Рішення адміністративного суду від 2022-09-20 00:00:00+03

Товариство з обмеженою відповідальністю "Правниче бюро нерухомості "ЛЕММА" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської міської ради, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати припис №5/128 відділу реклами Департаменту контролю Харківської міської ради від 10.09.2021 року; здійснити розподіл судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2021 року в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Правниче бюро нерухомості "ЛЕММА" відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Правниче бюро нерухомості "ЛЕММА" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2021 року та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що \~суд першої інстанції встановив законний факт того, що саме вивіска, а не реклама, ТОВ «ПБН «Лемма» розміщена на фасаді біля входу у приміщення, в якому позивач здійснює свою діяльність. Вказує, що судом встановлено, що вивіска містить надпис «Lemma» з фірмовим логотипом, який не містить закликів до придбання конкретного товару чи отримання послуг, інформація не формує та не підтримує обізнаність споживачів реклами та їх інтересу щодо юридичної особи чи конкретного товару (послуг), що поставляється/надається. Проте, суд першої інстанції, не довівши належними та допустимими доказами, зробив помилковий висновок про розташування вивіски ТОВ «ПБН «ЛЕММА» з надписом «Lemma». Наголошує, що разом з позовною заявою позивачем надано додаток №2 до договору поставки №26/10-01 від 26.10.2020 року та додаток №1 до акту приймання-передачу товару №10/11 від 10.11.2020 року. У цих письмових доказах міститься фото вказаної вивіски, з якого вбачається, що на рівні першого поверху міститься навіс (піддашок), під яким знаходиться вивіска «Lemma». Вказана вивіска розміщена на зовнішній поверхні будинку на рівні першого поверху, праворуч , біля центрального входу у будівлю, в якій позивач здійснює свою діяльність. Вважає, що вивіска позивача повністю підпадає під поняття вивіски, яке надає законодавець, та означає, що вона не є рекламою, а отже не потребує спеціального дозволу на розміщення зовнішньої реклами. Зазначає, що припис №5/128 відділу реклами Департаменту контролю Харківської міської ради від 10.09.2021 року є протиправним та таким, що винесений з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню. Відповідач по справі не скористався \~правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України. Відповідно до п.п. \~1, 3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і сторонами не заявлялись клопотання про \~розгляд справи за їх участі, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Учасникам \~по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022 року про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення. Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. З огляду на вищевикладене, з урахуванням запровадженого на території України воєнного стану та активними бойовими діями на території Харківської області та безпосередньо у м. Харків, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Правниче бюро нерухомості "ЛЕММА" була розглянута 20.09.2022 року. Згідно з ч.1 ст.308 КАС України \~суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 30.09.2020 року ФОП [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, уклали Договір оренди нежитлових приміщень №11 про передання наступних приміщень: приміщення 1-го поверху №14,15; вб. 11 по [ADDRESS] , загальною площею 42,6 кв.м. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено Додаткову угоду від 26.10.2020р. до Договору оренди нежитлових приміщень №11 від 30.09.2020р., якою ФОП [PERSON] надається згода на розміщення світлового боксу (вивіски) на безоплатній основі. Між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено Договір поставки № 26/10-01 від 26.10.2020 року з додатками. Предметом договору є виготовлення та поставка світлового боксу, у відповідності до Договору (Специфікація) та оригіналу-макету. Згідно з актом приймання-передачі товару №10/11 від 10.11.2020 року до Договору поставки №26/10-01 від 26.10.2020 року з додатками ФОП [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв товар - світловий бокс, що підтверджується копіями квитанцій від 27.10.2020 року та 10.11.2020 року. Також судом встановлено, що 02.11.2020 року між ТОВ «ПБН«ЛЕММА» (далі - Суборендар) та [PERSON] (далі - Суборендодавець) було укладено Договір суборенди нежитлових приміщень №1, згідно з яким Суборендодавець безоплатно передає Суборендарю наступні приміщення: приміщення 1-го поверху №14, 15; в будинку [ADDRESS] , загальною площею 42,6 кв.м. 10.09.2021 року відділом реклами Департаменту контролю Харківської міської ради встановлено порушення порядку розміщення зовнішньої реклами у місті Харкові, а саме - відсутність у ТОВ «ПБН«ЛЕММА» дозволу на розміщення зовнішньої реклами згідно з ч.1 ст.16 Закону України «Про рекламу» та винесено Припис №5/128 від 10.09.2021 року. Відповідачем було запропоновано у 5-денний строк усунути зазначені порушення шляхом демонтажу рекламної конструкції та зазначено, що у випадку невиконання Припису у зазначений строк буде здійснено демонтаж спеціальної конструкції з покладенням на позивача витрат, пов`язаних з демонтажем спеціальних конструкцій та їх зберіганням. Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду. Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість припису Відділу реклами Департаменту контролю Харківської міської ради №5128 від 10.09.2021 року рекламної конструкції, оскільки вказана вивіска не відповідає вимогам ч.6 ст.9 Закону України «Про рекламу» щодо її розміщення на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення. При цьому, суд першої інстанції зазначив про те, що позивачем не спростовано факту права власності [PERSON] на зазначений світловий бокс (вивіску). Колегія суддів \~не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені \~\~Конституцією \~\~та законами України. За змістом ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповіді територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноважені місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснював перевірку дотримання порядку розміщення зовнішньої реклами та встановив з боку позивача порушення Закону України «Про рекламу». Засади рекламної діяльності в Україні, відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами встановлює Закон України «Про рекламу». Приписами ч.1 ст.3 Закону України "Про рекламу" встановлено, що законодавство України про рекламу складається з цього Закону та інших нормативних актів, які регулюють відносини у сфері реклами. Статтею 1 Закону України "Про рекламу" визначено, що реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг. Відповідно до ч.8 ст.8 Закону України "Про рекламу" розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою. Згідно з ч.