Рішення адміністративного суду від 2022-10-12 00:00:00+03

16.02.2022р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Управління патрульної поліції в Закарпатській обл. серії ЕАО № 5307535 від 11.02.2022р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн. за порушення вимог Правил дорожнього руху /ПДР/ (а.с.1-3). Ухвалою суду від 28.02.2022р. залучено до участі в справі у якості співвідповідача Департамент патрульної поліції /ДПП/ (а.с.15-16). Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 30.06.2022р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.32-35). Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач [PERSON] , який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та закрити провадження в справі (а.с.39-41). Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на спірному нерегульованому перехресті позивач не здійснював поворот, а рухався лише прямо згідно встановленого знаку 4.1 ПДР «Рух прямо», що підтверджується долученими до матеріалів справи фотографіями. Звідси, на підставі діючих ПДР позивач не мав обов`язку вмикати світловий покажчик повороту, оскільки він не здійснював поворот (зміну напрямку руху), перестроювання (зміну траєкторії руху). Наголошує на тому, відповідачем ДПП не було скеровано відзив на позовну заяву; судом в порушення вимог процесуального закону в 10-денний строк не розглянуто справу, а також не виготовлено повний текст судового рішення. Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів. Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови серії ЕАО № 5307535 від 11.02.2022р., винесеної інспектором УПП у Закарпатській обл. ДПП старшим лейтенантом поліції Дубовичем П.В., о 17 год. 28 хв. 11.02.2022р., позивач [PERSON] , керуючи легковим автомобілем марки «Toyota Highlander», державний номерний знак [NUMBER] , по вул.Капушанській, 152 у м.Ужгороді та здійснюючи поворот, не подав сигнал світлового покажчика повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив правила користування попереджувальними сигналами згідно вимог п.9.2 «б» ПДР. На підставі наведеного, відповідачем визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с.5). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, при цьому заперечення позивача щодо того, що він не порушував ПДР, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. За таких умов підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності ч.2 ст.122 КУпАП, є відсутніми. Колегія суддів вважає наведені висновки такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства. Згідно ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Із змісту спірної постанови слідує, що позивачем допущено порушення правил користування зовнішніми попереджувальними сигналами при зміні напрямку руху автомобіля. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п.9.2 ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р., водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Перестроювання - це маневр, пов`язаний зі зміною траєкторії руху транспортного засобу в межах проїзної частини для руху в одному напрямку. Під час перестроювання водій зобов`язаний переконатися, що його маневр буде безпечним і не створить перешкод у русі іншим учасникам дорожнього руху. Як встановлено під час судового розгляду, о 17 год. 28 хв. 11.02.2022р., позивач [PERSON] , керуючи легковим автомобілем марки «Toyota Highlander», державний номерний знак [NUMBER] , рухався по дорозі від виїзду із АЗС «WOG», що знаходиться на вул.Капушанській, 152 у напрямку торгівельного центра «Епіцентр», що розташований на вул.Баб`яка в м.Ужгороді. Перед нерегульованим перехрестям на дорозі, якою рухався позивач від виїзду із АЗС «WOG» і перед вул.Баб`яка встановлено дорожні знаки 4.1 «Рух прямо» та 2.1 «Дати дорогу» (а.с.6). Знак 4.1 «Рух прямо» відноситься до наказових знаків та дозволяє рух лише прямо. Знак 2.1«Дати дорогу» відноситься до знаків пріоритету та встановлює, що водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі. Таким чином, дорожній знак «Дати дорогу» передбачає, що водій рухається по другорядній смузі і при виїзді на головну дорогу (в розглядуваному випадку - це вул.Баб`яка), буде виконувати маневр перестроювання, а отже у відповідності до вимог п.9.2 «б» ПДР повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням. Відповідно до приписів п.14.4.2 ДСТУ 4100:2021 «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» табличка 7.8 встановлюється до дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» виключно у випадку зміни головної дороги перед перехрестям чи перед кільцевими розв`язками. Враховуючи, що перед нерегульованим перехрестям дороги, яка веде від виїзду із АЗС «WOG», що по вул.Капушанській, 152, якою рухався позивач, та дорогою по вул.Баб`яка в м.Ужгороді, зміна напрямку головної дороги, якою є вул.Баб`яка, відсутня, а тому необхідності встановлення таблички 7.8 до дорожнього знаку 2.1 немає. З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції підставно відхилив доводи позивача про те, що у спірній ситуації він не здійснював перестроювання, а також на відсутність таблички 7.8 до знаку 2.1, що відповідно позбавляє його подавати сигнал світловими покажчиками. Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Спірна постанова серії ЕАО № 5307535 від 11.02.2022р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Отже, за наведених обставин колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що дійсно о 17 год. 28 хв. 11.02.2022р., позивач [PERSON] , керуючи легковим автомобілем марки «Toyota Highlander», державний номерний знак [NUMBER] , по вул.Капушанській, 152 у м.Ужгороді та здійснюючи поворот, не подав сигнал світлового покажчика повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив правила користування попереджувальними сигналами згідно вимог п.9.2 «б» ПДР. На підставі наведеного, відповідачем правомірно визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Додатково колегія суддів враховує, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloranand Francis v. The United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки. В частині доводів апеляційної скарги щодо порушення строків розгляду справи, ненадходження відзиву від співвідповідача, невчасного виготовлення повного тексту судового рішення колегія суддів зазначає, що такі порушення процесуального закону не призвели до помилкового вирішення справи по суті. Згідно з ч.2 ст.317 КАС України порушення судом норм процесуального права може бути підставою для скасування судового рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що в силу приписів ч.2 ст.317 КАС України законне, обгрунтоване та правильне по суті і справедливе рішення не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що наведені апелянтом обставини не призвели до неправильного вирішення справи, а відтак не можуть слугувати достатньою підставою для скасування чи зміни судового рішення. Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку. Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача відхилено. Таким чином, відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, а відтак заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що не підлягає до задоволення. За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта [PERSON] . З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Результат розгляду: denied