Рішення адміністративного суду від 2022-11-03 00:00:00+02

Івано-Франківська митниця (далі позивач) звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування постанови про заміну сторони виконавчого провадження від 12.04.2022 ВП № 68548011 і вимоги від 27.04.2022 № 9585. Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.06.2022 у справі № 300/1952/22 замінено первинного відповідача Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) на належного відповідача Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.07.2022 адміністративну справу № 300/1952/22 передано на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що у відповідача на виконанні перебуває виконавчий лист, виданий Львівським окружним адміністративним судом по справі № 380/3639/20. Первісним боржником у даному виконавчому листі була зазначена Галицька митниця Держмитслужби, стягувачем [PERSON] оскаржуваною постановою державного виконавця здійснено заміну сторони виконавчого провадження боржника на його правонаступника, яким є позивач. Дана постанова ґрунтується на ухвалі суду, яку позивач не отримував і не залучався до розгляду судом питання про заміну сторони виконавчого провадження. Крім того, судове рішення, за яким відкрито виконавче провадження, позивачем виконано добровільно одразу після подання відповідної заяви стягувачем. Тому вважає, що у державного виконавця відсутні підстави для пред`явлення \~позивачу вимоги про стягнення виконавчого збору. Зазначає, що позивач не повинен нести тягар з виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору із первісного боржника, яким була Галицька митниця Держмитслужби. Також апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на невірний розрахунок виконавчого збору. Посилання суду першої інстанції на те, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору не оскаржена, безпідставні, тому що дана постанова до позивача не надходила. Відповідач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі. Представник позивача, приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, просив вимоги апеляційної скарги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, в судовому засіданні, заперечив щодо доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.07.2020 у справі № 380/3639/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2020 визнано протиправною бездіяльність Галицької митниці Держмитслужби щодо нескладення та неподання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Львівській області висновку про повернення позивачу надміру сплачених митних платежів у розмірі 87989,78грн за заявою [PERSON] від 24.03.2020. Зобов`язано Галицьку митницю Держмитслужби підготувати висновки за відповідними платежами про повернення [PERSON] надміру сплачених митних платежів в сумі 87989,78 грн та подати їх для виконання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Львівській області. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн. 08.02.2022 державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 68548011, де боржником є Галицька митниця Держмитслужби. Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 08.08.2022 \~винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 68548011. Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 08.08.2022 \~винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника виконавчого збору в розмірі 26000 грн. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 02.03.2022 у справі № 380/3639/20 замінено боржника у виконавчому провадженні ВП № 68548011 Галицьку митницю Держмитслужби (код ЄДРПОУ 43348711) на Івано-Франківську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України (код ЄДРПОУ ВП 43971364). Галицька митниця Держмитслужби звернулася до відповідача з заявою від 05.04.2022 у виконавчому провадженні № 68548011, у якій повідомила, що у зв`язку із заміною сторони у виконавчому провадженні ВП №68548011 боржником у даному виконавчому провадженні виступає Івано-Франківська митниця як відокремлений підрозділ Державної митної служби України. Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 12.04.2022 \~винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження № 68548011, та замінено боржника у виконавчому провадженні ВП № 68548011 Галицьку митницю Держмитслужби \~на Івано-Франківську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України. Державним виконавцем на адресу нового боржника (Івано-Франківська митниця) скеровано вимогу від 27.04.2022 № 9585, в якій зобов`язано виконати рішення суду, про що повідомити державного виконавця протягом 10 робочих днів з дня отримання вимоги. Після спливу 10-денного терміну, наданого для виконання рішення суду боржнику, буде накладено штраф в розмірі 5100 гривень та скеровано в Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області. Негайно сплатити виконавчий збір в розмірі 26000 грн та витрати виконавчого провадження в розмірі 274,85 грн. Івано-Франківська митниця 13.05.2022 повідомила відповідача, що 11.05.2022 відділом адміністративних платежів та контролю митної вартості Івано-Франківської митниці сформовано та направлено до Державної казначейської служби Висновки №№ 47, 48 про повернення [PERSON] надміру сплачених коштів. Позивач вважає постанову відповідача про заміну сторони виконавчого провадження від 12.04.2022 ВП № 68548011 і вимогу про стягнення виконавчого збору від 27.04.2022 № 9585 в розмірі 26000 гривень протиправними, тому звернувся до суду з даним позовом. Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступного. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII). Статтею першою Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Згідно з статтею 15 Закону № 1404-VІІІ сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Положенням частини п`ятої статті 15 Закону № 1404-VІІІ у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У свою чергу частина перша статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав, справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Згідно з п. 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція) під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п. 12 розділу II Інструкції у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право, звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувану чи до суду. Згідно з п. 13 розділу II Інструкції правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом. Аналізуючи вищенаведені норми, апеляційним судом встановлено, що заміну сторони виконавчого провадження здійснює суд, а державний виконавець виносить відповідну постанову саме на підставі постановленої судом ухвали. Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою суду від 02.03.2022 у справі № 380/3639/20 замінено боржника у виконавчому провадженні ВП № 68548011 Галицьку митницю Держмитслужби (код ЄДРПОУ 43348711) на Івано-Франківську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України (код ЄДРПОУ ВП 43971364). Отже, вказана ухвала суду про заміну боржника у виконавчому провадженні є безумовною підставою для заміни сторони у виконавчому провадженні, оскільки вона набрала законної сили і є обов`язковою до виконання згідно вимог частини п`ятої статті 124 Конституції України. Відтак, визначальним для вирішення цього спору є те, що наявність фактичних підстав для заміни сторони виконавчого провадження була предметом перевірки суду при вирішенні відповідної заяви Галицької митниці Держмитслужби. Постанова про заміну сторони виконавчого провадження 12.04.2022 ВП № 68548011 була винесена державним виконавцем на підставі документа, визначеного п. 12 розділу II Інструкції, - ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 02.03.2022 по справі № 380/3639/20, яка набрала законної сили. Постанова державного виконавця за своїм змістом повністю узгоджується із зазначеною ухвалою суду та не містить розбіжностей у зазначенні найменування сторони, що вибуває із виконавчого провадження, а також особи, яка набуває статусу сторони виконавчого провадження. У свою чергу ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 02.03.2022 по справі № 380/3639/20 про заміну сторони виконавчого провадження позивачем окремо не оскаржувалася. Враховуючи наведене, державним виконавцем, як посадовою особою правомірно виконано судове рішення, яке набрало законної сили, а тому оскаржена постанова є правомірною, і не підлягає скасуванню. Доводи апелянта про те, що ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 02.03.2022 року позивачем не отримувалася і позивач не залучався до розгляду питання про заміну сторони виконавчого провадження, апеляційний суд оцінює як безпідставні, тому що оскарження даної ухвали і ймовірні порушення прав позивача при її винесенні, перебувають поза межами предмету доказування у справі, що розглядається. Законність даний процесуальний документ і дії суду при його винесенні можуть бути предметом окремого апеляційного чи касаційного оскарження і суд апеляційної інстанції в межах розгляду справи, що розглядається, не вправі давати їм відповідну правову оцінку. Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 27.04.2022 № 9585 в розмірі 26000 гривень, апеляційний суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Частиною четвертою статті 18 Закону № 1404-V-ІІІ передбачено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом. Частинами першою та другою статті 27 Закону № 1404-V-ІІІ визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Відповідності до абзацу 1 частини четвертої статті 27 Закону № 1404-VІІІ державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Згідно з п. 9 Інструкції вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов`язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення. Вимога підписується виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв`язку або вручається виконавцем особі, яка зобов`язана вчинити дії. Апелянт вказує, що розрахунок виконавчого збору повинен бути розрахований на підставі частини другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ, якою передбачено стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, що становить 8798,99 грн. Однак, Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 08.02.2022 \~винесено постанову про стягнення виконавчого збору № 68548011, якою стягнуто з боржника 26000 грн виконавчого збору. Вказана постанова від 08.02.2022 про стягнення виконавчого збору у даній справі позивачем не оскаржується. Апеляційний суд зазначає, що спірна вимога надіслана на виконання постанови від 08.02.2022 про стягнення виконавчого збору, яка є чинною. Суд першої інстанції вірно послався на положення частини п`ятої статті 15 Закону № 1404-VІІІ, якими передбачено, що для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога державного виконавця від в 27.04.2022 № 9585 сформована та направлена позивачу відповідно до вимог законодавства, підстави для її \~скасування відсутні. Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи. Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає. Згідно частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права. Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає. Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні. Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове. Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied