Рішення адміністративного суду від 2023-07-05 00:00:00+03

[PERSON] (далі-позивач) звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради про визнання незаконними та скасування постанов про адміністративні правопорушення серії ІВ № 00045087 від 13.12.2021, серії ІВ № 00047162 від 13.12.2021, серії ІВ № 00045724 від 13.12.2021 про накладення адміністративних стягнень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки паркування транспортних засобів, зафіксованих в режимі фотозйомки (відеозапису), якими [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафів; стягнення з відповідача на користь позивача помилково сплачені штрафи у розмірі 510,00 гривень. Уманський міськрайонний суд Черкаської області рішенням від 04 травня 2023 року відмовив у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов. Апелянт вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи та прийнятті оскаржуваного рішення порушив норми матеріального та процесуального права. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 286 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що постановою серії ІВ № 00045087 від 13.12.2021, притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340,00 гривень. Згідно з текстом постанови, 13.10.2021 о 11:14 за адресою: м.Вінниця, вул. Соборна 94, в режимі фотозйомки зафіксовано порушення правил зупинки легкового автомобіля марки «TOYOTA», з номерним знаком [NUMBER] (код країни реєстрації «CZ»), а саме вказаний транспортний засіб було зупинено в зоні дії дорожнього знаку 3.34, чим допущено порушення Правил дорожнього руху (п.п. «в» п. 8.4). Постановою серії ІВ № 00047162 від 13.12.2021 притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340,00 гривень. Згідно з текстом постанови, 29.10.2021 о 13:30 за адресою: м.Вінниця, вул. Соборна 94, в режимі фотозйомки зафіксовано порушення правил зупинки легкового автомобіля марки «TOYOTA», з номерним знаком [NUMBER] (код країни реєстрації «CZ»), а саме вказаний транспортний засіб було зупинено в зоні дії дорожнього знаку 3.34, чим допущено порушення Правил дорожнього руху (п.п. «в» п. 8.4). Постановою серії ІВ № 00045724 від 13.12.2021 притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340,00 гривень. Згідно з текстом постанови, 20.10.2021 о 13:33 за адресою: м.Вінниця, вул. Соборна 94, в режимі фотозйомки зафіксовано порушення правил зупинки легкового автомобіля марки «TOYOTA», з номерним знаком [NUMBER] (код країни реєстрації «CZ»), а саме вказаний транспортний засіб було зупинено в зоні дії дорожнього знаку 3.34, чим допущено порушення Правил дорожнього руху (п.п. «в» п. 8.4). Вважаючи вказані постанови про притягнення до адміністративної відповідальності протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, факт вчинення адміністративних правопорушень та покладення відповідальності за їх вчинення на позивача доведені відповідачем належними та допустимими доказами, а в діях інспектора з паркування порушень вимог закону під час підготовки до розгляду та розгляду справи про адміністративне правопорушення в ході судового розгляду справи не встановлено. Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, статтею 7 якого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесені до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності. Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України. Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями). Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП. Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. З оскаржуваних постанов вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності як особу, яка ввезла транспортний засіб на територію України, за те, що транспортний засіб було зупинено в зоні дії дорожнього знаку 3.34, чим допущено порушення Правил дорожнього руху (п.п. «в» п. 8.4). Згідно підпункту "в" пункту 8.4 ПДР, дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, зокрема, заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі. Відповідно до розділу 33 ПДР знак 3.34 "Зупинка заборонена" забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). Дія знаків 3.9, 3.10, 3.34-3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені. Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Колегія суддів зазначає, що згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Згідно з приписами ч.1 ст. 72 та ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В даному випадку відповідачем до суду було надано як доказ матеріали фотофіксації, здійснені технічним засобом Logic Instrument K80 ПАК «Інспектор». Суд першої інстанції, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, правильно встановив, що дійсно особа, яка керувала транспортним засобом за адресою: м.Вінниця, вул. Соборна, 94, тричі зупинилася в зоні дії знака «Зупинку заборонено», що було зафіксовано за допомогою технічного засобу: Logic Instrument K80 ПАК «Інспектор». У позовній заяві та апеляційній скарзі позивач не заперечував той факт, що особа, яка керувала автомобілем, порушила ПДР, проте зазначив, що він не є власником зафіксованого на фотофіксації транспортного засобу та не є особою, яка ввезла вказаний транспортний засіб на територію України, тому не являється відповідальною особою, зазначеною у частині першій статті 14-2 цього КУпАП. Згідно статті 122 КУпАП суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - четвертою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису). Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 14-2 КУпАП у разі якщо транспортний засіб зареєстровано за межами території України і такий транспортний засіб відповідно до законодавства не підлягає державній реєстрації в Україні, до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), притягається особа, яка ввезла такий транспортний засіб на територію України. Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 279-2 КУпАП у разі якщо транспортний засіб зареєстровано за межами України, інформація про вчинене адміністративне правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), вноситься уповноваженою посадовою особою до відповідних електронних реєстрів Міністерства внутрішніх справ України та Державної прикордонної служби України. Відповідні органи (підрозділи) Державної прикордонної служби України за запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції, інспекторів з паркування у письмовій або електронній формі (в тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою кваліфікованого електронного підпису) зобов`язані надавати відомості про особу, яка ввезла транспортний засіб на територію України, з обов`язковим дотриманням Закону України "Про захист персональних даних". З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб марки «TOYOTA», номерний знак [NUMBER] (код країни «CZ») зареєстрований за межами території України. На виконання вимог ст. 279-2 КУпАП уповноваженою посадовою особою було зроблено запити до Державної прикордонної служби України щодо доступу до персональних даних, в яких відповідач просив надати відомості про особу, яка ввезла, зокрема, транспортний засіб марки «TOYOTA», номерний знак [NUMBER] (код країни «CZ»). У листах Державна прикордонна служба України повідомила відповідача про те, що особою, яка перетнула державний кордон в Україні, як водій запитуваного транспортного засобу, є [PERSON] . Суд першої інстанції ухвалою від 30.05.2022 витребував від Адміністрації Державної прикордонної служби України відомості про громадянина України [PERSON] , а саме щодо перетину вказаною особою державного кордону України на транспортному засобі- легковому автомобілі «TOYOTA», номерний знак [NUMBER] (код країни «CZ»). У листі №705/13322/10562/2022 від 01.06.2022 Адміністрація Держприкордонслужби зазначила, що 17.03.2018 позивачем було ввезено на територію України транспортний засіб марки «TOYOTA», номерний знак [NUMBER] (код країни «CZ»). 18.03.2018 вказаний транспортний засіб було вивезено позивачем з території України і цього ж дня знову ввезено. Водночас позивачем долучено до матеріалів справи докази, які протирічать наданій Адміністрацією Держприкордонслужби інформації (а.с. 20). Згідно з інформацією з бази даних митної служби України, наданою головним державним інспектором Митного поста Умань Костюком В.О., транспортний засіб марки «TOYOTA», номерний знак [NUMBER] (код країни «CZ») дійсно був ввезений позивачем на територію України о 05 год. 41 хв. 17.03.2018 через пункт пропуску UA 209020 та був вивезений о 14 год. 31 хв. 18.03.2018. Наступне ввезення транспортного засобу відбулось о 18 год. 11 хв. 18.03.2018 громадянкою Республіки Молдови [PERSON] , паспорт [NUMBER] . Суд першої інстанції врахувавши лише інформацію з Адміністрації Держприкордонслужби дійшов висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП. Проте судом першої інстанції не було враховано наступного. Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник позивача також наголошував на тому, що транспортний засіб марки «TOYOTA», номерний знак [NUMBER] (код країни «CZ»),VIN-код [NUMBER] , було ввезено та оформлено у вільний обіг за митною декларацією №UA401010/2019/003891 від 22.01.2019 та в подальшому 20.03.2019 зареєстровано на [PERSON] , з видачею нових номерних знаків [NUMBER] . Враховуючи те, що ДМС України на адвокатський запит представника позивача відмовила у наданні витребованої ним інформації, останній заявив клопотання у суді першої інстанції про витребування у Вінницької митниці Держмитслужби належним чином завірену копію Митної декларації №UA401010/2019/003891 від 22.01.2019, якою було оформлено у вільний обіг транспортний засіб марки «TOYOTA», номерний знак [NUMBER] (код країни «CZ»),VIN-код [NUMBER] . Суд першої інстанції не надав вказаному клопотанню жодної оцінки та залишив доводи представника позивача поза увагою. Також судом першої інстанції не надано жодної оцінки долученим представником позивача до матеріалів справи доказам (Витягам з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішній справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів), які підтверджують доводи позивача про те, що він не є власником спірного транспортного засобу. У вказаних Витягах з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ (а.с. 149, 152) вказано загальні відомості про транспортний засіб марки «TOYOTA», номерний знак [NUMBER] , який був ввезений на територію України у 2019 та був зареєстрований 20.03.2019 на [PERSON] . Колегія суддів зазначає, що основною ідентифікаційною ознакою транспортного засобу, який ввозиться на територію України або проходить державну реєстрацію є VIN-код транспортного засобу. У вказаних вище витягах вказано VIN-код транспортного засобу [NUMBER]. Аналогічний VIN-код транспортного засобу зазначений й у інформації з бази даних митної служби України, в якій зазначено, що ввезення транспортного засобу марки «TOYOTA», номерний знак [NUMBER] (код країни «CZ»),VIN-код [NUMBER] , відбулося о 18 год. 11 хв. 18.03.2018 громадянкою Республіки Молдови [PERSON] . За для повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи Шостим апеляційним адміністративним судом було надіслано на адресу Адміністрації Державної прикордонної служби України запит від 26 червня 2023 року, в якому суд просив надати інформацію щодо VIN коду транспортного засобу марки «TOYOTA», номерний знак [NUMBER] (код країни «CZ»), який був ввезений на територію України [PERSON] . Адміністрацією Держприкордонслужби було надано до суду лист в якому зазначено, що відповідно до бази даних Державної прикордонної служби України транспортному засобу марки «TOYOTA», номерний знак [NUMBER] (код країни «CZ») належить такий ідентифікаційний номер VIN-код [NUMBER] . Колегія суддів зазначає, що наявні у матеріалах справи докази у сукупності свідчать про те, транспортний засіб марки «TOYOTA», номерний знак [NUMBER] (код країни «CZ»), VIN-код [NUMBER] , останній раз було ввезено на територію України у 2019 році та 20.03.2019 зареєстровано на нового власника з видачею нових номерних знаків. Суд першої інстанції та відповідач,

Результат розгляду: partial