної скарги. Відтак, наявні підстави для відшкодування судових витрат позивача зі сплати судового збору у сумі 1240,50 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Результат розгляду: granted