Рішення адміністративного суду від 2022-05-25 00:00:00+03

25.09.2020 року (згідно штемпелю на конверті) Інститут Військово-морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" звертався до суду першої інстанції із позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у сумі 13732,02 грн. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року, адміністративний позов Інституту Військово-морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" згідно із п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України повернуто позивачу. Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний адміністративний суд, виходили з того, що адміністративний позов подано поза межами строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України. Суди, посилаючись на висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16, вказували, що даний спір віднесений до спору пов`язаного з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат щодо утримання у навчальному закладі. Суди обчислювали місячний строк звернення до суду з наступного дня після винесення наказу позивача № 257 від 24 липня 2020 року про виключення відповідача зі списків особового складу інституту, тобто з 25 липня 2020 року. Також суди попередніх інстанцій зазначили, що перебування представника інституту на самоізоляції у зв`язку з хворобою і в подальшому у відрядженні не є поважними причинами пропуску навчальним закладом строку звернення до суду з цим позовом, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що позивач є єдиним представником інтересів інституту у судах. Постановою Верховного Суду від 21 грудня 2021 року задоволено касаційну скаргу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія". Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року скасовано. Справу направлено до П`ятого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду. Перевіряючи правильність застосування норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд виходив з того, що суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин приписів частини п`ятої статті 122 КАС України, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Проте, помилково вказав, що відлік строку звернення до суду починається з часу виключення відповідача зі списків особового складу відповідно до наказу від 24 липня 2020 року №143. Разом з цим, з посиланням на приписи Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII та Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964, Верховний Суд вказав на помилкове обчислення судами строку звернення до суду з моменту виключення відповідача зі списків особового складу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" та визначив, що строк звернення до суду з позовом про проходження публічної служби, у даному випадку, необхідно обчислювати з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат. З огляду на відсутність в матеріалах справ наказу ректора Національного університету від 15 липня 2020 року № 878 про відрахування відповідача через академічну неуспішність та наказу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" від 24 липня 2020 року №143 про виключення зі списків особового складу, в якому відповідачем підтверджено та зафіксовано факт початку перебігу терміну добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у закладі вищої освіти, та значимість цих доказів для вирішення питання про поновлення строку звернення до суду, Верховний Суд дійшов висновку про передчасність повернення позовної заяви з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України, та відсутності поважних причин для його поновлення. Під час розгляду справи, апеляційний суд враховує, що, не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Інститут Військово-морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати ухвалу та поновити строк звернення із адміністративним позовом. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск навчальним закладом строку звернення до суду без поважних причин, оскільки у період з 14.08.2020 р. по 14.09.2020 р. представник Інституту перебував на самоізоляції, а з 15.09.2020 р. у відрядженні, у зв`язку з чим вважає, що строк на подання позовної заяви пропущено з поважних причин. Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України). За правилами ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені ст. 123 КАС України. Частиною 1 вказаної статті визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Згідно із ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Аналіз наведених норм показав, що звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів особа може реалізувати в межах терміну, визначеного адміністративним процесуальним законодавством або іншими законами. Обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась із адміністративним позовом. Пропущення строків звернення до адміністративного суду не є безумовною підставою для застосування наслідків порушення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому адміністративним процесуальним законодавством. Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі судом першої інстанції правильно враховано, що спори щодо проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору, що зумовлює відшкодування витрат, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України. Отже, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що для звернення із цим позовом встановлюється місячний строк. Одночасному врахуванню підлягає те, що відповідно до положень частини 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року №964, визначено механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д","е","є", "з","и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти. Пунктом 7 Порядку №964 передбачено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку. Отже, спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України. Як свідчать обставини справи, 24 липня 2020 року Інститутом Військово-морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" прийнято наказ №143 про виключення відповідача зі списків особового складу навчального закладу. У позові зазначається, що наказом від 24 липня 2020 року №143 відповідачу оголошено суму до відшкодування за час навчання в інституті у розмірі 13 732, 02 грн. та надано 30 денний строк для добровільного відшкодування зазначеної суми. На час звернення до суду відповідачем заборгованість не відшкодована. З огляду на положення пункту 7 Порядку №964 строк звернення до суду з позовом про проходження публічної служби, у даному випадку, необхідно обчислювати з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат, що, в свою чергу, спростовує правильність висновку суду першої інстанції про помилкове обчислення строку звернення до суду з моменту виключення відповідача зі списків особового складу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія". Проте, в матеріалах справ відсутній наказ ректора Національного університету від 15 липня 2020 року № 878 про відрахування відповідача через академічну неуспішність та наказ Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" від 24 липня 2020 року №143 про виключення зі списків особового складу, в якому відповідачем підтверджено та зафіксовано факт початку перебігу терміну добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у закладі вищої освіти. Наведені обставини позбавляють адміністративний суд встановити початок відліку строку звернення із позовом. З огляду на те, що під час вирішення питання про відкриття провадження у цій справі судом першої інстанції не було правильно встановлено початок відліку строку звернення із цим позовом, з дослідженням і посиланням на конкретні докази, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про порушення позивачем строку, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України, а відтак про наявність обставин для повернення позову відповідно до ст. 123 КАС України. Враховуючи викладене, оскільки висновки суду не у повній мірі відповідають нормам адміністративного процесуального законодавства та обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Результат розгляду: partial