Рішення адміністративного суду від 2022-10-04 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив: 1) зобов`язати [INFO] внести зміни до наказу [INFO] від 14.04.2014 № 86 в частині визначення періоду для виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме передбачити виплату йому одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 10 календарних років служби; 2) зобов`язати Військову частину [NUMBER] Національної гвардії України «[INFO]») провести додаткове нарахування йому одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 5 календарних років служби, які не були враховані під час попереднього нарахування, що складає 50 687, 77 грн; 3) стягнути з Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України «[INFO]») невиплачену належну йому одноразову грошову допомогу при звільнені в розмірі 50 687,77 грн; 4) визнати протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України « [INFO] » («Міжнародний центр») щодо невжиття заходів з метою проведення повного розрахунку при його звільненні та невиплаті йому середнього заробітку за весь час затримки грошового забезпечення по день фактичного розрахунку; 5) зобов`язати Військову частину [NUMBER] Національної гвардії України «[INFO]») провести нарахування йому середнього заробітку за час затримки повного розрахунку щодо не оспорюваної суми в розмірі 9 461, 76 грн; 6) стягнути з Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України «[INFO]») на його користь суму середнього заробітку за час затримки повного розрахунку щодо не оспорюваної суми в розмірі 9 461, 76 грн; 7) зобов`язати Військову частину [NUMBER] Національної гвардії України «[INFO]») провести нарахування йому середнього заробітку за час затримки повного розрахунку щодо оспорюваної суми з розрахунку 675, 84 грн в день за період з 14.04.2020 по день постановлення рішення судом; 8) стягнути з Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України «[INFO]») на його користь суму середнього заробітку за час затримки повного розрахунку щодо оспорюваної суми з розрахунку 675, 84 грн в день за період з 14.04.2020 по день постановлення рішення судом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на 14.04.2020 його вислуга років в календарному обчислені складає 10 років, а тому одноразова грошова допомога при звільненні повинна бути обчислена не за 5 календарних років служби, а за 10 років. З урахуванням несвоєчасного з ним розрахунку наголошує, що має право на стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні. Рішенням Окружного адміністративного судуміста Києва від 09 листопада 2021 рокуадміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого зобов`язано Начальника [INFO] [PERSON] внести зміни до наказу начальника [INFO] від 14.04.2014 № 86 в частині визначення періоду для виплати [PERSON] одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме передбачити виплату [PERSON] одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 10 календарних років служби, стягнуто з Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України «[INFO]») на користь [PERSON] невиплачену одноразову грошову допомогу при звільнені в розмірі 50 146,50 грн,визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України «[INFO]») щодо невжиття заходів з метою проведення повного розрахунку при звільненні [PERSON] та невиплаті [PERSON] середнього заробітку за весь час затримки виплати грошового забезпечення з 14.04.2020 по день фактичного розрахунку - 28.04.2020, стягнуто з Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України «[INFO]») на користь [PERSON] суми середнього заробітку за час затримки розрахунку з 14.04.2020 по 28.04.2020 в розмірі 9 461,76 грн та стягнуто з Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України «[INFO]») на користь [PERSON] середній заробіток в сумі 103 888, 26 грн за час затримки повного розрахунку щодо оспорюваної суми 50 146, 50 грн з розрахунку 180, 99 грн в день за період з 14.04.2020 по 09.11.2021. В іншій частині у задоволені позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина [NUMBER] Національної гвардії України «[INFO]» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що з 05.04.2021 змінено керівника Міжнародного [INFO], тобто виконання рішення в частині зобов`язання керівника [PERSON] є неможливим. Також звертає увагу, що подані позивачем документи викликають сумнів у їх достовірності. Крім того, апелянт, вважає, що судом не було враховано практику Верховного Суду та невірно здійснено розрахунок суми, що належить до сплати позивачу, оскільки визначений судом розмір значно перевищує суму заборгованості. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що згідно витягу із наказу начальника [INFO] (по стройовій частині) від 14.04.2020 №86, виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення лейтенанта [PERSON] відповідно до пп.«б» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби, наказом командувача Національної гвардії України від 27.03.2020 №59 о/с (за станом здоров`я) без права носіння військової форми одягу, 14.04.2020 та для взяття на військовий облік до [INFO] м. Києва. Зазначеним наказом, серед іншого, відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вирішено виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу (з 24 лютого 2015 року) без урахування періоду попередньої служби. Таким чином, оскільки позивача зараховано на військову службу 24.02.2015, а наказ №86 прийнято 14.04.2020, одноразову грошову допомогу позивачу вирішено виплатити за повні 5 календарних років військової служби безпосередньо у Національній гвардії України. При цьому, як зазначено в наказі №86 від 14.04.2020, вислуга років для нарахування відсоткової надбавки за вислугу років станом на 14.04.2020 складає у календарному обчисленні 10 років 8 місяців 19 днів, тобто повні 10 календарних років. В подальшому позивач звернувся до Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України «[INFO]» із заявою, в якій просив внести зміни до наказу №86 від 14.04.2014 в частині передбачення виплати одноразової грошової допомоги за 10 календарних років служби. Листом Міжнародного центру від 05.05.2020 №70-781-лу-5 за підписом полковника Генадія Пузанова позивачу процитовано норми абз.1 п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і абз.6 п.2 ст.15 цього самого закону. Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Частково задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, при цьому, частина позовних вимог була визначена судом, як невірний спосіб захисту порушених прав позивача. Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до наступних висновків. Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Позивач перебував на військовій службі у Національній гвардії України. Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України, які обіймають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України, визначає відповідна Інструкція, затверджена Наказом МВС України №200 від 15.03.2018, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 05.04.2018 за № 405/31857 (далі - Інструкція). Пунктами 1, 2 розділу ХХХІІ Інструкції передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що звільняються зі служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірах, визначених ст. 15 Закону №2011-XII. Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей». Пунктом 1 зазначеної постанови визначено наступне: установити, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у п. «ж» ст. 12 такого Закону, до вислуги років зараховуються: - служба в органах внутрішніх справ України, органах і підрозділах цивільного захисту на посадах начальницького і рядового складу, Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу з дня призначення на відповідну посаду. За змістом абзацу 6 ч.6 ст.15 Закону №2011-XII, у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги. При цьому, як правильно зауважено судом першої інстанції, служба в МВС не є військовою службою, відповідно позивач не міг бути повторно звільнений з військової служби, а звільнення позивача зі служби в Національній гвардії України наказом №86 відбулось вперше, тому позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 10 календарних років служби, адже в розумінні наведених вище норм строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється з урахуванням служби позивача в органах внутрішніх справ. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою захисту порушених прав позивача в цій частині суд вбачає наявність підстав для зобов`язання Начальника [INFO] внести зміни до наказу від 14.04.2014 № 86 в частині визначення періоду для виплати [PERSON] одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме передбачити виплату [PERSON] одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 календарних років служби та стягнення з Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України «[INFO]») на користь [PERSON] невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільнені в розмірі 50 146,50 грн, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню (позивач просив 50 687,77 грн). Колегія суддів, вважає, необґрунтованими доводи апелянта, що подані позивачем документи викликають сумнів у їх достовірності та з яких неможливо встановити вислугу років позивача, оскільки в самому наказі №86 від 14.04.2020 зазначено, що вислуга років позивача для нарахування відсоткової надбавки за вислугу років станом на 14.04.2020 складає у календарному обчисленні 10 років 8 місяців 19 днів, тобто повні 10 календарних років. Проте, слушними є доводи позивача про неможливість виконання судового рішення через зміну керівника [INFO], в той час, як в рішенні вказано прізвище [PERSON] . Стосовно позовних вимог щодо протиправної бездіяльності Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України «[INFO]») у невжитті заходів з метою проведення повного розрахунку при звільненні [PERSON] та невиплаті [PERSON] середнього заробітку за весь час затримки виплати грошового забезпечення по день фактичного розрахунку, колегія суддів зазначає наступне. Так, статтею 117 Кодексу законів про працю України(далі - КЗпП України)передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, яка настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Так, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку. З аналізу вищенаведеної норми вбачається, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум, зменшується відповідно розмір відповідальності, який повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум (з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків), стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Як зазначає позивач та не заперечується відповідачами, повний розрахунок з ним було проведено лише 28.04.2020. Наведене підтверджується випискою по картковому рахунку, згідно якої 28.04.2020 на рахунок позивача від «Міжнародний центр» надійшла заробітна плата в сумі 137 086,38 грн. Таким чином, Військовою частиною [NUMBER] Національної гвардії України «[INFO]» порушено вимоги ч.1 ст.116 КЗпПУ, внаслідок чого до нього має бути застосована відповідальність визначена ст.117 КЗпПУ. Згідно довідки Військової частини [NUMBER] про доходи позивача, розмір отриманого позивачем у лютому, березні 2020 року грошового забезпечення становить 20 275, 11 грн/місяць. Як наслідок, середньоденний розмір грошового забезпечення становить 675,84 грн (20275,11*2) / 60. З урахуванням викладеного, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку становить 9461,76 грн (675,84 грн х 14 днів). Стосовно позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати оспорюваної суми одноразової грошової допомоги колегія суддів зазначає наступне. Так, проаналізувавши зазначені вище положення КЗпП України, колегія суддів зазначає, що судом у даній справі лише встановлено порушене право позивача на отримання вихідної допомоги, однак така ще не виплачена відповідачем на виконання рішення суду, а відтак неможливо встановити період такої затримки, тому вказані вимоги є передчасними і задоволенню не підлягають. Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Результат розгляду: partial