Рішення адміністративного суду від 2022-01-27 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до Поліцейського роти №2 батальйону управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Рядового поліції Гончарука Костянтина Івановича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4800397 від 21.09.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову серії ЕАО № 4800397 від 21.09.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором батальйону № 1 роти № 2 УПП у Вінницькій області рядовим поліції Гончаруком Костянтином Івановичем, якою притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн. Також стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача судові витрати в загальній сумі 4454,00 грн. Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати у зв"язку з порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. З підстав викладених в апеляційній скарзі, апелянт просить прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У зв"язку з неявкою сторін у судове засідання, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження згідно ст. 311 КАС України. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірно висновку щодо задоволення позовних вимог позивача, при цьому частково не погоджується з розміром відшкодування позивачу за рахунок відповідачів витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу. Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в резолютивній частині виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.09.2021 інспектором батальйону № 1 роти № 2 УПП у Вінницькій області рядовим поліції Гончаруком Костянтином Івановичем винесено постанову серії ЕАО №4800397 від 21.09.2021 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн за те, що водій здійснив стоянку транспортного засобу ближче 5 м від контейнерів для збирання побутових відходів, чим порушив п. 15.10. «е`ПДР, а саме: порушення стоянки - стоянка ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що вважає постанову незаконною, оскільки ним не вчинено правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, в матеріалах справи відсутні жодні докази його вини. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог позивача та скасування оскаржуваної постанови, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та правомірності винесення оскаржуваної постанови. Зокрема суд зауважив, що сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17). Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. Обов`язки учасників дорожнього руху, а також підстави та порядок притягнення до відповідальності за їх порушення передбачені Законом України "Про дорожній рух", Правилами дорожнього руху та Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно зі ст.14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. За правилами п.1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р.№1306 (далі ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Відповідно до п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Згідно з п. 15.10 «е» ПДР України, стоянка забороняється ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства. Відповідно до вимог ч. 3 ст.122 КУпАП настає відповідальність за порушення стоянки транспортного засобу - стоянки ближче 5 метрів від контейнерів для збирання побутових відходів. В матеріалах міститься відеозапис події, що мала місце 21.09.2021, однак, оглянувши його вбачається, що в даному відеозаписі відсутні дані про те, що [PERSON] керував транспортним засобом «Opel Vectra» д.н.з. [NUMBER] та здійснив його зупинку, оскільки відеозапис починається з того, що автомобіль був вже припаркований, а позивач просто знаходився поруч. Дані обставини позбавляють можливості повноцінно встановити всі факти даної події. Крім того, судом встановлено, що відеозаписом не було зафіксовано будь-яких дій відповідача по вимірюванню відстані зупинки автомобіля позивача. Відеозапис не містить зафіксованого факту вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху. Також варто врахувати, що оскаржувана постанова від 21.09.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, що свідчить про те, що даний відеозапис не може бути визнано належним доказом у справі. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року у справі №524/1284/17. Окрім того, в матеріалах справи відсутні також відомості щодо здійснення відповідачем замірів відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що повинні підтверджувати факт стоянки автомобіля ближче 5 метрів від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі 760/3696/16-а, в постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі 216/5226/16-а, в постанові Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі №482/83/17. Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що в оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу вини позивача у скоєнні даного правопорушення, в тому числі і не зазначено відомостей про фіксування подій, не визначено, яким чином відповідач дійшов висновку, що позивач 21 вересня 2021 року о 12 год 41 хв в м. Вінниця, вул. Барське шосе, 103, здійснив стоянку ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, зокрема, чи робив відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідні заміри. Тому, беручи до уваги наведене вище, колегія суддів враховує, що згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Відповідно до ст.245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4800397 від 21.09.2021 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та у відзиві на позов, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б вказували на порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено. Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відповідно до пункту 1 частини 3 цієї ж статті КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 134 КАС України врегульовані питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Як свідчать матеріали справи, позивачем окрім сплати судового збору, понесено витрати на правничу допомогу. Зокрема, відповідно до частин 3,4 цієї статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В апеляційній скарзі відповідач зазначив про неспівмірність витрат. Зокрема, вказав на те, що справу віднесено до справ незначної складності, понесені позивачем витрати в сумі 3500,00 грн є неспівмірними зі складністю справи, а показники часу на оформлення позовної заяви, які зазначені адвокатом (7 год.) є завищеними, а тому не підлягають задоволенню. Дослідивши надані адвокатом Герасимчуком С.П. докази понесення позивачем витрат на правову допомогу, а також доводи відповідача щодо не співмірності таких витрат, суд виходить з наступного. Так, згідно з описом робіт (наданих послуг) за договором № 203/21-а про надання професійної правничої допомоги від 30.09.2021 адвокатом Герасимчуком С.П. були проведені такі роботи: попереднє вивчення матеріалів, формування правової позиції, консультування - 2 год (500 грн); опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, вивчення судової практики - 3 год (1000 грн); підготовка та подання позовної заяви про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - 4 год (2500 грн); представництво в судових засіданнях Вінницького районного суду Вінницької області - 1 год (1000 грн). Загальна вартість робіт складає 5000 грн. Суд першої інстанції дійшов висновку, що обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, є визначення витрат на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн., оскільки представник позивача згідно з ордером адвокат Герасимчук С.П. жодного разу в судові засідання не з`явився, тому витрати, пов`язані з представництвом в судових засіданнях в розмірі 1000 грн. визнані судом не підтверджені належними та допустимими доказами. У цій справі, колегія суддів при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України, проаналізувавши складність справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу відповідає умовам співмірності в розмірі 4000,00 грн. Колегія суддів зазначає, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Результат розгляду: partial