Рішення адміністративного суду від 2022-07-06 00:00:00+03

Позивач [PERSON] 01 вересня 2021 року \~звернувся до \~суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі ГУ ПФУ в \~Кіровоградській області), в якій просив суд визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Кіровоградській області щодо застосування обмеження пенсії [PERSON] максимальним її розміром, зобов`язати відповідача здійснити повний перерахунок і виплату пенсії [PERSON] за довідкою Управління служби безпеки України в Кіровоградській області \~\~від 22.10. 2020 року №61/17/138 без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії з 01.01.2018 року (рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду \~\~\~від 14.01. 2020 року у справі №340/3270/19), виходячи із розміру 85% грошового забезпечення (рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.12. 2018 року у справі №1140/3241/18, обрахувати та виплатити заборгованість, яка виникла у зв`язку з перерахунком пенсії без обмеження її максимальним розміром з розрахунку 85% грошового забезпечення з 01.04.2019 року. Стягнути на його користь \~\~за рахунок бюджетних асигнувань відповідача \~\~судові витрати у сумі 908 грн. та допустити до негайного виконання рішення суду в частині сплати заборгованості за один місяць Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем його права на належне пенсійне забезпечення та ігноруванням правових висновків суду в інших справах щодо відсоткового співвідношення пенсії до грошового забезпечення та виплати коштів з розрахунку 85% грошового забезпечення з 01.04.2019 року без обмеження її максимальним розміром. У відзиві на позов відповідач зазначає про безпідставність заявлених вимог та просить у їх задоволенні відмовити. Рішенням Кіровоградського оружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року \~\~позов задоволено, визнані протиправними дії ГУ ПФУ в Кіровоградській області щодо обмеження максимальною величиною виплати нарахованого основного розміру пенсії [PERSON] \~за період з 01.04. 2019 року. Зобов`язано ГУ ПФУ в \~Кіровоградській області \~виплачувати [PERSON] \~\~\~з 01.04.2019 року основний розмір пенсії, не застосовуючи обмеження граничною величиною, та врахувавши правові висновки Кіровоградського окружного адміністративного суду у рішеннях від 20.12. 2018 року у справі №1140/3241/18 та від 14.01. 2020 року у справі №340/3270/19, доплатити \~додаткові кошти за період 01.04. 2019 року з урахуванням раніше сплачених коштів. Рішення суду в частині сплати заборгованості за один місяць допущено до негайного виконання. На користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача стягнуті судові витрати у сумі 908 грн. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем \~подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати \~\~рішення суду через порушення норм матеріального права, та відмовити в задоволенні позову. У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення, в зв`язку з чим просить залишити рішення без змін, а скаргу без задоволення. Частиною 1,2 ст. 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів \~\~вимоги апеляційної скарги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Із матеріалів справи вбачається, що \~ [PERSON] з 2008 року як пенсіонер Служби безпеки України перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років, призначену на підставі \~Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі \~- Закон \~№ 2262-ХІІ) (а.с.1-10). Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.12. 2018 року у справі №1140/3241/18, що набрало законної сили, зобов`язано ГУ ПФУ в \~Кіровоградській області провести перерахунок пенсії [PERSON] на виконання постанови КМУ №103 від 21.02.2018 року, з урахуванням розміру пенсії за вислугу років 85% грошового забезпечення ,врахованого для обчислення пенсії, починаючи з 01.01.2018 року (а.с.31-34). Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.01. 2020 року у справі №340/3270/19, що набрало законної сили , визнано неправомірною виплату ГУ ПФУ в \~Кіровоградській області \~пенсії [PERSON] за період з 01.01. 2018 року \~\~у меншому розмірі, ніж нараховано (неправомірне застосування \~\~пункту 2 постанови Уряду України від 21.02. 2018 року №103, \~зобов`язано ГУ ПФУ в \~Кіровоградській області виплачувати щомісяця [PERSON] розмір пенсії у сумі 11768,25 грн. до часу здійснення наступного перерахунку (а.с.43-47). Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.12. 2020 року у справі №340/5419/20 , що набрало законної сили, зобов`язано ГУ ПФУ в \~Кіровоградській області \~здійснити з 01.04. 2019 року перерахунок пенсії за вислугу років \~ [PERSON] \~на підставі довідки Управління служби безпеки України в Кіровоградській області (далі УСБУ в Кіровоградській області) від 22.10. 2020 року №61/17/138 та виплатити заборгованість, яка виникне у зв`язку із таким перерахунком (а.с.16-30). У довідці \~\~УСБУ в Кіровоградській області \~від 22.10. 