Рішення адміністративного суду від 2022-06-23 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська із\~ \~адміністративним позовом до Черкаської митниці Державної митної служби України, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову Черкаської митниці № 0103/90200/21 від 29.12.2021 року про накладення на [PERSON] \~\~штрафу в розмірі 34000 грн.; провадження у справі закрити. В\~ \~обґрунтування позовних\~ \~вимог посилався на те,\~ \~що [PERSON] у листопаді 2021 року отримав від Черкаської митниці протокол №0103/90200/21 від 27.10.2021р. про порушення митних правил, в якому було вказано, що громадянин США [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , через пункт пропуску Ягодин-Дорогуск митного поста Ягодин Волинської митниці, 06.11.2018р. ввіз на територію України автомобіль MAZDA-3. В листі від 24.11.2021р. Черкаська митниця запропонувала позивачу у строк до 14.12.2021р. прибути до митниці для надання пояснень. 13.12.2021р. [PERSON] засобами електронної пошти направив до Черкаської митниці на адресу, вказану у бланку листа, лист, в якому повідомив про те, що він не проводив будь-яких дій на Черкаській митниці та не має жодного відношення до обставин, вказаних в листі. 04.01.2022р. [PERSON] , на поштовому відділенні отримав постанову №0103/90200/21 від 29.12.2021р., якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, та накладено штраф у розмірі 34000 грн. [PERSON] не погоджується з вказаною постановою оскільки не ввозив на територію України автомобіль, зазначений у постанові та протоколі. 06.11.2018р. позивач не перетинав державний кордон України та взагалі не перебував на пункті пропуску Ягодин-Дорогуск митного поста Ягодин Волинської митниці. З метою підтвердження вказаних обставин 13.01.2022 р. до Державної прикордонної служби направлено адвокатський запит №01-23 про надання інформації - чи перетинав громадянин України [PERSON] [INFO] (р.н.о.к.п.п. [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ) державний кордон України 06 листопада 2018 року, зокрема у пункті пропуску Ягодин-Дорогуск.\~ \~Позивач [PERSON] не є громадянином Сполучених штатів Америки, а є громадянином України, що підтверджується паспортом серії [NUMBER] від 10.07.1995р., також [PERSON] не проживає в США, а мешкає в Україні. Позивач не передавав транспортний засіб у володіння, користування або розпорядження будь-якій особі, оскільки, як вище зазначено, ніякого транспортного засобу [PERSON] на територію України не ввозив. Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 11.02.2022 у задоволенні адміністративного позову [PERSON] відмовлено\~ \~в повному обсязі. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ухвалення рішення з невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Обґрунтовуючи доводи своєї скарги, апелянт посилається на те, що позивач зазначав в позовній заяві, що не ввозив на територію України автомобіль, зазначений у постанові та протоколі. 06.11.2018р., позивач не перетинав державний кордон України та взагалі не перебував на пункті пропуску Ягодин-Дорогуск митного поста Ягодин Волинської митниці. [PERSON] не є громадянином Сполучених штатів Америки, а є громадянином України, що підтверджується паспортом серії [NUMBER] від 10.07.1995р. Той факт, що саме [PERSON] є громадянином США і має відповідний паспорт - відповідачем не доведено. Також [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , а проживає у м. Кам`янське Дніпропетровської області, що підтверджується відповідною відміткою в паспорті громадянина України. Фактично, єдиним доказом, який пов`язує громадянина України [PERSON] з громадянином США [PERSON] - є лист Головного управління ДПС у Черкаській області №9194/5/23-00-12-0119 від 12.11.2021р., в якому податковою службою повідомлено реєстраційний номер облікової картки платника податків [PERSON] [NUMBER] . Зі змісту наявних в справі документів вбачається, що Черкаська митниця, направляючи до ГУ ДПС у Черкаській області запит №7.27-1/20/8.16/1982 від 04.11.2021р. щодо реєстраційних даних [PERSON] , зазначила у запиті такі вихідні дані: « [PERSON] , [INFO] ». Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що дата народження громадянина США [PERSON] є саме 05.05.1979р., крім листа Волинської митниці №7.3-28- 08/3770/30 від 04.10.2021р. В свою чергу, у вказаному листі Волинської митниці №7.3-28-08/3770/30 від 04.10.2021р. зазначається, що відомості про водія, який ввіз транспортний засіб на територію України ( [PERSON] ) отримані в АСМО «Інспектор». При цьому, в цьому ж листі зазначається про те, що документи, які стосуються ввезення транспортного засобу, в справах митного поста «Ягодин» - відсутні (хоча Черкаська митниця запитувала саме надання копій документів стосовно перетину кордону, зокрема копії паспорту особи, яка ввезла транспортний засіб). Тобто, єдиним джерелом доказу того, що громадянин США [PERSON] має дату народження - [INFO] (як і позивач) є лист Волинської митниці №7.3-28- 08/3770/30 від 04.10.2021р., зміст якого спирається лише на АСМО «Інспектор». Жодних належних доказів, які б підтверджували відомості з листа Волинської митниці, такі як копія паспорта громадянина США [PERSON] , або декларація чи будь-який інший документ, в матеріалах справи відсутні. Відсутність справах митного поста «Ягодин» копій документів, що стосується перетину кордону, зокрема копії паспорта громадянина США [PERSON] - викликає сумніви у достовірності повідомлених Волинською митницею відомостей щодо вказаного громадянина, які спираються лише на АСМО «Інспектор» (хоча навіть витягу з вказаної системи Волинською митницею не надано). Таким чином, в особи, яка склала відносно [PERSON] протокол та постанову про притягнення до адміністративної відповідальності мав виникнути сумнів у тому, що громадянин США [PERSON] є тією ж особою, що і громадянин України [PERSON] . Вважаю, що для об`єктивного розгляду справи посадовою особою Черкаської митниці, було необхідним направити запит до Державної прикордонної служби України з метою отримання інформації з Бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України». Однак, під час складання та подальшого розгляду протоколу про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови №0103/90200/21 від 29.12.2021р. про накладення на [PERSON] штрафу в розмірі 34000 грн., посадові особи Черкаської митниці не вжили жодних заходів з метою отримання в Державній прикордонній службі України інформації, яка б забезпечувала однозначну ідентифікацію особи, яка 06.11.2018р. через пункт пропуску Ягодин-Дорогуск митного поста Ягодин Волинської митниці, ввезла на територію України автомобіль MAZDA-3. Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Згідно ч.1\~ \~ст.311 КАС України\~ \~суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та у разу, зокрема, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участі. Оскільки сторонами не заявлялись клопотання про\~ \~\~\~\~розгляд справи за їх участі, у відповідності до п.1 ч. 1\~ \~ст. 311 КАС України\~ \~колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 1\~ \~ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що \~\~\~27.10.2021 року уповноваженою посадовою особою Черкаської митниці на підставах, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 491 Митного кодексу України, відносно позивача [PERSON] було складено протокол про порушення митних правил № 0103/90200/21 за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 № 652, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.06.2012 за № 1015/21327, «Про затвердження форм процесуальних документів у справах про порушення митних правил» та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 34 000 грн. Так, в протоколі зазначено, що 06.11.2018 через пункт пропуску «Ягодин - Дорогуск» митного поста «Ягодин» Волинської митниці ДФС громадянином [PERSON] ( [PERSON] ) на митну територію України в митному режимі «тимчасове ввезення» з метою особистого користування строком до 1 року було ввезено автомобіль «MAZDA 3» (VIN: [NUMBER] ), що зареєстрований у відповідних реєстраційних органах Республіки Литви за державним номером [NUMBER] . 07.07.2021 до митного поста «Черкаси» Черкаської митниці було подано митну декларацію №UA902050/2021/500071 та заявлено в митному режимі «імпорт» автомобіль «MAZDA 3» (VIN: [NUMBER] ). В ході здійснення митного контролю та перевірки товаро-супровідних документів було встановлено, що вищевказаний транспортний засіб було передано, гр. [PERSON] особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України. Протокол про ПМП було складено за відсутності позивача (а.с.12-15). Відповідно до даних АСМО «Інспектор» [PERSON] було обрано для проходження митного контролю «зелений коридор», тобто вчиненням дій (обранням певного виду смуги руху) він задекларував переміщуваний ним через митний кордон України транспортний засіб «MAZDA 3» (VIN: [NUMBER] ) у режим, що не передбачає подання письмової декларації. Відповідно до листа начальника Волинської митниці від 04.10.2021 року № 7.3-28-08/3770/30 за інформацією в АСМО «Інспектор», факт пропуску 06.11.2018 на митну територію України по смузі руху «зелений коридор» митного поста «Ягодин» Волинської митниці транспортного засобу MAZDA 3, JMZBK143251194391 р.