Рішення адміністративного суду від 2023-02-01 00:00:00+02

07 грудня 2022 року позивач [PERSON] пред`явив до суду, через підсистему «Електронний суд», позов до капрала поліції Дороніна Олександра Романовича, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6174242 від 15 листопада 2022 року. Позов обгрунтовано тим, що оскаржуваною постановою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. В постанові зазначено, що 15 листопада 2022 року о 10 год. 56 хв. по вул. Гетьмана Мазепи, 36 у м. Борщеві водій транспортного засобу марки «Ford Transit Connect», державний номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» ПДР України та здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив вимоги п. 8.4 (в) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Позивач вважає вказану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства, без з`ясування усіх обставин справи, позаяк працівником поліції не було встановлено, чи мала місце подія адміністративного правопорушення, зокрема зупинка транспортного засобу позивачем в межах дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», відтак не доведено склад адміністративного правопорушення, що ставиться у вину позивачу. Також, працівником поліції не було пред`явлено чи продемонстровано позивачу зафіксований у законний спосіб факт порушення ПДР України, яке ставиться у вину позивачу, не ознайомлено позивача з будь-якими технічними засобами демонстрації факту вчинення правопорушення саме позивачем, доводи та пояснення позивача працівником поліції були проігноровані. Спірна постанова не містить посилання на конкретні докази вчинення правопорушення та даних, які б підтвердили факт зупинки автомобіля позивачем. Більше того, п. 7 спірної постанови не заповнений, відтак єдиним начебто доказом вчинення правопорушення слугує лише візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції, яке не може бути доказом у справі. Оскільки позивач не був згідний з винесеною щодо нього постановою, він звернувся з відповідною скаргою 23 листопада 2022 року до вищестоящого керівництва поліції з проханням скасувати спірну постанову, однак 02 грудня 2022 року отримав лист, у якому йому повідомили, що факт неправомірних дій працівників поліції не знайшов свого підтвердження. З цих підстав просив поновити строк на оскарження спірної постанови, визнати протиправною, скасувати зазначену постанову і закрити провадження у справі. Ухвалою судді від 12 грудня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні 22 грудня 2022 року о 16 годині 00 хвилин. 13 грудня 2022 року позивач [PERSON] подав до суду, через підсистему «Електронний суд», заяву про розгляд справи у його відсутності. Зазначив, що вказаного правопорушення він не вчиняв, жодних доказів вчинення ним правопорушення йому пред`явлено не було. 19 грудня 2022 року від відповідача через електронну пошту суду надійшов відзив, зміст якого зводиться до того, що 15 листопада 2022 року о 10 год. 56 хв. по вул. Гетьмана Мазепи, 36 в м. Борщів Чортківського району Тернопільської області позивач, керуючи транспортним засобом марки «Ford Transit Connect», державний номерний знак [NUMBER] , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» ПДР України та здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив вимоги п. 8.4 (в) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Зазначила, що працівниками поліції під час здійснення патрулювання було помічено вищевказаний транспортний засіб, водій якого рухався у м. Борщів Чортківського району Тернопільської області і здійснив зупинку по вул. Гетьмана Мазепи, 36, в зоні дії знаку 3.34, тому працівником поліції було прийнято рішення про з`ясування обставин справи вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Під час спілкування з позивачем працівниками поліції було повідомлено позивачу, що він здійснив стоянку в порушення вимог ПДР України, зокрема й те, що вул. Г. Мазепи є невеликою, глухою і здійснювати стоянку на ній дозволено лише жителям будинків, розташованих на ній, та таксі, щоб не ускладнювати рух і зробити можливим виїзд з даної вулиці. З`ясувавши обставини скоєння позивачем правопорушення, поліцейський СРПП ВП №1 (м. Борщів) Тернопільського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області капрал поліції Доронін Олександр Романович виніс постанову серії ЕАР №6174242, за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Пояснення позивача, викладені ним у позовній заяві, на думку представника відповідача, спрямовані на уникнення відповідальності. Факт вчиненого позивачем правопорушення підтверджується відеозаписом. Зазначає, що долучений ГУНП в