Рішення адміністративного суду від 2022-06-22 00:00:00+03

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся [PERSON] з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, в якому просив: - визнати протиправним недонарахування та недоплату позивачу відповідачем з 01.01.2018 по 31.12.2018 щомісяця по 50% від розміру підвищеної пенсії; - визнати протиправним недонарахування та недоплату позивачу відповідачем з 01.01.2019 по 04.03.2019 щомісяця по 25% від розміру підвищеної пенсії; - зобов`язати відповідача: за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 донарахувати позивачу по 50% від розміру підвищеної пенсії, обчисленої з урахуванням трьох основних видів грошового забезпечення - посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років (без врахування додаткових видів грошового забезпечення); за період з 01.01.2019 по 04.03.2019 донарахувати позивачу по 25% від розміру підвищеної пенсії, обчисленої з урахуванням трьох основних видів грошового забезпечення - посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років (без врахування додаткових видів грошового забезпечення). Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2022 р. адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення розміру пенсії [PERSON] за рахунок виплати з 05.03.2019 року 75% відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року перерахувати та виплатити [PERSON] з пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року відповідно статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб", у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", з урахуванням здійснених виплат. В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову в цій частині про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу позивача до розгляду у порядку письмового провадження на 22.06.2022. Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". У квітні 2018 року ГУ ПФУ у м. Києві позивачу здійснило перерахунок пенсії з 1 січня 2018 року, у зв`язку зі зміною грошового забезпечення на підставі Постанови КМУ №704, Постанови КМУ №103, застосовуючи поетапність такої виплати, а саме: у період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року - 50%; у період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 75%; суми підвищення пенсії визначеної станом на 01.03.2018 року та просив про перерахунок та виплату йому пенсії у розмірі з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року. 06 липня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві з заявою про перерахунок та виплату йому пенсії з 01.01. 2018 року з урахуванням 100 % підвищення пенсії. Листом від 11.08.2020 року № 17816-17931/К-02/8-2600/20, Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві було надано позивачу відповідь, якою повідомило останнього, що перерахунок йому пенсії здійснено на підставі постанови КМ України від 21.02.2018 року № 103 з урахуванням грошового забезпечення, визначеного станом на 01.03.2018 року відповідно до постанови КМ України від 30.08.2017 року № 704 із поетапною виплатою підвищення пенсії до 2020 року. Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом. Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що на період з 01.01.2018 по 04.03.2019 включно, норми постанови КМ України № 103 від 21.02.2018 були чинними, не визнавались неконституційними та підлягали виконанню. При цьому, вказані норми не змінювали регулювання правовідносин з приводу перерахунку пенсії, а лише визначали порядок виплати перерахованих пенсій. З 01.01.2018 року пенсію позивача перераховано у відповідності до ст. 63 Закону України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших осіб" та постанови КМ України № 103. Виплата перерахованої пенсії на користь позивача також була проведена з урахуванням Постанови № 103, а саме розмірах: з 01.01.2018 - 50%, з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 75%. Тож, оскільки пункти 1, 2 постанови № 103 були чинними до 05.03.2019, а відтак підлягали застосуванню Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач набув право на отримання пенсійних виплат у розмірі 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, починаючи з 05.03.2019, та задовольнив позовні вимоги за період з 05.02.2019 по 03.09.2019. Натомість, апелянт (позивач) вважає, що суд першої інстанції не мав підстав виходити за межі позовних вимог та вирішувати позовні вимоги за період (задоволені вимоги) з 05.03.2019 по 03.09.2019, адже позов не містить таких вимог, проте, позивач просив вирішити спір за вимогами з 01.01.2018 саме по 04.03.2019, адже повідомив, що спір за інший період перебуває на розгляду суду у іншій справі. У частині позовних вимог за період з 01.01.2018 по 04.03.2019, по яким прийнято рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апелянт вважає його незаконним. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Закон № 2262-ХІІ). Так, поетапність виплат підвищення перерахованої пенсії було передбачено п. 2 постанови №103, відповідно до якого виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством [крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом]) проводити з 01 січня 2018 року у таких розмірах: з 01 січня 2018 року - 50 відсотків; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 1 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року. Судом встановлено, що Головним управлінням було проведено перерахунок пенсії позивача на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 та виплата вказаної пенсії позивачу здійснюється з урахуванням приписів п. 2 зазначеної постанови, а саме з 1 січня 2018 року - у розмірі 50 відсотків, а з 01.01.2019 року - у розмірі 75 відсотків. Колегія суддів зазначає, що постанова КМУ № 103 на час вчинення відповідачем спірних дій (з 01.01.2018 по 04.03.2019) була чинною, не була визнана неконституційною та підлягала застосуванню до спірних правовідносин. Водночас, лише рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 826/3858/18, яке набрало законної сили згідно постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови № 103 й зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45. При цьому, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції у справі № 826/3858/18, Верховний Суд у постанові від 12.11.2019, серед іншого вказав на те, що системний аналіз статей 51, 52, 55, 63 Закону № 2262-ХІІ свідчить, що наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати порядок перерахунку пенсії не є тотожним та не визначає право встановлювати відстрочку або розстрочку виплати пенсії, тобто змінювати часові межі виплати. Відповідно до ч. 2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 325 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Отже, саме з 05 березня 2019 року пенсія позивачу підлягає виплаті у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії. Вирішуючи спір (у справі №160/3586/19) по суті, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що у зв`язку зі скасуванням п. 2 Постанови № 103 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі № 2826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії - скасовано. З огляду на наведене Велика Палата Верховного Суду, зазначила, що саме з 05 березня 2019 року пенсія підлягає виплаті у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії. Водночас, визнання нечинними в подальшому п. 2 постанови №103 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 по справі № 826/3858/18, яке набрало законної сили 05.03.2019, не може мати наслідком визнання протиправними дій відповідача щодо перерахунку пенсії, які були вчинені ним до визнання нечинною постанови КМУ № 103 (в період з 01.01.2018 по 04.03.2019), оскільки станом на час виникнення спірних правовідносин відповідні норми постанови №103 були чинними. Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, які в своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав не враховувати приписи п. 2 Постанови № 103. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 09.04.2020 по справі № 2040/6740/18. Колегія суддів зауважує, що у зв`язку зі скасуванням пункту 2 постанови № 103 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі № 2826/3858/18, яке набрало законної сили згідно постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії - скасовано. Саме з 05.03.2019 у відповідача відсутні підстави для виплати перерахованої пенсії позивача відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №103, а відтак, позивач має право на виплату пенсії з урахуванням 100% суми підвищення пенсії з 05.03.2019, однак, вказане не було предметом спору у даній справі, адже позивач не просив вирішував ати позовні вимоги за період з 05.03.2019 та повідомляв суду першої інстанції про те, що вказане питання є окремим предметом спору в іншій справі № 640/22218/20 (а.с. 6), з огляду на що, суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог та вирішив спір за період, не охоплений позовними вимогами та який вже перебуває на розгляді суду по іншій справі. Таким чином, доводи апеляційної скарги по позовним вимогам за період з 01.01.2018 по 04.03.2019 є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції. Водночас, доводи апелянта про необґрунтованість виходу судом першої інстанції за межі позовних вимог та вирішення спору за період з 05.03.2019 по 03.09.2019, підтверджуються під час апеляційного розгляду, що є наслідком скасування рішення суду в цій частині. У іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: partial