Рішення адміністративного суду від 2022-10-26 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Державного бюро розслідувань від 21.10.2020 №630-ос в частині його звільнення з посади слідчого другого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань 22.10.2020, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, поновити його на посаді слідчого другого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань або посаді, що є їй рівнозначною у Головному слідчому управлінні Державного бюро розслідувань, а за відсутності такої посади - на іншій рівнозначній посаді в цьому державному органі та стягнути з Державного бюро розслідувань на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржуваного наказу, оскільки останній прийнято не уповноваженою на це особою із зазначенням у ньому підстави для звільнення, яка не передбачена чинними законодавчими положеннями. При цьому, позивач наголошує на недотриманні відповідачем процедури під час його звільнення із займаної посади, а саме: йому не запропоновано іншої посади у Держаному бюро розслідуванні. На додаток, вказує, що його не ознайомлено з оскаржуваним наказом та не вручено копію останнього, а надано лише витяг з такого наказу. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2022 рокуу задоволені адміністративного позовувідмовлено. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що аналіз Закону України «Про державну службу», яким була визначена підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу, свідчить, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі. При цьому, суд дійшов висновку, що в оновленійструктурі Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, зокрема у другому відділі Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, дійсно мало місце скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису з припиненням державної служби. Крім того, судом зазначено, що на час спірних відносин керівником Державного бюро розслідувань зазначено Сухачева О.О. , що відповідно до приписів ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», є достатнім доказом на підтвердження його повноважень.На додаток,у силу п. 2 розділу І Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2020 №1000/5, витяг - засвідчена копія частини тексту службового документа, тобто твердження позивача про ненадання йому копії оскаржуваного наказу є безпідставними. Не погодившись з таким рішеннямсуду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому йдеться про правильність та обґрунтованість судового рішення та безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі. Судове засідання за клопотанням позивача було призначено в режимі відеоконференції через підсистему відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ) на 26.10.2022 о 13:10 год. 26.10.2022 о 13:14 при створенні відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконферензв`язку для розгляду апеляційної скарги [PERSON] приєднався до судового засідання в режимі відеоконференції, але відповідно до протоколу судового засідання (пункт 5) о 13:14:45 у зв`язку з нестабільним Інтернет-з`єднанням у організатора, запис засідання в поточний файл завершено та розпочато запис в новий файл, проте повторно позивач не зміг приєднатись до судового засідання, що підтверджується протоколом судового засідання (пункт 7). Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 5 ст. 195 КАС України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. Представник відповідача, який з`явився в судове засідання, просив справу розглядати в порядку письмового провадження. Оскільки явка сторін в суд апеляційної інстанції не визнавалась обов`язковою, сторони виклали суду свої доводи та міркування письмово, при цьому, матеріалів справи достатньо для прийняття рішення за апеляційною скаргою, колегія суддів перейшла до розгляду справи у письмовому провадженні згідно ч. 1 ст. 311 КАС України. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що наказом Державного бюро розслідувань від 17.09.2020 №152ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань на 2020 рік» затверджено та введено в дію з 22.10.2020 зміни №12 до штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 27.02.2020 №21ДСК, а також затверджено та введено в дію з 22.11.2020 зміни №13 до штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 27.02.2020 №21ДСК Даним наказом посади державної служби у другому відділі Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань виведені зі штатного розпису. Натомість, введено нові посади (іншої категорії) у другому відділі Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, а саме: старшого та середнього начальницького складу: старший слідчий в особливо важливих справах (підполковник ДБР) - 3 штатні посади, старший слідчий ДБР (майор ДБР) - 4 штатні посади та слідчий (капітан ДБР) - 3 штатні посади. На підставі викладеного, складено попередження від 22.09.2020 №10-13-91-21174 про наступне вивільнення [PERSON] у зв`язку із скороченням посади державної служби на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення цього попередження. В подальшому, наказом Державного бюро розслідувань від 21.10.2020 №630-ос [PERSON] звільнено з посади слідчого другого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань 22.10.2020, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису. Наведене стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, щовідповідач в наведених правовідносинах діяв правомірно, на підставі та у спосіб, що передбаченічинним законом, в межах наданих йому повноважень та на їх виконання, що він і довів суду. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Згідно з положеннями ч.ч.1,6 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу`від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII). Так, згідно з п. 1 ст. 