Рішення адміністративного суду від 2022-06-22 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не переведення пенсії за віком відповідно до заяви від 15.02.2021 [PERSON] на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області розглянути подані 15.02.2021 документи і прийняти рішення про перерахунок пенсії [PERSON] шляхом переведення з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» з 15.02.2021 та виплатити заборгованість, яка виникне внаслідок такого перерахунку. Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив про протиправність бездіяльності відповідача щодо розгляду заяви про переведення на пенсію за віком, у відповідності до Закону України «Про державну службу». Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 р. позов задоволено повністю. Визнано неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не розгляду по суті заяви від 15.02.2021 [PERSON] про переведення на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області розглянути заяву [PERSON] від 15.02.2021 з доданими документами та прийняти вмотивоване рішення щодо переведення з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні суду. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 22.06.2022. Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з квітня 2013 року позивач перебуває на обліку у Пенсійному Фонді України Чернігівської області та отримує пенсію на загальних умовах. 15.02.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення його на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу». 16.02.2021 заява була повернута із бек-офісу із коментарем: щодо доопрацювання документів: в довідці №26-17-27/12 від 29.01.2021 оклад, надбавка за ранг та надбавка за вислугу років повинна бути установлена в розмірах на день звернення за призначенням пенсії, тобто станом на лютій 2021 року. В довідці №26-17-27/13 від 29.01.2021 розміри надбавок, премій та інших виплат повинні бути за місяць, що передує місяцю звернення, тобто за січень 2021 року. Позивача було запрошено до сервісного центру та надано роз`яснення щодо надання нових довідок та звернення з відповідною заявою. Заява позивача від 15.02.2021 була залишена без розгляду. 19.05.2021 позивач звернувся додатково із заявою до відповідача з вимогою розглянути подані мною 15.02.2021 документи і прийняти рішення переведення його пенсії на пенсію державного службовця. Листом - відповіддю від 17.06.2021 № 8196-8647/С-02/8-2500/21 позивача було повідомлено, заява від 15.02.2021 була залишена без розгляду оскільки позивачем була надана на це згода. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач в порушення норм чинного законодавства за результатами розгляду заяву про переведення на інший вид пенсії не прийняв рішення про задоволення заяви або про відмову у її задоволенні, а залишив її без розгляду начеб то за згодою позивача, який її не надавав. Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк, позивач звернувся із заявою у лютому 2021 року, а довідки про складові заробітної плати всупереч вимогам законодавства, подав станом на січень 2021 року та грудень 2020 року. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Перш за все, колегія суддів звертає увагу на приписи ст. 317 КАС України, за якими, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. Як вбчається з матеріалів справи, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 р. у справі № 620/7791/21 не підписано суддею, що є обов`язковою підставою для його скасування з прийняттям судом апеляційної інстанції нового рішення, з огляду на що, слід зазначити таке. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. 01.05.2016 набув чинності Закон України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIII), підпунктом 1 пункту 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" якого визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про державну службу" крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Частиною першою статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон №3723-XII), передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. При цьому, частинами першою, другою та четвертою статті 24 Закону № 1058-IV, визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Аналіз положень частини першої статті Закону №3723-XII дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у державних службовців, які на день набрання чинності Законом №889-VIII займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та осіб, які на день набрання чинності Законом 889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону № 1058-IV. Тобто, до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Після 01.05.2016 відповідно до статті 90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ. Пунктом 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Пунктом 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Тобто, розділом XI Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж. Тож, з наведеного слідує, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і пунктами 10, 12 розділу Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж. Отже, стаж державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 обчислюється відповідно до законодавства, що діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ними передбачені. Стаж державної служби до набрання чинності Законом №889-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок № 283), та додатку до нього (діяли до 01.05.2016). Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 "Про порядок обчислення стажу державної служби", якою затверджений Порядок обчислення стажу державної служби, регламентовано, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії. Пунктом 1 Порядку № 283 регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби. Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), серед іншого на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; Порядком №283 (чинного до 01.05.2016) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби. Згідно частини 2 вказаного Порядку, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів. Слід звернути увагу на те, що відповідачем за результатами розгляду заяви позивача про переведення на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» з доданими до неї документами, не було прийняте передбачене законодавством рішення про задоволення такої заяви або відмову у її задоволенні, адже 15.02.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою встановленої форми та пакетом документів для вирішення питання переведення його пенсії з пенсії за віком на пенсію державного службовця, яка була прийнята пенсійним органом. До заяви про призначення пенсії позивач додав три довідки про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям, форми яких затверджено постановою правління Пенсійного фонду Україні 17.01.2017 № 1-3. Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії трудової книжки, стаж державної служби у позивача складає 21 рік і 7 місяців: з 17.04.1996 по 27.12.2017 та дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону 3723. Усі подані разом із заявою документи спеціалістом Пенсійного фонду були перевірені та прийняті, що знову ж таки не заперечується і самим відповідачем. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок 22-1). Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 № 13-1 затверджено Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України (далі - Положення 13-1). Відповідно до абз. 4 п. 1.9 Порядку 22-1: у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі. Доказів направлення позивачу вказаного повідомлення про подачу додаткових документів відповідачем до суду не надано. Також відповідно до ч. 3 статті 44 Закону 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому держави пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Відповідач маючи надані вказаною статтею Закону 1058 повноваження збирання документів доказів їх запитування до суду не надав. Таким чином, оскільки [PERSON] має відповідний стаж на посаді державної служби, перед зверненням за призначенням пенсії працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком, згідно із ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому, відповідно, наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії за віком, призначеної йому відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону № 3723-XII. Водночас, слід констатувати, що відповідач, в порушення норм чинного законодавства, за результатами розгляду заяви позивача про переведення його на інший вид пенсії, не прийняв рішення про задоволення заяви або про відмову у її задоволенні, а залишив її без розгляду начеб то за згодою позивача, який її не надавав, принаймні матеріали справи не містять такої. У частині посилань сторони відповідача на те, що довідки про заробітну плату, надані позивачем не відповідали втсановленим вимогам (не за той період), що унеможливило прийняття рішення по заяві позивача, колегія суддів зазначає про те, що вказані підстави не були покладені в основу відмови (від 17.06.2021, а.с. 18), а підставою зазначено надання згоди позивачем на залишення його заяви від 15.02.2021 без розгляду, хоча доказів на підтвердження такого, матеріали справи не містять, з огляду на що, і судом контсатовано наявність процедурних порушень щодо розгляду заяви позивача. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, та, з урахуванням ст. 9 КАС України, та дискреційних повноважень Пенсійного фонду, підлягають задоволенню шляхом визнання неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не розгляду по суті заяви від 15.02.2021 [PERSON] про переведення на пенсію державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області розглянути заяву [PERSON] з документами, які подані 15.02.2021, та прийняти вмотивоване рішення щодо переведення з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду. Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України всі судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з підстав визначених п. 5 ч. 3 ст. 317 КАС України, з прийняттям судом апеляційної інстанції нової постанови про задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: partial