Рішення адміністративного суду від 2022-01-18 00:00:00+02

Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (далі - позивач або ГУ ДПС в Івано-Франківській області) звернулося до Окружного адміністративному суду міста Києва з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач або [PERSON] ), у якому позивач просив суд стягнути в дохід місцевого бюджету заборгованість на суму 13 319, 85 грн. з [PERSON] за рахунок коштів боржника. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно даних податкового обліку у відповідача утворилась заборгованість перед бюджетом в розмірі 13 319, 85 грн. Враховуючи те, що податковим органом було здійснено заходи, спрямовані на погашення вказаної податкової заборгованості, однак вона залишається не погашеною, позивач звернувся з даним позовом до суду. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року даний адміністративний позов залишено без задоволення. Приймаючи таке рішення, суд виходив з того, що належним підтвердженням бази оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичної особи, є дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Матеріали справи не містять відомостей із Державного реєстру речових прав та їх обтяжень стосовно зареєстрованого за [PERSON] права власності на нерухоме майно. Крім того, відповідачем складено податкову вимогу від 29 січня 2019 року № 1483-52 на суму 6 156,80 грн. Зазначена вимога не вручена боржнику та була повернута контролюючому органу за закінченням терміну зберігання. При цьому, суд вказав на відсутність у матеріалах справи доказів формування та направлення позивачем на адресу [PERSON] інших вимог, у тому числі на суму 7 163, 05 грн. Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що податковий борг відповідача становить 13319,85 грн. внаслідок несплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, який виник на підставі винесених контролюючим органом податкових повідомлень - рішень форми «Ф» № 0112283-1310-2658 від 27 червня 2018 року на суму 6156,80 грн. (за звітний період 2017 рік), № 0212694-1310-2658 від 28 травня 2019 року на суму 7163,05 грн. (за звітний період 2018 рік). Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо наступного. Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДПС в Івано-Франківській області складено податкові повідомлення-рішення від 27 червня 2018 року № 0112283-1310-2658 на суму 6 156,80 грн. та від 28 травня 2019 року № 0212694-1310-2658 на суму 7 163,05 грн. про стягнення з [PERSON] грошових коштів за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податкові періоди 2017-2018 роки. Згідно рекомендованих поштових відправлень, податкові повідомлення-рішення були вручено [PERSON] . Відповідачем складено податкову вимогу від 29 січня 2019 року № 1483-52 на суму 6 156,80 грн., яку не було вручено боржнику та повернуто контролюючому органу за закінченням терміну зберігання. У зв`язку з несплатою відповідачем у добровільному порядку вказаної суми заборгованості, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. За пп. 14.1.39 п. 14.1 стаття 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Згідно пп. 14.1.156 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк). Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання. Пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Згідно п. 41.5 статті 41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється. Згідно п.36.2-36.3 Податкового кодексу України податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком, збором та є безумовним і першочерговий стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Правове регулювання обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, строк сплати та порядок зарахування до бюджетів, передбачено статтею 266 Податкового кодексу України. Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його частка (п.п. 266.2.1 п.266.2 статті 266 ПК України). За змістом пп. 266.7.1 п. 266.7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку. Згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 статті 54 Кодексу контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або1 збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (п.п. 266.7.2 п.266.7 статті 266 ПК України). Податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується, зокрема, фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п.п. 266.10.1 п.266.10 статті 266 І1К України). Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток, яка обчислюється податковим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів документів платника податків, зокрема документів на право власності. Згідно п. 58.1 статті 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення. Пунктом 58.3. статті 58 Податкового кодексу України визначено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляд) скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмов) прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків. На виконання вимог статті 266 ПК України та з урахуванням Рішення Стецівської сільської ради №219-25/2018 від 24 червня 2018 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення форми «Ф» № 0112283-1310-2658 від 27 червня 2018 року на суму 6156,80 грн. (за звітний період 2017 року), № 0212694-1310-2658 від 28 травня 2019 року на суму 7163,05 грн. (за звітний період 2018). Вказані податкові повідомлення-рішення, у відповідності до п. 42.4 статті 42 Податкового кодексу України, надіслано на адресу, яка міститься в базах даних позивача та вручене особисто відповідачу 31 липня 2018 року та 22 червня 2019 року відповідно, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. В адміністративному та судовому порядку вказані податкові повідомлення-рішення не оскаржувалися, тому вважаються узгодженими, оскільки предмет правомірності нарахування податкових платежів входить до предмету доказування за справою щодо правомірності відповідних податкових повідомлень-рішень, а не за даною справою, предметом доказування в якій є підстави (статус) та склад податкового боргу. Дана позиція підтверджується практикою Верховного Суду, зокрема, постановами від 04 грудня 2018 року у справі №К/9901/35660/18 та від 19 травня 2020 року у справі №К/9901/40125/18. Так, предметом доказування у справі щодо стягнення податкового боргу мають бути обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку, зокрема, факту узгодженості податкових зобов`язань, що стали підставою для звернення податкового органу до суду з позовом про стягнення. Щодо посилання суду на відсутність у матеріалах справи доказів формування та направлення позивачем на адресу [PERSON] інших вимог, у тому числі, на суму 7163,05 грн., слід зазначити таке. Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом 29 січня 2019 року сформовано та надіслано відповідачу податкову вимогу форми «Ф» № 1483-52 від 29 січня 2019 року на суму податкового боргу платника податків станом на 28 січня 2019 року в розмірі 6156,80 грн. Згідно п.59.1 статті 59 Кодексу, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення рішення. Відповідно до п.59.5 цієї статті у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). Згідно пункту 2 розділу II Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 червня 2017 року № 610, податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов`язання; непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом. Враховуючи те, що податкове зобов`язання в розмірі 7 163,05 грн. набули статусу податкового боргу 21 серпня 2019 року та відповідачем податковий борг, який зазначений в податковій вимозі № 1483-52 від 29 січня 2019 року, погашений не був, то у відповідності до п.59.5 статті 59 Податкового кодексу України контролюючим органом податкова вимога на суму 7 163,05 грн. не виносилася. Статтею 56 ПК України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Між тим, податкові повідомлення-рішення були вручені [PERSON] , в адміністративному та судовому порядку не оскаржувалися, наявність податкового боргу та його розмір відповідач не спростував, доказів сплати грошових зобов`язань суду не надав, чим фактично не заперечив суму, стягнення якої є предметом спору в даній справі. Згідно п. 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. За п. 95.2 статті 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків проводяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Відповідно до абз. 1 п. 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Згідно п. 95.4 статті 95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Крім того, відповідно до п. 20.1.34 ч. 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право: звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини. Як зазначено вище, відповідач не скористався своїм правом на адміністративне оскарження податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, а також оскарженням їх в судовому порядку, тому суми грошових зобов`язань, нараховані згідно таких рішень податкового органу, необхідно вважати узгодженими. Отже з аналізу наведених правових норм та обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що позивач правомірно встановив наявність передбачених чинним законодавством обставин для стягнення коштів з [PERSON] у розмірі суми податкового боргу 13 319,85 грн. Відповідно, суд першої інстанції неправомірно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви. Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження, оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального права, враховано не всі обставини справи, тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції. Згідно п. 2 ч.1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За змістом ч.1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: granted