ч. 1, 6 ст.9 Закону України "Про рекламу" реклама має бути чітко відокремлена від іншої інформації, незалежно від форм чи способів розповсюдження, таким чином, щоб її можна було ідентифікувати як рекламу. Вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою. Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про рекламу" розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів \~\~на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Аналізуючи наведені норми права, колегія суддів зазначає, що реклама - це інформація, а вивіска (табличка) - спосіб розміщення інформації. Вивіска (табличка) може мати як рекламний характер, так і інформаційний. Різниця полягає у змісті інформації, а не способі її представлення. При цьому, приписи Закону України "Про рекламу" визначають, що вивіска чи табличка, які не відносяться до рекламних, мають відповідати таким умовам: місце розміщення (на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення); зміст (інформація про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи). Відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та порядок надання дозволів на розміщення такої реклами визначаються Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року №2067. Відповідно до абз. 7, 8 п.2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, спеціальні конструкції - тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та неназемні (повітряні), плоскі та об`ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами. Вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою. Таке саме поняття вивіски міститься у п.5.4.10 Рішення №609 від 02.10.2013 виконавчого комітету ХМР «Про затвердження Правил розміщення зовнішньої реклами у місті Харкові»: «Вивіска (табличка) з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою». У листі Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва №6635 від 05.09.2007 року зазначено, що у випадку, коли на фасаді будівлі, яку займає суб`єкт господарювання та/або біля входу (в`їзду) до неї розміщено інформаційну вивіску, інформація на якій не містить закликів до придбання товару чи надання послуги або іншої інформації, що призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару (послуги), така інформація не є рекламою і її розміщення не потребує одержання дозволу на розміщення об`єкта зовнішньої реклами. Аналізуючи наведені положення, колегія суддів зазначає про те, що інформація про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, а також інформація, розміщена на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу у таке приміщення, яка не містить закликів придбавати товар або послугу, що реалізується суб`єктом, не є рекламою у розумінні ч.7 ст.8 та ч.6 ст.9 Закону України «Про рекламу». Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі №323/1766/17, від 04.09.2019 року у справі №1340/4421/18, від 11.11.2019 року у справі №323/1360/17, від 27.02.2020 року у справі №405/4704/15-а, від 25.03.2020 року у справі №461/4489/16-а. За обставинами справи, відділом реклами Департаменту контролю Харківської міської ради надіслано позивачу припис № 5/128 від 10.09.2021, в якому зазначено про порушення вимог ч.1 ст.16 Закону України «Про рекламу», а саме відсутність дозволу на розміщення зовнішньої реклами. Дослідивши надані докази розміщення спірної вивіски, суд дійшов висновку про те, що вона розміщена на фасаді біля входу у приміщення, в якому здійснює позивач свою діяльність, зокрема міститься надпис "Lemma" з фірмовим логотипом, який не містить закликів до придбання конкретного товару чи отримання послуг, інформація не формує та не підтримує обізнаність споживачів реклами та їх інтересу щодо юридичної особи чи конкретного товару (послуг), що поставляється/надається. На іншій стороні вивіски ТОВ «ПБН «ЛЕММА» міститься перелік послуг, що є інформацією про товар у місцях, де цей товар надається споживачеві. Вивіска не містить закликів до придбання якогось товару чи отримання послуг. Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, зокрема фото, що містяться в додатку №2 до договору поставки №26/10-01 від 26.10.2020 року та додатку №1 до акту приймання-передачі товару №10/11 від 10.11.2020 року, зазначає про те, що на рівні першого поверху міститься навіс (піддашок), під яким знаходиться вивіска «Lemma». Вказана вивіска розміщена на зовнішній поверхні будинку на рівні першого поверху (не вище першого поверху), праворуч, біля центрального входу у будівлю. Висновок суду першої інстанції про те, що вказана вивіска не відповідає вимогам ч.6 ст.9 Закону України «Про рекламу» щодо її розміщення на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, оскільки вивіска розміщена на зовнішній поверхні будинку вище першого поверху, її частина перекриває нижню частину другого поверху, колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що \~спростовується матеріалами справи. Колегія суддів зауважує про те, що судом першої інстанції не зазначено в мотивувальній частині рішення, якими саме належними та допустимими доказами мотивований висновок про розташування вивіски, та яким чином суд встановив місце розташування вивіски вище першого поверху. Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок \~суду першої інстанції про те, що позивачем не спростовано факту права власності [PERSON] на зазначений світловий бокс (вивіску), оскільки [PERSON] є засновником ТОВ «ПБН «ЛЕММА» та передав на безоплатній основі світловий бокс (вивіску) у користування ТОВ «ПБН «ЛЕММА». Таким чином, вивіска ТОВ «ПБН «ЛEMMA» повністю підпадає під поняття вивіски, яке надає законодавець, що означає, що вона не є рекламою, а отже не потребує спеціального дозволу на розміщення зовнішньої реклами. Оскільки для розміщення вивісок не потрібен спеціальний дозвіл на розміщення зовнішньої реклами, оскаржуваний припис відділу реклами Департаменту контролю Харківської міської ради підлягає скасуванню. Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції. Як вбачається з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень. Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність \~дій та рішень, що є предметом оскарження у даній справі. Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи відповідача щодо правомірності проведеної перевірки є помилковими. При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29). Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За вищевказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та порушено норми матеріального права, тому судове рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову. За цим, апеляційна скарга підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 139 КАС України. Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Результат розгляду: granted