Тернопільській області в якості доказу диск з відеозаписом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення для розгляду справи, та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді як файли, а тому не потребує засвідчення ЕЦП. Водночас, не зазначення технічного приладу, за допомогою якого здійснювалась відеофіксація правопорушення, не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови. Підсумовуючи, представник відповідача зазначила, що позивач не виконував функції таксі, не здійснював посадку або висадку пасажирів, розвантаження чи завантаження вантажу, та не рухався встановленим маршрутом, що свідчить про свідоме порушення позивачем правил дорожнього руху. Зазначеними діями позивач не дотримався встановлених вимог Закону України «Про дорожній рух» та Правил дорожнього руху України, за що працівниками поліції, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», позивача було притягнуто до відповідальності, в межах наданих законом повноважень. Посилаючись на наведене, просила відмовити у задоволенні позову через його безпідставність. Крім цього, у зв`язку з зайнятістю за місцем служби, просила проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача. На підтвердження доводів відзиву позивачем було долучено фото таблицю, а також зазначено, що до відзиву додається диск з відеоматеріалами, однак його до матеріалів відзиву долучено не було, оскільки цей відзив надано електронною поштою. 22 грудня 2022 року розгляд справи було відкладено на 01 лютого 2023 року на 12 год. 30 хв, у зв`язку з необхідністю отримання диску з матеріалами відеофіксації правопорушення, про який представник відповідача зазначила у надісланому 19 грудня 2022 року на електронну пошту суду відзиві. 23 грудня 2022 року від відповідача, засобами поштового зв`язку, надійшов відзив на позовну заяву, зміст якого ідентичний раніше поданому відзиву. До відзиву долучено диск із матеріалами відеофіксації. 02 січня 2023 року позивач [PERSON] подав до суду через підсистему «Електронний суд» заяву про розгляд справи без його участі, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Також, подав додаткові пояснення у справі, відповідно до яких зазначив, що надані представником відповідача фототаблиці та відеозапис лише підтверджують рух автомобіля не забороненими ділянками автодоріг м. Борщева, однак самого факту вчинення позивачем правопорушення не підтверджують. За вказаних обставин, відповідно до вимог ст. 205 КАС України суд приходить до висновку про можливість розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив такі обставини. Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6174242 від 15 листопада 2022 року, винесеною поліцейським СРПП ВП №1 (м. Борщів) Тернопільського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області капралом поліції Дороніним Олександром Романовичем, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Як убачається з наданої позивачем копії зазначеної постанови, 15 листопада 2022 року о 10 год. 56 хв. по вул. Гетьмана Мазепи, 36 в м. Борщів [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Ford Transit Connect», державний номерний знак [NUMBER] , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» ПДР України та здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив вимоги п. 8.4 (в) ПДР України, чим скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Із постанови вбачається, що графа 7 спірної постанови «До постанови додаються» не містить жодних записів. 23 листопада 2022 року [PERSON] звернувся до відділення №1 (м. Борщів) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області зі скаргою на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6174242 від 15 листопада 2022 року. Як убачається із відповіді (повідомлення) Відділення поліції №1 (м. Борщів) Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції №10715/102/02 від 02 грудня 2022 року, [PERSON] повідомлено, що за наслідками перевірки доводів його скарги факт неправомірних дій окремих працівників відділення не знайшов свого підтвердження. Також, позивачеві було роз`яснено можливість звернення до суду щодо оскарження спірної постанови. До матеріалів відзиву долучено фототаблицю, на якій зображений автомобіль «Ford Transit», державний номерний знак якого ідентифікувати не можливо, який здійснює заїзд та виїзд з вул. І. Мазепи. Однак, у цій фото таблиці не зафіксовано наявності дорожнього знака 3.34 «Зупинка заборонена» та перебування вказаного автомобіля в зоні дії цього знака. Окрім цих фотознімків, представником відповідача долучено DVD диск, який містить два відеозаписи. Обидва з них не мають прив`язки до місця