Рішення адміністративного суду від 2022-01-31 00:00:00+02

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: - стягнути на його користь з відповідача середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки невиконання рішення суду за період з 01.10.2020 по 23.06.2021 у сумі 112784,64 грн; - стягнути на його користь з відповідача моральної шкоди у розмірі 100000 грн. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року позов задоволений частково, а саме: - стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки невиконання рішення суду за період з 01.10.2020 по 23.06.2021 у сумі 110945,76 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що для належного виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду в частині поновлення позивача на посаді начальника ТСЦ № 3542 РСЦ МВС в Кіровоградській області, тричі направлялися заяви до суду апеляційної інстанції з проханням надати роз`яснення щодо виконання судового рішення та на всі заяви отримано ухвали про відмову. Також вказує, що одночасно направлено листи до Державної виконавчої служби з аналогічним проханням надати роз`яснення щодо добровільного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді. Так, отримана відповідь ДВС містила інформацію про звернення позивача з приводу відкриття виконавчих проваджень, проте йому було відмовлено, оскільки виконавчий документ пред`явлено не за підвідомчістю, відповідь на запит щодо роз`яснення виконання судового рішення в частині поновлення позивача на посаді РСЦ МВС в Кіровоградській області від ДВС так відповідачем і не отримано. Вважає, що зазначене свідчить, що ліквідаційною комісію відповідача вживалися всі заходи для належного виконання рішення суду щодо поновлення позивача, проте через ряд обставин, що виникли в процесі діяльності РСЦ МВС в Кіровоградській області та через недосконалість законодавчих актів не мали змоги поновити позивача 01.10.2020. Додатково повідомляє, що позивачем зі свого боку не вживалися заходи щодо поновлення його на посаді, а тому, на думку відповідача, всі дії позивача направлені виключно на отримання грошової компенсації. У частині відмови в задоволенні позову рішення суду не оскаржено. Позивач своїм процесуальним правом на подачу відзиву не скористався, що не перешкоджає розгляду справи. Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ 13 жовтня 2017 року відповідач прийняв наказ № 239 о/с, яким позивача звільнено з роботи у зв`язку із прогулом без поважних причин на підставі\~ \~пункту 4 частини 1\~ статті 40 КЗпП України. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 340/1375/19 за позовом [PERSON] до Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу позов задоволений. Визнано протиправним та скасовано наказ Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області від 13.10.2017 № 239 о/с. Поновлено [PERSON] на посаді начальника Територіального сервісного центру № 3542 Сервісного центру МВС в Кіровоградській області з 14.10.2017. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.10.2017 по 27.05.2019 в сумі 442557,12 грн. (а.с. 7-11). 1 жовтня 2020 року на підставі зазначеного судового рішення позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення на посаді. 17 грудня 2020 року у зв`язку з невиконанням постанови суду в добровільному порядку позивач отримав виконавчі листи та пред`явив їх до виконання. 16 червня 2021 відповідач провів повністю розрахунок з позивачем згідно з виконавчого листа № 340/1375/19, але на посаді не поновив. 23 червня 2021 року позивач вдруге звернувся із заявою про поновлення його на посаді начальника Територіального сервісного центру № 3542 Сервісного центру МВС в Кіровоградській області шляхом здійснення запису в трудову книжку. Наказом Регіонального Сервісного Центру МВС в Кіровоградській області від 23 червня 2021 року № 5 о/с скасовано наказ «від 13.07.2017 239 о/с «про звільнення [PERSON] » та поновлено позивача на посаді начальника Територіального Сервісного Центру МВС № 3542 в Кіровоградській області (а.с. 17). Наказом РСЦ МВС від 24 червня 2021 року № 7 о/с «Про звільнення [PERSON] » позивача звільнено з посади начальника ТСЦ МВС за згодою сторін з виплатою грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за період роботи з 14.10.2017 по 30.09.2020 (а.с. 18). При цьому, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 01.10.2020 по 23.06.2021 року відповідачем не виплачений. Вважаючи, що відповідачем протиправно не виплачено йому середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за вказаний період, позивач звернувся до суду з цим позовом. Крім того, позивач вважав, що зважаючи на тривалий час протягом якого не виконувалось рішення суду щодо поновлення на роботі, йому завдано моральну шкоду розмір якої він оцінив у 100 000 грн. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 340/1375/19 підлягала виконанню незалежно від наявності або відсутності виконавчого провадження. Суд врахував, що інститут примусового виконання судового рішення застосовується у випадку добровільного не виконання боржником свого обов`язку щодо виконання судового рішення. Водночас, суд наголосив на тому, що обов`язок з добровільного виконання судового рішення про поновлення на роботі не залежить від дій особи, на користь якої винесено таке рішення. Суд вважав, що викладене узгоджується з висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 26 червня 2015 року у справі № 21-63а15. Наказом Регіонального Сервісного Центру МВС в Кіровоградській області від 23.06.2021 № 5 о/с скасовано наказ «від 13.07.2017 239 о/с «про звільнення [PERSON] » та поновлено позивача на посаді начальника Територіального Сервісного Центру МВС № 3542 в Кіровоградській області, проте за період невиконання рішення з 01.10.2020 по 23.06.2021 позивачеві в порушення вимог статті 236 Кодексу законів про працю України середній заробіток за час затримки його поновлення на посаді виплачено не було. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що середній заробіток в розмірі 110 945,76 грн (612,96 грн х 181 робочий день) за час затримки виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 340/1375/19 за період з 1 жовтня 2020 року по 23 червня 2021 року підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з цим, позивачем належним чином не доведений факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди. Тому суд вважав, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. \~\~\~\~ НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. З огляду на те, що рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає законність і обґрунтованість такого рішення в частині задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Право на компенсацію заробітку, втраченого за час виконання судового рішення про поновлення на роботі встановлено статтею 236 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Отже, затримка виконання власником рішення органу по розгляду трудових спорів про поновлення на роботі незаконно звільненого або незаконно переведеного працівника тягне обов`язок власника виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки. Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Частиною 2 статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 340/1375/19 підлягала виконанню незалежно від наявності або відсутності виконавчого провадження, про що правильного висновку дійшов і суд першої інстанції. Після звернення позивача на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, із заявою про поновлення на посаді, таке поновлення відповідач повинен був здійснити негайно, а у випадку затримки виконання рішення суду виплатити позивачу середній заробіток за час такої затримки відповідно до вимог ст. 236 КЗпП України.. Як зазначалось вище, наказом Регіонального Сервісного Центру МВС в Кіровоградській області від 23.06.2021 № 5 о/с скасовано наказ «від 13.07.2017 239 о/с «про звільнення [PERSON] » та поновлено позивача на посаді начальника Територіального Сервісного Центру МВС № 3542 в Кіровоградській області. За вказаний період невиконання рішення суду(з 01.10.2020 по 23.06.2021) позивачу в порушення вимог статті 236 Кодексу законів про працю України, середній заробіток за час затримки його поновлення на посаді виплачено не було. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 340/1375/19 визначено одноденний заробіток позивача в розмірі 612,96 грн, який за приписами ч. 4 ст. 78 КАС України підлягає застосуванню і в цій справі. Позивач просить стягнути на його користь середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки невиконання рішення суду за період з 01.10.2020 по 23.06.2021 у сумі 112784,64 грн. Середній заробіток працівника згідно з частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середнього заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100), відповідно до ч. 3 п. 2 якого \~середньоденна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за \~останні \~2 \~календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою \~пов`язана \~відповідна \~виплата. Пунктом 5 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з ч. 1 п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що середній заробіток в розмірі 110 945,76 грн (612,96 грн х 181 робочий день) за час затримки виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 340/1375/19 за період з 1 жовтня 2020 року по 23 червня 2021 року, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Доводів стосовно неправильності розрахунку, зробленого судом, відповідачем в апеляційній скарзі на зазначалось. Доводи апелянта, що затримка виконання рішення суду пов`язана із неодноразовими зверненнями до суду із заявами про роз`яснення рішення є безпідставними, оскільки подання таких заяв не скасовує обов`язку роботодавця виплатити поновленому працівнику середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, включаючи і час затримки виконання рішення суду. Також безпідставними є і доводи стосовно затягування процесу поновлення на посаді самим позивачем, оскільки за матеріалами справи позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення на посаді 1 жовтня 2020 року, тобто на наступний день після ухвалення постанови апеляційним судом, проте відповідач внаслідок власних міркувань та переконань судове рішення не виконував до 23 червня 2021 року. ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову. За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied