Рішення адміністративного суду від 2023-04-26 00:00:00+03

17.03.2023 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області 9позивач) звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до громадянина Республіки Азербайджан [PERSON] , [INFO] , про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. В обґрунтування позову вказано, що громадянин Республіки Азербайджан [PERSON] , [INFO] незаконно перебуває на території України. Документи, що підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні. [PERSON] не виконав рішення уповноваженого державного органу по заборону в`їзду в Україну, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1ст. 203-1 КУпАП. ГУДМС в Одеській області. Так, у відповідача відсутній паспорт або будь який інший документ, що підтверджує його особу. Відповідач був затриманий працівниками Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України та доставлений до ГУ ДМС в Одеській області за порушення правил перебування іноземців в Україні. Позивач вважає, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, а тому він підлягає примусовому видворенню за межі території України на підставі рішення адміністративного суду. Відповідач в судовому засіданні в суді першої інстанції позов не визнав, зазначив, що не заперечував факт нелегального знаходження в Україні. Підтвердив, що в Азербайджані йому нічого не загрожує, при цьому вказав, що в Україні проживає з дружиною та виховує спільно з дружиною дитину і має бажання продовжувати проживати в Україні. Також вказав, що свій паспорт він загубив в лютому місяці, на підтвердження особи надав посвідчення водія. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.03.2023р. відмовлено в задоволенні позовних вимог Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачем у справі на зазначене судове рішення подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове яким задовольнити позов ГУ ДМС України в Одеській області в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що громадянин Азербайджану [PERSON] , [INFO] прибув до України з метою легалізації та є активним учасником організованої злочинної групи, що вчиняє тяжкі та особливо тяжкі злочини. На території України відповідач знаходиться незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має. Під час виявлення Відповідача, у нього були відсутні паспортні документи країни громадянської належності (Республіки Азербайджан), у тому числі для виїзду за кордон, або інші документи, що посвідчують особу Відповідача чи встановлюють його правовий статус на території України. Відповідач умисно не виконав рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну. Відповідно до перевірки по електронним базам даних ДМС містяться відомості про отримання та скасування відповідачу посвідки на тимчасове проживання в Україні та прийняття рішення про заборону в`їзду. На думку скаржника є доведеними обґрунтовані підстав вважати, що відповідач ухилитиметься від виконання рішення про повернення, не має документів для перетинання державного кордону України на законних підставах і тому не має можливості на даний час здійснити виїзд з території України, що унеможливлює ідентифікацію особи відповідача та забезпечення примусового видворення за межі України. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України). Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного. Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 19.10.2021 ГУ ДМС в Одеській області відповідно до ч. 14 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідача було документовано посвідкою на тимчасове проживання в Україні № [NUMBER] строком дії до 18.10.2022. На підставі подання Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 08.04.2022 №25/6/55/114/01-2022, головним управлінням ДМС України в Одеській області прийнято було рішення № 51031500038194 від 09.04.2022 про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні № [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] . 09 квітня 2022 року заступником начальника управління - начальником відділу міграційного контролю управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС в Одеській області Котик В.А. було прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну №53 від 09.04.2022 року, яким заборонено громадянину Азербайджану [PERSON] (прізвище) [PERSON] (ім`я), лат. [PERSON] , [INFO] , стать чоловіча, паспортний документ громадянина Азербайджану для виїзду за кордон серії [NUMBER] , в`їзд на територію України терміном на 3 (три) роки до 09.04.2025 року. 09.04.2022 року відповідач виїхав з території України. Не погоджуючись з прийнятими управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області рішеннями, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року у справі №420/7993/22, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2022р., в задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Головного управління Міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень відмовлено. Суд першої інстанції крім того встановив, що 15.03.2023 співробітниками Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України було доставлено до підрозділу ГУ ДМС в Одеській області за адресою: вул. Преображенська, 64, м. Одеса, особу, який назвався громадянином Республіки Азербайджан [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] . Відомості про офіційний перетин кордону відсутні. Водночас, під час судового засідання в суді першої інстанції, було з`ясовано з пояснень відповідача, що він перетнув кордон показавши повістку у судове засідання по справі в якій він є обвинуваченим. Під час виявлення іноземця 15 березня 2023 року, у відповідача були відсутні паспортні документи країни громадянської належності (Республіка Азербайджан), у тому числі для виїзду за кордон, або інші документи, що посвідчують особу чи встановлюють правовий статус на території України відсутні. Відповідно до перевірки по електронним базам даних ДМС (ЄІАС УМП та міжвідомча інформаційно-телекомунікаційна система «Аркан-ДМС») містяться відомості стосовно отримання та скасування відповідачу посвідки на тимчасове проживання та прийняття рішення про заборону в`їзду. 15 березня 2023 року за порушення ч.1 ст.203-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в умисному невиконанні іноземцем або особою без громадянства рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну - стосовно громадянин Республіки Азербайджан [PERSON] , [INFO] , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 009664 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 15.03.2023 ПН МОД № 009761 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 5100 грн. Також, як було встановлено судом першої інстанції, 15 березня 2023 року співробітниками Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області було затримано громадянина Республіки Азербайджан [PERSON] , [INFO] , відповідно до протоколу про адміністративне затримання МОД 00214. 15 березня 2023 року заступником начальника управління - начальником відділу міграційного контролю управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС в Одеській області Барбус В. прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну №61 від 15.03.2023 року, яким заборонено громадянину Азербайджану [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , стать чоловіча, адреса тимчасового проживання (перебування): [ADDRESS] , паспортний документ для виїзду за кордон серії [NUMBER] , строк дії 03.12.2021-02.12.2031 роки в`їзд в Україну терміном на 10 (десять) років, період контролю 15.03.2023-15.03.2033 роки. Суд першої інстанції у своєму рішенні також зазначив, що на підставі рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, громадянина Республіки Азербайджан [PERSON] , поміщено до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС». 17.03.2023 ГУ ДМС в Одеській області звернулось до суду з адміністративним позовом про примусового видворення за межі території України. Крім того, суд першої інстанції встановив, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси на стадії підготовчого судового провадження перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №№12019161490000932 від 17.06.2019р. по обвинуваченню [PERSON] , [INFO] , обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 189, ч.3 ст. 187, ч.3 ст.189 КК України. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ГУ ДМС України в Одеській області, суд першої інстанції виходив з того, що зібраними у справі документами та встановленими обставинами особу відповідача ідентифіковано та позивачем не доведено і не надано жодного доказу, що відповідач ухилитиметься від виконання рішення про заборону в`їзду в Україну чи перешкоджатиме процедурі видворення або що існує ризик його втечі. Судова колегія з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, вважає його необґрунтованим, виходячи з наступного. Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон № 3773-VI). Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Згідно з ч.3 ст.3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави. Частина 1 статті 9 Закону №3773-VI передбачає, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Згідно ч.1 ст.16 Закону №3773-VI реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відповідно до частин 1, 4 статті 30 Закону №3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. Колегія суддів звертає увагу, що особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначено ст. 289 КАС України. Так, у відповідності до ч.1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу. Згідно з частинами 11, 13 статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи. Виходячи з наведених правових норм слідує, що затримання іноземця може мати місце або з метою ідентифікації, або з метою забезпечення видворення за межі території України, або з обома складовими цієї мети. Аналізуючи вказане, апеляційний суд зазначає, що підставою для затримання іноземця з метою ідентифікації є відсутність у нього відповідного паспортного документа, а підставою для затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення видворення за межі території України є невиконання в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухиляється від виконання такого рішення, та існує ризик його втечі. Стосовно обставин порушення з боку відповідача законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, колегія суддів зазначає, що виходячи з наявних у матеріалах справи письмових доказів, 19.10.2021 ГУ ДМС України в Одеській області відповідно до ч.14 ст.5 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідача було документовано посвідкою на тимчасове проживання в Україні № [NUMBER] , строком дії до 18.10.2022р., яку в подальшому рішенням №51031500038194 від 09.04.2022р. було скасовано на підставі вмотивованого подання Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 08.04.2022р. №25/6/55/114/01-2022. Також, як свідчать матеріали справи, 09.04.2022р. ГУ ДМС України в Одеській області прийнято було рішення №53 про заборону громадянину Азербайджану [PERSON] (прізвище) [PERSON] (ім`я), лат. [PERSON] , [INFO] , стать чоловіча, паспортний документ громадянина Азербайджану для виїзду за кордон серії [NUMBER] , в`їзду на територію України терміном на 3 (три) роки до 09.04.2025р. 09.04.2022р. як вказує позивач, відповідач виїхав з території України. Однак, 15.03.2013р. Управлінням стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України було доставлено до підрозділу ГУ ДМС України в одеській області особу, який назвався громадянином Республіки Азербайджан [PERSON] , [INFO] . В результаті проведеної перевірки було встановлено, що вказаний громадянин умисно не виконав рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну. Відомості про офіційний перетин кордону відсутні. Під час виявлення відповідача, у нього були відсутні паспортні документи країни громадянської належності (Республіка Азербайджан), у тому числі для виїзду за кордон, або інші документи, що посвідчують особу чи встановлюють правовий статус на території України відсутні. На території України знаходиться незаконно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має. Також, відповідно до перевірки по електронним базам даних ДМС (ЄІАС УМП та міжвідомча інформаційно-телекомунікаційна система «аркан-ДМС») містяться відомості стосовно отримання та скасування відповідачу посвідки на тимчасове проживання та прийняття рішення про заборону в`їзду, про що колегією суддів вже було вказано вище. Зазначене свідчить про те, що відповідач вчинив порушення законодавства України про правовий статус іноземців, із заявами про визнання його біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту не звертався та не отримував вказаного статусу, не має чинного дозволу на імміграцію у відповідності до ЗУ «Про імміграцію», раніше ухилявся від виконання рішення про заборону в`їзду в Україну, що в свою чергу свідчить про наявність обґрунтованих підстав вважати, що останній ухилятиметься від виконання можливого рішення про його примусове видворення. До того ж, як вказує апелянт, громадянин Азербайджану [PERSON] , [INFO] прибув до України з метою легалізації та є активним учасником організованої злочинної групи, що вчиняє тяжкі та особливо тяжкі злочини. Водночас, апеляційним судом під час апеляційного розгляду справи, що відповідач не був поміщений до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС» та на даний час не знаходиться в такій установі. Що стосується висновку суду першої інстанції про те, що у позивача виходячи з встановлених обставин справа була можливість ідентифікувати особу відповідача як громадянина Азербайджану [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із тим, що раніше його було документовано посвідкою на тимчасове проживання в Україні та відповідні дані містяться в Єдиному державному демографічному реєстрі апеляційний суд вважає хибним та необґрунтованим, оскільки вказана посвідка була скасована рішенням ГУ ДМС в Одеській області від 09.04.2022р. №51031500038194. До того ж, як встановлено у ході апеляційного розгляду справи 17.03.2023р. ГУ ДМС в Одеській області звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до громадянина Азербайджану [PERSON] про примусове видворення. Також, як встановлено з матеріалів справи за даними позивача, 15.03.2023р. за порушення ч.1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в умисному невиконанні іноземцем або особою без громадянства рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну - стосовно громадянина Республіки Азербайджан [PERSON] , [INFO] , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №009664 та прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення №ПН МОД №009761 від 15.03.2023р. якою відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності в розмірі 5100 грн. Як зауважує скаржник у своїй апеляційній скарзі, під час затримання відповідача на підставі протоколу про адміністративне затримання, [PERSON] наголошував на своєму небажанні залишити територію України за жодних обставин. Зазначені обставини дають підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про повернення, не має документів для перетинання державного кордону України на законних підставах, не має можливості на даний час здійснити виїзд з території країни, що унеможливлює ідентифікацію особи відповідача та забезпечення його примусового видворення за межі України. До того ж, виходячи з встановлених обставин справи, колегія суддів враховує, що на розгляді в Приморському районному суді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №№ 12019161490000932 від 17.06.2019 року по обвинуваченню також [PERSON] , [INFO] , обвинуваченого, у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 189 КК України. Щодо висновків суду першої інстанції про те, що у Відповідача є дружина громадянка України, отже він має сталі соціальні зв`язки, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] зареєстрований 16.09.2021 року з [PERSON] , у даному випадку колегія суддів вважає недоцільними, адже перебування у шлюбі з громадянкою України не впливають на правовий статус відповідача у справі як особи, що порушила міграційне законодавство, щодо якої відсутні відомості про перебування на території України на законних підставах, а також належні відомості щодо його ідентифікації. Враховуючи обставини справи, наведені вище норми чинного законодавства, зважаючи на обставини затримання відповідача, через порушенням ним міграційного законодавства, що виразилось в умисному невиконанні рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну, небажання самостійно покинути територію України, та обґрунтовану в зв`язку з цим вірогідність втечі іноземця та переховування його на території України або за її межами, з метою уникнення відповідальності, судова колегія погоджується з доводами скаржника ГУ ДМС в Одеській області про наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення. Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги ГУ ДМС України в Одеській області є обґрунтованими та підлягають задоволенню, що в свою чергу свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, наявність підстав для її задоволення та скасування судового рішення з ухваленням нового про задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. За даних обставин, колегія суддів вважає, що не має правового значення відповідати на інші доводи сторін, оскільки рішення суду першої інстанції належить скасувати з викладених вище підстав. Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів,

Результат розгляду: granted