вчинення відеозапису, дати та часу здійснення відеозапису. Крім цього, спірна постанова не містить посилання на зазначені відеозаписи. Також, з переглянутих відеозаписів вбачається, що транспортний засіб «Ford Transit» здійснює заїзд та виїзд на одну із вулиць, розташовану поблизу головної дороги, однак самого факту зупинки транспортного засобу та зупинку зазначеного транспортного засобу в межах зони дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» ПДР України, на відеозаписах не зафіксовано. Крім цього, з відеозаписів не вбачається, які саме дорожні знаки були встановлені на території, на яку заїхав транспортний засіб, оскільки вони повернуті зворотнім боком до камери, яка здійснювала відеофіксацію. Будь-яких інших доказів вчинення позивачем вказаного правопорушення, представником відповідача не надано. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність часткового задоволення позову з таких мотивів. Згідно з п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до пункту 3.34 розділу 33 ПДР України знак 3.34 Зупинку заборонено.\~Забороняються зупинка\~і стоянка\~транспортних засобів,\~крім таксі,\~що здійснює\~посадку або\~висадку пасажирів\~(розвантаження\~чи завантаження\~вантажу). Зона дії знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37 поширюється від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Дія знаків 3.9, 3.10, 3.34-3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені. Зона дії знаків 3.34-3.37 може бути зменшена - табличкою 7.2.2 на початку зони дії, а також установленням у кінці їх зони дії дублюючих знаків 3.34-3.37 з табличкою 7.2.3. Дія знаків 3.9, 3.10, 3.34-3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені. Знак 3.34\~може застосовуватися\~разом з\~розміткою 1.4,\~знак 3.35\~-\~з розміткою\~1.10.1,\~1.10.2,\~при цьому\~зона їх\~дії визначається\~за протяжністю\~лінії розмітки. (розділ 33 ПДР України). Пунктом 15.1 Правил дорожнього руху України передбачено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками. Як зазначив позивач у позовній заяві, зазначеного правопорушення він не вчиняв, оскільки в зоні дії знаку 3.34 Зупинку заборонено не зупинявся. На спростування зазначеного представником відповідача було подано відзив на позов, зміст якого зводиться до цитування спірної постанови, вимог чинного законодавства, та посилання на відеозапис, на якому не зафіксовано факт зупинки автомобіля під керуванням позивача в зоні дії дорожнього знаку 3.34 Зупинку заборонено, а посилання на відеозапис у спірній постанові на цей відеозапис відсутнє, а також фототаблицю, яка свідчить тільки про рух транспортного засобу та не містить ні факту зупинки транспортного засобу, ні наявності дорожнього знака 3.34 «Зупинка заборонена» та перебування вказаного автомобіля в зоні дії цього знака, ні місця розташування вказаного автомобіля по відношенню до цього знака, у випадку, якщо автомобіль дійсно перебував у зоні його дії. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70\~КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 524/1284/17 та від 27 лютого 2020 року у справі № 344/4629/16-а. Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відтак, наданий представником відповідача відеозапис не може бути взятий судом до уваги, оскільки посилання на нього у спірній постанові відсутнє, а докази на підтвердження здійснення зупинки автомобіля «Ford Transit Connect», державний номерний знак [NUMBER] , в зоні дії дорожнього знака 3.34 в матеріалах справи відсутні. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно ст.\~245\~Кодексу України\~про адміністративні\~правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Положеннями ст. 129 Конституції України проголошено основні засади здійснення судочинства, серед яких змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно зі статтею 17\~Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25). Положеннями ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до\~статті 251\~КУпАП доказами\~в справі\~про адміністративне\~правопорушення,\~є будь-які\~фактичні дані,\~на основі\~яких у\~визначеному законом\~порядку орган\~(посадова\~особа)\~встановлює наявність\~чи відсутність\~адміністративного правопорушення,\~винність даної\~особи в\~його вчиненні\~та інші\~обставини,\~що мають\~значення для\~правильного вирішення\~справи.