Рішення адміністративного суду від 2023-04-11 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив: - визнати постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАР №5778375 від 20.08.2022 року щодо [PERSON] протиправною та скасувати; - справу про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] закрити. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апеляційна скарга обґрунтована протиправністю винесеної відносно позивача постанови, з огляду на недоведеність вини у скоєнні адміністративного правопорушення. В письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідачі просили відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлені обставини справи свідчать про те, що 20 серпня 2022 року інспектором 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Грузінським Олександром Анатолійовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5778375, згідно з якою позивач 20 серпня 2022 року о 09:37 год. в м. Кривий Ріг, вул. Дніпропетровське шосе, 40, керуючи ТЗ рухався зі швидкістю 76 км/год, чим перевищив встановлення обмеження швидкості руху транспортних засобів в населеному пункті на 26 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCam LTI \~LT 20/20 TC 008356). Відповідно до вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду. За наслідками перегляду судового рішення колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 № 3353-XII "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Згідно із п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Згідно з ч.1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. З викладеного вбачається, що передумовою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності є встановлення факту перевищення швидкості транспортним засобом, яким керував позивач, максимально дозволеної в населеному пункті. У такому випадку факт вчинення адміністративного правопорушення повинен бути підтвердженим: - зафіксованою відповідними технічними засобами швидкості транспортного засобу; - самого транспортного засобу (марка, модель, державний номерний знак): - місце вчинення адміністративного правопорушення (зафіксована ділянка дороги, на якій встановлено дорожні знаки, які обмежують швидкість руху) Відсутність одного із перелічених документально підтверджених фактів виключає подію адміністративного правопорушення. Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами. Згідно з статтею 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису. Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. В матеріалах справи наявний відеозапис та фотознімок з технічного пристрою TruCam, здійсненого 20.08.2022 року, з якого вбачається рух декількох транспортних засобів в момент фіксації швидкості, зокрема і транспортного засобу, яким керував позивач. Водночас, відображення фіксації показників технічним пристроєм TruCam не містить належної фіксації місця такого здійснення, оскільки зазначено лише вул. Дніпровське шосе. Колегія суддів акцентує увагу на тому, що для встановлення факту перевищення швидкості, необхідною умовою є наявність дорожніх знаків, які обмежують швидкість руху на ділянці дороги, на якій здійснювався вимір швидкісних показників. Натомість, в матеріалах справи відсутні відомості щодо здійснення виміру швидкості транспортного засобу, яким керував позивач, саме на ділянці дороги, на якій встановлено дорожні знаки, які обмежують швидкість руху. Тобто, враховуючи відсутність місця вчинення адміністративного правопорушення (зафіксована ділянка дороги, на якій встановлено дорожні знаки, які обмежують швидкість руху), колегія суддів констатує відсутність події адміністративного правопорушення. Колегія суддів зазначає, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку. Таким чином, з огляду на відсутність події адміністративного правопорушення, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню. Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню. Згідно із ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до ч.6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] було сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 496,20 грн., та за подання апеляційної скарги у розмірі 744,30 грн. Таким чином, судові витрати на суму 1240,50 грн., які понесені [PERSON] підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, оскільки оскаржувану постанову винесено відповідачем по справі - посадовою особою територіального підрозділу Департаменту патрульної поліції.

Результат розгляду: granted