Рішення адміністративного суду від 2022-03-09 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України Серії ВМ №00000782 від 01.11.2021 року, справу про адміністративне правопорушення закрити. В обґрунтування позову зазначено, що висновки провідного фахівця відділу цифрової трансформації та інформаційно-технічного забезпечення Департаменту аналітики та цифровізації про допущення позивачем руху транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів та порушення п. 22.5 Правил дорожнього руху є необґрунтованими та безпідставними. Заперечуючи факт перевищення загальної маси транспортного засобу, позивач посилається на те, що перевезення здійснювалось сипучого вантажу, а саме насипом, згідно супроводжуваної товарно-транспортної накладної загальна маса (маса брутто) не перевищувала допустимих норм і в момент зважування складала 44,040 т (лицьова ТТН), а в момент розвантаження становила 43,980 т (зворотній бік ТТН). Сукупність положень п. 2 Порядку від 27.06.2007 року №879, п. 22.5 Дорожнього руху, п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами від 18.01.2001 року №30 та ч. 2 ст. 132-1 КУпАП підтверджує, що адміністративна відповідальність у зв`язку із перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами настає у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортними засобами від 5%. Наведені обставини, а також те, що виявлене правопорушення не підтверджено належними доказами, у тому числі відповідачем не надано документів про проходження вимірювального (зважувального) обладнання повірки (метрологічної атестації), методики розрахунку перевищення габаритно-вагових норм, не було враховано властивості вантажу, свідчать про те, що оспорювана постанова винесена виключно на припущеннях посадової особи відповідача, не відповідає критерію обґрунтованості та правомірності, що є безумовною підставою для її скасування. Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено. Суд скасував постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії ВМ №00000782 від 01.11.2021 року, винесеної провідним фахівцем відділу цифрової трансформації та інформаційно-технічного забезпечення Департаменту аналітики та цифровізації Соколюк Любомиром Миколайовичем, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 8 500 грн. Суд закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення. Стягнув з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь [PERSON] судовий збір в сумі 454 грн. Проаналізувавши положення п. 22.5 Правил дорожнього ружу, ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та посилаючись на приписи Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі від 27.12.2019 року №1174, суд першої інстанції виходив з того, що в оскаржуваній постанові не зазначено повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі), тобто тих даних, на підставі яких встановлено перевищення загальної маси транспортного засобу на 6,6% (7,399 тони). З огляду на те, що відповідачем не спростовано доводи позивача, судом першої інстанції враховано, що належний позивачу транспортний засіб є вантажним спеціалізованим контейнеровозом С, фактична дозволена маса транспортного засобу для здійснення дорожнього перевезення без спеціального дозволу становить 44 тони. Згідно копії товарно-транспортної накладної транспортний засіб позивача було завантажено насипом насінням соняшнику, у відомостях про вантаж вказано: маса брутто - 44,040 тони, тара - 16 240 тони, нетто - 27 800 тони, тобто, маса транспортного засобу з вантажем має незначне перевищення вагових параметрів, визначених п. 22.5 Правил дорожнього руху, що допускається без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд, після розвантаження товару маса склала 43,980 тони. Товарно-транспортна накладна виписується вантажовідправником на кожну поїздку автомобіля і для кожного вантажоодержувача окремо та підтверджує факт перевезення та доставки товарів, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. У разі перевезення вантажу із порушенням така інформація відображалась би в накладній, однак судом не встановлено порушення щодо перевищення вагових параметрів, визначених п. 22.5 Правил дорожнього руху. Крім того, за висновком суду першої інстанції, врахуванню підлягаєте і та обставина, що позивачем перевозився сипучий вантаж - соняшник, який зміщується під час руху автомобіля, а тому його маса не є сталою у різних точках автомобіля. Тому проведення зважування у русі без врахування часу, необхідного для врівноваження сипучого вантажу не може дати достовірних результатів навантаження на транспортний засіб та причіп, адже це не дозволяє врахувати перерозподіл тиску на осі та зсув центру ваги під час нахилу тягача та причепа, тоді як вантаж, в силу своїх фізичних властивостей, легко деформується під дією мінімальних сил. Посилаючись на те, що процесуальний обов`язок суб`єкта владних повноважень, передбачений ч. 2 ст. 77 КАС України, щодо доведення правомірності постанови про притягнення позивача до відповідальності на підставі належних і допустимих доказах покладається на відповідача, і такий обов`язок ним не виконано, суд першої інстанції дійшов висновку про не підтвердження факту вчинення правопорушення позивачем, наявність підстав для скасування постанови та закриття провадження у справі. В апеляційній скарзі Державна служба України з безпеки на транспорті, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п. 2.3 розділу 2, п.