Рішення адміністративного суду від 2023-03-16 00:00:00+02

У червні 2017 року Приватне акціонерне товариство «ЕЛЕКТРОМЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» ІМ. А.М. КУЗЬМІНА (далі - позивач, ПрАТ «ЕЛЕКТРОМЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» ІМ. А.М. КУЗЬМІНА») звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Запорізької митниці ДФС (далі - відповідач 1), Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області (далі - відповідач 2), в якому просив суд: - визнати неправомірною бездіяльність Запорізької митниці ДФС щодо ненадання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Запорізькій області висновку про повернення з Державного бюджету України ПРИВАТНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «ЕЛЕКТРОМЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» ІМ. А.М. КУЗЬМІНА» помилково та/або надмірно сплачених сум ПДВ до митних декларації за № 112030000/2017/000043 від 03.01.2017 в сумі 968 625,26 грн.; № 112030000/2017/000075 від 04.01.2017 у сумі 729 962,02 грн.; № 112030000/2017/000094 від 04.01.2017 в сумі 531 246,28 грн.; № 112030000/2017/000098 від 04.01.2017 в сумі 762 888,46 грн., № 112030000/2017/000337 від 11.01.2017 в сумі 1 293 142,80 грн.; № 112030000/2017/000640 від 16.01.2017 в сумі 2 025 196,31 грн. на загальну суму 6 311 061,13 грн. (шість мільйонів триста одинадцять тисяч шістдесят одна грн. 13 коп.); - зобов`язати Запорізьку митницю ДФС повернути помилково та/або надмірно сплачені суми ПДВ шляхом прийняття висновку про повернення ПРИВАТНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «ЕЛЕКТРОМЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» ІМ. А.М. КУЗЬМІНА» помилково та/або надмірно сплачених сум ПДВ до митних декларацій за № 112030000/2017/000043 від 03.01.2017 в сумі 968 625,26 грн.; № 112030000/2017/000075 від 04.01.2017 у сумі 729 962,02 грн.; № 112030000/2017/000094 від 04.01.2017 в сумі 531 246,28 грн.; № 112030000/2017/000098 від 04.01.2017 в сумі 762 888,46 грн., № 112030000/2017/000337 від 11.01.2017 в сумі 1 293 142,80 грн.; № 112030000/2017/000640 від 16.01.2017 в сумі 2 025 196,31 грн. на загальну суму 6 311 061,13 грн. (шість мільйонів триста одинадцять тисяч шістдесят одна грн. 13 коп. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в доводах якої посилався на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, внаслідок неврахування, що у відповідності до вимог пункту 23 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, а також Постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2011 року № 15, операції з постачання товару (відходи та брухт нержавіючої сталі з масовою часткою нікелю 8 відсотків або більше, код УКТ ЗЕД 7204 21 10 00) тимчасово, до 1 січня 2019 року, звільняються від обкладення податком на додану вартість (далі - Постанова № 15). При цьому вимоги статті 301 Митного кодексу України, а також Порядку від 20 липня 2007 року № 618 (далі - Порядок № 618), підставою для повернення помилково сплачених коштів є наявність помилково переплачених коштів до державного бюджету та необхідність подання до митного органу заяви в довільній формі про повернення таких коштів. Позивачем на виконання вимог статті 301 Митного кодексу України, а також Порядку № 618 подано відповідачеві дві заяви про повернення коштів (із посиланням на передбачену пільгу щодо звільнення від сплати податку на додану вартість у відповідності до пункту 23 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України), разом із документальним підтвердженням надмірно сплачених сум ПДВ. Проте відповідачем безпідставно відмовлено у поверненні коштів з посиланням на те, що митні декларації подані без застосування такої пільги, оскільки за доводами скаржника, діючим законодавством не передбачені повноваження відповідача щодо аналізу підстав, внаслідок яких сталася переплата коштів. Посилаючись на висновки Верховного Суду, зокрема, викладені в постанові від 08 травня 2018 року у справі №808/888/17 (№К/9901/345/18), скаржник просив скасувати рішення судів попередніх інстанції та прийняти нове про задоволення адміністративного позову. В надісланому на адресу Суду відзиві на касаційну скаргу відповідач, посилався на правомірність