Рішення адміністративного суду від 2022-02-21 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі - відповідач, ГУНП у м. Києві), в якому просив суд: - визнати ненадання Головним управлінням Національної поліції у місті Києві відповіді на звернення про протиправну бездіяльність працівників поліції від 27.12.2019 у встановлений законом строк протиправним; - зобов`язати Головне управління Національної поліції у місті Києві розглянути звернення про протиправну бездіяльність працівників поліції від 27.12.2019 та надати обґрунтовану відповідь. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Згідно п.3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в мотивувальній частині, з наступних підстав. Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 27.12.2019 [PERSON] звернувся по «спецлінії 102» із повідомленням з приводу бездіяльності працівників поліції щодо невжиття заходів відносно осіб, які ведуть стихійну торгівлю продуктами харчування на тротуарі за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що не отримав відповіді на заяву від 27.12.2019 у встановлений Законом України «Про звернення громадян» місячний термін, що, на думку позивача, є порушенням його конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом. Колегія суддів при винесенні даної постанови виходить з наступного. Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення. Відповідно до ст. 3 Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заявою (клопотанням) у розумінні вказаної статті Закону є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Приписи ст. 15 Закону визначають, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Згідно ч. 1 ст. 20 Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII). Згідно із пунктом 5 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.02.2018 №111, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.03.2018 за №371/31823 затверджено Інструкцію з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України (далі - Інструкція №111), яка встановлює порядок реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події (далі - правопорушення або події), а також оперативного інформування в центральному органі управління поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції України, територіальних органах поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях, м. Києві (далі - ГУНП), їх територіальних (відокремлених) підрозділах (далі - ТВП). Також, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 №100, зареєстрованого в Міністерстві внутрішніх справ України 05.03.2019 за №223/33194 затверджено Порядок ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події (далі - Порядок №100), який регулює ведення в центральному органі управління поліцією, міжрегіональних територіальних органах поліції та їх територіальних (відокремлених) підрозділах, головних управліннях Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях та м. Києві, територіальних (відокремлених) підрозділах (управліннях, відділах, відділеннях) поліції (далі - органи (підрозділи) поліції) єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події (далі - заяви (повідомлення)) з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - ІТС ІПНП). Відповідно до абз. 1 п. 3 розд. IІІ Порядку №100 заяви і повідомлення про інші події, що надійшли до чергової служби центрального органу управління поліцією, головних управлінь Національної поліції та їх територіальних (відокремлених) підрозділів (управлінь, відділів, відділень) поліції, у яких немає відомостей, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, уповноважена службова особа після реєстрації в ІТС ІПНП (журналі ЄО) невідкладно, але не пізніше 24 годин передає керівнику відповідного органу (підрозділу) поліції або особі, яка виконує його обов`язки, для розгляду та прийняття рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або Кодексом України про адміністративні правопорушення. Тобто, у випадку встановлення у заяві чи повідомленні відсутності відомостей, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, зміст останньої доповідається начальникові органу поліції або особі, яка виконує його обов`язки, для розгляду та прийняття рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або Кодексом України про адміністративні правопорушення. Згідно пункту 5 розділу II Порядку №100 заява (повідомлення), що надходить телефоном за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102», реєструється в ІТС ІПНП з автоматичним присвоєнням порядкових номерів ЄО. Відповідно до пп. 14 п. 10 розд. ІІІ Інструкції №111 до обов`язків працівника підрозділу « 102» належить, зокрема, невідкладно доповідати старшому чергової зміни про надходження скарг громадян на дії/бездіяльність працівників поліції, порушення їх прав і свобод, повторних звернень щодо неналежної організації реагування працівниками поліції на повідомлення, проставляючи відповідні відмітки в системі ІПНП. Крім того, до обов`язків старшого зміни диспетчерів належить інформування оперативного чергового ГУНП про надходження скарг громадян на дії/бездіяльність працівників поліції, порушення їх прав і свобод, повторних звернень щодо неналежної організації реагування поліцейських на правопорушення або події та вживати заходів щодо усунення наявних недоліків (пп. 6 п. 14 розд. ІІІ Інструкції №111). Таким чином, вказаною Інструкцією регламентовано питання порядку отримання відповідних заяв і повідомлень за допомогою, зокрема, спеціальної лінії « 102», у складі яких можуть бути і скарги громадян на дії/бездіяльність працівників поліції або щодо неналежної організації реагування поліцейських на правопорушення або події. Водночас, як було підкреслено вище, саме Порядком №100 визначено алгоритм дій органів Національної поліції України у випадку встановлення відсутності у заяві чи повідомленні ознак кримінального правопорушення. Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, позивач 27.12.2019 звернувся за номером телефону « 102» та поскаржився на бездіяльність працівників поліції з приводу вжиття заходів щодо осіб, які ведуть стихійну торгівлю продуктами харчування на тротуарі за адресою: м. Київ, проспект Мінський, 4. Тобто, позивачем фактично було повідомлено про правопорушення та вказано на бездіяльність працівників поліції з приводу вжиття заходів щодо такого правопорушення. Отже, враховуючи вищевказані правові норми та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що повідомлення позивача в частині, що стосується скарги на бездіяльність працівників поліції, мало б бути розглянуто ГУ НП у м. Києві за правилами, визначеними Законом України «Про звернення громадян», як це прямо передбачено абз. 1 п. 3 розд. IІІ Порядку №100, на що помилково не звернув увагу суд першої інстанції. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, вказана вище заява зареєстрована уповноваженою особою органу поліції та вжито заходів реагування, що підтверджується матеріалами справи. Так, відповідно до Довідки про результати перевірки по матеріалам (ЄО №85906 від 27.12.2019), та рапорту, 27.12.2019 до Оболонського управління поліції ГУ НП в м. Києві надійшло повідомлення, що за адресою м.Київ, пр.Мінський, 4 - скаржиться на бездіяльність працівників поліції з приводу вжиття заходів щодо осіб, які ведуть стихійну торгівлю продуктами харчування на тротуарі. Прибувши на місце виклику, нарядом поліції було обстежено прилеглу територію, але стихійної торгівлі виявлено не було. При телефонуванні за номером телефону з якого було здійснено виклик по спецлінії « 102», ніхто не відповідав, у зв`язку з чим встановити обставини виклику не надалось можливим. Відповідно до письмових пояснень відповідача, інформація про вказану подію та усі зібрані матеріали були передані до Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві та зареєстровані в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Оболонського УП ГУНП у м. Києві за № 85906 від 27.12.2019. За результатом розгляду матеріалів № 85906 від 27.12.2019 Оболонським УП ГУНП у м. Києві складено висновок від 28.12.2019, відповідно до якого матеріали перевірки списані до справи Оболонського УП ГУНП у м. Києві. З огляду на викладене, вбачається, що працівники поліції намагалися зв`язатись із особою, яка звернулась із скаргою-повідомленням по спецлінії « 102», проте така особа на зв`язок не вийшла що підтверджується, зокрема, матеріалами перевірки, що містяться в матеріалах справи. В даному випадку, пасивна поведінка позивача, яка відобразилась у тому, що він не вийшов на зв`язок у день звернення, та, як вбачається з матеріалів справи, не звертався до управління поліції із письмовими запитами щодо надання інформації за результатами його звернення по спецлінії « 102», не може ставити під сумнів вищевказані дії працівників поліції, як і не може свідчити про їх бездіяльність, що в даному випадку спростовується матеріалами справи. Отже, на переконання колегії суддів, дії уповноважених осіб в даному випадку не можна розцінювати як бездіяльність щодо ненадання відповіді на звернення, з огляду на що підстави для задоволення позову відсутні. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було прийнято правильне по суті рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, проте з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині мотивів його прийняття.

Результат розгляду: partial