п. 22.1, 22.5 розділу 22 Правил дорожнього руху, п.п. 12.5 п. 12 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі та обставинам справи і помилково не враховано, що облаштування автомобільних доріг автоматичними пунктами дозволяє фіксувати правопорушення а автоматичному режимі та за допомогою системи фіксакції адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі створювати метадані, інформаційні файли, здійснювати автоматизований аналіз метаданих та інформаційних файлів, отриманих від автоматичних пунктів; автоматизоване формування проекту постанови про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті тощо. Фіксація руху транспортного із перевищенням нормативно вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу на ділянці автомобільної дороги, відповідно до приписів ст. 229 КУпАП та Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті ініціює компетентний орган (його посадову особу) провести розгляд справи про правопорушення із вирішенням питання про притягнення винної особи до відповідальності, зокрема, за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. Апелянт вказує, що під час прийняття оспорюваної постанови уповноваженою особою Укртрансбезпеки враховано як вагові та габаритні параметри транспортного засобу, виміри яких здійснено вимірювальним обладнанням автоматичного пункту ваго-габаритного контролю у русі, який відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо врегульованих засобів вимірювальної техніки, так і дані похибки вагових і габаритних параметрів транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортного засобу на ділянці автомобільної дороги. Посилаючись на відсутність обставин, які б звільняли позивача від відповідальності, відповідач зазначає, що під час накладення адміністративного стягнення діяв обґрунтовано, на підставі та в межах своїх повноважень і з дотриманням чинного законодавства. У відзиві на апеляційну скаргу [PERSON] посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність правових обставин для скасування судового рішення. Оскільки сторони повідомлені належним чином про дату, час та місце судового засідання, у призначені судом дату і час сторони не з`явились, у відзиві на апеляційну скаргу позивачем та у відповідній заяві відповідача ставиться питання про розгляд справи без їх участі, з огляду на достатність доказів для вирішення справи за наявними матеріалами, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України. При цьому, апеляційний суд враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2. 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Перевіряючи достатність підстав для складання безумовних висновків про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності та обґрунтованості свого рішення, колегія суддів вважає за необхідне врахувати, що відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. У галузі дії принципу офіційності адміністративний суд зобов`язаний дослідити за власною ініціативою важливі для прийняття рішення з правового спору фактичні обставини, залучити їх до провадження та встановити їх правдивість. Таким чином, адміністративний суд поряд з активністю сторін у доведенні їх тверджень бере на себе ініціативу під час розгляду адміністративної справи. Не використання процесуальних функцій, наведених у вказаних нормах адміністративного процесуального законодавства, нівелює обґрунтованістю тих чи інших висновків суду за результатом вирішення адміністративної справи. Отже, сам факт не одержання від відповідача у визначений строк відзиву та доказів, на які відповідач посилається під час заперечення позовних вимог, без вжиття судом заходів з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, на переконання апеляційного суду не може бути безумовною підставою для висновків про не дотримання суб`єктом владних повноважень правил ст.ст. 77, 79 КАС України в частині виконання обов`язку у доведеності правомірності свого рішення. Одночасно, як визначено апеляційним судом вище, відсутність у суду всіх матеріалів, що можуть бути предметом доказування у цій справі, у тому числі без вжиття процесуальних заходів щодо витребування доказів з власної ініціативи, виключає висновок про повне з`ясування обставин справи. Усуваючи допущені судом першої інстанції порушення норм вищенаведених правил адміністративного процесуального законодавства, колегія суддів з метою повного і всебічного розгляду справи, вважає за необхідне прийняти до розгляду подані апелянтом матеріали, у тому числі, що фактично були подані суду до вирішення справи, яким має бути надана сукупна правова оцінка з урахуванням обставин справи та норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, [PERSON] відповідно до Свідоцтв СХК 645653, [NUMBER] є власником спеціального вантажного контейнеровозу модель TGA 26.440, марки MAN, масою 26000, масою без навантаження 9550; спеціалізованого причіпу модель AZW 18, марки KRONE, масою 18000, масою без навантаження 2700. 