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону № 889-VIII вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення. Приписами ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 11) ліквідація державного органу. За змістом ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі п. 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. Разом з тим, слід зазначити, що аналіз положень Закону № 889-VIII, яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу, свідчить, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.08.2022 у справі №640/29405/20. Разом з тим, розглядаючи трудовий спір, який пов`язаний зі звільненням за п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII, суд зобов`язаний з`ясувати, чи дійсно у відповідача мало місце скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису з припиненням державної служби. Так, 12.11.2015 Верховна Рада України прийняла Закон України «Про Державне бюро розслідувань»№ 794-VIII (далі - Закон № 794-VIII), який визначає правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.02.2016 №127 утворено Державне бюро розслідувань. Судом установлено, що відповідно до копії наказу Державного бюро розслідувань від 27.02.2020 №21ДСК «Про затвердження та введення в дію штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань на 2020 рік», чинного станом на момент перебування позивача на відповідній посаді у Державному бюро розслідувань, у складі останнього діяло Головне слідче управління, яке включало у себе, зокрема, Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, яке, у свою чергу, складалось з трьох відділів. Так, до складу другого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань входило 11 штатних посад, а саме: начальник відділу (1 штатна одиниця) та слідчі (10 штатних одиниць) із зазначенням категорії персоналу «державна служба». В подальшому, наказом Державного бюро розслідувань від 17.09.2020 №152ДСК посади державної служби у другому відділі Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань виведені зі штатного розпису. Водночас, введено нові посади (іншої категорії) старшого та середнього начальницького складу: старший слідчий в особливо важливих справах (підполковник ДБР) - 3 штатні посади, старший слідчий ДБР (майор ДБР) - 4 штатні посади та слідчий (капітан ДБР) - 3 штатні посади. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з аналізу зазначених документів вбачається, що в оновленій структурі Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, зокрема у другому відділі Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, дійсно мало місце скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису з припиненням державної служби. Щододоводів апелянта про відсутність повноважень підписанта спірного наказу, колегія суддів зазначає наступне. Так, відповідно до ст.ст. 10 та 14 Закону№ 794-VIII, директор Державного бюро розслідувань займає найвищу посаду служби в Державному бюро розслідувань, яка є державною службою особливого характеру. Повноваження Директора Державного бюро розслідувань визначені ст. 12 Закону № 794-VIII, які властиві керівнику державної служби. Пунктами 1, 2, 6, ч. 1, ч. 4 ст. 12 Закону № 794-VIIIпередбачено, що Директор Державного бюро розслідувань: несе відповідальність за діяльність Державного бюро розслідувань, зокрема законність здійснюваних Державним бюро розслідувань оперативно-розшукових заходів, досудового розслідування, додержання прав і свобод людини і громадянина; організовує роботу Державного бюро розслідувань, призначає та звільняє першого заступника і заступників Директора Державного бюро розслідувань у порядку, визначеному цим Законом, а також визначає їхні обов`язки. У разі звільнення Директора Державного бюро розслідувань з посади, його смерті або відсутності відомостей про місце його перебування повноваження Директора Державного бюро розслідувань протягом 60 днів виконує його перший заступник, а в подальшому - почергово кожний із заступників і знову перший заступник з ротацією кожні 60 днів до того часу, доки не буде призначено нового Директора Державного бюро розслідувань у порядку, передбаченому цим Законом. Строк виконання повноважень розпочинається відповідно з дня, наступного за днем звільнення Директора Державного бюро розслідувань, або з дня, наступного за днем його смерті, або з дня, наступного за останнім днем, коли місце перебування Директора Державного бюро розслідувань було відомо. Так, згідно з наказом Державного бюро розслідувань від 18.09.2020 №371-ос/дск, Сухачев О.О. приступив до виконання повноважень директора Державногобюро розслідувань з 18.09.2020, що цілком узгоджується з положенням ч. 4 ст. 12 Закону № 794-VIII. Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на час спірних відносин керівником Державного бюро розслідувань зазначено Сухачева О.О. , що відповідно до приписів ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від15.05. 2003 № 755-IV, є достатнім доказом на підтвердження його повноважень. Крім того, судом першої інстанції правильно наголошено, що призначення Сухачев О.О. виконувачем обов`язків директора Державного бюро розслідувань не є предметом даного спору. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 02.06.2022 у справі №420/3541/20. Щодо доводів апелянт про ненадання йому належної копії наказу, колегія суддів звертає увагу на п. 2 розділу І Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2020 №1000/5, згідно якого, витяг - засвідчена копія частини тексту службового документа, отже доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставні. Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню. Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied