Рішення адміністративного суду від 2024-07-24 00:00:00+03

22.04.2024 [PERSON] звернулась в суд з позовом до виконавчого комітету Хустської міської ради, просила скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Хустської міської ради №170 від 17.04.2024; провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого частиною 2\~ статті 156 КпАП України\~ закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Стягнути з відповідача судові витрати. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 27 травня 2024 року в задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення адміністративного правопорушення [PERSON] , відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 156 КУпАП, підтверджено наданими суду матеріалами адміністративної справи, що стали підставою для прийняття оскаржуваної постанови, серед яких: пояснення [PERSON] від 22.03.2023, пояснення [PERSON] від 22.03.2023, фототаблиця, які є доказами у розумінні ст.251 КУпАП, а протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №543210 від 22.03.2023 засвідчено подію вчинення правопорушення. Суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , якій згідно з протоколом про адміністративне правопорушення був здійснений продаж слабоалкогольного напою «Рево», на момент такого продажу не досягла 18 років. Суд констатував, що пояснення вищевказаних свідків є логічні, послідовні, узгоджуються між собою, у них чітко вказано про продаж слабоалкогольного напою «Рево» неповнолітній [PERSON] , а також що свідки упізнали продавця, яка здійснила такий продаж, і таким продавцем згідно фототаблиці є саме [PERSON] . На думку суду вказаних доказів є достатньо для підтвердження факту продажу [PERSON] слабоалкогольного напою неповнолітній особі. Щодо доводів [PERSON] про відсутність фіскального чеку, то як убачається з показів обох неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , такий чек взагалі не видавався. Отже відсутність касового чеку, за встановлених судом обставин справи у спірних правовідносинах, не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови від 17.04.2024 № 170. Також суд зазначив, що не є підставою для скасування оскаржуваної постанови посилання позивача на те, що сам слабоалкогольний напій не вилучався, позаяк з показів обох неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] чітко убачається, що мав місце продаж саме слабоалкогольного напою «Рево», тобто такий належним чином ідентифікований, як предмет продаж якого заборонений неповнолітнім. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 27 \~травня 2024 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ні протокол, ні постанова не містить доказів, на підставі чого було встановлено факт продажу та наявність у зазначеному напої алкоголю, не встановлено в таких, якими документами підтверджується неповноліття особи, яка фігурує у протоколі та постанові. Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі\~ КАС України) та особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає. З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 22 березня 2024 року старшим інспектором з СЮПВП Хустського РУВП ГУНП у Закарпатській області Прокопів Р. складено протокол про адміністративне правопорушення, серії ВАД № 543210, відносно [PERSON] , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2\~ ст. 156 КУпАП. Як це зазначив суд першої інстанції, із змісту протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що 22.03.2024 близько 16 години 20 хвилин [PERSON] , знаходячись на своєму робочому місці в магазині « [INFO] », що в м. Хуст по вул. Майдан Незалежності, відпустила слабоалкогольний напій «Рево» неповнолітній [PERSON] , 2008 року народження, вартістю 52 грн, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КУпАП. У графі до протоколу додається вказано: 1) пояснення [PERSON] ,; 2) [PERSON] ; 3) фототаблиця. 17 квітня 2024 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Хустської міської ради, на підставі матеріалів справи за вказаним вище протоколом про адміністративне правопорушення, винесено постанову №170, якою притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2\~ ст. 156 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі\~ 6800,00 грн. Зі змісту постанови убачається, що адміністративна комісія дійшла висновку про доведеність вини [PERSON] \~у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2\~ ст. 156 КУпАП\~ на підставі письмових пояснень [PERSON] від 22.03.2024, письмових пояснень [PERSON] від 22.03.2024 та доданих до протоколу фототаблиць. Вважаючи вказану постанову необґрунтованою, безпідставною, такою, що підлягає скасуванню, [PERSON] звернулась з позовом до суду. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Частиною 2\~ ст. 156 КУпАП\~ передбачено, що порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння у приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування як такі, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння заборонена, або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння через торгові автомати чи особами, які не досягли 18-річного віку, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особі, яка не досягла 18-річного віку, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби тягне за собою накладення штрафу від чотирьохсот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до п. 2 ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особам, які не досягли 18 років. Статтею 218 КУпАП встановлено, що адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 2 статті 156 КУпАП. З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що постанова №170 від 17.04.2024 винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 22.03.2024 серія ВАД №543210, що складений старшим інспектором з СЮПВП Хустського РУВП ГУНП у Закарпатській області Прокопів Р. Відповідно до статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Статтею 256 КУпАП закріплено вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення та встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. Суд апеляційної інстанції зауважує, що опис обставин, установлених під час розгляду справи, повинен