Рішення адміністративного суду від 2022-05-31 00:00:00+03

18.06.2021р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до військової частини [NUMBER] про визнання протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби за період з 15.06.2019р. по 07.04.2021р.; зобов`язання нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.06.2019р. по 07.04.2021р. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що судовим рішенням від 21.01.2021р. у справі №420/349320 визнано протиправною бездіяльність військової частини та зобов`язано нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення. На виконання рішення суду позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення, але одночасно з виплатою грошової компенсації відповідачем не здійснено нарахування та виплату йому середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, як це передбачено ст.ст.\~ 116,\~ 117 КЗпП України. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.10.2021р. позов задоволений, оскільки при звільненні зі служби позивача військова частина повинна була здійснити з ним остаточний розрахунок, в тому числі, здійснити виплату боргу з індексації грошового забезпечення, а тому у позивача наявне право на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.06.2019р. по 07.04.2021р. Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити у цій частині нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апелянт посилається на те, що оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу сум, належних при звільненні, був відсутній спір щодо їх розміру, тому підстави для застосування до спірних взаємовідносин положень ст.117 КЗпП України відсутні. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню в частині визначення періоду права позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Судом першої інстанції встановлено, що наказом командира військової частини [NUMBER] від 14.06.2019р. №121 позивача виключено зі списків особового складу з 14.06.2019р. та направлено для зарахування на військовий облік до Приморського районного центру комплектування та соціальної підтримки (м. Одеса). /а.с.5/ Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду\~ \~\~від 21.01.2021р. у справі №420/3493/20 визнано протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо нарахування та виплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 05.10.2016р. по 28.02.2018р., із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення\~ січень 2008р.; зобов`язано військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення з 05.10.2016р. по 28.02.2018р. включно, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення\~ січень 2008р. 08.04.2021р. на виконання рішення суду по справі №420/3493/20 позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення. /а.с.4/ Вважаючи, що військовою частиною [NUMBER] протиправно не проведено своєчасний остаточний розрахунок грошового забезпечення при звільнені з військової служби, позивач звернувся з даним позовом до суду. Перевіривши матеріали справи судова колегія приходить до наступних висновків. Чинними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків. Приписами ст.116 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У відповідності до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в \~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Наведені вище норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником. Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, слід застосовувати норми ст.116 та ст.117 КЗпП України як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби. Дана правова позиція викладена у відповідності до постанови Верховного Суду від 24.12.2020р. у справі № 340/401/20. Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. За змістом ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Частина 1 ст. 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина 2 ст.117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору. Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч.1 ст.117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Даний правовий висновок викладено у відповідності до постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 р. у справі № 810/451/17. Так, наказом командира військової частини [NUMBER] від 14.06.2019р. №121 позивача виключено зі списків особового складу з 14.06.2019р., а індексацію грошового забезпечення виплачено, на виконання рішення суду по справі №420/3493/20, тільки 08.04.2021р. /а.с.4/ Отже, у позивача наявне права на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з військової служби за період з 15.06.2019р. (наступний день після звільнення) по 08.04.2021р. (день проведення остаточного розрахунку). Оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову, дотримав норми процесуального права, але неправильно визначив період стягнення середнього заробітку, рішення суду першої інстанції в порядку ст.317 КАС України підлягає зміні.

Результат розгляду: partial