н. [NUMBER] . Режим ввезення - «тимчасове ввезення до 1 року», призначенні - «особисте користування». Водій - [PERSON] , паспорт [NUMBER] дата народження - [INFO] , адреса (зі слів) - USA, Bruklin New York 15-30. Документи, що стосуються ввезення вказаного транспортного засобу справах митного поста «Ягодин» відсутні. Листом [PERSON] до Черкаської митниці Державної митної служби України, митницю повідомлено про те, що він не проводив будь-яких дій на Черкаській митниці (а.с.17). 04.01.2022 [PERSON] отримав постанову №0103/90200/21 від 29.12.2021р., якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, та накладено штраф у розмірі 34000 грн. Вважаючи протиправною постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом. Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем дотримано порядок притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а факт вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.4\~ \~ст. 469 МК України підтверджується матеріалами справи. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Митним кодексом України (далі - МК України), Кодексом України про адміністративні правопорушення (КУпАП), наказом ДМС України № 1118 від 17.11.2005 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» (далі - Наказ № 1118). Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У статті 486 МК України передбачено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням. Згідно зі ст.ст. 487, 488, 489 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення. Провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил. Посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Згідно зі ст. 526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.\~ \~\~\~\~Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил митним органом цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи. Згідно з пунктом 3 розділу 1 Наказу № 1118 ТЗ для здійснення митного контролю та митного оформлення може бути пред`явлений митному органу як власником, так і вповноваженою особою. Уповноважена особа - особа, яка на підставі договору або належно оформленого доручення, виданого власником товарів і транспортних засобів, наділена правом учиняти дії, пов`язані з пред`явленням цих товарів і транспортних засобів митним органам для митного контролю та митного оформлення при переміщенні їх через митний кордон України, або іншим чином розпоряджатися зазначеними товарами та транспортними засобами. Відповідно до пункту 4 розділу 1 зазначеного наказу ТЗ, що переміщуються через митний кордон України громадянами, перебувають під митним контролем: при ввезенні з метою транзиту - з моменту перетину митного кордону України до вивезення за межі митної території України; при вивезенні для вільного обігу або тимчасово - з моменту пред`явлення митному органу до завершення митного оформлення та вивезення за межі митної території України. Згідно з пунктом 7 розділу 1 наказу ДМС України № 1118 власник т.з. або вповноважена особа, який переміщує т.з. через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає (серед іншого) оригінали та ксерокопії таких документів: що підтверджують право власності на т.з. або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо. У пункті 9 розділу 1 наказу ДМС України\~ \~\~\~\~№1118 визначено, що ТЗ, на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження) не підлягає пропуску через митний кордон України. Митне оформлення транспортного засобу здійснювалось відповідно до вимог ст. 335 Митного кодексу України, Постанови Кабінету міністрів України №451 від 21.05.2012, Наказу №1118, відповідно до яких оформлення транспортного засобу здійснюється не на водія, а на власника автомобіля або уповноважену ним особу. Відповідно до ст.ст. 90, 95 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - п`ять діб. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту. Відповідно до ч. 5 ст. 102 МК України для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму до закінчення визначеного строку транзиту митного органу призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту та митна декларація або інший документ. У ч. 3 ст. 325 МК України передбачено, що користування та розпорядження товарами, транспортними засобами комерційного призначення, які перебувають під митним контролем забороняється, крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами України Частиною 1 статті 381 МК України встановлено, що транспортні засоби особистого користування, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, дозволяється ввозити на митну територію України з метою транзиту без письмового декларування та внесення на рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів з метою вільного обігу. Згідно з главою 55 розділу ХІІ МК України поміщення громадянином - резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим ніж транзит супроводжуватиметься обов`язковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу та виконанням інших митних формальностей, передбачених Митним кодексом України (письмове зобов`язання, застосування заходів гарантування тощо). Відповідно до частини четвертої статті 469 МК України, відповідальність за передачу транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні. Отже, законодавством забороняється здійснення\~ \~передачі\~ \~імпортованого транспортного засобу, який не пройшов митне оформлення, іншій особі і саме за порушення такого нормативного правила законодавець передбачає відповідальність. При цьому, умовою, за якої не настає відповідальність за вказане порушення, є перебування у транспортному засобі особи, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що на позивача накладено адміністративне стягнення за частиною четвертою статті 469 МК України, яка передбачає відповідальність за передачу у володіння, користування або розпорядження імпортованого транспортного засобу, який не пройшов митне оформлення, іншій особі. Проте, фактично у протоколі та спірній постанові органом митного контролю встановлено зовсім інші обставини, а саме громадянин США [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , через пункт пропуску Ягодин-Дорогуск митного поста Ягодин Волинської митниці, 06.11.2018р. ввіз на територію України автомобіль MAZDA-3. Разом з тим, в матеріалах справи наявна копія електронної декларації з якої вбачається, що декларантом транспортного засобу MAZDA 3, JMZBK143251194391 р.н. [NUMBER] є ФОП [PERSON] , а отримувачем [PERSON] . Отже, позивач безпосередньо не ввозив транспортний засіб MAZDA 3, JMZBK143251194391 р.н. [NUMBER] на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту. Крім того, з матеріалів справи не вбачається та відповідачем не доведено факту саме передачі позивачем у володіння, користування або розпорядження транспортного засобу будь-якій іншій особі, тобто митним органом не встановлено під час прийняття спірної постанови та не доведено перед судом наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке частиною четвертою статті 469 МК України передбачено відповідальність. Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 77 КАС України), що обумовлює покладення обов`язку доказування в митних спорах на контролюючий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості, та правомірність прийняття свого рішення, зокрема з дотриманням процедурних вимог. Саме з цих підстав колегія суддів приходить до висновку щодо протиправності постанови Черкаської митниці № 0103/90200/21 від 29.12.2021 року про накладення на [PERSON] \~\~штрафу в розмірі 34000 грн. Судова колегія враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні у справі «Золотас проти Греції», про те, що стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок також викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99). У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96). Крім того, у рішеннях від 20 травня 2010 року та від 25 листопада 2008 року у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, в яких ЄСПЛ наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок. Перевіряючи всі доводи обох сторін, апеляційний суд також приймає до уваги правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», відповідно до якої «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…». Таким чином, враховуючи вищевикладене та приписи пункту 3 частини\~ \~\~\~\~3 статті 286 КАС України, колегія суддів приходить висновку про наявність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі. Отже, судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи, порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому. Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування.\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Отже, апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, а рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 11.02.2022 \~в адміністративній справі №209/204/22(2-а/209/12/22) скасуванню, позов - задоволенню\~ \~\~\~\~повністю. Ч.6\~ \~ст.139 КАС України\~ \~передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з ч.1\~ \~ст.139 КАС України\~ \~при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього\~ \~Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з адміністративним позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 496,20 грн, що підтверджується квитанцією від 01.07.2022. Крім того, за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції позивач сплатив судовий збір у розмірі 744,30 грн. З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про стягнення на користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судового збору в розмірі 1240,50 грн.

Результат розгляду: granted