Рішення адміністративного суду від 2022-06-27 00:00:00+03

24.03.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган), які полягають у виплаті лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року та лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2019 року; - зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплачувати йому пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 року однією сумою без використання при такій виплаті постанов КМУ чи інших нормативно правових актів, які надають боржнику можливість для відстрочення виплат; - зобов`язати ГУ ПФ України в Харківській області нарахувати та виплатити йому компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 01.01.2018 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (далі - Порядок № 159) однією сумою без використання при такій виплаті постанов КМУ чи інших нормативно правових актів, які надають боржнику можливість для відстрочення виплат. Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що він перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області як отримувач пенсії, призначеної на умовах Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - постанова КМУ № 103) відповідачем проведений перерахунок його пенсії. Вважає протиправними дії відповідача щодо невиплати з 01.01.2018 року йому 100% суми підвищення пенсії. Крім того, позивач зазначив, що його право на отримання перерахованого розміру пенсії за період з 01.01.2018 року, з урахуванням вже сплачених сум, має визначатися та визначається безпосередньо Законом № 2262-ХІІ, отже підпадає під дію статті 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист прав власності» і відповідні суми доплати до пенсії за результатом проведення перерахунку слід вважати «майном» у значенні цього положення, отже невиплата вказаних сум є втручанням у право позивача на мирне володіння майном. Крім того, позивач вказує, що ГУ ПФУ в Харківській області зобов`язаний нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів з виплати сум пенсії у заниженому розмірі, передбаченою постановою КМУ № 103 станом на дату виплати заборгованості у відповідному місяці. Заперечуючи проти вимог [PERSON] , у відзиві на адміністративний позов ГУ ПФУ у Харківській області вказує, що з 01.01.2018 року пенсію позивача перераховано відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону № 2262-XII та постанови КМУ № 103, з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби, що визначені станом на 01.03.2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова КМУ № 704) на підставі довідки, виданої уповноваженим органом. Виплата пенсії проводилась відповідно до п. 2 постанови КМУ № 103. З метою врегулювання питання виплати пенсій у 2019 року та у 2020 роках прийнято постанови Кабінету Міністрів України № 804 від 14.08.2019 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та № 1088 від 24.12.2019 року «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян», якими врегульовано виплату пенсій в межах бюджетних коштів. Відповідач, як територіальний орган виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, не має підстав здійснювати перерахунок і виплату пенсії позивачу без врахування положень Порядку № 45 та постанови КМУ № 103. Щодо зобов`язання здійснити виплату пенсії однією сумою, відповідач зазначив, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому. Зважаючи на ті обставини, що пенсійні виплати, щодо яких заявлено позовні вимоги, відповідачем на час звернення позивача до суду виплачені не були та у зв`язку з чим спір щодо виплати недоплаченої частини розміру пенсії однією сумою ще не виник, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Також, відповідач вказує, що позовні вимоги щодо компенсації втрати частини доходу є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки на цей час між сторонами існує спір про перерахунок пенсії, заборгованість по пенсії не нараховувалась та не виплачувалась, а відтак, компенсація не могла бути нарахована та виплачена. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 року (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи) адміністративний позов [PERSON] задоволений частково. Так, судовим рішенням визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області, які полягають у виплаті [PERSON] лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 05.03.2019 року. Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області виплатити [PERSON] пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, з 05.03.2019 року, із врахуванням раніше виплачених сум, здійснивши виплату однією сумою. Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацією за несвоєчасну виплату пенсії з 05.03.2019 року однією сумою, згідно з Порядком № 159. У задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] відмовлено. Судом проведений розподіл судових витрат стягнуто на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській області витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 908 грн. Висновок суду вмотивований тим, що у зв`язку із скасуванням п. 2 постанови КМУ № 103 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 року у справі № 26/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 року, обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії скасовано з 05.03.2019 року. Тобто, на момент перерахунку пенсійним органом пенсії позивача з 01.01.2018 року постанова № 103 була чинною та не скасованою, відтак, дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо проведення перерахунку пенсії за рахунок виплати 50 % та 75% суми підвищення пенсії з 01.01.2018 року до 05.03.2019 року не можуть вважатися протиправними, оскільки такий перерахунок за вказаний період проведено на виконання постанови № 103, чинної до 05.03.2019 року. Отже, з 05.03.2019 року пенсія позивачу підлягає виплаті у розмірі 100 % суми підвищення пенсії. Також, суд зазначив, що право позивача на отримання перерахованого розміру пенсії за період з 05.03.2019 року, з урахуванням вже сплачених сум, визначається Законом № 2262-XII, отже підпадає під дію статті 1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності". Щодо позовної вимоги про здійснення виплати пенсії однією сумою, суд вказав, що у даному випадку легітимні сподівання позивача на отримання пенсійний виплат передбачені чинними нормами Законів України, тобто вони є конкретними. Таким чином, на них поширюється режим "існуючого майна". За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності. Щодо позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 01.01.2018 року згідно з постановою КМУ № 159, суд вказав, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Харківській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у відповідній частині нове, яким відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Аргументи, наведені відповідачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов. Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ГУ ПФУ в Харківській області підлягає частковому задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України частковому скасуванню, з наступних підстав. Судом установлено, що позивач [PERSON] перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та з 15.12.2005 року отримує пенсію у розмірі 62% грошового забезпечення, що призначена йому в порядку та на умовах Закону № 2262-ХІІ (а.с. 8). 21.02.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - постанова КМУ № 103), пунктами 1, 2 якою визначено: Перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 01.03.2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.08.2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» Виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01.01.2018 року у таких розмірах: з 01.01.2018 року - 50 відсотків; з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 75 відсотків; з 01.01.2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року. Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45 (далі - Порядок № 45). Після виконання алгоритму дій, передбачених Порядком № 45, та надходження до пенсійного органу довідки про грошове забезпечення позивача [PERSON] для перерахунку пенсії, відповідачем з 01.01.2018 року проведений перерахунок пенсії останнього, виплата якої здійснювалася відповідно до положень Постанови № 103. 15.05.2021 року позивач [PERSON] звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою, якою просив: перерахувати та виплачувати йому пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 року однією сумою без урахування постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» (далі - постанова КМУ № 649); нарахувати та виплачувати йому компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати починаючи з 01.01.2018 року відповідно до постанови КМУ № 159 без урахування постанови КМУ № 649, здійснивши виплату суми недоплаченої компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з 01.01.2018 року однією сумою (а.с. 6). У відповідь на звернення позивача пенсійний орган листом № 2000-0203-8/24315 від 16.02.2021 року повідомив [PERSON] , що перерахунок пенсії з 01.01.2018 року, відповідно до постанови КМУ № 103, здійснено у відповідності до норм та вимог чинного законодавства. Виплата перерахованих підвищених пенсій відповідно до п. 2 постанови КМУ № 103 проводилась з 01.01.2018 у таких розмірах: з 01.01.2018 року - 50%, з 01.01.2019 року - 75%. На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 року № 1088 «Про деякі питання виплати пенсії окремим категоріям громадян» (далі - постанова КМУ № 1088) з 01.01.2020 року виплата пенсій, призначених згідно з Законом № 2262-XII, до 01.03.2018 року та перерахованих з 01.01.2018 року, здійснюється з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року. За матеріалами пенсійної справи, нараховані пенсійні виплати здійснювались і здійснюються своєчасно, у відповідності до норм та вимог чинного законодавства. Для нарахування і виплати компенсації втрати частини доходів, відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 не має підстав (а.с. 7). Частково погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що поетапність виплат підвищення перерахованої пенсії було передбачено п. 2 Постанови № 103, відповідно до якого виплату перерахованих відповідно до п. 