дій митного органу і відсутність підстав для повернення коштів позивачеві, оскільки у відповідності до статті 30 Податкового кодексу України податкові пільги, не використані платником податків, не можуть бути відшкодовані із бюджету. Враховуючи викладене, просив суд в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін. Також 17.12.2018 року позивачем на адресу Суду надіслано відповідь на відзив. Відповідачем 27.12.2018 року подані заперечення проти відповіді на відзив, в яких наголошено на дотриманні митним органом законодавчої процедури під час відмови в поверненні коштів, та суб`єктивному тлумаченні позивачем вимог законодавства щодо відсутності підстав для неповернення сплачених сум з ПДВ. Відповідно до вимог статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судами попередніх інстанцій, Запорізькою митницею ДФС, в період з 03.01.2017 по 16.01.2017 позивачем до митного оформлення подано митні декларації на товар "відходи та брухт нержавіючої сталі з масовою часткою нікелю 8 відсотків або більше" (код УКТ ЗЕД 7204 21 10 00): № 112030000/2017/000043 від 03.01.2017 (у вказаній митній декларації платежі з ПДВ склали 968 625, 26 грн); № 112030000/2017/000075 від 04.01.2017 (у вказаній митній декларації платежі з ПДВ склали 729 962, 02 грн); № 112030000/2017/000094 від 04.01.2017(платежі з ПДВ склали 531 246, 28 грн); № 112030000/2017/000098 від 04.01.2017 (у вказаній митній декларації платежі з ПДВ склали 762 888, 46 грн), № 112030000/2017/000337 від 11.01.2017 (у вказаній митній декларації платежі з ПДВ склали 1 293 142,80 грн); № 112030000/2017/000640 від 16.01.2017 (у вказаній митній декларації платежі з ПДВ склали 287 260,00 грн). Судами попередніх інстанцій встановлено, та не є спірним між сторонами, що суми платежів з податку на додану вартість (на загальну суму 6 311 061,13 грн) були перераховані позивачем платіжними дорученнями від 29.12.2016 № 29360, від 04.01.2017 № 1, від 10.01.2017 № 312, від 11.01.2017 № 399, від 16.01.2017 № 777. 17.05.2017 року позивач, звернувся до Запорізької митниці ДФС із заявою про повернення надмірно сплачених коштів з податку на додану вартість за податковими деклараціями за № 112030000/2017/000043 від 03.01.2017 року, № 112030000/2017/000075 від 04.01.2017 року, № 112030000/2017/000094 від 04.01.2017 року, № 112030000/2017/000098 від 04.01.2017 року, № 112030000/2017/000337 від 11.01.2017 року та № 112030000/2017/000640 від 16.01.2017 року на загальну суму 6 311 061,13 грн, шляхом прийняття відповідного висновку про їх повернення, та надати цей висновок для виконання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Запорізькій області. Заява обґрунтована посиланням на те, що з 01.01.2017 року набрав чинності Закон України від 21.12.2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», яким внесено зміни до п.23 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, згідно з яким, операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів, тимчасово, до 01.01.2019 року звільнялися від обкладення податком на додану вартість. До того ж, пізніше такі зміни в частині звільнення від обкладення податком на додану вартість наведених вище операцій внесені і до постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2011 року № 15 (постановою КМУ від 22.03.2017 року № 172). Враховуючи викладене, а також вимоги статті 301 Митного кодексу України, Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету від 20 липня 2007 року № 618, позивач подав заяву від 17.05.2017 року щодо повернення надміру сплачених коштів з податку на додану вартість. Листом від 26.05.2017 №639/11/08-70-19-02 Запорізька митниця відмовила позивачу у поверненні надмірно перерахованого податку на додану вартість у розмірі 6 311 061,13 грн із посиланням на те, що: 1) звільнення від сплати податку на додану вартість за спірними операціями на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 року № 1797-VIII були внесені до постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2011 року № 15 тільки 22.03.2017 року (постановою КМУ від 22.03.2017 року № 172); 2) до митного оформлення подані митні декларації без застосування вказаної митної пільги, що виключає можливість відшкодування сум з бюджету у відповідності до вимог статті 30 Податкового кодексу України. Також, судами встановлено, що 28.09.2018 року позивач повторно звернувся до Запорізької митниці ДФС із заявою № 111/кс-319 щодо повернення надміру сплачених митних платежів за МД № 112030000/2017/000043 від 03.01.2017 в сумі 968 625,26 грн.; № 112030000/2017/000075 від 04.01.2017 у сумі 729 962,02 грн.; № 112030000/2017/000094 від 04.01.2017 в сумі 531 246,28 грн.; № 112030000/2017/000098 від 04.01.2017 в сумі 762 888,46 грн., № 112030000/2017/000337 від 11.01.2017 в сумі 1 293 142,80 грн.; № 112030000/2017/000640 від 16.01.2017 в сумі 2 025 196,31 грн. на загальну суму 6 311 061,13 грн. Проте, Запорізька митниця ДФС надала відповідь № 1875 від 13.10.2017, в якій вказала, що зазначене питання буде вирішено після закінчення розгляду судової справи. Суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову посилалися на те, що визначене п.23 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України звільнення від обкладення податком на додану вартість операцій з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів до 01.01.2019 року за своєю правовою природою є податковою пільгою. Проте, враховуючи вимоги п.30.3, п.30.4 ст.30 Податкового кодексу України, невикористання позивачем податкових пільг (у зв`язку із не внесенням ним до митних декларацій відомостей про наявність пільг) свідчить про неможливість їх застосування в подальшому з метою відшкодування сплачених сум ПДВ з бюджету. Колегія суддів не погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне. Як встановлено судами попередніх інстанцій, та не є спірним між сторонами, що 01.01.2017 року набрав чинності Закон України від 21.12.2016 року №1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», яким внесено зміни до п.23 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, згідно з яким, операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів, тимчасово, до 01.01.2019 року звільняються від обкладення податком на додану вартість. На виконання вимог Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» (№1797-VIII), Постановою Кабінету міністрів України від 22.03.2017 року №172 внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 року №15, якою затверджено переліки відходів та брухту чорних та кольорових металів, операції з постачання яких, зокрема операції з імпорту, тимчасово, до 01.01.2019 року, звільняються від обкладення податком на додану вартість. Отже, у відповідності до вимог пункту 23 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, а також Постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2011 року № 15, операції з постачання товару (відходи та брухт нержавіючої сталі з масовою часткою нікелю 8 відсотків або більше, код УКТ ЗЕД 7204 21 10 00) тимчасово, до 1 січня 2019 року, звільнялися від обкладення податком на додану вартість. Щодо посилань відповідача на неможливість повернення сплачених коштів з податку на додану вартість у зв`язку із тим, що відповідні зміни внесені до постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2011 року № 15 лише 22.03.2017 року і невикористання позивачем податкової пільги виключає можливість відшкодування сум з бюджету у відповідності до вимог статті 30 Податкового кодексу України, колегія суддів звертає у вагу на наступне. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами у справі, за своєю суттю подібні тим, щодо яких висловлена правова позиція Верховним Судом в постанові від 08 травня 2018 року у справі №808/888/17 (адміністративне провадження №К/9901/345/18), в якій йдеться про те, що у період з 01 січня 2017 року операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів, коди та найменування яких містяться у Переліках, звільнялись від оподаткування податком на додану вартість, на підставі положень пункту 23 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України. За наявності законодавчо встановленого режиму звільнення від сплати податку на додану вартість операцій з імпорту відходів та брухту з титану незалежно від волевиявлення конкретного суб`єкта господарювання і за встановленим фактом звернення платника до митного органу із заявою про повернення надміру сплачених коштів на поточний рахунок, відповідно