Рішення адміністративного суду від 2022-10-11 00:00:00+03

Фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд: - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 08 червня 2021 року №00445660905. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що перевірка була проведена з грубим порушенням норм чинного законодавства, оскільки відповідачем не було надіслано другий примірним акту проведеної перевірки, що позбавило позивача права на оскарження висновків проведеної перевірки. Крім того, за твердженням позивача, застосування до неї штрафних санкцій у розмірі 21420,00 грн. за порушення строків подання декларацій є неправомірним у зв`язку з тим, що розмір штрафної санкції відповідно до статті 120 Податкового кодексу України складає 340,00 грн., а не 1020,00 грн., як визначив відповідач. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року в задоволенні даного позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що штрафна санкція у розмірі 1020,00 грн. застосовується виключно у разі неподання або несвоєчасного подання податкової декларації платником податку, до якого протягом року вже було застосовано штрафні санкції за таке порушення. З розрахунку штрафних (фінансових) санкцій встановлено, що до позивача податковим повідомленням - рішенням від 06 серпня 2020 року №0407643306 вже було застосовано штрафні санкції за неподання податкової звітності з акцизного податку у розмірі 340,00 грн. Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що позивач протягом року допустив повторне неподання та несвоєчасне подання податкової звітності з акцизного податку, відповідачем правомірно застосовано до неї штрафні санкції у розмірі 21420,00 грн. (1020 грн. х 21) згідно з податковим повідомленням-рішенням від 08 червня 2021 року №00445660905. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції апелянт зазначає, що відповідачем під час перевірки допущено грубі порушення вимог податкового законодавства, які повністю нівелюють як акт податкової перевірки, так і прийняте за його результатами податкове повідомлення-рішення. Спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню у зв`язку із порушенням процедури ознайомлення платника податків у передбачений законом спосіб із актом проведеної перевірки та позбавленням можливості здійснити адміністративне оскарження її результатів. Крім того, мало місце умисне неправильне застосування відповідачем норм Податкового кодексу України щодо підстав та розміру накладення штрафних санкцій. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ч.4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є фізичною особою - підприємцем та згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань основний вид її економічної діяльності: « 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами». У зв`язку з цим ФОП [PERSON] були надані ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами від 17 грудня 2018 року № 26590311201801860 на термін дії з 20 грудня 2018 року по 20 грудня 2019 року та від 04 травня 2020 року № 26590311201904996 на термін дії з 20 грудня 2019 року по 20 грудня 2020 року. У квітні 2021 року посадовими особами контролюючого органу проведено камеральну перевірку щодо неподання (несвоєчасного подання) податкової звітності по акцизному податку ФОП [PERSON] , за результатами якої складено акт від 02 квітня 2021 року №25748/Ж5/26-15-09-05-2685303848. За результатами перевірки посадові особи податкового органу дійшли висновку, що позивач порушив вимоги Податкового кодексу України, що виявилось у несвоєчасному поданні податкової звітності з акцизного податку за червень - серпень 2018 року, квітень - грудень 2019 року, та січень - вересень 2020 року. За результатами перевірки ГУ ДПС у м. Києві на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення від 08 червня 2021 року №00445660905, згідно якого до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 21 420,00 грн. Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду з даним позовом. За змістом підпунктів 16.1.3 та 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів. Податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу (пункт 6.1 статті 6 ПК України). Пунктом 46.1 статті 46 ПК України передбачено, що податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. За змістом пунктів 49.1, 49.2 та 49.3 статті 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». Єдиною підставою для неприйняття податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність кваліфікованого електронного підпису чи печатки такого платника податків, у тому числі у зв`язку із закінченням строку дії відповідного сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа, містить достовірні обов`язкові реквізити та надана у форматі, доступному для її технічної обробки. Згідно підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. За змістом пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Відповідно до підпункту 212.3.1-1 п.212.3 статті 212 Кодексу особи - суб`єкти господарювання роздрібної торгівлі, які здійснюють реалізацію підакцизних товарів, підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням пункту продажу товарів не пізніше граничного терміну подання декларації акцизного податку за місяць, в якому здійснюється господарська діяльність. Пунктом же 223.2 статті 223 ПК України передбачено, що платник податку з підакцизних товарів (продукції), вироблених або переобладнаних на митній території України; імпортер алкогольних напоїв та тютюнових виробів; суб`єкт господарювання роздрібної торгівлі, який здійснює реалізацію підакцизних товарів; оптовий постачальник електричної енергії подає щомісяця не пізніше 20 числа наступного періоду контролюючому органу за місцем реєстрації декларацію акцизного податку за формою, затвердженою у порядку, встановленому статтею 46 цього Кодексу. Особа - суб`єкт господарювання роздрібної торгівлі, який здійснює реалізацію підакцизних товарів, сплачує податок за місцем здійснення реалізації таких товарів (підпункт 222.3.2 пункту 222.3 статті 222 ПК України). При цьому, аналіз приписів підпункту 212.3.1-1 пункту 212.3 статті 212 та пункту 223.2 статті 223 ПК України свідчить, що платник акцизного податку після здійснення реєстрації останнього як платника податку у контролюючого органу за місцезнаходженням пункту продажу товарів подає до останнього декларацію акцизного податку за формою, затвердженою у порядку, встановленому статтею 46 цього Кодексу. Згідно підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах. Як вбачається з пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова. На підставі пункту 76.2 статті 76 ПК України порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу. Відповідно до пункту 86.2 статті 86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. За змістом пункту 86.7 статті 86 ПК України, у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки. Підпунктом 86.7.1 пункту 86.7 статті 86 ПК України визначено, що акт перевірки, заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи і пояснення, у разі їх подання платником податку у визначеному цим пунктом порядку (далі - матеріали перевірки), розглядаються комісією такого контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок (далі - комісія з питань розгляду заперечень), яка є постійно діючим колегіальним органом контролюючого органу. Склад комісії та порядок її роботи затверджуються наказом керівника контролюючого органу. Розгляд матеріалів перевірки здійснюється комісією з питань розгляду заперечень контролюючого органу протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень відповідно до цього пункту (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у запереченнях, додаткових документах та поясненнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Згідно підпункту 86.7.2 пункту 86.7 статті 86 ПК України у разі отримання від платника податків у визначеному цим пунктом порядку заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень, контролюючий орган зобов`язаний повідомити платника податків про місце і час проведення розгляду матеріалів перевірки. Таке повідомлення надсилається платнику податків протягом двох робочих днів з дня отримання від нього заперечень та/або додаткових документів і пояснень, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Відповідно до підпункту 86.7.3 пункту 86.7 статті 86 ПК України платник податків має право брати участь у процесі розгляду матеріалів перевірки особисто або через свого представника. Безпосередньо під час розгляду матеріалів перевірки платник податку має право надавати письмові та/або усні пояснення з приводу предмета розгляду. Тобто, після складання акту перевірки від 02 квітня 2021 року відповідач був зобов`язаний упродовж 3 робочих днів вручити або надіслати його другий примірник позивачу. У свою чергу, позивач мав право упродовж 10 днів з дня отримання акту подати свої заперечення, пояснення тощо, а Головне управління ДПС у м. Києві було зобов`язано їх розглянути та прийняти з цього приводу відповідне рішення. Однак, відповідач вказаних вимог закону не виконав та акт податкової камеральної перевірки від 02 квітня 2021 року позивачу не вручив і не надіслав. Разом з тим, посилання позивача на те, що порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої, таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню, колегія суддів оцінює критично, оскільки в даному випадку саме порушення призначення та проведення перевірки не мало місця. Не надіслання платнику податків акту камеральної перевірки не можна вважати порушенням процедури проведення такої перевірки, оскільки складання акту є лише засобом фіксації її результатів. В той же час, позивачем не зазначено, яким чином даний факт вплинув на правові наслідки камеральної перевірки, втілені в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні. Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що не вручення та не надіслання відповідачем акту податкової камеральної перевірки від 02 квітня 2021 року позивачу в даному випадку не може бути безумовною підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 08 червня 2021 року № 00445660905. Разом з тим, суд вважає, що Головним управлінням ДПС у м. Києві під час проведення перевірки допущено порушення, пов`язані з безпідставним застосуванням до позивача штрафних санкцій за повторні кваліфіковані порушення вимог податкового законодавства, передбачені абзацами 3 і 4 пункту 120.1 статті 120 ПК України. Як вбачається з розрахунку штрафних (фінансових) санкцій, долученого до податкового повідомлення-рішення від 08 червня 2021 року № 00445660905, відповідач під час податкової камеральної перевірки врахував, що за наявною у базах даних інформацією до позивача раніше було застосовано штраф згідно з іншим ППР від 06 серпня 2020 року № 0407643306 у розмірі 340 грн. З цих причин Головне управління ДПС у м. Києві вважало, що позивачем вчинено кваліфіковані порушення податкового законодавства, за кожне з яких необхідно застосувати штраф у розмірі 1020 грн., передбачений абзацами 3, 4 пункту 120.1 статті 120 ПК України. Так, відповідальність за неподання або несвоєчасне подання податкової звітності або невиконання вимог щодо внесення змін до податкової звітності встановлена ст. 120 ПК України. Абзацами 1 і 2 пункту 120.1 статті 120 ПК України визначено, що неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Водночас, абзацами 3 і 4 пункту 120.1 статті 120 ПК України встановлено, що ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Із цього слідує, що відповідач дотримувався такого тлумачення статті 120 ПК України, при якому, якщо до позивача раніше застосовано штраф у розмірі 340 