Рішення адміністративного суду від 2023-02-21 00:00:00+02

\~\~ До Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області звернувся представник позивача\~ [PERSON] \~Мольченко Олександр\~Станіславович,\~який діє\~на підставі\~довіреності №29\~від 10.01.2023\~року до\~ [INFO] ,\~код ЄДРПОУ\~ [NUMBER] \~в особі\~начальника [INFO] полковника\~ [PERSON] про\~скасування постанови\~№122/2022\~від 05.01.2022\~року про\~накладення адміністративного\~стягнення. Позов мотивований тим, що 10 січня 2023 року в телефонному режимі його матір повідомила про те, що до неї приїжджали невідомі їй чоловіки, представляючись співробітниками [INFO] , вручили постанову №122/2022 від 05.01.2022 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у розмірі 5100,00 грн. З даною постановою позивач не погоджується, оскільки вона винесена з грубими порушеннями КУпАП. Позивач офіційно працює з 22.05.2018 року в ПАТ «НВП «Радій» та відповідно проживає в м.Кропивницький. Так, позивач не отримував жодних повісток про явку в РТЦК та СП, а ні повідомлень про розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210-1 КУпАП, як і не отримував протоколу про вчинення адміністративного правопорушення. При розгляді даної справи відповідачем порушено його права, зокрема права на захист. Також, відповідачем до постанови не додано жодного доказу вини позивача під час розгляду справи. Просить суд, скасувати постанову начальника [INFO] полковника [PERSON] №122/2022 від 05 січня 2022 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-2 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн. у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. \~\~Представник позивача [PERSON] \~Мольченко Олександр\~Станіславович,\~який діє\~на підставі\~довіреності №29\~від 10.01.2023\~року (а.с.4) в\~судовому засіданні\~позовні вимоги\~підтримав,\~зменшивши розмір\~просить суд\~задовольнити,\~а саме:скасувати постанову начальника [INFO] полковника [PERSON] №122/2022 від 05 січня 2022 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-2 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн. у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення Представник відповідача, за довіреністю, [PERSON] в судовому засіданні (а.с.64) позовні вимоги визнав, пояснивши, що дійсно при винесенні постанови про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , було допущено технічні помилки, які не відповідають вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення. А тому, не заперечує проти задоволення позову в частині вимог заявлених представником позивача в судовому засіданні, а саме скасувати постанову начальника [INFO] полковника\~ [PERSON] №122/2022\~від 05\~січня 2022\~року про\~притягнення [PERSON] \~до адміністративної\~відповідальності за\~ч.2\~ст.210-2\~КУпАП. Заслухавши представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, а саме оспорювану Постанову про накладення адміністративного стягнення, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Судом з`ясовано, що 05.01.2022 року, постановою начальника [INFO] полковника [PERSON] №122/2022, [PERSON] , притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100 грн. 00 коп. (а.с.5, 18). Разом з тим, будь-яких даних про направлення даної постанови порушнику відсутні. Позивач та його представник вважають, що зазначена постанова про адміністративне правопорушення винесена з порушенням КУпАП, а саме: не роз`яснено його права, порушено право на захист, справа про адміністративне правопорушення розглянута без участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності. В зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх Конституційних прав. Приписами ч.2 ст.210-1 КУпАП, передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством. Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини. Відповідно до ч.8 ст.15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», після набрання чинності Указом Президента України щодо проведення чергового призову: призовники, яким надійшла повістка відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки на прибуття до призовної дільниці для проходження призовної комісії, зобов`язані прибути в пункт і у строк, зазначені в повістці; у разі якщо за будь-яких обставин повістка не надійшла, громадяни призовного віку зобов`язані з`явитися до призовної дільниці в десятиденний строк з дня початку відповідного чергового призову, визначеного Указом Президента України; призовники, які змінили місце проживання, зобов`язані в семиденний строк прибути до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за новим місцем проживання для взяття на військовий облік; керівники