29.10.2021 року о 16 год. 20 хв. за адресою М-07 Київ Ковель Ягодин, км 62+879, зафіксовано транспортний засіб MAN TGA 26.440, державний номерний знак [NUMBER] , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306. За результатом фіксації в автоматичному режимі адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті старшим державним інспектором відділу провадження системи автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті винесено постанову від 01.11.2021 року ВМ №000000782, якою громадянина [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. Згідно вказаної постанови, автоматична фіксація правопорушення здійснена технічним засобом WIM6, 6, який пройшов повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, про що 12.10.2021 року ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» видано Свідоцтво №35-02/5875, чинне до 12.10.2022 року. Так, технічно зафіксовано було перевантаження загальної маси транспортного засобу на 6,6% (7.399 тон). Не погоджуючись із винесеною постановою, посилаючись не неправомірність та необґрунтованість адміністративного стягнення, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року №3353-XII учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху. Частиною 2 ст. 29 Закону України від 30.06.1993 року №3353-ХІІ передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України. Згідно із ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 року №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Згідно із п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд. Слід враховувати, що механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначає Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 року №1174. За визначенням, наведеним у п. 2 Порядку від 27.12.2019 року №1174, автоматичний пункт фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті - комплекс технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу в русі, визначених пунктом 12 цього Порядку, з одночасною його фотозйомкою, відеозаписом (за наявністю) та ідентифікацією за державним реєстраційним номером. Пунктом 8 Порядку від 27.12.2019 року №1174 передбачено, що вимоги до технічних засобів автоматичних пунктів визначаються Технічним регламентом засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 року №163. Згідно із п.п. 11, 12 Порядку від 27.12.2019 року №1174 автоматичними пунктами фіксуються правопорушення, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення. Автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи. Відповідно до п.п. 13, 14, 15 Порядку від 27.12.2019 року №1174 під час вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність. Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих. Метадані повинні містити дані про: засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати); найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 «Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку», повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі); фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака; відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності). За правилами п.п. 16, 17 Порядку від 27.12.2019 року №1174 посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли. Рішення посадової особи Укртрансбезпеки, прийняті під час розгляду справ про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, підтверджуються шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису та створення кваліфікованої електронної печатки із використанням засобів кваліфікованого електронного підпису, що мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання. У постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги. Інформаційні файли з винесеними постановами передаються до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху. Частиною 2 ст. 132-1 КУпАП визначено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%. У Примітці цієї статті передбачено, що підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Виходячи з обставин справи, апеляційний суд враховує, що позивач є власником спеціального вантажного контейнеровозу та спеціалізованого причіпу, згідно представленої ним товарно-транспортної накладної від 29.10.2021 року №3 являється автоперевізником вантажу соняшник. Отже, позивач у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ являється автомобільним перевізником та суб`єктом правовідносин у сфері перевезень автомобільними дорогами. Колегія суддів враховує, що підставою для видання оспорюваної постанови про застосування до позивача адміністративного стягнення (штрафу) стали результати автоматичного вимірювання загальної маси транспортного засобу, проведеного 29.10.2021 року. Відповідно до цих результатів вагові параметри вказаного транспортного засобу перевищують нормативно допустимі вагові обмеження більш ніж на 6,6 %. Слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків. Вказані положення Закону є спеціальними для автомобільного перевізника та свідчать про неможливість у спірному випадку підтвердження правомірності дій перевізника документом про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів. Натомість, ці положення визначають обов`язок перевізника одержати відповідний дозвіл. Не дотримання вказаних правил, відповідно до приписів ч. 2 ст. 132-1 КУпАП є підставою для застосування до автомобільного перевізника накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно). Водночас, апеляційний суд зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, у тому числі, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації. Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України). Відповідно до ч. 3 та 5 ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів. Водночас, за правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Апеляційний суд враховує, що суттєвим значенням для визначення міри відповідальності особи у цій сфері є результати габаритно-вагового зважування транспортного засобу. На недоведеності належними доказами відповідності вагового обладнання установленим стандартам зазначається позивачем як в адміністративному позові так і під час апеляційного провадження. Як свідчать обставини справи, на момент вирішення справи та під час апеляційного розгляду, відповідачем представлено суду матеріали стосовно габаритно-вагового обладнання, у тому числі Експертний висновок комплексу «Інформаційно-телекомунікаційна система (ІТС) «Автоматизована система зважування ТЗ у русі (WIM) від 16.10.2020 року; Сертифікати відповідності Приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі від 19.06.2020 року; Сертифікат перевірки типу Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі від 17.06.2020 року; Свідоцтво на повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 12.10.2021 року з додатком. Так, ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» 19.06.2020 року відповідно до Додатку 3, розділ «Процедури оцінки відповідності. Модуль F (відповідність типу за результатами перевірки приладів)» до Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки (постанова КМУ від 13.01.2016 року №94) виданий ТОВ «СЕА Електронікс Україна» Сертифікат відповідності на тип приладу Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі, позначення типу Інформаційно-телекомунікаційна система (ІТС) «Автоматизована система зважування ТЗ в русі (WIM). Підсистема вагового контролю транспортних засобів; номер сертифіката перевірки типу: UA.TR.001 76-20 Rev.0; номер для посилань: 35-3-F-52-243-20. У сертифікаті передбачено, що за результатами проведених досліджень та випробувань встановлено, що прилад відповідає затвердженому типу, описаному в сертифікаті перевірки типу та застосовним вимогам Технічного регламенту. Для перевірки відповідності типу таким вимогам були проведені випробування, викладені в 5.2 ДСТУ OIML R 134-1:2010, зокрема: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~випробування в русі згідно пункту 5.2.1.1; \~\~\~\~\~\~\~\~\~-\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~випробування для оцінення похибки під час випробування в русі згідно пункту 5.2.1.2; Клас точності під час визначення маси транспортного засобу у русі 10; Клас точності під час визначення навантаження на одинарну вісь та групу осей F. Номер протоколу випробувань 35-3-F-52-243-20. Дата протоколу випробувань 19.06.2020 року. Заводський номер М-07 Київ-Ковель-Ягодин, км 62 + 879/WIM 6/GPS: 50.675316, 29.792064 смуга 1, зворотній напрямок руху, крайня права. ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» 19.06.2020 року відповідно до Додатку 3, розділ «Процедури оцінки відповідності. Модуль F (відповідність типу за результатами перевірки приладів)» до Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки (постанова КМУ від 13.01.2016 року №94) виданий ТОВ «СЕА Електронікс Україна» Сертифікат відповідності на тип приладу Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі, позначення типу Інформаційно-телекомунікаційна система (ІТС) «Автоматизована система зважування ТЗ в русі (WIM). Підсистема вагового контролю транспортних засобів; номер сертифіката перевірки типу: UA.TR.001 76-20 Rev.0; номер для посилань: 35-3-F-52-244-20. У сертифікаті передбачено, що за результатами проведених досліджень та випробувань встановлено, що прилад відповідає затвердженому типу, описаному в сертифікаті перевірки типу та застосовним вимогам Технічного регламенту. Для перевірки відповідності типу таким вимогам були проведені випробування, викладені в 5.2 ДСТУ OIML R 134-1:2010, зокрема: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~випробування в русі згідно пункту 5.2.1.1; \~\~\~\~\~\~\~\~\~-\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~випробування для оцінення похибки під час випробування в русі згідно пункту 5.2.1.2; Клас точності під час визначення маси транспортного засобу у русі 10; Клас точності під час визначення навантаження на одинарну вісь та групу осей F. Номер протоколу випробувань 35-3-F-52-244-20. Дата протоколу випробувань 19.06.2020 року. Заводський номер М-07 Київ-Ковель-Ягодин, км 62 + 879/WIM 6/GPS: 50.675316, 29.792064 смуга 2, зворотній напрямок руху, крайня ліва. Відповідно до Експертного висновку щодо Комплексу «Інформаційно-телекомунікаційна система (ІТС) «Автоматизована система зважування ТЗ у русі (WIM)», зареєстрованого в Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України 16.10.2020 року за №1182, дійсний до 16.10.2023 року, Комплекс відповідає вимогам нормативних документів з технічного захисту інформації в обсязі функцій, зазначених у документі «Комплекс «Інформаційно-телекомунікаційна система (ІТС) «Автоматизована система зважування ТЗ у русі (WIM)». Технічні вимоги за критеріями технічного захисту інформації». Згідно Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, виданого ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» за №35-02/5875, чинного до 12.10.2022 року, Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі типу: Інформаційно-телекомунікаційна система (ІТС). Автоматизована система зважування ТЗ у русі (WIM). Підсистема вагового контролю ТЗ зав. № М-07 Київ-Ковель-Ягодин, км 62 + 879/WIM 6/GPS: 50.675316, 29.792064 смуга 2, зворотній напрямок руху, крайня ліва, відповідає вимогам ДСТУ OIML R 134-1:2010. Результати повірки мають наступні дані: 1)Метрологічні характеристики: Ціна поділки шкали: d = 50 кг Найбільша границя зважування: 15000 кг Найменша границя зважування: 1500 кг Мінімальна робоча швидкість: 15км/год Максимальна робоча швидкість: 110 км/год Клас точності під час визначення маси транспортного засобу у русі: 10 Клас точності під час визначення навантаження на одинарну вісь та групу осей: F Напрямок руху: односторонній. Перевіривши ці матеріали та відомості стосовно характеристик автоматичного вагового обладнання, апеляційний суд зазначає, що вимірювальна техніка за своїми характеристиками відповідає вимогам ДСТУ, враховує гранично допустимі похибки при зважуванні. Крім того, відповідно до п.п. 17.1, 17.2, 17.4, 17.9 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, універсальні автомобільні контейнери призначені для перевезення дрібних партій вантажів без тари, у первинній або у полегшеній тарі. В цих контейнерах перевозяться продовольчі і промислові товари широкого споживання, продукція виробничо-технічного призначення, сільськогосподарські продукти і домашні речі громадян. Забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Універсальні автомобільні контейнери, що належать Перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: - розпізнавальний знак; - номер контейнера; - найменування власника контейнера; - вантажність і маса тари контейнера, кг; - внутрішній об`єм контейнера, куб.м; - місце, місяць і рік виготовлення контейнера; - час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Приймання вантажів для перевезення в контейнерах здійснюється: при наявності Договору - на підставі заявки, а при відсутності Договору - разового договору. Як свідчать обставини справи, позивачем організовано перевезення сипучого вантажу без тари, за відсутності обов`язкових документів, які підтверджують перевезення вантажу автомобільним транспортом у контейнері. Відтак, на переконання апеляційного суду, є обґрунтованими доводи апелянта про те, що сам факт реєстрації за позивачем автомобільного транспорту контейнеровоза не поширює вагові обмеження, передбачені п. 22.5 Правил дорожнього руху, у 44 т для відповідного транспорту. У тому числі, не впливають на звільнення від відповідальності у сфері автотранспортного перевезення доводи позивача про переміщення під час руху вантажу (з урахуванням його характеристик), оскільки відповідно до положень п. 12.5 Правил від 14.10.1997 року №363 для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху. Аналогічним чином, не можуть бути враховані відповідні дані ваги, зафіксовані у товарно-транспортній накладній та представлених позивачем під час апеляційного розгляду додатку до відповідного договору і акті надання послуг, оскільки відповідно до п. 13 Порядку від 27.12.2019 року №1174 вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів здійснюються засобами вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність. Так, в момент зважування загальна маса транспортного засобу перевищила максимально допустиму на 7,399 тон, тобто склала 47,399 тон замість 40 дозволених. Розрахунок відсотків перевищення повної загальної маси транспортного засобу проводився з урахуванням різниці фактичної маси, максимально дозволеної маси та похибки зважування (10%): (47386 кг 40000 кг 47386кг*10%)/40000*100=6,6%. Отже, з урахуванням максимальної похибки вимірювальної техніки, колегія суддів вважає доведеним відповідачем допущення позивачем перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 5 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, а відповідно і правомірність накладення адміністративного стягнення згідно із ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. Виходячи із вказаних обставин справи та положень законодавства, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку про те, що враховані під час накладення стягнення показники вагового обладнання підтверджені належними доказами, а отже відповідачем доведено своє рішення на відповідність його критерію обґрунтованості та правомірності. Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального і процесуального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Результат розгляду: denied