Рішення адміністративного суду від 2022-03-16 00:00:00+02

Короткий зміст позовних вимог. 22 вересня 2021 року фізична особа - підприємець [PERSON] (далі - ФОП [PERSON] ) звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Держпраці у Херсонській області (далі - ГУ Держпраці у Херсонській області) в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 02.09.2021 №2435/21/22/РРО/2416016570/ДПС/ТД-ФС. В обґрунтування заявлених вимог ФОП [PERSON] указував, що фактична перевірка, проведена ГУ ДПС у Херсонській області, є незаконною, оскільки відбувалася в період карантину та за відсутності підстав, встановлених підпунктом 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України. Також позивач зазначає, що ГУ Держпраці у Херсонській області не мало повноважень на підставі акта фактичної перевірки ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі, де встановлено порушення законодавства про працю, приймати оскаржувану постанову. На його думку, частиною 5 статті 265 КЗпП України фактично заборонено накладення штрафу, якщо цьому не передувало здійснення заходу державного нагляду (контролю). На підтримку своєї позиції позивач указує про існування усталеної судової практики, в якій вимагається встановити суть правопорушення, обставини його вчинення та докази, які це підтверджують. Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року, ухваленого в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін (в письмовому провадженні), в задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції поважав хибними доводи ФОП [PERSON] про неможливість прийняття ГУ Держпраці у Херсонській області оскаржуваної постанови на підставі акта перевірки ГУ ДПС у Херсонській області АР Крим та м. Севастополі, без призначення інспекційного відвідування. Суд зазначив, що такі доводи не ґрунтуються на приписах статті 265 КЗпП України, Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок № 509), адже Податковим кодексом України передбачено право контролюючого органу проводити фактичну перевірку дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). До того ж, як заявив суд, Порядок №509 передбачає можливість розгляду справи та накладення на суб`єкта господарювання штрафу на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, в ході якої виявлено порушення законодавства про працю, що є самостійною підставою для накладення штрафу за порушення законодавства про працю. До спірних правовідносин суд першої інстанції застосував правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 28.01.2021 у справі № 380/1116/20 та у постанові від 21.04.2021 у справі 260/586/20. Не погоджуючись з доводами позивача, що фактична перевірка контролюючим органом була проведена під час карантинних обмежень, суд зауважив, що такі обставини не можуть бути предметом оцінки в даній справі, адже позивач не оскаржував підстави її проведення та висновки. Поряд з цим, суд першої інстанції відзначив про помилковість таких висновків, вважаючи, що мораторій не розповсюджувався на перевірки щодо обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву. Вважаючи рішення суду таким, що не відповідає приписам статті 242 КАС України, а саме є несправедливим та упередженим, ФОП [PERSON] , в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Підставами для задоволення апеляції ФОП [PERSON] вказує таке. По-перше скаржник зауважує, що предметом фактичної перевірки було дотримання законодавства у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (підпункт 80.2.2, пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України), а не дотримання законодавства про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету (підпункт 80.2.7, пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України). На проведення перевірки за дотриманням законодавства про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, за твердженням скаржника, діяла заборона. Резюмуючи викладене, ФОП [PERSON] зазначає, що протиправність призначення та проведення фактичної перевірки тягне за собою протиправність прийнятих рішень за результатами її проведення. По-друге, скаржник заявив, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що з 14.09.2021, відповідно до судового рішення, постанова Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 «Про порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» визнана протиправною та нечинною, що свідчить про неможливість її застосування до спірних правовідносин. По-третє, поза увагою суду, на думку ФОП [PERSON] , залишилися обставини, викладені ГУ Держпраці у Херсонській області у відзиві, що трудовий договір з робітником укладено, він оформлений на повний робочий час, йому виплачена заробітна плата з нарахуванням та сплатою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків. У відзиві на апеляцію ГУ Держпраці у Херсонській області указує на її необґрунтованість та на відсутність підстав для її задоволення. Головною тезою відзиву є те, що податкові органи, мають право здійснювати державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування. Спростовуючи доводи апеляції про належне працевлаштування працівника, ГУ Держпраці у Херсонській області зазначає про відсутність повідомлення ДПС про прийняття на роботу, як того вимагає постанова Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту» від 17.06.2015 №413 (далі - Постанова №413). Відповідно до пункту 3 частини1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Фактичні обставини справи. 24.05.2021 ГУ ДПС у Херсонській області АР Крим та м. Севастополі прийняло наказ № 555-ш1 «Про проведення фактичних перевірок». Згідно наказу, перевірка проводилася на підставі статті 20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України. 25.06.2021 посадовим особам контролюючого органу були видані направлення на фактичну перевірку на торговельний об`єкт з продажу алкогольних напоїв, розташований в [ADDRESS] . 27.06.2021, вказані направлення вручені ФОП [PERSON] 27.06.2021 ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі провело фактичну перевірку ФОП [PERSON] за результатами якої, у тому числі, встановило порушення трудового законодавства, що виразилося у неоформлені трудових відносин з [PERSON] , яка виконувала функції бармена. За результатами фактичної перевірки складено акт, копія якого 05.07.2021 направлена ГУ Держпраці у Херсонській області. 27.07.2021 ГУ Держпраці у Херсонській області направило ФОП [PERSON] повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю 01.09.2021, яке отримано ним особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення. У даному документі містилися рекомендації надати оригінали або належним чином завірені копії документів та інших доказів, що спростовують порушення законодавства про працю. 19.08.2021 ФОП [PERSON] подав на адресу ГУ Держпраці у Херсонській області заяву та документи на спростування висновків перевірки щодо неоформлених працівників. Такими документами являлися копії: штатного розпису, заяви про прийняття на роботу від 25.06.2021, розпорядження про прийняття на роботу від 25.06.2021, трудового договору від 25.06.2021, особова картка працівника, відомість про нарахування заробітної плати за червень 2021 року, табель обліку використання робочого часу за червень 2021 року, відомість на виплату готівки за червень 2021 року. 02.09.2021 ГУ Держпраці у Херсонській області, відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, прийняла постанову про накладення на ФОП [PERSON] штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення в сумі 60 000 грн. За змістом даної постанови ФОП [PERSON] , порушив частину 4 статті 24 КЗпП України та Постанову №413, що виразилося в допуску одного працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення органу ДПС про прийняття працівника на роботу. Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції. Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке. Одним із спірних питань є питання чи мав право контролюючий орган, отримавши дозвіл на проведення перевірки щодо дотримання платником податків законодавства у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, перевіряти оформлення трудових відносин з найманими особами, якщо на даний вид перевірок був накладений мораторій, відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України. Відповідаючи на даний довід колегія суддів указує таке. Пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України установлений мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім, зокрема, фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу. Постановою Кабінету Міністрів України «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок» від 03.02.2021 №89 встановлено скоротити строк дії обмежень, встановлених пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок, дозволивши проведення таких видів перевірок юридичних осіб, зокрема, тимчасово зупинених документальних та фактичних перевірок, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними. Відповідно до пункту 80.2 фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: 80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального; 80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації. Як було зазначено вище, в наказі на перевірку від 24.05.2021 та направленні на перевірку від 25.06.2021, підставою для її проведення був зазначений підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, підпункт 80.2.7 у цих документах відсутній. За такого правового регулювання, колегія суддів вважає правильними доводи скаржника, що у контролюючого органу не було підстав для проведення фактичної перевірки з питань дотримання суб`єктом господарювання належного оформлення трудових відносин. Наведений висновок, на думку суду апеляційної інстанції, обґрунтовується передусім тим, що на даний вид перевірки існував мораторій, встановлений пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, а по-друге, контролюючий орган її взагалі не призначав. Підпункт 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України дозволяє органам державної податкової служби проводити перевірки дотримання суб`єктом господарювання використання праці найманих осіб у випадку наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин. За такого правового врегулювання та обставин справи, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність у контролюючого органу повноважень проводити фактичну перевірку за підставами, визначеними в підпункті 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України. Досліджуючи питання чи може контролюючий орган вийти за межі фактичної перевірки, колегія суддів установила таке. Пункт 75.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлює, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. За приписами підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Під час проведення фактичної перевірки щодо дотримання законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів повинні досліджуватися саме вказані питання. Позаяк предмет фактичної перевірки не охоплює дотримання суб`єктом господарювання використання праці найманих осіб, контролюючий орган, виявивши такі порушення, повинен був призначити та провести відповідну перевірку, у ході якої будуть досліджуватися подібні порушення. Отже, за аналізом викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що контролюючий орган вийшов за межі предмету фактичної перевірки, коли розпочав досліджувати питання дотримання суб`єктом господарювання використання праці найманих осіб. За таких підстав, слід визнати недопустимим доказом акт фактичної перевірки, який був складений із порушенням порядку проведення податкової перевірки. Переходячи до питання чи можуть виявлені, при проведенні перевірки, порушення вплинути на законність, прийнятої ГУ Держпраці у Херсонській області постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, колегія суддів дійшла наступних висновків. Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові 21.02. 2020 у справі №826/17123/18 сформулював правовий висновок, що платник податків, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується зі скаржником, що порушення контролюючим органом вимог Податкового кодексу України щодо призначення та проведення перевірки платника податків призводить до відсутності правових наслідків такої. Також є підстави вважати обґрунтованими доводи ФОП [PERSON] , що застосовані судом першої інстанції до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 28.01.2021 у справі №380/1116/20 та у постанові від 21.04.2021 у справі №260/586 стосуються інших правовідносин. Так, за змістом указаних судових рішень, податковим органом були проведені фактичні перевірки з питань дотримання суб`єктом господарювання законодавства про працю, а акт, складений за результатами такої перевірки, був направлений на адресу Держпраці для прийняття відповідних санкцій. У вказаних справах, суд касаційної інстанції дійшов правового висновку про правомірність накладення на суб`єкта господарювання штрафу на підставі акта перевірки її територіального органу ДПС, в ході якої виявлено порушення законодавства про працю. Дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони у справі посилалися в апеляційній скарзі та відзиві, колегія суддів вважає, що дала відповідь на доречні аргументи та доводи, які здатні вплинути на вирішення спору. Колегія суддів не вбачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи ФОП [PERSON] , оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі. Така позиція суду апеляційної інстанції базується на рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», де зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Узагальнюючи викладене, колегія суддів, відповідно до статті 317 КАС України, дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову. Підставою для скасування рішення суду першої інстанції, є порушення норм матеріального права, що виразилося у неправильному їх тлумаченні. Відповідно до абз.1 ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Як свідчать матеріали справи, позивач за звернення до суду з позовом та апеляційною скаргою сплатив судовий збір на загальну суму 4313 грн. (квитанція №1_12 від 20.09.2021 на суму 908 грн., №0.0.2379883242.1 від 15.12.2021 на суму 3405 грн.). Враховуючи, що позов ФОП [PERSON] підлягає задоволенню, сплачений ним судовий збір належить стягнути з бюджетних асигнувань ГУ Держпраці у Херсонській області на користь позивача. При цьому, сума яка підлягає стягненню з ГУ Держпраці у Херсонській області становить 2270 грн., що відповідає ставці судового збору, передбаченої Законом України «Про судовий збір». Інша частина судового збору в сумі 2043 грн. підлягає поверненню позивачу як надмірно сплачена. Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково. Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції переглянуто рішення суду першої інстанції, що ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Результат розгляду: granted