Рішення адміністративного суду від 2022-06-21 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області (далі - відповідач, рада), в якому просив: - визнати протиправним та скасувати рішення Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області від 12 травня 2021 року №220 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Медвинської сільської ради»; - зобов`язати Медвинську сільську раду Білоцерківського району Київської області повторно розглянути заяву [PERSON] щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах села Коряківка Богуславського (Білоцерківського) району Київської області орієнтовною площею 2 га. В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства. Однак, відповідач рішенням 13 сесії восьмого скликання Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області від 12 травня 2021 року № 220 самостійно зменшив розмір земельної ділянки, яку позивач мав намір набути у власність з 2,00 га до 0,20 га. Позивач вважає рішення відповідача таким, що суперечить нормам чинного законодавства і порушує його права. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року даний адміністративний позов задоволено. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що спірним рішенням відповідач безпідставно та в односторонньому порядку зменшив площу бажаної земельної ділянки, на отримання якої позивач подав заяву, отже рішення є таким, що прийнято необґрунтовано та без з`ясування усіх обставин справи, у зв`язку із чим підлягає скасуванню. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що 13 сесією Медвинської сільської ради VIII скликання прийнято рішення № 220 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Медвинської сільської ради», яким за рекомендацією постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, екології, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у розмірі 0,2 га. На думку відповідача, для задоволення сільськогосподарських потреб на вирощування городини цілком достатньо 0,2 га земельної ділянки, при цьому жодний нормативно-правовий акт не зобов`язує органи місцевого самоврядування надавати земельну ділянку саме у розмірі 2,0 га, а в Земельному кодексі України зазначено «не більше 2 га». Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції, [PERSON] є громадянином України, що підтверджується паспортом серії [NUMBER] , виданим Святошинським РУ ГУ МВС України в місті Києві 16 вересня 2003 року. 24 березня 2021 року [PERSON] звернувся до Сільського голови Медвинської сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, у якому просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах села Коряківка Богуславського (Білоцерківського) району Київської області орієнтованою площею 2,00 гектара. Додатками до вказаної заяви позивачем зазначено: копію паспорта, копія ідентифікаційного коду та графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Заява [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 24 березня 2021 року зареєстроване відділом надання адміністративних послуг виконавчого комітету Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області 24 березня 2021 року за вх.№ 306/02-45. Листом від 22 квітня 2021 року Медвинська сільська рада повідомила позивача про те, що його заява була передана на розгляд постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, екології, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою та за результатами розгляду комісії буде передана на розгляд сесії для прийняття рішення. Відповідно до протоколу № від 07 травня 2021 року засідання постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, екології, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою у пункті 7.2 відображено відомості щодо вирішення питання рекомендувати надати дозвіл громадянам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у розмірі 0,20 га, серед яких зазначено клопотання [PERSON] від 24. березня 2021 року №306/02-45. Рішенням Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області від 12 травня 2021 року № 220 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Медвинської сільської ради» надано [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області в межах населеного пункту. Не погоджуючись з вказаним рішенням, зокрема, із розміром земельної ділянки, на яку надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, позивач звернувся з даним позовом до суду. Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Відповідно до статті 12 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; організація землеустрою, тощо. Згідно п. 34 ч.1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних міських рад. Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно п. п. «а», «б» ч. 1 статті 19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються, в тому числі, на таку категорію, як землі сільськогосподарського призначення, землі житлової та громадської забудови. За змістом статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Повноваження відповідних органів виконавчої влади та порядок передачі земельних ділянок у власність громадянам встановлені статтями 118, 122 ЗК України. Зокрема, п. «б» ч. 1 статті 121 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. З наведеного випливає, що законодавцем гарантовано право безоплатної передачі земельної ділянки громадянину у власність, зокрема, у межах норм безоплатної приватизації, порядок проведення якої регламентовано положеннями статті 118 Земельного кодексу України. За змістом ч.6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно абз.1 ч.7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч.8 статті 118 ЗК України). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч.9 статті 118 ЗК України). Відповідно до ч.10, 11 статті 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. З наведених вище норм вбачається, що чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України. При цьому, законодавцем визначені виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Отже, відповідач був зобов`язаний розглянути зазначене клопотання у місячний строк і надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні з підстав невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Як зазначалося вище, позивач клопотав про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га. За рекомендацією постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, екології, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у розмірі 0,2 га. Відповідно, спірним рішенням Медвинської сільської ради № 220 від 12 травня 2021 року надано [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області в межах населеного пункту. При цьому, позивачем оскаржується до суду вказане рішення саме з підстав необґрунтованості та неправомірності зменшення розміру земельної ділянки, яку мав намір набути у приватну власність для ведення особистого селянського господарства позивач з 2,00 га до 0,20 га. Як вірно зазначено судом першої інстанції, Земельним кодексом України визначено порядок розгляду даної категорії питань, та зазначено, що відповідний орган місцевого самоврядування, розглянувши питання про надання земельної ділянки для особистого селянського господарства, надає дозвіл на розроблення проекту землеустрою, або мотивовану відмову. Отже розгляд заяви позивача мав завершитись або її задоволенням, або вмотивованою відмовою у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою. Суд наголошує, що у своїй заяві позивач вказав площу земельної ділянки, яку він бажає отримати у власність із земель комунальної власності, в межах норм безоплатної приватизації, встановлених Земельним кодексом, а саме 2,0 га. При цьому, оскаржуване рішення відповідача не містять обґрунтувань причин, з яких неможливо задовольнити заяву позивача у повному обсязі та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 2,0 га. Відтак, суд вважає, що позивачем виконано усі необхідні умови для отримання безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності, а саме подано відповідну заяву, інші документи, зазначено площу земельної ділянки в межах дозволених норм безоплатної приватизації, натомість позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,20 га, що менше бажаної площі земельної ділянки, яку просив надати [PERSON] . Таким чином, спірним рішенням відповідач безпідставно та в односторонньому порядку зменшив площу бажаної земельної ділянки, на отримання якої позивач подав заяву, тому суд вважає спірне рішення таким, що прийнято необґрунтовано та без з`ясування усіх обставин справи, у зв`язку із чим воно підлягає скасуванню. Судом враховано позицію відповідача, згідно якої жодний нормативно-правовий акт не зобов`язує органи місцевого самоврядування надавати земельну ділянку саме у розмірі 2,0 га, а в Земельному кодексі України зазначено «не більше 2 га». Разом з тим, оскаржуване рішення є таким, що порушує права позивача, оскільки воно жодним чином не обґрунтоване і не містить ніяких мотивів відмови у наданні саме максимального можливого розміру земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Тобто, відповідач безпідставно обмежив визначене законом право позивача. За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову. Отже при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування. За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied