Рішення адміністративного суду від 2022-08-12 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області що полягають у проведенні перерахунку пенсії, без врахування періоду з 10.03.2016 \~р. по 31.12.2016 р.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській здійснити перерахунок та виплату пенсії, згідно із \~Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування",\~з урахуванням періоду з 10.03.2016 р. \~по 31.12.2016 р., відповідно до\~постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 р.,\~з урахуванням\~постанови Кабінету Міністрів України № 713 від 14.07.2021 р. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у виключенні з проведеного з 01.01.2016 перерахунку пенсії позивачу періоду з 10.03.2016 р. по 31.12.2016 р.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок пенсії позивачу за період з 10.03.2016 р. по 31.12.2016 р. \~на підставі пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.08.2018 р., в редакції чинній на момент проведення перерахунку пенсії позивача з 01.01.2016 р., а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити перераховану пенсію позивачу за період з 10.03.2016 р. по 31.12.2016 р., з урахуванням раніше виплачених сум; в задоволенні \~іншої частини позовних вимог \~відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні \~позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними\~ \~у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Судовим розглядом встановлено, що \~\~ [PERSON] \~з 2003 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу». [PERSON] звертався до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 79% до 70% сум грошового забезпечення; зобов`язати відповідача здійснити з 01.01.2016 р. перерахунок пенсії позивача, відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб», у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 79 % сум грошового забезпечення, та здійснити виплату, з урахуванням виплачених сум; визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу пенсії та доплат за листопад-грудень 2016 року, а також здійснення утримання з пенсії позивача, починаючи з серпня 2017 року, по 20 % від суми пенсії на загальну суму 18073,14 грн.; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача за період з 10.03.2016 р. по 10.03.2017 р., в який позивач проходив військову службу за контрактами, укладеними 10.03.2016 р. та 10.09.2016 р., відповідно до положення ч. 3 ст. 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як пенсіонеру, що отримує пенсію за цим Законом, та був прийнятий на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби у Збройних Сил України в особливий період, а також здійснити виплату пенсії та доплат, яка не була виплачена за листопад-грудень 2016 року, та необґрунтовано утримана з позивача, починаючи з серпня 2017 року, по 20% від суми пенсії в розмірі 18073,14 грн. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 р., яке набрало законної сили, по справі № 520/5708/19 \~частково \~задоволено позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, а саме: \~визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії позивача з 79% до 70% грошового забезпечення; зобов`язано відповідача здійснити з 01.01.2016 р. перерахунок пенсії \~позивача, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 79% сум грошового забезпечення та здійснити виплату, з урахуванням виплачених сум; визнано протиправними дії відповідача щодо невиплати \~позивачу пенсії та доплат за листопад-грудень 2016 року, а також здійснення утримання з пенсії позивача, починаючи з серпня 2017 року, по 20% від суми пенсії на загальну суму 18073,14 грн.; зобов`язано відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу з 01.04.2016 р.; зобов`язано відповідача здійснити позивачу виплату пенсії та доплат, які не були виплачені за листопад-грудень 2016 року, та необґрунтовано утримані з позивача, починаючи з серпня 2017 року, по 20% від суми пенсії в загальній сумі 18073,14 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено. За результатами розгляду звернення позивача щодо перерахунку його пенсії листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 2576-1856/Л-02/8-2000/21 від 12.03.2021 р. заявнику повідомлено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 р. № 520/5708/19 позивачу з 01.01.2016 р. проведено перерахунок його пенсії, з урахуванням 79 % грошового забезпечення, а також нараховано пенсію за листопад-грудень 2016 року, з урахуванням 79 % грошового забезпечення. Також повідомлено, що рішенням суду зобов`язано лише здійснити виплату необґрунтовано утриманої суми пенсії у загальній сумі 18073,14 грн., а зобов`язань щодо проведення перерахунку пенсії за цей період не містить, у зв`язку з чим рішення суду виконано в межах покладених на головне управління зобов`язань. Не погоджуючись з \~тим, що відповідачем перерахунок пенсії здійснено, без врахування періоду з 10.03.2016 р. по 31.12.2016 р., \~позивач звернувся до суду з цим позовом. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно \~вирішив, що у позивача відсутнє право на отримання пенсії у період з 10.03.2016 р. по 31.12.2016 р. з підстав проходження служби позивачем за контрактом, що було спростовано судом у судовому рішенні від 28.11.2019 р. по справі № 520/5708/19, а в подальшому, з тих саме підстав, протиправно вирішив, що у позивача відсутнє право на перерахунок пенсії за той саме період з 10.03.2016 р. по 31.12.2016 р. Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав. Відповідно до\~\~ч. 2\~ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Згідно із\~ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України (в подальшому КАС України), судові рішення, які набрали законної сили, обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Частинами 1-3 статті 242 КАС встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~статті 372 КАС України,\~судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження. У разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямованих на примусове виконання таких рішень. Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, що \~у першу чергу забезпечується через примусове виконання судових рішень, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Статтею 382 КАС України\~визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше. Відповідно до ч. 1 \~ст. 383 КАС України,\~особа-позивач на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. Тобто, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставами застосування вимог статей 382 та 383 КАС України є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Наявність у\~КАС України\~спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому\~КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. Таким чином, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Крім того, зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 р. у справі № 806/2143/15, від 03.04.2019 р. у справі № 820/4261/18, від 27.04.2021 р. у справі № 460/418/20, від 20.07.2022 р. у справі № 420/16529/21. Судовим розглядом встановлено, що обраний позивачем у цій справі спосіб захисту шляхом зобов`язання рішення\~Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області\~здійснити перерахунок та виплату йому пенсії, з урахуванням \~періоду з 10.03.2016 р. по 31.12.2016 р., фактично спрямований на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від \~28.11.2019 р. у справі № 520/5708/19, яким вже вирішувалось питання щодо перерахунку пенсії [PERSON] , з урахуванням періоду з 10.03.2016 р. по 31.12.2016 р., та зобов`язано відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 01.04.2016 р. Таким чином, позивач фактично не погоджується з перерахунком його пенсії, який проведений відповідачем на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 р. у справі № 520/5708/19, без урахуванням періоду з 10.03.2016 р. по 31.12.2016 р. Тобто, спір у цій справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення. Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку між сторонами не виникло нового спору, а має місце продовження тих самих спірних правовідносин, які розглядалися судом у справі № \~№ 520/5708/19, проте, \~вже на стадії їх виконання, тому вимоги позивача необхідно розглядати не в порядку позовного провадження, а в порядку, визначеному ст. 383 \~КАС України. Обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. Якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен звертатися до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов. Таким чином, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються. Відповідно до п. 4 ч. 1\~\~ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Згідно з ч. 1\~ ст. 319 КАС України,\~ судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238,\~ 240 цього Кодексу. Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки є рішення суду яке набрало законної сили з того самого фактичного предмету спору і між тими самим сторонами, то рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 р. підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Результат розгляду: partial