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводиться з 01.01.2018 року у таких розмірах: з 01.01.2018 року - 50 %; з 01.01.2019 року по 31.12.2019 - 75 %; з 01.01.2020 року - 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018. Проте, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 року у справі № 826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 року визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови №103 й зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45. При цьому, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції у справі № 826/3858/18 Верховний Суд у постанові від 12.11.2019 року, серед іншого вказав на те, що системний аналіз статей 51, 52, 55, 63 Закону №2262-ХІІ свідчить, що наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати порядок перерахунку пенсії не є тотожним та не визначає право встановлювати відстрочку або розстрочку виплати пенсії, тобто змінювати часові межі виплати. Відтак із набранням законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 року у справі № 826/3858/18 позивач має право на отримання пенсійних виплат у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, починаючи з 05.03.2019 року. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у рішенні від 06.08.2019 року у справі №160/3586/19, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року. У зв`язку із визнанням протиправним та нечинним пункту 2 постанови № 103 обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії скасовано. Отже, з 05.03.2019 року пенсія позивачу підлягала виплаті у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії. Враховуючи викладене, відповідач, виплачуючи з 05.03.2019 року перераховану пенсію позивача у розмірі 75% суми підвищення, діяв протиправно. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у рішенні від 06.08.2019 року у справі № 160/3586/19, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року. Разом з цим, 04.09.2019 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 року № 804 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» (далі - постанова № 804) згідно з якою виплата пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ до 01.03.2018 року (крім пенсій, призначених згідно із зазначеним Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським) та перерахованих з 01.03.2018 року з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, заклади вищої освіти), що визначені станом на 01.03.2018 року відповідно до постанови № 704, здійснюється у 2019 році в розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018 року. Вказана постанова № 804 є чинною, тому підлягає обов`язковому застосуванню. Означеного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 27.09.2021 року по справі № 640/13217/19. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України). З огляду на зазначене, оскільки по суті цей спір судом вирішувався коли вже набрала чинності постанова № 804, то на думку колегії суддів позовні вимоги в частині виплати 100 відсотків перерахованої пенсії підлягають задоволенню за період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року. При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що з 01.01.2020 року відсутні такі обмеження щодо поетапності виплати підвищення перерахованих пенсій, особам яким пенсія призначена згідно із Законом № 2262-ХІІ. В свою чергу, позивач судам першої та апеляційної інстанцій не надав доказів, які б посвідчували ту обставину, що з 01.01.2020 року пенсійним органом не здійснюється виплата його пенсії у розмірі 100 відсотків суми її підвищення. Щодо вимог [PERSON] про зобов`язання здійснити виплату пенсії однією сумою, про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії, колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 року № 5-рп/2013). В своїх Рішеннях Конституційний Суд України наголошує, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, ст. 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Отже, обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання. З практики Європейського суду з прав людини вбачається, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; водночас ухиленням від виконання цього обов`язку є перекладення державою відповідальності за фінансове забезпечення організації виконавчого провадження на особу, на користь якої ухвалене судове рішення; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (§ 43 рішення у справі „Shmalko v. Ukraine" від 20 липня 2004 року, § 84 рішення у справі „Fuklev v. Ukraine" від 7 червня 2005 року, § 64 рішення у справі „Apostol v. Georgia" від 28 листопада 2006 року, §§ 46, 51, 54 рішення у справі „YuriyNikolayevichIvanov v. Ukraine" від 15 жовтня 2009 року). Європейський суд з прав людини вказав, що визнання владою заявника відповідальним за ініціювання виконавчих проваджень стосовно судового рішення на його користь і нехтування нею його фінансовим станом були надмірним обтяженням і призвели до обмеження його права на доступ до суду такою мірою, що знівелювало сутність цього права (§ 65 рішення у справі „Apostol v. Georgia" від 28 листопада 2006 року). Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині судового рішення також вказується про порядок і строк виконання судового рішення. Отже, розгляд питання щодо порядку і строку виконання судового рішення у такому випадку обумовлюється певною необхідністю. Колегія суддів зауважує, що обов`язок виконати судове рішення виникає у відповідача одразу ж після набрання цим рішенням законної сили незалежно від того чи виданий судом виконавчий документ для його примусового виконання. Колегія суддів також зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Зазначаючи про необхідність судового захисту саме в означений спосіб - здійснити виплату суми пенсії, яка буде обчислена пенсійним органом під час виконання судового рішення по цій справі, однією сумою, позивач [PERSON] не вказав про наявність фактичних та непереборних обставин (відповідно не надала доказів в їх обґрунтування), які унеможливлять виконання відповідачем судового рішення, постановленого на її користь, саме в означений спосіб. Колегія суддів зауважує, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 року по справі № 640/5248/19, що прийнята за наслідками розгляду апеляційних скарг Кабінету Міністрів України та Пенсійного фонду України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019 року у означеній справі, апеляційні скарги Кабінету Міністрів України та Пенсійного фонду України залишені без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року змінено шляхом зміни редакції пункту 2 резолютивної частини рішення, а саме: «Визнати протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду». Таким чином, з 22.07.2020 року є протиправним та нечинним Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, що був затверджений п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649. Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону № 2262-ХІІ нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Згідно із статтею 1, 2 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до п. 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат). Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії). Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення». Крім того, у постанові від 04.03.2021 року у справі № 520/34/17, Верховний Суд зазначив: <…> Згідно з положеннями статті 4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до статті 6 Закону № 2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу». Колегія суддів вище вказувала, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Лист-відповідь ГУ ПФУ в Харківській області від 16.02.2021 року № 2000-0203-8/24315 щодо відсутності, на думку пенсійного органу, підстав для проведення виплати пенсії позивача у період з 01.01.2018 року по 31.12.2019 року у розмірі 100 відсотків її підвищення, не є безумовним свідченням того, що під час виконання судового рішення у цій справі, пенсійний орган проігнорує вимоги, що передбачені ч. 2 ст. 55 Закону № 2262-ХІІ, ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, не здійснить нарахування і відповідно виплати компенсації втраченої позивачем частини доходів (пенсії). Таким чином, колегія судів вважає означені вимоги позивача [PERSON] передчасними. Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги ГУ ПФУ в Харківській області та необхідність скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 року, а саме в частині, якою задоволені вимоги [PERSON] про: - визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області, які полягають у виплаті [PERSON] лише 75% суми підвищення пенсі, визначеного станом на 01.03.2018 року з 05.03.2019 року; - зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області виплатити [PERSON] пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 05.03.2019 року із врахуванням раніше виплачених сум, здійснивши виплату однією сумою; - зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 01.01.2018 року та за несвоєчасну виплату пенсії з 05.03.2019 року однією сумою, згідно з Порядком № 159, з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення означених вимог [PERSON] , а саме: - про визнання протиправними дій відповідача, які полягають у виплаті [PERSON] у період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року лише 75 відсотків суми підвищення пенсії; - про зобов`язання відповідача здійснити позивачу у період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року виплату перерахованої відповідно до пункту 1 постанови КМУ № 103 підвищеної пенсії у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року. Вимоги адміністративного позову [PERSON] в іншій частині задоволенню не підлягають. З урахування положень ч.ч. 1 та 6 ст. 139 КАС України рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 року скасувати в частині, якою судом стягнуто на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській області витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 608 грн. Сплачений позивачем [PERSON] при подачі адміністративного позову судовий збір у розмірі 608 грн зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України. З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ГУ ПФУ в Харківській області в іншій частині, оскільки доводи скаржника вищеозначених висновків суду не спростовують. При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України). Підстави для розподілу судових витрат відсутні. Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. На підставі наведеного,

Результат розгляду: partial