Рішення адміністративного суду від 2023-06-07 00:00:00+03

[PERSON] (надалі також позивач, [PERSON] ) звернувся до адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Сумській області (надалі також - відповідач), в якій просив: - визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо ненарахування та невиплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017; - зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017; - визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Сумській області у здійсненні перерахунку [PERSON] розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50 % грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення; - зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області нарахувати та виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з розрахунку 50 % грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми; - стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь [PERSON] середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 жовтня 2020 року по день фактичного розрахунку. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо ненарахування та невиплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Сумській області нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017. Визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Сумській області у здійсненні перерахунку [PERSON] розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50 % грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Сумській області нарахувати та виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з розрахунку 50 % грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Сумській області нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 жовтня 2020 року по день фактичного розрахунку у розмірі середньомісячного грошового забезпечення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення суду ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить обставини справи та нормативно-правове обґрунтування, зазначені ним у відзиві на позовну заяву. Просить урахувати, що до моменту набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 за № 782 у ГУНП в Сумській області не було підстав здійснювати нарахування індексації грошового забезпечення, оскільки Порядок проведення індексації грошових доходів населення у пункті 2 не містив грошового забезпечення поліцейських, як грошового доходу, який не має разового характеру та який підлягає індексації. Зазначає, що індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності, та не належить до числа щомісячних додаткових видів грошового забезпечення. Вказує, що суд першої інстанції передчасно задовольнив позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, що суперечить висновкам Верховного Суду, які викладені у постановах від 24.10.2011 у справі № 6-39цс11, від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17. За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відповідно до пункту третього частини першої\~статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України\~(надалі також -\~КАС України) суд\~\~апеляційної\~\~інстанції\~\~розглядає справу\~\~в порядку письмового провадження за наявними\~у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість\~\~рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що у період з березня 1997 року по 08 жовтня 2020 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України. Наказом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 08.10.2020, № 495 о/с позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 2 \~частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 12 жовтня 2020 року (через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) (а.с. 6). За час проходження служби в період з 07.11.2015 по 31.10.2017 індексація заробітної плати позивача не здійснювалася. При звільненні позивачу нарахована одноразова грошова допомога, однак без урахування у складі грошового забезпечення для її обрахунку індексації грошового забезпечення (а.с. 7-9). Уважаючи, що з 07.11.2015 по 31.10.2017 відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення, у тому числі щодо одноразової грошової допомоги при звільненні, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, не нарахувавши та не виплативши позивачу суму індексації грошового забезпечення та виплативши йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування у складі грошового забезпечення для її обрахунку індексації грошового забезпечення, не дотримався вимог Кодексу законів про працю України, Закону України "Про Національну поліцію", Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року за N 1078, з огляду на що задовольнив позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Сумській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період проходження служби, одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням у складі грошового забезпечення для її обрахунку індексації грошового забезпечення та стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 12.10.2020 по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а саме в частині позовних вимог, які судом першої інстанції задоволено, колегія суддів виходить з такого. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію". Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до ч. 5 ст. 94 Закону України "Про національну поліцію". Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. Критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції визначає Порядок виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року за № 260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за N 669/28799; далі - Порядок № 260). Відповідно до пункту 3 Порядку № 260 до складу грошового забезпечення поліцейського входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення. За приписами статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення. Відповідно до ст. 2 Закону № 1282 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексація грошових доходів населення згідно з ст. 4 Закону № 1282 проводиться в разі коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року - 101 відсоток). Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Згідно зі статтею 5 Закону № 1282 підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. За змістом частини 2 статті 6 Закону № 1282 порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою від 17 липня 2003 року № 1078 КМУ затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок \~№ 1078). Порядок № 1078 обумовлює правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей (п. 2 Порядку). Постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року за № 782, яка набрала чинності 24 жовтня 2017 року, внесено зміни до пункту 2 Порядку № 1078 шляхом доповнення абзацу п`ятого після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських». Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року, № 2050-III (далі - Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року за № 159 (далі - Порядок - № 159). Відповідно до статті 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 Закону № 2050-III передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території У країни і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно зі статтею 3 Закону № 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050-III). Відповідно до пункту 1 Порядку № 159 його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), За змістом пунктів 2, 3 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території У країни і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат). У пункті 4 Порядку № 159 закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Колегія суддів зазначає, що відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Водночас проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, колегія суддів дійшла висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації. При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017-ІІІ, Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078. Матеріалами справи підтверджується, що в період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року позивач проходив службу в Національній поліції України, індексація грошового забезпечення за вказаний період позивачу не нараховувалася та не виплачувалася, одноразова грошова допомога при звільненні виплачена без урахування індексації грошового забезпечення. З огляду на викладене та враховуючи наведені правові норми, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017, одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення та зобов`язанні Головного управління Національної поліції в Сумській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період проходження служби, одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням у складі грошового забезпечення для її обрахунку індексації грошового забезпечення. В ході розгляду справи відповідачем не надано жодних доказів на спростування факту ненарахування та невиплати позивачу протягом періоду з листопада 2015 року по жовтень 2017 року індексації грошового забезпечення, що є порушенням вимог Закону від 03.07.1991 за № 1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року, № 1078. Доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для нарахування спірної індексації до набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 за № 782 (тобто до внесення змін до Порядку № 1078) є необґрунтованими, оскільки Закон України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року, № 580-VІII має вищу юридичну силу, ніж Порядок № 1078. Щодо висновків суду першої інстанції про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Сумській області нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 жовтня 2020 року по день фактичного розрахунку у розмірі середньомісячного грошового забезпечення, колегія суддів зазначає таке. Згідно з частиною третьою статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" день звільнення вважається останнім днем служби. Разом з тим Законом України "Про Національну поліцію" не врегульовано порядок виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини. Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, за речове майно, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України, які можуть та повинні бути застосовані до спірних правовідносин. Так, порядок прийняття, проходження та звільнення зі служби в поліції врегульовано спеціальним законодавством. При цьому порядок проведення розрахунків при звільненні поліцейського, зокрема, строків проведення розрахунків, такими нормативними актами не врегульовано. У такому випадку підлягають застосуванню загальні норми Кодексу законів про працю України, якими врегульовано порядок проведення розрахунків при звільненні та встановлено відповідальність за несвоєчасний розрахунок. Суд ураховує, що усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. За приписами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно із приписами статті 5 КАС України та враховуючи завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС України), судовому захисту підлягають лише порушені права та інтереси особи, а позовні вимоги на майбутнє. У цій справі позивач звернувся для захисту права на індексацію свого грошового забезпечення у відповідний період, оскільки відповідач це право не визнавав. Станом на день розгляду справи такий розрахунок з позивачем не проведений. Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, колегія суддів дійшла висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі № 140/2006/19. Отже, нарахування індексації не є безумовним, а виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації. При цьому аналіз наведених положень дає підстави дійти висновку, що невиплата звільненому працівникові усіх належних йому від власника або уповноваженого ним органу сум є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Тобто для вирішення питання про стягнення заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Крім того, згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, визначаючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати, зокрема, розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Не заперечуючи право позивача на виплату середнього заробітку за невчасно виплачену індексацію, суд апеляційної інстанції зауважує, що оскільки у цій справі встановлювалось право особи на нарахування та виплату спірної грошової суми, яка визначена не була, колегія суддів дійшла висновку, що позовна вимога про нарахування та виплату середнього заробітку за невчасно виплачену індексацію заявлена передчасно, відносно майбутніх правовідносин та подій, котрі ще не склались (відповідач не здійснив обчислення розміру індексації за спірний період), а отже задоволенню не підлягає. Зазначене узгоджується з висновками Конституційного Суду України, викладеними в рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013, а також правовою позицією Верховного Суду, сформованою в постанові від 21.01.2021 у справі № 160/35/20. Доводи апеляційної скарги щодо зазначених обставин приймаються колегією суддів у якості належних. Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права (ч. 1 ст. 117 КЗпП України), оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Сумській області нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 жовтня 2020 року по день фактичного розрахунку у розмірі середньомісячного грошового забезпечення. В цій частині необхідно прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, так як вони заявлені позивачем передчасно. В іншій частині оскаржуване судове рішення слід залишити без змін. Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Результат розгляду: partial