Рішення адміністративного суду від 2023-06-27 00:00:00+03

У січні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань праці \~(далі Держпраці) №156-к від 13 грудня 2021 року «Про затвердження висновку оцінювання результатів службової діяльності керівників територіальних органів Держпраці та їх заступників, які займають посади державної служби категорії «Б», у 2021 році» у частині щодо висновків про результати оцінювання службової діяльності державного службовця [PERSON] ; визнати протиправним та скасувати наказ Держпраці №166-кт від 22 грудня 2021 року про звільнення [PERSON] з посади начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області (далі Управління); зобов`язати Держпраці видати наказ про поновлення позивача на роботі та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 300/663/22 позов було задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Держпраці №156-кт від 13 грудня 2021 року «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності керівників територіальних органів Держпраці та їх заступників, які займають посади державної служби категорії «Б», у 2021 році» у частині висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності [PERSON] . Визнано протиправним та скасовано наказ Держпраці №166-кт від 22 грудня 2021 року «Про звільнення [PERSON] ». Поновлено [PERSON] на посаді начальника Управління з 23 грудня 2021 року. Стягнено з Держпраці на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 грудня 2021 року по 08 лютого 2023 року в сумі 273 528,42 грн з проведенням (утриманням) необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено, що оцінювання результатів службової діяльності позивача за 2021 рік було здійснено об`єктивно, достовірно та прозоро. Щодо доводів відповідача про те, що оцінювання службової діяльності позивача здійснювалося у межах дискреційних повноважень голови Держпраці, суд зазначив, що така дискреція не може бути свавільною, а має ґрунтуватися на приписах закону. Акти індивідуальної дії мають бути обґрунтованими та вмотивованими з наведенням суб`єктом владних повноважень конкретних підстав та мотивів їх прийняття. У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Держпраці, яка просила вказане судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано того, що позивачем не надано відомостей щодо вжиття заходів досудового врегулювання спору. Судом першої інстанції не враховано того, що відсторонення позивача з займаної посади начальника Управління мало місце у зв`язку із оголошенням йому підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України. Головою Держпраці завдання та ключові показники діяльності позивача були визначені з урахуванням їх кількісного та якісного вираження, із зазначенням необхідних мінімальних показників роботи у числовому вираженні та процентному відношенні. При цьому Голова Держпраці, як безпосередній керівник позивача, повною мірою наділений дискреційними повноваженнями щодо оцінки його службової діяльності. Судом першої інстанції проігноровано, що втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства. З огляду на приписи частини 6 статті 44 та пункту 3 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIІІ) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності є безумовною підставою для його звільнення зі служби. Звільнення позивача погоджено з Міністерством економіки України листом від 21 грудня 2021 року № 2202-14/59951/03. Наполягає, що приймаючи оскаржувані висновок та накази відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Позивач [PERSON] у відзиві на апеляційну скаргу підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Третя особа Управління у своєму відзиві на апеляційну скаргу просить її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Звертає увагу апеляційного суду на те, що виплата заробітної плати позивача має здійснюватися саме Управлінням, як роботодавцем, податковим агентом та страхувальником, за рахунок свого фонду оплати праці. Представник Держпраці у ході апеляційного розгляду у режимі відеоконференції підтримав подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті та письмових поясненнях. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Позивач [PERSON] у судовому засіданні апеляційного суду заперечив обґрунтованість вимог апелянта доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог скаржника, виходячи із такого. Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 04 листопада 2015 року наказом Держпраці №115-кт [PERSON] призначено на посаду начальника Управління з 05 листопада 2015 року. 01 грудня 2020 року т.в.о. голови Держпраці було затверджено індивідуальну програму професійного розвитку державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», на 2021 рік для [PERSON] 24 грудня 2020 року т.в.