Рішення адміністративного суду від 2022-06-14 00:00:00+03

06.07.2021р. [PERSON] звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просив суд: - визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області (відділ №15 з питань перерахунків пенсій Подільського управління застосування пенсійного законодавства) від 02.06.2020р. №23 про відмову у проведенні йому перерахунку пенсії за вислугу років; - зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області здійснити йому перерахунок з 01.01.2020р. пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ (у редакції Закону від 12.07.2001р. №2663-ІІІ) із розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, на підставі довідки прокуратури Одеської області від 19.03.2020р. за №81, та здійснити виплату без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років як пенсіонер органів прокуратури. Позивачем, у зв`язку з визнанням неконституційними положень ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», отримано довідку про розмір його заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії, та подано її до пенсійного органу разом із заявою про проведення перерахунку пенсії. Однак, ГУ ПФУ в Одеській області відмовив у перерахунку пенсії, що, на думку позивача, є протиправним та порушує його право на гідне пенсійне забезпечення, передбачене чинним законодавством. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року (ухваленим в порядку спрощеного провадження) позов [PERSON] - задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 02.06.2020р. №23 про відмову [PERSON] у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років. Зобов`язано відповідача\~ з 13.12.2019р. здійснити [PERSON] перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати, згідно з довідкою від 19.03.2020р. №81, виданою Прокуратурою Одеської області, без обмеження максимального розміру пенсії та із урахуванням раніше виплачених сум. Стягнуто з ГУ ПФУ в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача суму сплаченого судового збору за подання позову у розмірі - 840,80 грн. \~\~ Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач 13.09.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.06.2021р.та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 24.09.2020р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Одеській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження. Позивач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України). Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для її часткового задоволення. Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. Позивач - [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області починаючи з січня 2002р. та отримує пенсію за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90% від суми щомісячного заробітку. 19.03.2020р. прокуратурою Одеської області було складено довідку №81про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії [PERSON] за відповідною (прирівняною) посадою «прокурора-криміналіста», згідно із якою заробітна плата складає - 34768,16 грн., а саме: посадовий оклад - 5660 грн.; \~\~надбавка за класний чин - 2200 грн.; надбавка за вислугу років 40% - 2264 грн.; надбавка за слідчу роботу 25% - 1415 грн.; інші щомісячні надбавки, доплати (ОВЗ) 70% - 7086,80 грн.; премія 60% - 11175,48 грн.; матеріальні допомоги - 2483,44 грн. та 2483,44 грн. 01.06.2020р. позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області з письмовою заявою про здійснення йому перерахунку призначеної пенсії за вислугу років на підставі зазначеної довідки. Однак, ГУ ПФУ в Одеській області своїм рішенням від 02.06.2020р. №23відмовило позивачу у задоволенні заяви про перерахунок пенсії, оскільки підвищення заробітної плати, яке відбулось у відповідності до Постанови КМУ від 30.08.2017р. №657 (т.б. до ухвалення рішення КСУ від 13.12.2019р.), не може застосовуватися для перерахунку пенсії у теперішній час. Не погоджуючись із такими діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом. Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, неправомірності дій та спірного рішення відповідача. Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не може у повній мірі погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх лише частково необґрунтованими, з огляду на наступне. Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з нормою ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом. За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги тощо). Законодавець повинен робити це із дотриманням вимог Конституції України, ут.ч. принципів рівності та справедливості. Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15.07.2015р. визначалися Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ. Частиною 1 ст.50-1 вказаного Закону встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Така пенсія призначається в розмірі 80% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2%, але не більше 90% від суми місячного (чинного) заробітку. При цьому, обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонером, виходячи із розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком (ч.12 ст.50-1 Закону №1789-ХІ). У відповідності до ч.17 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи. У подальшому, до ст.50-1 Закону №1789-ХІІ вносилися зміни Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. №3668-VI, внаслідок яких наведена ч.17 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ з 01.10.2011р. стала 18, тобто відбулась зміна порядкового номеру частини статті, що регламентувала порядок та підстави перерахунку пенсії, проте її текст залишився незмінним. Як загально відомо, 14.11.2014р. ухвалено новий Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІІ. Так, як слідує зі змісту вимог ч.20 ст.86 Закону №1697-VІІ (в первинній редакції), призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому ч.ч.2,3,4 цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні 2 (два) відпрацьовані роки. Отже, первісна редакція ч.20 ст.86 Закону №1697-VІІ та ч.17 (з 01.10.2011р. - ч.18) ст.50-1 Закону №1789-ХІІ фактично містили аналогічні за змістом положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених працівникам прокуратури. Розділ XII «Прикінцеві положення» Закону №1697-VІІ щодо набрання ним чинності (в розрізі конкретних статей закону) неодноразово змінювався, переважна більшість статей (у тому числі ст.86) цього Закону набрали чинності з 15.07.2015р. Водночас, з 15.07.2015р. втратив чинність Закон №1789-XII (крім п.8 ч.1 ст.15, ч.4 ст.16, абз.1 ч.2 ст.46-2, ст.47, ч.1 ст.49, ч.5 ст.50, ч.ч.3,4,6 та 11 ст.50-1, ч.3 ст.51-2, ст.53 щодо класних чинів). Так, 01.01.2015р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. №76-VIII, яким, з-поміж іншого, внесено такі зміни: - ч.18 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ (яка діяла до 15.07.2015р.) викладено в такій редакції: «умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України»; - ч.20 ст.86 Закону №1697-VІІ (набрала чинності 15.07.2015р.) викладено у такій редакції: «умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України». Таким чином, починаючи з 01.01.2015р. в Україні жоден закон не визначав ані умов (підстав), ані порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених на підставі Закону України «Про прокуратуру», а законодавець делегував повноваження стосовно встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінету Міністрів України. Однак, Кабінетом Міністрів України не прийнято жодного нормативно-правового акту, який би регулював умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури. Як загально відомо, у подальшому рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019р. №7-р(ІІ)/2019 за результатами розгляду справи №3-209/2018 (2413/18, 2807/19), положення ч.20 ст.86 Закону №1697-VII визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічна за змістом норма також міститься у ст.91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017р. №2136-VIII. У п.2 резолютивної частини рішення вказаного Конституційного Суду України визначено, що положення ч.20 ст.86 Закону №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Таким чином, відповідні положення втратили чинність 13.12.2019р. За правилами ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За змістом ст.97 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017р. №2136-VIII, Суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання. Так, Конституційний Суд України у п.3 резолютивної частини рішення від 13.12.2019р. №7-р(ІІ)/2019 встановив такий порядок його виконання:ч.20 ст.86 Закону №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;ч.20 ст.86 Закону №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: « 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому ч.ч.2,3 та 4 цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки». Отже, з 13.12.2019р. Закон №1697-VII не містить вимоги про необхідність визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з 13.12.2019р. у позивача виникло право на перерахунок раніше призначеної пенсії у зв`язку із підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури, а також у зв`язку із призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових заробітної плати, як при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки. Слід звернути увагу на те, що постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» від 30.08.2017р. №657, на яку містяться посилання у виданій прокуратурою Одеської області довідці від 19.03.2020р. за №81, є чинною, а тому відсутні підстави для її незастосування. З урахування викладеного, позивач має право на перерахунок його пенсії згідно зі ст.86 Закону №1697-VII на підставі довідки прокуратури Одеської області від 19.03.2020р. №81, а тому позовні вимоги в цій частині є правомірними, обґрунтованими та, відповідно, підлягають задоволенню. До того ж, аналогічні правові висновки викладені у рішенні Верховного Суду від 14.09.2020р., ухваленому за результатами розгляду зразкової справи №560/2120/20. Водночас, вирішуючи справу, суд першої інстанції помилково не врахував наступні висновки Верховного Суду у наведеній вище зразковій справі. Так, у рішенні Верховного Суду від 14.09.2020р. у зразковій справі №560/2120/20, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.01.2021р., вказано, що ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №657. Відповідно, питання стосовно відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії і питання обмеження пенсії максимальним розміром є «похідними» і повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок. Враховуючи мотиви відмови пенсійного органу у перерахунку пенсії позивача, судова колегія зауважує, що спору стосовно відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії та щодо обмеження пенсії максимальним розміром на час звернення позивача у даній справі до суду взагалі не існувало. Верховним Судом зазначено, що судовому захисту підлягають лише фактично порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому. На підставі наведеного, за результатом розгляду справи №560/2120/20 як зразкової, Верховний Суд дійшов висновку, що вимоги щодо відсотку заробітної плати, з якого відбувається перерахунок пенсії, та вимоги щодо здійснення перерахунку пенсій без обмеження їх граничного розміру, задоволенню не підлягають як передчасні (заявлені на майбутнє). Висновки Верховного Суду в цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовами до територіальних органів ПФУ з вимогами перерахувати пенсію відповідно до ст.50-1 Закону №1789-ХІІ або ст.86 Закону №1697-VII після ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13.12.2019р. №7-р(II)/2019. За правилами ч.3 ст.291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи. Враховуючи характер спірних правовідносин, склад учасників справи, дана справа є типовою по відношенню до зразкової справи №560/2120/20, а тому, правові висновки Верховного Суду у цій справі підлягають обов`язковому застосуванню при розгляді даної справи. Застосовуючи наведені висновки Верховного Суду у зразковій справі №560/2120/20, колегія суддів доходить висновку про те, що позовні вимоги про зобов`язання пенсійного органу здійснити виплату пенсії за вислугу років в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати та без обмеження її максимальним розміром є передчасними, оскільки спірні правовідносини між учасниками справи в цій частині фактично ще не виникли. Колегія суддів зазначає, що в резолютивній частині рішення судом першої інстанції визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 02.06.2020р. №23 про відмову позивачу у проведені перерахунку пенсії. Проте, оскаржуване рішення відповідача не містить висновків щодо відмови у перерахунку пенсії з розрахунку 90% від суми заробітку за відповідною посадою без обмеженням її максимального (граничного) розміру. Вказані обставини даної справи і висновки Верховного Суду у зразковій справі №560/2120/20 фактично були проігноровані судом 1-ї інстанції, яким, відповідно, було помилково задоволено позов в частині здійснення перерахунку пенсії [PERSON] з розрахунку 90% від заробітної плати без обмеження пенсії максимальним розміром. Надаючи оцінку судовому рішенню 1-ї інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що положеннями КАС України не встановлено можливості захисту порушених прав та інтересів осіб на майбутнє, а судове рішення не повинно містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та про зобов`язання відповідача вчинити чи утриматись від вчинення певних дій на майбутнє. Вказані правові позиції містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.02.2018р. у справі №826/15718/16, від 24.04.2018р. у справі №167/592/17, від 31.07.2018р. у справі №348/9/17, від 23.10.2018р. у справі №344/4560/17 та від 14.02.2019р. у справі №362/7962/15-а. В обсязі встановлених обставин, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки викладеним вище обставинам справи та не застосував норми Закону і нормативно-правових актів, що врегульовують спірні правовідносини, які виникли між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень. Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж \~Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Згідно з положеннями ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. \~\~\~\~\~\~\~\~В адміністративних справах про протиправність рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок стосовно доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Однак, варто звернути увагу на те, що твердження позивача щодо порушення його прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та суб`єктивній думці останнього. Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»). Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Отже, враховуючи, що судом 1-ї інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, в частині висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до ГУ ПФУ в Одеській області в частині здійснення перерахунку та виплати пенсії (з урахуванням виплачених сум) з розрахунку 90% від заробітної плати без обмеження пенсії максимальним розміром.

Результат розгляду: partial