\~Ці дані\~встановлюються протоколом\~про адміністративне\~правопорушення,\~поясненнями особи,\~яка притягається\~до адміністративної\~відповідальності,\~потерпілих,\~свідків,\~висновком експерта,\~речовими доказами,\~показаннями технічних\~приладів та\~технічних засобів,\~що мають\~функції фото-\~і кінозйомки,\~відеозапису,\~у тому\~числі тими,\~що використовуються\~особою,\~яка притягається\~до адміністративної\~відповідальності,\~або свідками,\~а також\~працюючими в\~автоматичному режимі,\~чи засобів\~фото-\~і кінозйомки,\~відеозапису,\~у тому\~числі тими,\~що використовуються\~особою,\~яка притягається\~до адміністративної\~відповідальності,\~або свідками,\~а також\~працюючими в\~автоматичному режимі\~або в\~режимі фотозйомки\~(відеозапису),\~які використовуються\~при нагляді\~за виконанням\~правил,\~норм і\~стандартів,\~що стосуються\~забезпечення безпеки\~дорожнього руху,\~безпеки на\~автомобільному транспорті\~та паркування\~транспортних засобів,\~актом огляду\~та тимчасового\~затримання транспортного\~засобу,\~протоколом про\~вилучення речей\~і документів,\~а також\~іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (частина 1 ст. 7 КУпАП). Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення (проступку), яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Отже, сама по собі постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Долучені представником відповідача до відзиву матеріали не підтверджують вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до ч. 2 статті 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною 2 статті 2\~Кодексу адміністративного\~судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24 липня 2019 по справі № 161/10598/16-а, від 17 липня 2019 року по справі № 295/3099/17, від 07 серпня 2019 року по справі № 754/10826/16. За вказаних обставин, беручи до уваги, що обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача, який доказів правомірності оскаржуваної постанови не надав, суд вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6174242 від 15 листопада 2022 року неправомірною. Відповідно до\~вимог ч.\~3\~ст.\~286\~КАС України\~за наслідками\~розгляду справи\~з приводу\~рішень,\~дій чи\~бездіяльності суб`єктів\~владних повноважень\~у справах\~про притягнення\~до адміністративної\~відповідальності місцевий\~загальний суд\~як адміністративний\~має право: 1)\~залишити рішення\~суб`єкта владних\~повноважень без\~змін,\~а позовну\~заяву без\~задоволення; 2)\~скасувати рішення\~суб`єкта владних\~повноважень і\~надіслати справу\~на новий\~розгляд до\~компетентного органу\~(посадової\~особи); 3)\~скасувати рішення\~суб`єкта владних\~повноважень і\~закрити справу\~про адміністративне\~правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. З урахуванням конкретних обставин справи, встановлених під час судового розгляду, суд приходить до переконання про наявність достатніх підстав для скасування постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП і закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року), рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України», ЄСПЛ послідовно зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. Тому, враховуючи, що відповідачем не доведено наявності події і складу інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, що саме по собі є безумовною підставою для скасування спірної постанови, інші наведені у позовній заяві доводи не є істотними та такими, що потребують відповіді суду. При цьому суд вважає, що позивачу слід поновити строк звернення до суду з зазначеним позовом, оскільки відповідь на свою скаргу щодо неправомірності постанови позивач отримав лише 02 грудня 2022 року, що підтверджується відповіддю (повідомленням) Відділення поліції №1 (м. Борщів) Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції №10715/102/02 від 02 грудня 2022 року, а позов позивачем пред`явлено через підсистему «Електронний суд» 06 грудня 2022 року та отримано судом 07 грудня 2022 року. Разом із тим, оскільки при розгляді зазначеної категорії справ таких повноважень суду як визнання постанови протиправною КАС України не передбачено, в цій частині вимоги позивача не можуть бути задоволені. Також при вирішенні позову суд враховує що належним відповідачем у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності є саме суб`єкт владних повноважень, тобто орган, посадовою особою якого винесено оскаржуване рішення, а не безпосередньо ця посадова особа. Пред`явлення позову до неналежного відповідача має наслідком відмову в задоволенні позовних вимог, заявлених до такого відповідача. З цих підстав позов [PERSON] в частині вимог до капрала поліції [PERSON] до задоволення не підлягає. У зв`язку з частковим задоволенням позову відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України з належного відповідача в користь позивача слід стягнути понесений судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial