Рішення адміністративного суду від 2022-10-26 00:00:00+03

[PERSON] звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: - визнати протиправними та скасувати постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії ВМ № 00005671 від 30.12.2021 та серії ВМ № 00005516 від 30.12.2021, які складені старшим державним інспектором відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Савченком Владиславом Олеговичем відносно [PERSON] за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення., а справи про адміністративні правопорушення - закрити. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20.07.2022 у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням [PERSON] звернулася із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. 30.12.2021 старшим державним інспектором відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Савченком В.О. було винесено відносно [PERSON] постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії ВМ № 00005671 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500, 00 грн. У вказаній постанові вказано, що [PERSON] 01.11.2021 о 13 год. 41 хв. за адресою: М-06 Київ-Чоп, км 54+285 допустила рух транспортного засобу Mercedes-Benz Actros 4140, д.н.з. [NUMBER] , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених п. 22.5 ПДР України, навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 7,3 % (4,446 тон), чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. Також, 30.12.2021 старшим державним інспектором відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Савченком В.О. було винесено відносно [PERSON] постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії ВМ № 00005516 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000, 00 грн. У вказаній постанові вказано, що [PERSON] 02.11.2021 о 07 год. 57 хв. за адресою: М-06 Київ-Чоп, км 54+285 допустила рух транспортного засобу Mercedes-Benz Actros 4140, д.н.з. [NUMBER] , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених п. 22.5 ПДР України, навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 12,7 % (5,484 тон), чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. Не погоджуючись з вказаними постановами відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась з даним позовом до суду першої інстанції. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що факти вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, є встановленими та доведеними, а тому дії відповідача відповідають вимогам чинного законодавства. Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі. Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частинами 1- 2 ст. 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність. Частиною 2 статті 132-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами; у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%. Згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Відповідно до ч. 1 ст. 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи. Згідно з ч.1 ст.14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, несе відповідальна особа (особа за якою зареєстровано транспортний засіб) або належний користувач транспортного засобу, який внесений до Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами. Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт». За змістом ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. Згідно з абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Зі змісту наведених норм убачається, що відповідальним за порушення вимог, зокрема, вагових норм транспортного засобу, є автомобільний перевізник, який на комерційній основі перевозить вантаж. Змістом права власності в розумінні ст. 317 ЦК України є право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 761 ЦК України передбачено, що власник речі має право передавати своє майно у найм (оренду) іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Згідно з ч. 1 ст. 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Статтею 799 ЦК України визначено, що договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п.2.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України 29.05.2013 № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» нотаріального посвідчення не потребує договір, укладений за участю громадянина, який набув статусу суб`єкта підприємницької діяльності. Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами у справі, перевезення вантажу здійснювалось транспортним засобом Mercedes-Benz Actros 4140, д.н.з. [NUMBER] , та транспортним засобом Mercedes-Benz Actros 4140, д.н.з. [NUMBER] . Колегія суддів звертає увагу на те, що з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основною діяльністю ТОВ «ЕКСПРЕС БЕТОН» є 77.32 Надання в оренду будівельних машин і устаткування. З матеріалів справи вбачається (а.с. 13-15), що 01.03.2020 між ТОВ «ЕКСПРЕС БЕТОН» (орендодавець), в особі директора [PERSON] , та ТОВ «ХАУЗ БЕТОН» (орендар), в особі директора Гричанюка Олександра Олександровича , укладено договір оперативної оренди техніки № 0103ОР-20, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування техніку, зазначену в додатку № 1 до даного договору. У відповідності до пункту 7.1 вказного договору строк оренди за цим договором розпочинається з дати підписання акту приймання-передачі техніки в оперативну оренду та діє до дати підписання акту повернення об`єкта оренди. Пунктом 7.2 такого договору визначено, що договір вважається укладеним (набирає чинності) з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 28.02.2023. В додатку № 1 до договору оперативної оренди техніки № 0103ОР-20 від 01.03.2020 (Перелік техніки, що передається в оперативну оренду) значаться, зокрема, транспортні засоби Mercedes-Benz Actros 4140, д.н.з. [NUMBER] , та Mercedes-Benz Actros 4140, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 16). Згідно акту приймання-передачі від 01.03.2020 на виконання умов договору оперативної оренди техніки № 0103ОР-20 від 01.03.2020 орендодавець передав, а орендар прийняв техніку, зокрема, транспортні засоби Mercedes-Benz Actros 4140, д.н.з. [NUMBER] , та Mercedes-Benz Actros 4140, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 16 зворот, 17). Отже, колегія суддів вважає доведеною ту обставину, що позивач як власник транспортних засобів передав їх в оренду іншій юридичній особі. При цьому, у відповідності до товарно-транспортних накладних від 01.11.2021 № ХБН-0111011 та від 02.11.2021 № ХБН-0211007 автомобільним перевізником з використанням транспортних засобів Mercedes-Benz Actros 4140, д.н.з. [NUMBER] , та Mercedes-Benz Actros 4140, д.н.з. [NUMBER] , було ТОВ «ХАУЗ БЕТОН». З урахуванням викладеного, станом на дату виявлення адміністративного правопорушення (01.11.2021 та 02.11.2021), автомобілі, щодо яких встановлено порушення вантажних норм, перебували у користуванні ТОВ «ХАУЗ БЕТОН» та саме останній вважається автоперевізником. З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивач у спірних правовідносинах не мав статусу автомобільного перевізника, не є належним суб`єктом господарювання, який повинен нести відповідальність за порушення ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2019 року у справі № 806/1450/16. При цьому, належність на праві власності ТОВ «ЕКСПРЕС БЕТОН» транспортних засобів Mercedes-Benz Actros 4140, д.н.з. [NUMBER] , та Mercedes-Benz Actros 4140, д.н.з. [NUMBER] , не спростовує тієї обставини, що вказане товариство не провадило діяльність з перевезення, тобто не було автомобільним перевізником на зазначених транспортних засобах станом на дату виявлення спірних порушень. За таких обставин, слід констатувати порушення відповідачем принципу обґрунтованості рішення, оскільки доказів встановлення особи перевізника матеріали справи не містять, а відомості про позивача взяті з технічного паспорту транспортного засобу та/або відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів. В той же час, колегія суддів додатково звертає увагу, що процедура внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомостей про належного користувача транспортного засобу регулюється Порядком внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 №1197 (далі - Порядок № 1197). Згідно з п.п.3 п.2 Порядку №1197 належний користувач - фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи - лізингоодержувача (особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи - лізингоодержувача) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру, відповідно до статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення несуть відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Відповідно до п.п.2 п.3 вищезазначеного Порядку, підставою внесення до Реєстру відомостей про належного користувача, є: визначення керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, свого працівника належним користувачем. Згідно з п.24 Порядку №1197 внесення до Реєстру відомостей про належного користувача - працівника, визначеного керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, здійснюється у сервісному центрі МВС за заявою уповноваженого в установленому законодавством порядку представника юридичної особи або належного користувача. Отже, обов`язок внесення відомостей про належного користувача до Єдиного державного реєстру транспортних засобів покладається на представника юридичної особи користувача. Таким чином, перевізник, якому ТОВ «ЕКСПРЕС БЕТОН» передало в оренду транспортні засоби, зобов`язаний був внести відомості до Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо належного користувача. Невиконання ним цього обов`язку не є підставою для притягнення власника транспортних засобів до адміністративної відповідальності. Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що в діях [PERSON] , як керівника ТОВ «ЕКСПРЕС БЕТОН», відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.132-1 КУпАП. Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані постанови, якими позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн. та штрафу у розмірі 17 000 грн. за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, є протиправними та підлягають скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення необхідно закрити у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Отже, колегія суддів зауважує про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…». Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Апелянт надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З наявних в матеріалах справи квитанцій вбачається, що позивачем сплачено судовий збір: за подачу адміністративного позову в сумі 992, 40 грн.; за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 488, 60 грн., які слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача.

Результат розгляду: granted