Рішення адміністративного суду від 2023-03-06 00:00:00+02

І. РУХ СПРАВИ У травні 2019 року [PERSON] (далі - позивач або [PERSON] ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУНП в Донецькій області або відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУПФУ в м. Києві або відповідач-2), в якому просив: зобов`язати ГУНП в Донецькій області оформити та надати до ГУПФУ в м. Києві всі необхідні документи для призначення пільгової пенсії за вислугу років; зобов`язати ГУПФУ в м. Києві призначити замість пенсії по інвалідності пенсію за вислугу років та здійснити відповідний перерахунок пенсії в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення за період: з моменту її призначення (11.09.2018) по день винесення рішення; зобов`язати ГУНП в Донецькій області виплатити суму недоплаченої винагороди за безпосередню участь в АТО в розмірі 1198,22 грн за лютий - березень 2016 року; зобов`язати ГУНП в Донецькій області виплатити суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 8390,07 грн; визнати протиправною бездіяльність ГУПФУ в м. Києві щодо невиплати пенсії за період з 11.09.2018 по лютий 2019 року включно; зобов`язати ГУПФУ в м. Києві нарахувати та виплатити заборгованість з пенсії по інвалідності, що утворилася з 11.09.2018 по лютий 2019 року включно. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26.06.2019 позов задоволено частково: зобов`язано ГУНП в Донецькій області виплатити позивачу суму недоплаченої винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції у розмірі 1 198,22 грн; зобов`язано ГУНП в Донецькій області виплатити [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6 963,71 грн; визнано протиправною бездіяльність ГУПФУ в м. Києві щодо невиплати [PERSON] пенсії за період з 11 вересня 2018 року по лютий 2019 року включно; зобов`язано ГУПФУ в м. Києві нарахувати і виплатити позивачу заборгованість з виплати пенсії по інвалідності, за період з 11 вересня 2018 року по лютий 2019 року включно. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2019 скасовано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26.06.2019 в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання ГУНП в Донецькій області виплатити [PERSON] суму недоплаченої винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції у розмірі 1198,22 грн та у цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. В решті рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26.06.2019 залишено без змін. Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, у якій просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нову постанову про задоволення позову в повному обсязі, а саме: зобов`язати ГУНП в Донецькій області оформити та надати до ГУПФУ в м. Києві всі необхідні документи для призначення пільгової пенсії за вислугу років; зобов`язати ГУПФУ в м. Києві призначити замість пенсії по інвалідності пенсію за вислугу років та здійснити відповідний перерахунок пенсії в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення за період: з моменту її призначення (11.09.2018) по день винесення рішення. IІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ Ухвалою Верховного Суду від 16.10.2019 відкрито касаційне провадження у справі. За результатами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями визначений новий склад суду. Ухвалою Верховного Суду від 22.02.2023 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у період з 05.08.1996 по 06.11.2015 перебував на службі в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 по 10.09.2018 проходив службу в Національній поліції України, що підтверджується інформацією, зазначеною у послужному списку. Також позивач брав участь в антитерористичній операції, має статус учасника бойових дій, що підтверджується інформацією, зазначеною у посвідченні серія [NUMBER] від 22.06.2016. Згідно із наказом ГУНП в Донецькій області від 10.09.2018 № 384 о/с підполковника поліції [PERSON] звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції). Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні складає: 22 роки 01 місяць 06 днів, у пільговому обчисленні - 33 роки 03 місяці 06 днів. З 11.09.2018 позивачу призначена пенсія по інвалідності згідно із Законом України від 09.04.1992 №2262-XII «Про Пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII). 03.12.2018 позивач звернувся до ГУНП в Донецькій області із заявою про перегляд умов пенсійного забезпечення, у відповідь на яку, відповідач-1 листом від 28.12.2018 №Т-578/12/01-2018 повідомив заявника про те, що призначення і виплата пенсій здійснюється органами Пенсійного фонду України, у зв`язку з чим було рекомендовано для вирішення цього питання звернутися до органу, що призначає пенсію. Також 04.12.2018 позивач звернувся до ГУПФУ в Донецькій області із заявою, у якій просив переглянути умови пенсійного забезпечення та призначити йому пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону №2262-XII. Листом від 17.01.2019 №29104/Т-11 Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України повідомив позивача про те, що підготовку необхідних для призначення (порахунку) пенсій документів, в тому числі обчислення вислуги років, визначення грошового забезпечення для обчислення пенсії здійснюють уповноважені органи міністерств та відомств, в яких військовослужбовці проходили службу. Одночасно заявнику роз`яснено, що пенсія по інвалідності призначена у розмірів 60% відповідних сум грошового забезпечення, як особі з інвалідністю 2 групи, набутої в період проходження військової служби. Судами попередніх інстанцій також встановлено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою і з січня 2019 року перебуває на обліку в ГУПФУ у м. Києві. Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся із цим позовом до суду. ІV. АРГУМЕНТИ СТОРІН На обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що має достатню вислугу років для призначення пенсії за вислугу років, проте пенсійний фонд ухиляється від обов`язку перевести його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років. Відповідно для вчинення пенсійним органом таких дій, саме ГУНП в Донецькій області повинно оформити та направити до пенсійного органу необхідні документи для призначення пенсії за вислугу років. Одночасно позивач стверджує, що зміст та обсяг досягнутих ним соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняття нових законодавчих актів. За таких обставин наполягає, що застосуванню до спірних правовідносин підлягає норма статті 12 Закону №2262-XII, що діяла на момент вступу позивачем на службу. За твердженнями позивача, зміна правового регулювання у питаннях, пов`язаних із реалізацією права на соціальний захист у бік збільшення вислуги років, необхідної для призначення пенсії, безумовно звужує його права. Відповідач - 1 (ГУНП в Донецькій області) позов не визнав. Зокрема наполягає, що у позивача недостатньо календарної вислуги для отримання пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII. Також з посиланням на положення статті 58 Конституції України зазначає, що застосуванню до спірних правовідносин підлягає та правова норма, що діє на момент реалізації особою права на соціальний захист. Відповідач-2 (ГУПФУ в м. Києві) також позов не визнав. Стверджує, що діяв у межах та у спосіб визначених законом повноважень. Позивач подав відповідь на відзив ГУНП в Донецькій області, у якому наполягає, що на момент прийому його на службу до ОВС діяли одні умови виходу на пенсію за вислугу років, які в подальшому погіршилися. Стверджує, що сутність соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів, що неодноразово висловив Конституційний суд України у своїх рішеннях. V. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ Вирішуючи спір в оскаржуваній частині (щодо відмови у задоволенні позову), суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не звертався до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про переведення із одного виду на інший вид пенсії відповідно до вимог, які визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». VІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовані обставини справи, що призвело до неправильного вирішення частини позовних вимог. Стверджує, що звернувся до пенсійного органу із заявою довільної форми про переведення з одного виду пенсії (по інвалідності) на інший вид (за вислугу років), проте Департамент пенсійного забезпечення належним чином це звернення не розглянув та надав формальну відписку. Також за позицією скаржника, у питанні обчислення вислуги років необхідно застосовувати положення статті 12 Закону №2262-XII, у редакції, що діяла на момент вступу позивачем на службу, оскільки зміна правового регулювання у питаннях, пов`язаних із реалізацією права на соціальний захист у бік збільшення вислуги років, необхідної для призначення пенсії, безумовно звужує його права. Відповідач-1 (ГУНП в Донецькій області) подав відзив на касаційну скаргу, у якому із посиланням на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині просить відмовити у задоволенні касаційної скарги і залишити судові рішення без змін. В обґрунтування своєї позиції відповідач - 1 стверджує, що пенсія за вислугу років призначається за наявності календарної, а не загальної чи пільгової вислуги років. Проте у позивача недостатньо календарної вислуги років для призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону №2262-XII. ГУПФУ в м. Києві правом на подачу відзиву на касаційну скаргу не скористалося. 07.04.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла заява, у якій останній просив врахувати при вирішенні цієї справи правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.03.2021 в справі №805/3923/18-а, щодо правил обчислення календарної вислуги років. VІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального права в оскаржуваній частині та дійшов таких висновків. Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Як визначено Європейською соціальною хартією (переглянутою), 1996 року, згода на обов`язковість якої надано Верховною Радою України та яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року, кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами «досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися» права та принципи, що закріплені у Хартії. Закон №2262-XII має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України. Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист. Статтею 7 Закону №2262-XII визначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором. Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 №1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» врегульовано Порядком №3-1. Згідно із пунктом 4 Порядку №3-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником за місцем його проживання. Пунктом 14 Порядку N 3-1 передбачено, що орган, який призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший і поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів. Заяви осіб про призначення, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі обліку заяв про призначення пенсії згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (2262-12 ) (додаток 3). Заявнику або посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу органом, що призначає пенсії, видається розписка-повідомлення із зазначенням дати приймання заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати в тримісячний термін з дня прийняття заяви (додаток 4). Форма заяви про призначення/перерахунок пенсії визначена Додатком 1 Порядку N3-1. Відповідно до пункту 16 цього Порядку при прийманні документів для призначення пенсії орган, що призначає пенсії: перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; здійснює попередню перевірку змісту і належного оформлення представлених документів; перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження. Орган, що призначає пенсії, має право вимагати від міністерств та інших органів, заявників дооформлення поданих документів, а також подання додаткових документів та перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі. Згідно із пунктом 17 Порядку №3-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії. Відповідно до пункту 18 Порядку №3-1, рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії . Зміст наведених норм права дає підстави дійти висновку про те, що для переведення з одного виду пенсії на інший особа звертається до пенсійного органу особисто або через свого представника із відповідною заявою, правильність оформлення якої перевіряє відповідальний працівник Пенсійного фонду на стадії приймання документів. Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для переведення з одного виду пенсії на інший орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення про переведення з одного виду пенсії на інший або про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший. Суди попередніх інстанцій з`ясували, що позивач 04.12.2018 звертався до ГУПФУ в Донецькій області із заявою про перегляд умов пенсійного забезпечення, проте дійшли висновку, що звернення не відповідає установленій Порядком №3-1 формі, а тому констатували відсутність факту звернення за переведенням з одного виду пенсії на інший. Водночас колегія суддів вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними, оскільки незважаючи на те, що заява позивача від 04.12.2018 складена не по формі, визначеній Додатком 1 Порядку №3-1, така містить необхідну інформацію, яка дає змогу оцінити намір заявника. Колегія суддів зазначає, що згідно із положеннями пунктів 17, 18 Порядку №3-1, результат розгляду порушеного у зверненні питання щодо переведення з одного виду пенсії на інший оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення (розпорядження) органу, що призначає пенсію. В контексті наведеного колегія суддів зазначає, що уникаючи формального підходу до оцінки дій суб`єктів владних повноважень, та з метою процесуальної економії в судовій практиці непоодинокі випадки коли суди розцінюють відповіді органу влади, оформлені листами, в якості рішень по суті спору, проте в цій ситуації спеціальний нормативний акт чітко вимагає прийняття розпорядження, оскільки за його відсутності, у тому числі, неможливо оцінити позицію відповідача. Суд наголошує, що визначена Порядком №3-1 процедура є способом дій пенсійного органу у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «пенсійного» питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим. Водночас результат розгляду порушеного позивачем у заяві від 04.12.2018 питання відповідач-2 оформив листом від 17.01.2019 №29104/Т-11. Своєю чергою зміст відповіді пенсійного органу на заяву від 04.12.2018 не містить інформації про вирішення питання щодо переведення [PERSON] на інший вид пенсії, як і інформації, що відсутність повного пакету документів як підстави для відмови у переведенні з одного виду пенсії на інший. Відтак, пенсійний орган допустив надмірний формалізм, наслідком якого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v.Ukraine), заява №61406/00, п.59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п.158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v.Ukraine), заява №20390/07). За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову в оскаржуваній частині шляхом зобов`язання ГУПФУ в м Києві повторно розглянути заяву [PERSON] від 04.12.2018, з прийняттям за наслідками її розгляду рішення відповідно до вимог пенсійного законодавства. Водночас колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для зобов`язання ГУНП в Донецькій області оформити та надати до ГУПФУ в м. Києві всі необхідні документи для призначення пільгової пенсії за вислугу років, з огляду на передчасність таких вимог, оскільки позивач не звертався до відповідача-1 з цього питання, і останній таке питання не вирішував. VІІІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ За правилами статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Таким чином приймаючи до уваги те, що у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій помилковими є лише частина висновків, а інші висновки є законними і обґрунтованими, колегія суддів дійшла висновку про скасування судових рішень у частині (щодо неправильно вирішеної частини позовних вимог) та ухвалення у цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Результат розгляду: partial