Рішення адміністративного суду від 2022-11-04 00:00:00+02

15 лютого 2022 року [PERSON] звернувся в суд з адміністративним позовом до Тернопільської міської ради, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність щодо нерозгляду у встановленому законом порядку клопотання про безоплатне передання земельної ділянки і надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо їх відведення; зобов`язати Тернопільську міську раду розглянути на своєму найближчому пленарному засіданні зазначене клопотання та прийняти відповідне мотивоване та належним чином оформлене рішення, передбачене статтею 118 Земельного кодексу України. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 травня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погодившись з прийнятим рішенням, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено повністю. Рішення\~ \~Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 травня 2022 року у справі № 500/1084/22 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов [PERSON] задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність \~\~Тернопільської міської ради щодо нерозгляду у встановленому законом порядку клопотання [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,1 га, яка згідно з даними Публічної кадастрової карти України розташована поруч із земельною ділянкою під кадастровим номером 6110100000:14:002:0299. Зобов`язано Тернопільську міську раду розглянути на найближчому пленарному засіданні клопотання [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,1 га, яка згідно з даними Публічної кадастрової карти України розташована поруч із земельною ділянкою під кадастровим номером 6110100000:14:002:0299 та прийняти мотивоване та належним чином оформлене рішення, згідно з вимогами статті 118 Земельного кодексу України. Стягнуто з [PERSON] \~на користь Держави до спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету\~ \~- 22030106) 1488 грн 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської міської ради \~на користь [PERSON] понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 2481 грн 40 коп. 06 червня 2022 року [PERSON] подав заяву про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просив прийняти додаткову постанову у справі, якою стягнути з бюджетних асигнувань Тернопільської міської ради на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17000,00 грн. На підтвердження понесених витрат подано Договір про надання правничої допомоги від 11 лютого 2022 року, Акт надання-отримання послуг від 22 жовтня 2022 року (а.с.101-103). Враховуючи те, що відповідно до частини 3 статті 252 КАС України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, розгляд вказаної заяви здійснюється в порядку письмового провадження. Розглянувши подану заяву, колегія суддів приходить до висновку про те, що її слід задовольнити повністю\~ \~з наступних підстав. Згідно з \~\~ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України). Відповідно до положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України \~\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] в апеляційній скарзі зроблено заяву про те, що докази розміру витрат на професійну правничу допомогу будуть подані у строки, визначені ч. 7 ст. 139 КАС України (а.с.67). Із матеріалів слідує, що заяву про ухвалення додаткового судового рішення подано 24 жовтня 2022 року, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (а.с.99). Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що заява про ухвалення судового рішення подана з дотриманням вимог ч. 7 ст. 139 КАС України. Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Згідно з п. 1 Договору про надання правової \~\~допомоги № б/н від 11 лютого 2022 року (далі Договір про надання правової допомоги), укладеного між [PERSON] (Клієнт) та адвокатом Василишин Мар`яною Олександрівною (Адвокат), предметом Договору є виключно надання Адвокатом професійної правничої допомоги Клієнту, пов`язаною із судовою справою за позовом Клієнта до Тернопільської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії. Згідно з п. 2 Розділу 3 Договору про надання правової допомоги загальну вартість послуг становитиме вартість усіх послуг наданих в рамках цього Договору і визначатиметься відповідним актом надання-отримання послуг. Відповідно до п. 3 Розділу 3 \~Договору про надання правової допомоги \~\~плата за надані Адвокатом послуги (гонорару) здійснюється не пізніше дати закінчення строку дії даного Договору. Згідно з \~п. 1 Розділу 4 Договору про надання правової допомоги Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 11 лютого 2023 року (а.с.101-102). Відповідно до п. 1 Акту надання-отримання послуг від 22 жовтня 2022 року, згідно договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2022 року, укладеного між Сторонами, Адокат надав, а Клієнт отримав адвокатські послуги, пов`язані із судовою справою № 500/1084/22, а саме: підготовка та складення позовної заяви (в тому числі, але не виключно: правовий аналіз матеріалів та оцінка обставин і наявних доказів; правовий аналіз законодавства та судової практики; формування правової позиції); підготовка та складення додаткових письмових пояснень від 18 квітня 2022 року; підготовка та складення апеляційної скарги (а.с.103). Згідно з п. 3 Акту надання-отриманих послуг вартість послуг становить 17000 грн. У загальну вартість включено вартість наступних \~послуг у судовій справі № 500/1084/22: підготовка та складення позовної заяви 10000 грн, підготовка та складення додаткових письмових пояснень від 18 квітня 2022 року 2000 грн, підготовка та складення апеляційної скарги 5000 грн. Відповідно до п. 4 Акту надання-отримання послуг \~Клієнт зобов`язаний оплатити вартість послуг у спосіб, не заборонений чинним законодавством України, в термін до 11 лютого 2023 року. Колегія суддів зазначає, що відсутність факту оплати наданих адвокатом послуг не є підставою для відмови у їх стягненні з огляду на положення п. 3 Розділу 3 \~Договору про надання правової допомоги, відповідно до якого \~\~плата за надані Адвокатом послуги (гонорару) здійснюється не пізніше дати закінчення строку дії даного Договору (11 лютого 2023 року). Аналогічний підхід щодо застосування положення частини сьомої\~ \~\~\~\~статті 139 КАС України\~ \~\~\~у разі відсутності документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за умови погодження сторонами при укладанні договору про надання правничої допомоги оплати таких витрат у майбутньому застосований у постановах\~ \~\~Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, від 18 серпня 2021 року у справі № 300/3178/20. Таким чином, в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Згідно з ч. 6, 7 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Колегія суддів зазначає, що сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Із матеріалів справи слідує, що Тернопільською міською радою заяву про ухвалення додаткового рішення отримано 24 жовтня 2022 року, що підтверджується квитанцією № 37188 про доставку документів до зареєстрованого Електронний кабінету користувача ЄСІТС про доставку електронного листа в електронний кабінет Тернопільської міської ради, заперечень на заяву про ухвалення додаткового судового рішення не подано (а.с.104). Колегія суддів зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~ статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У цій справі у суді апеляційної інстанції заперечень від відповідача щодо вказаної заяви позивача не надходило. Тобто, відповідач жодним чином не заперечив щодо співмірності заявлених витрат. Враховуючи вищекладене та факт того, що суб`єкт владних повноважень не вважав за необхідне заперечувати стосовно розміру витрат на правову допомогу, колегія судів вважає обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу у судах \~першої \~та апеляційної інстанції у розмірі 17000 грн, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Колегія суддів також враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин. Цей висновок узгоджується з правовою позицією, яка міститься, зокрема, у додатковій постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 та у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3098/20.

Результат розгляду: granted