містити вказівку на дату, час, місце вчинення адміністративного правопорушення, його суть. У контексті частини 2 статті 156 КУпАП опис обставин, крім згаданого вище, має містити кількісні й вартісні характеристики проданого напою чи виробу. При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що фіксація правопорушення у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення є наслідком відповідних дій уповноважених осіб з перевірки наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та наявності підстав для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності. Ці дії посадових осіб можуть вчинятися лише після виявлення правопорушення, тобто встановлення певного факту та загальних ознак вчиненого діяння. Незважаючи на те, що такий протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень, однак складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Отже, щодо зафіксованого протоколом від 22 березня 2024 року правопорушення, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії протоколу від 22 березня 2024 року, вказані законодавчі вимоги щодо змісту такого не дотримано: не зазначено назву, серію, № ким і коли виданий документ на підставі якого встановлено особу, не зазначено також таких даних щодо свідка. Щодо свідка [PERSON] , не зазначено що така є неповнолітньою. Окрім того, пояснення у такої відібрано у присутності рідного брата батька [PERSON] . Відомостей, що така особа є законним представником [PERSON] в матеріалах справи не має. Окрім того, жодними належними доказами не підтверджується факт продажу позивачем саме слабоалкогольного напою. Доказів вилучення такого напою матеріали справи не містять. Експертні дослідження з цього приводу до матеріалів справи\~ не надано. Об`єктом адміністративного проступку, передбаченого статтею 156 КУпАП є суспільні відносини у сфері торгівлі пивом, алкогольними та слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а також суспільні відносини у сфері захисту прав споживачів та охорони здоров`я населення (див. Господарський кодекс України, Закони України «Про захист прав споживачів», «Про державне, регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», Порядок провадження торговельної діяльності та правила торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 року № 833 та ін.). Згідно з статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. В силу закріпленого статті 7 КУпАП принципу законності ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності. Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. При цьому, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Лише фіксація саме вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а не притягнення його до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі. Так, до копії адміністративних матеріалів на [PERSON] , які містяться в матеріалах справи, долучено пояснення [PERSON] , відповідно до яких 22.03.2024 о 16 год. 20 хв. в продуктовому магазині « [INFO] », що знаходиться у м.Хусті по вул. Майдан Незалежності, неповнолітня [PERSON] , 2008 року народження придбала в продавця магазину слабоалкогольний напій ««Рево» вартістю 52 грн. Вказані пояснення враховані адміністративною комісією Хустської міської ради при прийнятті оскаржуваної постанови №170 у справі про адміністративне правопорушення. До протоколу долучено окрім пояснень неповнолітньої [PERSON] , пояснення неповнолітнього свідка [PERSON] , яка такі надавала у присутності родича [PERSON] , проте повноважень на законне представництво такої неповнолітньої особи матеріали справи не містять. Також долучено фототаблиці, на яких зображено як 22.03.2024 [PERSON] та [PERSON] біля 16 год 25 хв. виходять з магазину « [INFO] », що у [ADDRESS] . Також зображено [PERSON] , на яку вказали неповнолітні як на особу, що продала слабоалкогольний напій. Проте такі фототаблиці на переконання суду апеляційної інстанції не можуть розглядатись судом як беззаперечний доказ винуватості позивача. Інших належних та допустимих доказів в підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, зокрема, фотофіксації, відеофіксації саме продажу, чеку на реалізований товар, відповідачем не подано. Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі. Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі. На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а). Враховуючи конституційний принцип правової держави, усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь. Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом. У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Оскільки відповідачем належних та допустимих доказів в підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, не подано, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови. За таких обставин, на підставі системного аналізу законодавчих положень, враховуючи, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною 2 статті 156 КУпАП, не доведено дотримання при розгляді справи про адміністративне правопорушення вимог статей 245 та 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП. Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. З огляду на викладене, прецедентну практику ЄСПЛ, враховуючи положення статті 317 та статті 286 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції щодо правомірності винесення постанови №170 від 17.04.2024 не відповідають обставинам справи, такі зроблені з неправильним застосуванням норм процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №170 від 17.04.2024 \~і закрити справу про адміністративне правопорушення. Щодо судового збору, то відповідно до положень статті 139 КАС України слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Хустської міської ради на користь [PERSON] 605,60 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви відповідно до квитанції №56 від 19.04.2024 та 908,40 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги відповідно до квитанції №19 від 28.05.2024. Суд апеляційної інстанції зауважує, що в силу приписів ст.7 Закону України «Про судовий збір», у випадках, установлених\~ пунктом 1 частини першої\~ цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Результат розгляду: granted