Рішення адміністративного суду від 2022-04-19 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Михайлівської сільської ради, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у залишенні без розгляду на пленарному засіданні сесії сільської ради заяви позивача від 09.03.2021 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та не у прийнятті відповідного рішення з цього питання та підставі, в межах повноважень, у спосіб та у строк, що передбачені Конституцією та законами України; зобов`язати відповідача розглянути клопотання позивача від 05.03.2021 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Михайлівської сільської ради щодо неприйняття у визначений частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України строк рішення за наслідками розгляду заяви [PERSON] від 09.03.2021 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення городництва; Зобов`язано Михайлівську сільську раду розглянути заяву [PERSON] від 09.03.2021 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення городництва та прийняти відповідне рішення за цією заявою. В іншій частині позову відмовлено. Також судом стягнуто на користь [PERSON] сплачену суму судового збору у розмірі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Михайлівської сільської ради. Від представника позивача до суду першої інстанції надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат, а саме: стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13500,00 грн. Додатковим рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року заяву задоволено частково. Стягнуто на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Михайлівської сільської ради. Суд виходив з того, що \~\~витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги, яка полягає у зверненні до Михайлівської сільської ради із адвокатськими запитами від 26.04.2021 та від 18.06.2021, є складовою підготовки позовної заяви, у зв`язку із чим відшкодуванню не підлягають. Крім того, подача до Запорізького окружного адміністративного суду позовної заяви не є професійною правничою допомогою, оскільки вказана дія не передбачає наявності юридичної освіти та спеціальних навиків, тому може бути виконана безпосередньо позивачем або іншою уповноваженою особою. Суд визнав співмірним та обґрунтованим розмір витрат, що підлягають відшкодуванню, в сумі 5000,00 грн. Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, позивач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинам, просить скасувати додаткове рішення. Скаржник зазначає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у цій справі в сумі 13500,00 грн. є обґрунтованими належними та допустимими доказами, необхідна сукупність яких визначена як Кодексом адміністративного судочинства України, так і сформована судовою практикою. Також скаржник просить стягнути з Михайлівської сільської ради на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу, надану під час апеляційного оскарження додаткового рішення суду у розмірі 5000,00 грн. На адресу суду від сторін надійшли письмові заяви про розгляд апеляційної скарги без участі представників сторін. Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до\~ ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України\~ в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Положеннями ч.ч. 3 та 4 ст. 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Аналіз наведених норм в їх сукупності дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт. Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 6 ст. 135 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 135 КАС України). З аналізу положень ст. 134 КАС України слідує, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20). Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони. Це означає, що відповідач, як особа, що заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд,

Результат розгляду: partial