Рішення адміністративного суду від 2022-02-01 00:00:00+02

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом. У позові посилався на те, що постановою головного спеціаліста-інспектора з паркування інспекції з паркування, управління порядку та контролю за благоустроєм міста Чернівецької міської ради Боднарашека А.Т. від 23.09.2021 його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП. З постанови вбачається, що він припаркував транспортний засіб таким чином, що для руху пішоходів залишилося менше двох метрів, у зв`язку із чим ним порушено вимоги п.15.10 (в) ПДР України. Із притягненням до адміністративної відповідальності не погоджується, оскільки правопорушення не вчиняв, а постанова, на його думку, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства. Так, припаркований ним транспортний засіб не створював перешкод ні дорожньому руху, ні руху пішоходів. Відповідач не надав доказів того, що автомобіль стояв з порушенням ПРД, а саме: на доданих фото не вказано відстані від краю автомобіля до протилежної сторони тротуару. Жодним вимірювальним пристроєм не було здійснено замір. Більше того, інспектором йому не були роз`яснені права, не надано можливість ознайомитися з матеріалами справи та надати письмові пояснення. У зв`язку із цим, просив скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП від 23.09.2021. Стягнути на його користь понесені судові витрати. 08 грудня 2021 року через канцелярію суду від представника управління порядку та контролю за благоустроєм міської ради надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що позов [PERSON] вважає безпідставним, виходячи з наступного: Так, позивач здійснив паркування транспортного засобу на тротуарі, де немає жодних дорожніх знаків чи табличок, які б дозволяли зупинку чи стоянку автомобіля у даному місці та у спосіб, який обрав водій (позивач). Таким чином, вважає, що інспектор діяв правомірно у відповідності до вимог КУпАП та виніс постанову з чітким дотриманням норм процесуального та матеріального права. Просив у задоволені позову відмовити, а судове засідання провести без його участі. Розгляд справи відбувався у відсутність сторін. 01 лютого 2022 року представник [PERSON] - адвокат Федорюк А.Л. надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність його довірителя. Позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача - Лукащук А. також надав заяву про розгляд справи без його участі, врахувавши обставини, викладені у відзиві. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що постановою головного спеціаліста, інспектора з паркування інспекції з паркування, управління порядку та контролю за благоустроєм міста Чернівецької міської ради Боднарашека А.Т. від 23.09.2021 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680грн. Фотозйомка (відеозапис) проводилася спецзасобом марки CAT S41 (S411942008700) (а.с.6). Згідно вказаної постанови, [PERSON] 27.07.2021 о 11:51год. по вул. Лесі Українки,25 м.Чернівці здійснив стоянку транспортного засобу марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] на тротуарі, чим порушив п.15.10(в) ПДР України. Частина 3 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Разом з тим, судом під час розгляду справи не встановлено наявність у діях [PERSON] складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП. При цьому суд виходить із наступного: Так, пунктом 15.10(в) ПДР України передбачено, що стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м. Пунктом 1.10 ПДР України встановлено, що стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу. Отже, вказаними Правилами передбачено дві обов`язкові умови, за яких дозволяється здійснювати стоянку на тротуарі: по-перше, це має бути легковий автомобіль чи мотоцикл; по-друге, внаслідок стоянки транспортного засобу на краю тротуару для руху пішоходів має залишитись не менше двох метрів. Як вбачається, із фотосвітлин наданих сторонами, транспортний засіб позивача припаркований на тротуарі таким чином, що для вільного руху пішоходів залишилося достатньо місця, у зв`язку із чим суд допускає те, що відстань становить не менше двох метрів. При цьому представником відповідача не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що ним було здійснено виміри відстані від краю автомобіля до протилежної сторони тротуару та що така відстань становить менше двох метрів. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, на думку суду, є недоведеним. Поряд із цим суд вважає безпідставними посилання представника відповідача про те, що перед заїздом на місце стоянки позивач здійснив рух тротуаром, у зв`язку із чим грубо порушив вимоги п.11.13 ПДР України, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаного ним не надано. Натомість, судом встановлено, що заїзд на тротуар не відмежований від проїзної частини спеціальними знаками, у зв`язку із чим позивач міг заїхати на тротуар без проїзду по ньому та створенню загрози життю та здоров`ю пішоходів. Більше того, як вбачається із постанови від 23.09.2021 інспектором не кваліфіковано дії позивача за порушення п.11.13 ПДР України, тобто за рух транспортного засобу по тротуарах. Крім того, суд не бере до уваги твердження представника відповідача з приводу того, що на місці (тротуарі), де позивач здійснив стоянку транспортного засобу, відсутні будь-які дозволені дорожні знаки, адже вказане передбачено тільки у тому випадку, коли відстань між автомобілем та протилежною стороною тротуару залишається менше двох метрів (п.15.10 (б)), що у даному випадку не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи. Таким чином, проаналізувавши вказані обставини з посиланням на докази, суд приходить до висновку про відсутність у діях позивача порушень Правил дорожнього руху України. Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. За таких обставин суд вважає, що при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач діяв всупереч вимог чинного законодавства, у зв`язку із чим приходить до висновку про те, що винесена ним постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю. Крім того, у відповідності до вимог ч.1 ст.139 КАС України з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454грн., сплачений ним за подання позовної заяви до суду. Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення на користь позивача понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 2954грн., оскільки ним та його представником не надано суду всіх належних доказів, для визначення розміру таких витрат, визначених ч.4 ст.134 КАС України, а саме детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Результат розгляду: granted