о. голови Держпраці визначено завдання, ключові показники результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» та «В», на 2021 рік для [PERSON] . \~Відповідно до вказаних завдань ключовими показниками результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» та «В», на 2021 рік перед [PERSON] поставлено такі завдання: 1. Організація роботи щодо запобігання використання не задекларованої праці та інші порушення законодавства про працю та зайнятість населення; 2. Організація роботи щодо забезпечення прав і гарантій медичних та інших працівників, що безпосередньо зайняті у ліквідації епідемії та здійсненні заходів з запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19; 3. Здійснення територіальними органами Держпраці інформаційно-роз`яснювальної роботи щодо запобігання виробничого травматизму та зниження його рівня; 4. Проведення моніторингу та аналізу ефективності інспекційної діяльності територіальних органів Держпраці під час здійснення заходів державного нагляду за додержанням суб`єктами господарювання вимог законодавства у сфері охорони праці в частині безпечного ведення робіт на будівельних майданчиках області; 5. Фактичне проведення позапланових перевірок суб`єктів господарювання щодо виконання приписів. Наказом Держпраці від 25 жовтня 2021 року №131-кт [PERSON] відсторонено від виконання посадових обов`язків начальника Управління без збереження заробітної плати до 19 грудня 2021 року. 26 листопада 2021 року т.в.о. голови Держпраці сформовано результатами виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за 2021 рік [PERSON] .. Визначено середній бал оцінювання у 2,2 бали, оцінка - негативна. На обґрунтування оцінки зазначено: завдання виконано частково та потребують суттєвого доопрацювання. До виконання завдань державний службовець підійшов формально, проявив низьку самостійність. Завдання виконані з демонстрацією неспроможності одночасного забезпечення на належному рівні і своєчасного виконання посадових обов`язків. Листом від 03 грудня 2021 року №1238/1/11-21 відповідач надіслав позивачу для ознайомлення копію результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» та «В» за 2021 рік. Наказом Держпраці від 13 грудня 2021 року №156-кт затверджено висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності керівників територіальних органів Держпраці, які займають посади державної служби категорії «Б» у 2021 році. У додатку 1 до вказаного наказу зазначено про отримання [PERSON] негативної оцінки. Посадовими особами Держпраці складено протокол фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 14 грудня 2021 року про те, що Управлінням персоналу Держпраці 14 грудня 2021 року о 14.10 год на електронну адресу, телефонні додатки Viber, WhatsApp, Telegram позивачу було скеровано сканкопію наказу №156-кт від 13 грудня 2021 року «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності керівників територіальних органів Держпраці та їх заступників, які займають посади державної служби категорії «Б» у 2021 році» з додатками до нього, а також результати виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» та «В» за 2021 рік для ознайомлення. При цьому зазначено, що вказані документи надіслані [PERSON] засобами поштового зв`язку на адресу фактичного місця проживання (а.с.77). Наказом Держпраці від 20 грудня 2021 року №160-кт [PERSON] відсторонено від виконання посадових обов`язків начальника Управління без збереження заробітної плати до 16 лютого 2022 року. Наказом Держпраці від 22 грудня 2021 року №166-кт [PERSON] звільнено з посади начальника Управління 22 грудня 2021 року у зв`язку із отриманням негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності у 2021 році відповідно до пункту 3 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIІІ. [PERSON] не погодився із звільненням із займаної посади та за захистом своїх прав звернувся до адміністративного суду з позовом, що розглядається. При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого. Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях регламентовано Законом № 889-VIІІ. Згідно з частинами 2, 3 статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дії норм законодавства про працю поширюються на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом. За приписами частин 1, 2 статті 44 Закону № 889-VIII результати службової діяльності державних службовців щороку підлягають оцінюванню для визначення якості виконання поставлених завдань, а також з метою прийняття рішення щодо преміювання, планування їхньої кар`єри. Оцінювання результатів службової діяльності проводиться на підставі показників результативності, ефективності та якості, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції, виконання індивідуальної програми професійного розвитку, а також показників, визначених у контракті про проходження державної служби (у разі укладення). У відповідності