Рішення адміністративного суду від 2024-05-08 00:00:00+03

09.04.2024 року позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до\~Інспектора роти 1 батальйону 1УПП в Запорізькій області ДПП Павлика Андрія Івановича, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15 березня 2024 року о 13 год. 53 хв., інспектором в1 р1 б1 УПП в Запорізькій області ДПП, старшим лейтенантом поліції [PERSON] , було зупинено транспортний засіб марки «RENAU JT MEGAN SCENIC», номерний знак [NUMBER] , по трасі Харків-Сімферополь (М18) 263км.(с. Петро-Михайлівка), за кермом якого перебувала [PERSON] . За результатами спілкування водія та інспектора поліції було складено постанову серії ББА № 120497 за 126 ч.1 КУпАП, а саме за ненадання на законну вимогу, інспектора поліції, страховий поліс цивільно-правової відповідальності та накладення адміністративного стягнення у розмірі 425(чотириста двадцять п`ять) гривень 00 копійок. Законна причина зупинки транспортного засобу не була повідомлена, та не зафіксована документально. При складанні протоколу старший лейтенант [PERSON] , керувався п. 2.1. ПДР, та зазначив в постанові ББА № 120497, що водій порушив п.п.2.1 Г, 2.4.А ПДР. Жодного зазначення про причину зупинки не йдеться в постанові ББА № 120497, також не було складено інших постанов про адміністративні правопорушення. Враховуючи факт того, що не має доказів законності зупинки, відповідно до Закону України про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме ст. 21.2. Контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: Відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Більше того, вона є діючим військовослужбовцем ЗСУ та має статус учасника бойових дій серії [NUMBER] (посвідчення видане 23 лютого 2021 року), враховуючи п.1 ст.13 Закону України про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. На підставі вищезазначеного просила суд скасувати постанову серія ББА № 120497 від 15.03.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн., за ч.1 ст. 126 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення, закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 с.126 КУпАП. Стягнути судові витрати, в частинні витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 гривень. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2024 року прийнято позовну заяву та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін, роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву і всі докази. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19.04.2024 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] в особі представника [PERSON] до Інспектора роти 1 батальйону 1 УПП в Запорізькій області ДПП Павлика Андрія Івановича, Головне управління Національної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення \~співвідповідча Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції в Запорізькій області. У встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач інспектор роти 1 батальйону 1 УПП в Запорізькій області ДПП Павлик А. І. надав відзив на позов. В обґрунтування відзиву зазначив, що вимоги позивача є безпідставними. а також такими, що не підлягають задоволенню. 15.03.2024 р. під час несення служби було виявлено що водій не виконав вимоги ПДР України. Оскільки правопорушення мало місце, а відповідно до ст. 19 Конституції України - Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Під час несення служби, інспектором управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП було зупинено транспортний засіб, під керуванням водія [PERSON] , під час спілкування з водієм було висунуто законну вимогу, пред`явити документи зазначені в пункті 2.1 ПДР, після чого водій [PERSON] не пред`явила чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії) на транспортний засіб, чим порушив п.2.4.a ПДР України. Також, слід зазначити, що станом на 15.03.2024 року у відкритій інформаційній базі МТСБУ чинний поліс ОСЦПВВНТЗ про укладання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на транспортний засіб Позивача відсутній. Позивач будь яких клопотань не заявляв. Позивач під час розгляду справи не надала для ознайомлення документи, що посвідчують статус учасника бойових дій, який дає можливість звільнення водія від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. В тексті заяви представник Позивача зазначає розрахунок судових витрат в розмірі 3000 грн. Ознайомившись з вказаною заявою та доданими до неї документами, з заявленим розміром понесених позивачами витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн., категорично не погоджується. Предметом, позову у цій справі є оскарження постанови серії ББА №120497 від 15.03.2024, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень, тобто ця справа є справою незначної складності, і розглядається за правилами ст. 286 КАС України, а заявлений розмір витрат па правничу допомогу 3000 (три тисячі) гривень у 7(сім) разів перевищує ціну позову. Відтак заявлений розмір витрат на правничу допомогу у сумі 3000 гри, є не співмірним відносно даної категорії справ. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 2\~ст. 19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений\~Конституцією\~та законами України. Згідно зі\~ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Частина 2\~статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України\~(далі -КАС) передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією\~та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч.1\~ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення. Відповідно до\~ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно з ст. 247 КУпАП, обов`язковою\~умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що повинно бути доведене шляхом надання доказів. Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до положень\~статті 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Суд зазначає, що достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами. Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Судом встановлено, що згідно постанови ББА №120497 від 15.03.2024 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП\~та накладено адміністративне стягнення у розмірі 425,00 грн. у зв`язку з тим, що згідно постанови 15.03.2024 року о 13-45 годині а/д М-18 Харків-Симферопіль водій керуючи транспортним засобом не пред`явила на законну вимогу документи зазначені в п. 2.1 ПДР, а саме обов`язковий страховий поліс правової відповідальності власників т.з., чим порушив вимоги\~п.2.1. «ґ» п. 2.4 А ПДР\~України. Диспозицією ч. 1 ст. 126 КУпАП\~передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до п. 11 ч.1\~ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням\~Правил дорожнього руху\~його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі. Відповідно до ч. 5\~ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримуватись вимог цього\~Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань дорожнього руху. Згідно підпункту «г»\~п. 2.1. Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат\~Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення). Згідно підпункту «а» п. 2.4. Правил дорожнього руху, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 Згідно\~ст.53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право контроль за дотриманням\~правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно ч.3 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,\~при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс(сертифікат).Страховий поліс\~пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. Відповідно до ч.1 ст.13.1.\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. За змістом Рішення КСУ від 23.12.2014 року № 7-рп/2014 по справі№ 1-6/2014 транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо). Згідно посвідчення учасника бойових дій від 23.02.2021 року серії [NUMBER] , [PERSON] має статус учасника бойових дій, отже враховуючи вказану норму Закону, позивач [PERSON] дійсно звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, оскільки являється учасником бойових дій. Згідно наданого відповідачем відеозапису вбачається, що 15.03.2024 року відповідачем було зупинено автомобіль марки «RENAU JT MEGAN SCENIC», номерний знак [NUMBER] , по трасі Харків-Сімферополь (М18) 263км.(с. Петро-Михайлівка), за кермом якого перебувала [PERSON] . Під час спілкування відповідачем висунуто вимогу позивачу пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб і через незначний проміжок часу позивачем пред`явлено вказані документи, разом із тим вимоги від інспектора поліції щодо пред`явлення страхового полісу висунуто не було, а складено було постанову за ненадання на законну вимогу, інспектора поліції, страховий поліс цивільно-правової відповідальності. При цьому під час ознайомлення з вже складеною постановою [PERSON] зазначила, що полісу страхування вона не має, оскільки є учасником бойових дій. Разом із тим, вимог щодо надання цього документа відповідачем висунуто не було і не запропоновано позивачу їх пред`явити, а доказів відсутності при собі відповідних підтвердних документів (посвідчення), які відповідно до законодавства звільняють від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів на території України у [PERSON] докази надані відповідачем не містять. Крім того, згідно з п.21.2\~Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~чітко вказано: контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень\~правил дорожнього руху\~та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Тобто, право для витребування полісу відповідним підрозділом Національної поліції у водія транспортного засобу виникає за наявності двох виключних випадків, передбачених Законом № 1961-IV, які не мали місце в даних правовідносинах. Отже підстав для застосування до позивача санкції, передбаченої частиною першою статті 126 КУпАП у Інспектора не було. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27 квітня 2017 року, справа № К/800/13938/17. З матеріалів справи не встановлено, що відносно позивача складався протокол щодо порушення правил дорожнього руху. Оцінивши вказані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено правомірності притягнення\~\~ [PERSON] \~\~до адміністративної відповідальності за ч.1\~ст. 126 КУпАП, натомість встановлено, що остання дійсно звільнена від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 3\~ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 120497 від 15.03.2024 року слід скасувати. Позивач просила суд стягнути на її користь судовий збір і витрати на правничу допомогу. Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України). За правилами частини третьої статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України). У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України). Положеннями частини сьомої статті 134 КАС України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За правилами частини дев`ятої статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката надано: акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), вартість 3000 грн., ордер на надання правової допомоги, , прибутковий касовий ордер. У постанові Верховного Суду від 15.06.2021 (справа №159/5837/19, провадження №61-10459св20) міститься правовий висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц міститься висновок про те, що розглядаючи питання стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, суд має право самостійно визначати розмір таких витрат, виходячи з критерію розумної необхідності та співмірності, враховуючи характер виконуваної адвокатом роботи/послуг, складність виконуваної роботи/послуг, їх значимості, складності категорії справи тощо. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №280/1765/19, адміністративне провадження №К/9901/607/20) міститься правовий висновок про те, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. У постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі №160/6899/20 містяться правові висновки: «Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Результат розгляду: granted