до Порядку № 618, орган доходів і зборів під час вирішення питання щодо можливості підготовки висновку про повернення платнику податків з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів, діяв у спосіб, який не відповідає вимогам діючого законодавства. Отже, суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, дійшов вірного висновку, що з аналізу вимог статті 30 Податкового кодексу України використання податкової пільги є правом платника податків, проте за результатами розгляду справи суди помилково не врахували, що за наявності законодавчо встановленого режиму звільнення від сплати податку на додану вартість, незалежно від волевиявлення конкретного суб`єкта господарювання і за встановленим фактом звернення платника до митного органу із заявою про повернення надміру сплачених коштів на поточний рахунок, у відповідності до вимог Порядку № 618, платник податку має право на повернення цих коштів, а тому контролюючим органом протиправно відмовлено у їх поверненні. Між сторонами не є спірним дотримання позивачем процедури подання заяви у відповідності до вимог Порядку № 618. Відповідно до пункту 43.5 статті 43 Податкового кодексу України та розділу ІІІ Порядку № 618, положення яких пов`язані між собою, контролюючий орган готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Тому у цьому випадку вимога позивача зобов`язати митний орган прийняти висновок про повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених сум митних платежів (податку на додану вартість) та подати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, може бути вказівкою на спосіб відновлення порушеного права. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Таке правозастосування відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 10.12.2019 року у справі № 808/5619/14 (К/9901/5694/18). Статтею 351 КАС України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За встановленим в порядку касаційного перегляду справи фактом неправильного застосування норм матеріального права, суд касаційної інстанції дійшов висновку про задоволення адміністративного позову, вірно обравши спосіб захисту шляхом визнання протиправною відмову Запорізької митниці ДФС в наданні Головному управлінню Державної казначейської служби України у Запорізькій області висновку про повернення Приватному акціонерному товариству «ЕЛЕКТРОМЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» ІМ. А.М. КУЗЬМІНА надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 6 311 061,13 грн на підставі заяви від 17.05.2017 року, та зобов`язати Запорізьку митницю ДФС підготувати та надати Головному управлінню Державної казначейської служби України в Запорізькій області висновок про повернення Приватному акціонерному товариству «ЕЛЕКТРОМЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» ІМ. А.М. КУЗЬМІНА надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 6 311 061,13 грн на підставі заяви від 17.05.2017 року. До того ж, в касаційній скарзі позивачем заявлено клопотання про стягнення на користь Приватного акціонерного товариства «ЕЛЕКТРОМЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» ІМ. А.М. КУЗЬМІНА витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 15 048 грн (за подання позову в розмірі 3 200 грн, за подання апеляційної скарги в розмірі 4 800 грн, та за подання касаційної скарги в розмірі 7 048 грн.). Частиною першою статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Як установлено матеріалами справи, за подання позову до адміністративного суду Приватне акціонерне товариство «ЕЛЕКТРОМЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» ІМ. А.М. КУЗЬМІНА сплатило судовий збір у сумі 3 200 грн (платіжне доручення від 08 червня 2017 року № 12842), за подання апеляційної скарги в сумі 4 800 грн (платіжне доручення від 22 лютого 2018 року № 4327), за подання касаційної скарги в сумі 7 048 грн (платіжне доручення від 02 жовтня 2018 року № 21475). Отже, загальний розмір судового збору, який слід стягнути на корить позивача за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької митниці ДФС (оскільки позовні вимоги пред`явлені саме до митниці) складає 15 048 грн (п`ятнадцять тисяч сорок вісім гривень).

Результат розгляду: granted