Рішення адміністративного суду від 2023-06-19 00:00:00+03

[PERSON] звернувся в суд першої інстанції з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області, у якому просив: визнати протиправними дії Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області щодо неналежного нарахування та виплати надбавки за стаж служби за період з 18.11.2021 по 14.09.2022; - зобов`язати відповідача зарахувати до вислуги років для виплати надбавки за стаж служби весь період перебування позивача на посадах в органах прокуратури з 05.01.2006 по 27.04.2020; -зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 18.11.2021 по 14.09.2022, з урахуванням періодів перебування на службі в органах прокуратури та раніше проведених виплат. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2023 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області щодо не зарахування до вислуги років період перебування [PERSON] на посадах в органах прокуратури з 05.01.2006 по 11.06.2012, з 21.07.2016 по 01.11.2016, з 31.08.2018 по 30.08.2018 та щодо неналежного нарахування та виплати надбавки за стаж служби [PERSON] за період з 18.11.2021 по 14.09.2022. Зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Львівській області зарахувати [PERSON] до вислуги років період перебування на посадах в органах прокуратури з 05.01.2006 по 11.06.2012, з 21.07.2016 по 01.11.2016, з 31.08.2018 по 30.08.2018. Зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Львівській області здійснити перерахунок та виплату [PERSON] грошового забезпечення за період з 18.11.2021 по 14.09.2022, з урахуванням періодів перебування на службі в органах прокуратури та раніше проведених виплат. Стягнуто з Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь [PERSON] судовий збір в сумі 1984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 80 коп. Стягнуто з Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь [PERSON] витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) грн. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати і постановити нове, яким відмовити у позові. В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до вимог статті 56 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789- XII (далі - Закон № 1789-ХІІ) (в редакції, що діяла на момент яка діяла на момент виникнення спору) під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, третій, п`ятій і сьомій статті 46, статті 46-1, статті 46-2, 46-3, 46-4, частині першій статті 47, статтях 48, 48-1, 49, 50, 50-1 та 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України, перший заступник, заступники Генерального прокурора України, їх старші помічники та помічники, прокурори Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на правах обласних), їх перші заступники, заступники, міжрайонні прокурори, прокурори міст, районів, районів у містах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх перші заступники і заступники, начальники головних управлінь, управлінь, відділів прокуратур, їх перші заступники, заступники, старші прокурори та прокурори прокуратур усіх рівнів, які діють у межах своєї компетенції. Так, при вирішенні цієї справи повинна застосовуватися редакція Закону № 1789-ХІІ, яка діяла на момент виникнення спору між Позивачем і Відповідачем, а не редакція Закону № 1789- ХІІ, яка діяла на час роботи позивача в органах прокуратури. Відтак, судом першої інстанції порушено вимоги статті 56 Закону № 1789-ХІІ, оскільки лише старші помічники та помічники Генерального прокурора України, його першого заступника та заступників Генерального прокурора України відносяться до поняття «прокурор». Згідно з частиною 6 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-УІІ (далі - Закон № 1697-УІІ) до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи: на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально- виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася. Статтею 15 Закону № 1697-УІІ передбачено, що прокурором органу прокуратури є: Генеральний прокурор; перший заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор; заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); керівник підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); заступник керівника підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); прокурор місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої). Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі. Так, суд першої інстанції провів аналіз наведених норм та свідчить про те, що законодавство розрізняє поняття «вислуги років, що дає право на пенсію» і «стажу роботи на прокурорських посадах». При цьому посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на прокурорських посадах і до вислуги років, що дає право на пенсію, є відмінними. В той же час до вислуги років, включається весь стаж роботи на прокурорських посадах. Однак, посади помічників прокурорів, старших помічників і стажистів зараховуються саме до вислуги років, що дає право на пенсію та не відносяться до спеціального стажу - стажу роботи на прокурорських посадах, оскільки не визначені статтею 15 Закону № 1697-УП. Апелянт зазначає, що служба на посадах на посадах помічника прокурора, начальника відділів та заступника начальника відділів (структурних підрозділів) обласних прокуратур не підлягають зарахуванню до стажу служби в Службі судової охорони, оскільки під час проходження служби позивача в органах прокуратури та на час його звільнення, поняття «прокурор» визначене приписами статті 56 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-УП (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а зазначені посади не включені в поняття «прокурор». Також, період роботи позивача в органах прокуратури на посадах помічника прокурора та на посадах керівника та заступника керівника підрозділів органів прокуратури не підлягає зарахуванню до стажу служби у Службі судової охорони (у календарному обчисленні), оскільки Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року№ 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей» визначено, що до вислуги років зараховується час роботи в органах прокуратури, які працювали на посадах, прокурорів, слідчих. Інших правових підстав, для зарахування до стажу служби у Службі судової охорони (у календарному обчисленні), стажу роботи на посадах помічника прокурора та на посадах керівника та заступника керівника підрозділів органів прокуратури, законодавством не передбачено. Апелянт зазначає, що у ТУ ССО у Львівській області, відсутні правові підстави для зарахування Позивачу до вислуги років для виплати надбавки за стаж служби весь період перебування Позивача на посадах в органах прокуратури з 05.01.2006 по 27.04.2020 та здійснення перерахунку виплат Позивачу грошового забезпечення за період з 18.11.2021 по 14.09.2022 з урахуванням періодів перебування на роботі в органах прокуратури та раніше проведених витрат. Також, апелянт заперечив щодо суми витрат на правову допомогу. У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін. Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню не підлягає з наступних міркувань. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] в період з 07.10.2020 по 14.09.2022 проходив службу у Територіальному управлінні Служби судової охорони у Львівській області, що не заперечується сторонами. Відповідно до витягу з наказу «По особовому складу» №415 о/с від 14.09.2022 позивача було звільнено з посади начальника відділу матеріально-технічного забезпечення ТУ ССО у Львівській області за власним бажанням. Згідно з пункту 1.2. наказу №415 о/с від 14.09.2022 стаж служби в Службі судової охорони на день звільнення у календарному обчисленні становить: 09 років 03 місяці 27 днів. Відповідно до записів трудової книжки позивача серії [NUMBER] [PERSON] працював: - з 05.01.2006 по 04.06.2011 - на посаді помічника прокурора Галицького району міста Львова; - з 04.06.2011 по 11.06.2012 - на посаді помічника прокурора міста Львова; - з 11.06.2012 по 26.04.2013 - на посаді прокурора прокуратури міста Львова; - з 26.04.2013 по 07.08.2015 - на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області; - з 07.08.2015 по 16.01.2016 - на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів при провадженні ОРД, досудового розслідування органами фіскальної служби та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області; - з 16.01.2016 по 14.04.2016 - на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів при провадженні ОРД, досудового розслідування органами фіскальної служби та підтримання державного обвинувачення управління нагляду y кримінальному провадженні прокуратури Львівської області; - з 14.04.2016 по 21.07.2016 - на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області; - з 21.07.2016 по 01.11.2016 - на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та соціального-побутових потреб прокуратури Львівської області; - з 02.11.2016 по 11.07.2018 - на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України; - з 11.07.2018 по 30.08.2018 - на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України; - з 31.08.2018 по 14.09.2018 - на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області; - з 14.09.2018 по 24.12.2019 - на посаді заступника начальника відділу за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області; - з 24.12.2019 по 27.04.2020 - на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області. Представник позивача 29.09.2022 скерував на адресу ТУ ССО у Львівській області адвокатський запит №58/22 з проханням надати інформацію щодо обчислення вислуги років для визначення надбавки за стаж служби в період з 07.10.2020 по 14.09.2022 та причини не здійснення належного перерахунку (обчислення) вислуги років [PERSON] . Відповідач листом №44.05-679 від 05.10.2022 повідомив, що наказом ТУ ССО від 07.10.2020 № 307 о/с [PERSON] призначений на посаду начальника відділу фізичного захисту, організації безпеки суддів та підтримки ТУ ССО з 07.10.2020. Стаж служби у Службі судової охорони станом на день призначення становив 01 рік 05 місяців 13 днів. Обчислення вислуги років проводилося за матеріалами особової справи співробітника (трудової книжки, військового квитка). Відповідно, до стажу служби враховано проходження строкової військової служби в Збройних Силах України з 22.05.2003 до 04.11.2004 та службу в Службі судової охорони. Зазначено, що рішенням Вищої ради правосуддя від 18.11.2021 № 2236/0/15-21 затверджено зміни до Положення про проходження служби співробітниками служби судової охорони (далі - Положення), де абзацом 2 пункту 5 розділу І передбачено, що до стажу служби у Службі (у календарному обчисленні) зараховуються періоди, визначені Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей». Відтак, [PERSON] до стажу служби у Службі судової охорони зарахувалися вищезазначені періоди у відповідності до Положення (зі змінами № 2236/0/15-21 від 18.11.2021). Відповідач вказав, що відповідно до абзацу 7 пункту 1 Постанови №393 до вислуги років зараховується час роботи в судових органах та органах прокуратури осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих і перебувають на військовій службі або службі в органах внутрішніх справ, Службі безпеки, Національній поліції, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі на посадах офіцерського та начальницького складу, в Службі судової охорони на посадах середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу. Таким чином, [PERSON] до стажу служби у Службі судової охорони (у календарному обчисленні) з 18.11.2021 зараховувалися наступні періоди роботи в органах прокуратури: - з 11.06.2012 до 20.07.2016 - на посадах прокурора Прокуратури Львівської області; - з 02.11.2016 до 30.08.2018 - на посадах старшого слідчого Генеральної прокуратури України. Розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до статті 161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах. Відповідно до абз.2 ч.4 ст.163 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 20.06.2020, що діяла на момент прийняття позивача на службу), до стажу служби у Службі судової охорони зараховується стаж служби в поліції, органах внутрішніх справ, військова служба в Збройних Силах України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону». Законом України № 1417-IX від 27.04.2021 внесено зміни до Закону України № «Про судоустрій і статус суддів», зокрема доповнено статтею 162-1 «Правовий статус працівників Служби судової охорони», якою передбачено, що порядок проходження служби співробітниками Служби судової охорони регулюється цим Законом та положенням, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Голови Служби судової охорони, погодженим з Державною судовою адміністрацією України. Рішенням Вищої ради правосуддя № 2236/0/15-21 від 18.11.2021 затверджено зміни до Положення, згідно з якими пунктом 5 розділу І передбачено, що час проходження служби у Службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, стажу служби в поліції, інших правоохоронних органах. До стажу служби у Службі (у календарному обчисленні) зараховуються періоди, визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей». Таким чином, починаючи з 18.11.2021 до вислуги років для виплати надбавки за стаж служби зараховуються періоди, які визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постановою № 393. Відповідно до п.п. "ж" абз.1 ч.1 ст.17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в судових органах та органах прокуратури осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих і перебувають на військовій службі або службі в органах і військових формуваннях Служби безпеки України, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах офіцерського та начальницького складу, в Службі судової охорони на посадах середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро України на посадах начальницького складу. Згідно з абз.8 п.1 Постанови №393 до вислуги років зараховується час роботи в судових органах та органах прокуратури осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих і перебувають на військовій службі або службі в органах внутрішніх справ, Службі безпеки, Національній поліції, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі на посадах офіцерського та начальницького складу, в Службі судової охорони на посадах середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу. Судом першої інстанції з`ясовано, до призначення на посаду в ТУ ССО у Львівській області позивач працював; - з 05.01.2006 по 04.06.2011 - на посаді помічника прокурора Галицького району міста Львова; - з 04.06.2011 по 11.06.2012 - на посаді помічника прокурора міста Львова; - з 21.07.2016 по 01.11.2016 - на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та соціального-побутових потреб прокуратури Львівської області; - з 02.11.2016 по 11.07.2018 - на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України; - з 31.08.2018 по 14.09.2018 - на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області; - з 14.09.2018 по 24.12.2019 - на посаді заступника начальника відділу за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області; - з 24.12.2019 по 27.04.2020 - на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області. У даній спірній ситуації, судом першої інстанції враховано, що згідно з частиною 6 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи: на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася. Статтею 15 Закону № 1697-VII передбачено, що прокурором органу прокуратури є: Генеральний прокурор; перший заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор; заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); керівник підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); заступник керівника підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); прокурор місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої). Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі. Відповідно до вимог статті 56 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року (в редакції, що діяла на момент роботи позивача на вказаних посадах) під поняттям "прокурор" у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 46-1, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 50-1, частині п`ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що стаж роботи [PERSON] на посадах помічника прокурора повинен зараховуватись до стажу служби у Службі судової охорони, який дає право на встановлення відповідної надбавки, надання додаткової оплачуваної відпустки. Судом першої інстанції також враховано, що питання зарахування періоду роботи на посадах помічника прокурора до стажу служби, як таку, що прирівнюється до часу роботи в органах прокуратури осіб, які працювали на посадах прокурорів, вже досліджувалось Верховним Судом у справі №820/769/16. За результатами розгляду даної справи Верховний Суд виніс постанову від 01.08.2019, в якій дійшов висновку щодо необхідності зарахування до загального стажу позивача у цій справі для виплати відсоткової надбавки за вислугу років час роботи в органах прокуратури на посадах старшого помічника прокурора і помічника прокурора за період з 8 жовтня 2002 року до 30 червня 2006 року, оскільки на момент праці позивача на цих посадах вони охоплювалися поняттям «прокурор» в розумінні положень Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року (в редакції від 13 грудня 2005 року, чинній на момент роботи позивача). При цьому, Верховний Суд відхилив аргумент скаржника про те, що служба на посадах старшого помічника прокурора Золочівського району Харківської області, помічника прокурора міста Харкова й старшого помічника прокурора міста Харкова не підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції. А також відхилив аргумент скаржника, що на момент роботи позивача до поняття "прокурор" відносяться лише старші помічники та помічники Генерального прокурора України, його першого заступника та заступників Генерального прокурора України, оскільки Законом України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року (в редакції від 13 грудня 2005 року) передбачено, що до поняття «прокурор» відносяться старші помічники і помічники прокурора. Правильними є висновки суду першої інстанції, що час роботи [PERSON] на посадах начальника відділів та заступника начальника відділів (структурних підрозділів) обласних прокуратур є часом роботи на посаді прокурора та мав бути зарахований до стажу служби в Службі судової охорони. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, врахував, що відповідно до ст. 165 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками. Відповідно до п. 20 Розділу І Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя 04 квітня 2019 року № 1052/0/15-19 (далі - Положення), соціальний і правовий захист співробітників та членів їхніх сімей забезпечується відповідно до законодавства. Грошове забезпечення співробітників здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Співробітникам гарантується соціальний захист в обсягах та порядку, передбачених Законом України "Про Національну поліцію" для поліцейських, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на фінансування Служби. Постановою Кабінету Міністрів України від 3 квітня 2019 р. № 289 "Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони" встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією. Згідно з Додатком 5 до постанови Кабінету Міністрів України від 3 квітня 2019 року №289 «Розміри надбавки за стаж служби співробітників Служби судової охорони», встановлено наступні розміри надбавки у відсотках від посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням у відповідності до вислуги років: від 1 до 2 років - 5%; від 2 до 4 років - 10%; від 4 до 7 років - 15%; від 7 до 10 років - 20%; від 10 до 13 років - 25%; від 13 до 16 років - 30%; від 16 до 19 років - 35%; від 19 до 22 років - 40%; від 22 до 25 років - 45%; понад 25 років - 50%. Також, рішенням Вищої ради правосуддя від 18.11.2021 № 2236/0/15-21 затверджено зміни до Положення про проходження служби співробітниками служби судової охорони, де абзацом 2 пункту 5 розділу І передбачено, що до стажу служби у Службі (у календарному обчисленні) зараховуються періоди, визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей". Відтак, [PERSON] до стажу служби у Службі судової охорони зарахувалися вищезазначені періоди у відповідності до Положення (зі змінами № 2236/0/15-21 від 18.11.2021). Судом першої інстанції також встановлено, що відповідно до довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період з 07.10.2020 по 14.09.2022, в якій серед видів виплат відображено нараховані та виплачені суми надбавки за стаж служби відсоткове обчислення розміру надбавки [PERSON] , яка була встановлена та виплачувалась в наступні періоди: з 07.10.2020 - 24.04.2021 - 5%; з 25.04.2021 - 17.11.2021 - 10% та з18.11.2021 - 14.09.2022 - 20%. Дане відсоткове значення встановлене без врахування стажу позивача в органах прокуратури з 05.01.2006 по 11.06.2012, з 21.07.2016 по 01.11.2016 та з 31.08.2018 по 30.08.2018 до вислуги років. Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки відповідач протиправно не зарахував час роботи [PERSON] на посадах начальника відділів та заступника начальника відділів (структурних підрозділів) обласних прокуратур до стажу служби в Службі судової охорони, позивач має право на перерахунок грошового забезпечення за період з моменту затвердження змін до Положення про проходження служби співробітниками служби судової охорони, а саме з 18.11.2021 по момент звільнення 14.09.2022. Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції вірно вважав за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування до вислуги років період перебування [PERSON] на посадах в органах прокуратури з 05.01.2006 по 11.06.2012, з 21.07.2016 по 01.11.2016, з 31.08.2018 по 30.08.2018, а також щодо неналежного нарахування та виплати позивачу надбавки за стаж служби за період з 18.11.2021 по 14.09.2022 та зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до вислуги років період перебування на посадах в органах прокуратури з 05.01.2006 по 11.06.2012, з 21.07.2016 по 01.11.2016 та з 31.08.2018 по 30.08.2018 та обов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Львівській області здійснити перерахунок та виплату [PERSON] грошового забезпечення за період з 18.11.2021 по 14.09.2022, з урахуванням періодів перебування на службі в органах прокуратури та раніше проведених виплат. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції вірно вважав, що позов підлягає задоволенню. Разом з тим, щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до частин першої та сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У силу вимог частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту першого частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до статей 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з тим, колегія суддів вважає, що розрахунок правничої допомоги у розмірі 7000 грн завищений у співвідношенні до обсягу наданих позивачу послуг. Аналізуючи викладене, беручи до уваги положення КАС України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що розмір витрат зазначений позивачем не є пропорційний, а тому розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони. За таких обставин, колегія суддів апеляційного вважає, що відшкодуванню підлягають судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн, оскільки такий розмір витрат є цілком обґрунтованим, а також співмірний з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розміру витрат на правову допомогу, в решті залишити без змін.

Результат розгляду: partial