підприємств, установ, організацій і закладів освіти незалежно від підпорядкування та форм власності на вимогу територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки забезпечують своєчасне прибуття громадян призовного віку до призовних дільниць. Відповідно до ст.235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Згідно ст.279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Статтею 283 КУпАП, зокрема, визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Частиною 2 ст.77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Частинами 1, 2 ст.77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Статтею 245 КУпАП, встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Статтею 268 КУпАП, визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Разом з тим, згідно змісту постанови №122/2022 від 05.01.2022 року, встановлено, що її було складено за відсутності особи щодо якої її винесено, крім того, відповідачем не надано до суду самого протоколу на підставі якого відбувся розгляд адміністративних матеріалів, у зв`язку\~з чим,\~порушено право\~позивача щодо\~роз`яснення\~його конституційних\~прав та\~обов`язків,\~а також\~право особи,\~яка притягається\~до адміністративної\~відповідальності на\~захист, крім того, відсутні відомості, щодо повідомлення позивача про час, дату та місце розгляду справи. А також, в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач, являючись військовозобов`язаним неодноразово був\~оповіщений за\~місцем проживання\~належним чином\~про необхідність\~явки до\~ [INFO] \~в зазначені\~час та\~дату,\~ігноруючи законні\~вимоги,\~до [INFO] не\~являється,\~причини своєї\~неявки не\~повідомляв.\~12.12.2022\~року був\~черговий раз\~оповіщений за\~місцем проживання\~(від\~отримання повістки\~відмовився). Разом з тим, не надано до суду жодного належного доказу, який би підтверджував оповіщення позивача про необхідність явки до [INFO] та фіксацію події про відмову в отриманні повістки за місцем проживання позивача, оскільки останній працює та фактично проживає у м.Кропивницький, а тому є незрозумілим за якою саме адресою проживання позивач відмовився від отримання повістки. Крім того, оскаржувана постанова начальника [INFO] полковника [PERSON] має певні розбіжності щодо дати її складання та дати про отримання постанови порушником. Так, датою складання постанови зазначено 05\~січня 2022\~року, а датою отримання постанови порушником зазначено «05»\~січня 2023\~р. Отже, виходячи із зазначеного, вбачається, що постанова №122/2022 від 05.01.2022 року не вручалася порушнику на протязі одного року, а лише 10 січня 2023 року була вручена матері позивача за адресою її проживання в [ADDRESS] , при цьому до суду не надано жодного доказу про вручення оскаржуваної постанови. Враховуючи викладене, судом встановлено, що зазначена постанова була винесена за відсутності позивача. При цьому доказів надіслання вказаної вище постанови на адресу позивача, та її отримання (або відмови отримання поштової кореспонденції), суду також надано не було. Відтак у суду виникають сумніви щодо обізнаності позивача про існування винесеної щодо нього постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності. Одним з прав, гарантованих ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є право на захист/юридичну допомогу, таке право становить одну з основоположних засад справедливого розгляду. Як вже зазначалося вище, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.77 КАС України). Суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень. Відповідачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення. Разом з тим, представником відповідача позовні вимоги в частині скасування оскаржуваної постанови визнано повністю та не заперечує проти її скасуванння. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Оцінюючи дії відповідача на відповідність вищевказаним критеріям, суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення посадовою особою не було дотримано встановленого законом порядку її винесення, а тому вона підлягає скасуванню у судовому порядку з підстав порушення процедури розгляду адміністративного матеріалу, а позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання розподілу судових витрат по справі суд вирішує відповідно до положень ст.139 КАС України, але враховуючи, що представник позивача зменшив розмір позовних вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача, то такі вимоги в судовому засіданні не розглядались. На підставі викладеного, ст.55, ст.63 Конституції України, ст.ст.7, 9, 210, 235, 245, 251, ст.ст.268, 279, 280 КУпАП, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,

Результат розгляду: granted