Рішення адміністративного суду від 2022-07-13 00:00:00+03

В травні 2022 року військова частина [NUMBER] ([NUMBER]) (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до [PERSON] в якому просила: - визнати протиправними дії [PERSON] щодо завдання збитків державі, в особі військової частини [NUMBER], під час проходження військової служби в частині нанесення шкоди по речовій службі на загальну суму 102404,91 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь військової частини [NUMBER] завдану шкоду в розмірі 102404,91 грн. по речовій службі, яка встановлена службовим розслідуванням, за результатом якого видано наказ командира військової частини [NUMBER]. Перевіряючи відповідність позовної заяви вимогам встановленими статями 160, 161, 172 КАС України, суд першої інстанції встановив, що: - позивачем, як суб`єктом владних повноважень не назначено місця реєстрації проживання, ідентифікаційного коду, дати та року народження відповідача, як фізичної особи (позивач вказав, що дані відомості йому невідомі); - позивачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів; - позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском строку встановленого ст.4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі». Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтована неналежним виконанням попередніми начальниками юридичної служби військової частини своїх функціональних обов`язків. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11.05.2022 року суд першої інстанції визнав неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, та залишив позов без руху. 23.05.2022 року до суду першої інстанції від представника позивача надійшов уточнений позов, в якому останній зазначив ідентифікаційний код відповідача, та вказав, що військовій частині не відомі місце реєстрації проживання, дата та рік народження відповідача. Разом з уточненим позовом представником позивача надано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом, яка обґрунтована неналежним виконанням попередніми начальниками юридичної служби військової частини своїх функціональних обов`язків. Також позивач послався на те, що особовий склад та представники юридичної служби військової частини [NUMBER] постійно залучалися для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, внаслідок чого не було із об`єктивних причин можливості належним чином організовувати позовну роботу у строки, визначені КАС України, перебуваючи не у пункті постійної дислокації частини, без можливості доступу до всіх необхідних документів, які б потрібні були для обґрунтування позовних вимог. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2022 року суд першої інстанції визнав неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом та повернув позовну заяву позивачу. Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для розгляду. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного. Згідно ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень. Відповідно до ст.4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди. Згідно з ст.12 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку. З аналізу вказаних норм слідує, що особа притягується до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди. Як вбачається з уточненої позовної заяви, факт завданої майнової шкоди відповідачем підтверджується копією Книги грошових стягнень і нарахувань військової частини [NUMBER] б/н від 2014 року та копією Книги грошових стягнень і нарахувань військової частини [NUMBER] інв. №2111 від 23.07.2020 року. Тобто, про факт завдання відповідачем майнової шкоди позивачу було відомо ще у 2014 році, разом з тим, з позовом останній звернувся засобами поштового зв`язку у травні 2022 року, тобто за межами трирічного строку звернення до суду з даними позовом. Також в апеляційній скарзі позивач зазначив, що на виконання розпоряджень органів вищого військового управління, частина певної документації військової частини [NUMBER] була знищена у встановленому порядку, а частина вивезена з метою її збереження. Внаслідок чого неможливо, станом на теперішній час, із об`єктивних причин додати матеріали службових розслідувань, інших довідок та документів на підтвердження завданої шкоди відповідачем. Як було вказано вище, позивач обґрунтував пропуск строку звернення до суду з вказаним позовом неналежним виконанням попередніми начальниками юридичної служби військової частини своїх функціональних обов`язків. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі доводи позивача не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Також позивач посилався на те, що особовий склад та представники юридичної служби військової частини [NUMBER] постійно залучалися для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, внаслідок чого не було із об`єктивних причин можливості належним чином організовувати позовну роботу у строки, визначені КАС України, перебуваючи не у пункті постійної дислокації частини, без можливості доступу до всіх необхідних документів, які б потрібні були для обґрунтування позовних вимог. Колегія суддів не приймає такі доводи позивача, оскільки, як вірно зазначив в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції, доказів на підтвердження вказаної обставини позивач суду не надав. Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що факт пропущення військовою частиною строку звернення до суду з позовами про відшкодування шкоди, завданої державі, встановлено у наказі командира військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) від 29.05.2021 року №1092 «Про результати службового розслідування», наданого позивачем до матеріалів позовної заяви. Судом першої інстанції встановлено, що з вказаного наказу вбачається, що позови до суду не подавалися вчасно через неналежну організацію позовної роботи колишніми помічниками командира бригади з правової роботи - начальниками юридичних груп (служб). Поважні причини для поновлення строків позовної давності відсутні, оскільки неналежне виконання обов`язків колишніми помічниками командира бригади з правової роботи - начальниками юридичних груп (служб) та відсутність первинних документів у військовій частині, не є поважною причиною для поновлення строків позовної давності. Як вбачається з наказу, подальше подання позовів в інтересах військової частини [NUMBER] до боржників, визначених в додатку 1 є недоцільним, та призведе до надмірних витрат на сплату судового збору. Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску. Згідно ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Необхідно звернути увагу на те, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Враховуючи наведене, колегія суддів робить висновок про відсутність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду, та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неповажності наведених позивачем причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, а тому суд першої інстанції правильно вирішив повернути позовну заяву позивачеві. Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні спірного питання не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Результат розгляду: denied