Рішення адміністративного суду від 2022-01-26 00:00:00+02

у вересні позивач, [PERSON] , звернувся в суд з позовом до поліцейського взводу №2 УПП в Вінницькій області капрала поліції Регеші Олександра Валерійовича (відповідача), в якому просив визнати незаконними дії поліцейського та скасувати постанову про адміністративне правопорушення, складену відносно нього \~за ч.1 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Любарський районний суд Житомирської області рішенням від 27.10.2021 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що розглядаючи дану адміністративну справу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що сама постанова не відповідає встановленій формі, затвердженій Наказом МВС №1395 від 07.11.2015, оскільки у ній відсутня інформація про точне місце складення постанови та вчинення правопорушення, у вказаній постанові не зазначено конкретно, яких саме вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху ним порушено. Крім того, позивач вказує, що 06.12.2019 приватним підприємством «НЕБОСВІТ» було проведено перевірку технічного стану транспортного засобу автомобіля марки «VOLKSWAGEN» моделі «LТ 45» д.н.з. [NUMBER] та за його наслідками видано протокол №01051-01216-19, відповідно до якого транспортний засіб після технічного контролю визнаний технічно справним. Перевіркою технічного стану автомобіля було встановлено відсутність будь-яких переобладнань та зміни конструкції автомобіля. Протокол також містить інформацію про проведені дослідження та фото колісного транспортного засобу, зображення якого ідентичне зображенню транспортного засобу в момент винесення постанови та на теперішній час. При цьому поліцейський оцінки указаному документу при пред`явленні не надав, жодних замірів конструкції автомобіля при складенні постанови про адмінправопорушення ним не проводилося та які саме борти указаної моделі автомобіля, передбачені безпосередньо технічною документацією заводу виробника, при розгляді справи не встановлювалося. Зазначає, що поліцейським не було роз`яснено змісту постанови, не роз`яснено права особі, відносно якої винесено постанову, не забезпечено право на юридичну допомогу адвоката. В судове засідання сторони не з`явилися хоч належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи тому суд вважає за можливе провести розгляд справи в письмовому провадженні. Згідно з положеннями ч. 3\~ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства\~(далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.09.2021 \~поліцейським взводу №2 УПП в Вінницькій області капралом поліції Регеша О.В. складено відносно пизивача постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладено стягнення в розмірі 340 грн. Поліцейським зазначено, що 16.09.2021 о 10 год. 03 хв. [PERSON] по автодорозі М21 244 км. керував автомобілем марки «VOLKSWAGEN» моделі «LТ 45» д.н.з. [NUMBER] , який був переобладнаний з порушенням вимог стандартів, чим порушив п.п.31.3.а ПДР України. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2\~ст. 2 КАС України. Згідно частин першої, другої та третьої\~статті 242 КАС України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Крім того, ст.\~ 2\~ та ч. 4 ст.\~ 242 КАС України\~встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Частиною другою\~статті 19 Конституції України\~передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Так, відповідно до частини п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху. Згідно з пунктом 1.9. ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством. Пунктом 31.1 ПДР України встановлено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. Відповідно до п.п.31.3.а ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху. Згідно частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. У відповідності до ч.1 ст.121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачені статтею 121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Згідно статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У цьому випадку уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Відповідно до статей 249, 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито і за місцем його вчинення. Інспектор патрульної поліції, який уповноважений виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, на місці вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи де було вчинено таке адміністративне правопорушення та на місці де він несе службу в той час. Тобто підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення у відповідності до статті 276 КУпАП відповідачем за місцем його перебування та виконанням ним посадових обов`язків, який в даному випадку був уповноважений розглядати вказану адміністративну справу на місці здійснення адміністративного правопорушення безпосередньо в присутності особи відносно якої розглядалася вказана адміністративна справа. Водночас, при застосуванні положень статті 276 КУпАП також слід враховувати зміни до норм КУпАП, які були внесені після прийняття Закону України «Про Національну поліцію» та те, що рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, яке містить роз`яснення щодо застосування словосполучень використаних у нормах КУпАП «на місці» та «за місцем», прийнято також до набрання чинності цього Закону, тобто без врахування його положень. Порядок розгляду адміністративної справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (складання інспектором Державтоінспекції протоколу про правопорушення, розгляд адміністративної справи на підставі цього протоколу уповноваженим органом - Управлінням Державтоінспекції та за результатами її розгляду винесення постанови цим органом) був змінений з урахуванням положень Закону України «Про Національну поліцію» та внесенням змін до КУпАП. Тобто, як вірно зазначено судом першої інстанції на теперішній час, згідно з положеннями КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху інспектором патрульної поліції не складається, саме інспектор (працівник органу і підрозділу Національної поліції, який має спеціальне звання), а не Управління патрульної поліції, уповноважений розглядати адміністративну справу та за результатами її розгляду виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності на місці вчинення адміністративного правопорушення. Таким чином інспектор патрульної поліції, який уповноважений виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, на місці вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи де було вчинено таке адміністративне правопорушення та на місці де він несе службу в той час. Як встановлено судом першої інстанції, підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення у відповідності до статті 276 КУпАП здійснена поліцейським Регешою О.Г. за місцем його перебування та виконанням ним посадових обов`язків, який в даному випадку був уповноважений розглядати вказану адміністративну справу на місці здійснення адміністративного правопорушення, а не за місцем розташування управління патрульної поліції у Вінницькій області (яке не має повноважень здійснювати розгляд адміністративних справ та виносити відповідні постанови). Також, на виконання вищевказаних вимог та вимог статей 268, 278, 279 КУпАП, відповідач, розпочавши розгляд справи, назвав своє ім`я, посаду та спеціальне звання, зазначив порушення, яке вчинив Позивач, а саме керував автомобілем марки «VOLKSWAGEN» моделі «LТ 45» д.н.з. [NUMBER] , який був переобладнаний з порушенням вимог стандартів, чим порушив п.п.31.3.а ПДР України, в наслідок чого вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 121 КУпАП, пояснив позивачеві його права в тому числі право на юридичну допомогу та надав можливість надати письмові чи усні пояснення з приводу вчиненого правопорушення, що підтверджується наданим відповідачем відеозаписом. Після чого інспектор здійснив дослідження та оцінку наявних доказів та повідомив позивача про прийняте по справі рішення (накладення штрафу на позивача в розмірі 340 грн. 00 коп.) та виніс Постанову. Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно зі ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 40 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Як встановлено судом першої інстанції, згідно відеозапису з нагрудної камери поліцейського, підставою для винесення оскаржуваної постанови стало порушення водієм [PERSON] п.31.3.а ПДР України, яке полягало у заварюванні бокового борта кузова автомобіля, що за своєю специфікою є самовільним вмішуванням в конструкцію транспортного засобу. Даний факт позивачем у позовній заяві не заперечується, а також не заперечувався під час розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки, що зафіксовано на відеозапис поліцейського, який наданий разом із відзивом на позов. Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що розглядаючи дану адміністративну справу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Доводи апеляційної скарги щодо недоліків оформлення оскаржуваної постанови, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вимоги загальні вимоги до постанови про адміністративне правопорушення визначені Кодексом про адміністративні правопорушення України, а оскаржувана постанова відповідає зазначеним вимогам. При цьому, такі вимоги не можуть бути самостійною підставою для визначення протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Також, як вірно зазначено судом першої інстанції, доводи позивача з посиланням на протокол перевірки технічного стану транспортного засобу №01051- 01216-19 від 06.12.2019 є помилковими, оскільки з нього не можливо встановити який саме автомобіль перевірявся, а також з моменту його видачі минуло майже два роки. Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Результат розгляду: denied