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення від 06 серпня 2020 року № 0407643306, то відповідно за кожне порушення, наведене в акті від 02 квітня 2021 року, незалежно від того, вчинене воно до 06 серпня 2020 року чи після цієї дати, необхідно застосувати кваліфікований (збільшений) штраф у розмірі 1020 грн. Проте, такі висновки контролюючого органу є хибними й порушують принцип правової визначеності, яка є однією з умов ефективної дії верховенства права, закріпленого у статті 8 Конституції України та п. 1 ч. 3 статті2 КАС України. Тобто, конструкція статті 120 ПК України свідчить, що за неподання або несвоєчасне подання податкової декларації до суб`єкта декларування застосовується штраф у розмірі 340 грн. за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Навіть вчинення більше, ніж одного такого порушення, може каратися штрафом лише в розмірі 340 грн. І тільки після того, як до суб`єкта декларування застосовано штраф у розмірі 340 грн., встановлений абзацами 1 і 2 пункту 120.1 статті 120 ПК України, податковий орган може накласти штраф у розмірі 1020 грн. за кваліфіковане порушення, передбачене абзацами 3 і 4 пункту 120.1 статті 120 ПК України. При цьому, застосування штрафу у розмірі 1020 грн. можливе тільки до тих правопорушень у вигляді неподання чи несвоєчасного подання декларацій, які матимуть місце пізніше, тобто, будуть вчинені суб`єктом декларування виключно після того, як до нього буде застосовано штраф у розмірі 340 грн., передбачений абзацами 1 і 2 п. 120.1 статті 120 ПК України. Диспозиція правопорушення, передбаченого абзацом 3 пункту 120.1 статті 120 ПК України, визначена таким чином: «ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення...». Тобто, важливою умовою настання відповідальності за кваліфіковане порушення є вчинення такого порушення платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке ж порушення. Це означає, що порушення, вчинені до накладення штрафу, не можуть підпадати під дію положень абзацу 3 пункту 120.1 статті 120 ПК України, оскільки при цьому відсутня обов`язкова умова - вчинення їх платником податків у статусі особи, до якої вже застосовано штраф за таке порушення. Таким чином, штраф у розмірі 340 грн. має попереджувальний характер, а саме, якщо платник податків, знаючи, що до нього застосовано штрафну санкцію у розмірі 340 грн., знову допускає аналогічне порушення, це є підставою для накладення на нього більш суворого покарання у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. Натомість порушення у вигляді неподання або несвоєчасного подання податкових декларацій, які були допущені до часу накладення штрафу в розмірі 340 грн., не тягнуть за собою відповідальності за кваліфіковане порушення, передбачене абзацами 3 і 4 пункту 120.1 статті 120 ПК України, а можуть лише бути підставою для накладання штрафу в розмірі 340 грн. Тобто, межею, яка розділяє порушення позивача, за вчинення яких відповідач мав право накласти штраф у розмірі 340 грн., і порушення, за які ГУ ДПС у м. Києві отримало право накласти штраф у розмірі 1020 грн., є день прийняття податкового повідомлення-рішення від 06 серпня 2020 року № 0407643306. Із розрахунку штрафних санкцій, доданих до податкового повідомлення-рішення від 08 червня 2021 року № 0044566 0905, слідує, що відповідачем встановлено 21 випадок порушень щодо неподання або несвоєчасного подання податкових декларацій, з яких 8 - у вигляді неподання податкової декларації та 13 - у вигляді несвоєчасного їх подання. Беручи до уваги викладене, застосування кваліфікованої штрафної санкції у розмірі 1020 грн. було можливе лише за неподання або несвоєчасне подання декларацій, граничний строк для яких спливав після 06 серпня 2020 року. При цьому, після 06 серпня 2020 року ФОП [PERSON] несвоєчасно подано лише 3 податкові декларації, а саме, за липень 2020 року (граничний строк для подання 20 серпня 2020 року, але подано 20 листопада 2020 року), за серпень 2020 року (граничний строк для подання 21 вересня 2020 року, але подано 20 листопада 2020 року), за вересень 2020 року (граничний строк для подання 20 жовтня 2020 року, але подано 20 листопада 2020 року). Таким чином, Головне управління ДПС у м. Києві мало повноваження застосувати штраф у розмірі 1020 грн. виключно за ці 3 вказаних порушення. Водночас інші 18 порушень мали місце до 06 серпня 2020 року, тому за кожне з них відповідач мав повноваження накласти штраф лише в розмірі 340 грн. Враховуючи наведене, оскільки суд не вправі самостійно визначати розмір штрафних санкцій, оскільки це відноситься до дискреційних повноважень податкового органу, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 08 червня 2021 року № 00445660905 є протиправним та підлягає скасуванню. Відповідно до ч.2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Між тим, відповідач, як суб`єкти владних повноважень, не довів правомірності своїх дій та обґрунтованості прийняття оскаржуваного рішення. Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи було з`ясовані неповно, та, як наслідок, було прийняте необґрунтоване судове рішення, що є підставою для його скасування апеляційним судом та прийняття нової постанови у справі. Відповідно до ч.1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Відповідно до ч.1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно ч. 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] сплатила судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 2270 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 721 від 09 вересня 2021 року та за подання апеляційної скарги на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року у розмірі 3405 грн., що підтверджується квитанцією №N1E843655M від 24 червня 2022 року. Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві, відповідно до вимог ч. 1 статті 139 КАС України.

Результат розгляду: granted