2020 року №61/17/138 зазначено, що грошове забезпечення [PERSON] складає 23 340,75 грн., 85% від суми 23 340,75 грн. становить 19 839,64 грн. (а.с.15). ГУ ПФУ в \~Кіровоградській області \~\~у виконання рішення суду від 29.12.2020 року у справі №340/5419/20 \~перерахувало основний розмір пенсії позивача, обмеживши виплату коштів з 01.04. 2019 року максимальною величиною у 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, виплата пенсії з 01.04. 2019 року склала 14 970 грн., з 01.07.2019 року 15 640 грн., з 01.07. 2021 року 18 540 грн. (а.с.63, 64-67). Не погодившись з такими діями \~відповідача щодо обмеження\~ \~\~максимальним розміром пенсії, позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Частиною 2 \~\~ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ Конституцією\~ та законами України. Предметом спору у цій справі є правомірність обмеження\~ \~\~максимальним розміром пенсії, призначеної на підставі\~ Закону № 2262-XII. Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі\~ Закону № 2262-XII, десятьма\~ прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію\~ Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 року № 3668-VI(далі Закон № 3668-V), який набрав законної сили 01.10.2011 року. Відповідно до положень\~ ст.2 Закону № 3668-VI\~ максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб,\~ \~\~які мають особливі заслуги перед\~ \~\~Батьківщиною), призначених (перерахованих)\~ \~\~відповідно до\~ Митного кодексу України,\~ законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет\~ \~\~Міністрів\~ \~\~України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів»,\~ Постанови Верховної Ради України від 13.10.1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Водночас\~ Законом № 3668-VI\~ внесено зміни у\~ ст. 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції\~ Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016\~ визнано такими, що не відповідають\~ Конституції України\~ (є неконституційними), положення ч.7\~ ст.43 Закону № 2262-XII. Згідно з п. 2 резолютивної частини вказаного\~ Рішення\~ положення ч.7\~ ст. 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016 року. Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають\~ ст.17 Конституції України, положення ч.7 ст.43\~ Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи ч.5\~ ст.17 Конституції України\~ щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене\~ Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених ч.5\~ ст.17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі\~ Закону № 2262-XII, десятьма\~ прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію\~ Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у\~ ст.43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції\~ Закону № 3668-VI. Тобто, положення ч.7\~ ст.43 Закону № 2262-XII\~ та положення ч.1\~ ст.2 Закону № 3668-VІ\~ (у частині поширення її дії на\~ Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до\~ Закону\~ № 2262-XII) та є однаковими за змістом. Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає\~ ст.17 Конституції України\~ положення ч.7\~ ст.43 Закону № 2262-XII. При цьому положення\~ ст. 2 Закону № 3668-VI\~ (у частині поширення її дії на\~ Закон № 2262-XII), які дублюють зміст ч.7\~ ст.43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між\~ Законом № 2262-XII\~ з урахуванням\~ Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016\~ та\~ Законом № 3668-VI\~ - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення\~ ст.2 Закону № 3668-VI. Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, Верховний Суд у справі №400/2085/19 від 16.12.2021 року, правова позиція \~якого відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України підлягає застосуванню судами, дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у п. 52, 56 рішення від 14.10.2010\~ року у справі\~ \~\~\~«Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості\~ закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Водночас положеннями\~ статті 6 КАС України\~ встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі\~ Конституції України\~ гарантується. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи. У постанові від 13.02.2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей\~ 1,\~ 8,\~ 92 Конституції України, а також на ст.9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми\~ Закону\~ № 2262-XII\~ з урахуванням\~ Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016\~ року № 7-рп/2016, а не норми\~ Закону № 3668-VI. В силу викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що \~обмеження ГУ ПФУ України в Кіровоградській області, як територіальним органом Пенсійного фонду України,\~ максимального розміру пенсії [PERSON] , право на пенсійне забезпечення якого встановлене\~ Законом\~ № 2262-ХІІ, є протиправним. Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовані. Оскільки судом першої інстанції рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Результат розгляду: denied