до частин 3, 4 статті 44 Закону № 889-VIII оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В", здійснюється безпосереднім керівником державного службовця та керівником самостійного структурного підрозділу. Оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А", здійснюється суб`єктом призначення. Державного службовця ознайомлюють з результатами оцінювання його службової діяльності під підпис протягом трьох календарних днів після проведення оцінювання. Висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення. За результатами оцінювання службової діяльності державного службовця йому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка з її обґрунтуванням. У разі отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності такий державний службовець звільняється із служби відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 цього Закону та з ним розривається контракт про проходження державної служби (у разі укладення). Висновок, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання службової діяльності, може бути оскаржений державним службовцем у порядку, визначеному статтею 11 цього Закону. Державний службовець має право висловити зауваження щодо оцінювання результатів його службової діяльності, які долучаються до його особової справи (частини 5, 8 статті 44 Закону № 889-VIII). Частиною 11 статті 44 Закону № 889-VIII передбачено, що порядок проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців затверджується Кабінетом Міністрів України \~. Процедуру проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців (далі - оцінювання) визначено Порядком проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2017 року № 640 (далі Порядок № 640). Згідно із пунктом 2 Порядку № 640 метою оцінювання є визначення якості виконання державним службовцем поставлених завдань, а також прийняття рішення щодо його преміювання, планування службової кар`єри. Пунктом 3 Порядку № 640 встановлено, що оцінювання проводиться з дотриманням принципів об`єктивності, достовірності, доступності та прозорості, взаємодії та поваги до гідності державного службовця. Відповідно до пункту 5 Порядку № 640 державний службовець: бере участь у визначенні своїх завдань і ключових показників, а також у їх періодичному перегляді; ознайомлюється з визначеними завданнями і ключовими показниками; аналізує виконання визначених завдань і ключових показників; ознайомлюється з пропозиціями щодо оцінювання результатів службової діяльності або результатами виконання завдань і з висновком щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців (далі - висновок). Оцінювання проводиться на підставі ключових показників, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним загальних правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції (пункт 7 Порядку № 640). Пунктом 9 Порядку № 640 передбачено, що оцінювання проводиться поетапно: визначення завдань і ключових показників; визначення результатів виконання завдань; затвердження висновку (крім випадків, коли жодне із визначених завдань не підлягає оцінюванню). Завдання і ключові показники повинні відображати кінцевий результат, на досягнення якого спрямовано службову діяльність державних службовців, вимірюватися в кількісному та/або якісному вираженні. Завдання і ключові показники для державного службовця на наступний рік визначаються у грудні року, що передує звітному (пункти 10, 12 Порядку № 640). Визначення результатів виконання завдань проводиться у жовтні - грудні за період з 1 січня поточного року або з дати визначення завдань і ключових показників до дати прийняття наказу (розпорядження) про визначення результатів виконання завдань. Для визначення результатів виконання завдань суб`єктом призначення приймається наказ (розпорядження) в якому зазначається: список державних службовців; строк визначення результатів виконання завдань; доручення, необхідні для організаційного забезпечення проведення цього етапу оцінювання (у разі потреби) (пункти 13, 15 Порядку № 640). Висновок затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення у грудні звітного року. Служба управління персоналом державного органу, в якому працює державний службовець, ознайомлює відповідного державного службовця із затвердженим висновком у порядку, визначеному Законом України «Про державну службу» (пункти 16, 17). Приписами пункту 14 Порядку № 640 передбачено, що визначення результатів виконання завдань, затвердження висновку не проводиться, якщо на дату прийняття наказу (розпорядження) про визначення результатів виконання завдань державний службовець, зокрема, відсторонений від виконання посадових обов`язків (повноважень) у порядку, визначеному законом. Отже, з метою визначення якості виконання поставлених завдань, прийняття рішення щодо преміювання і планування кар`єри державного службовця, результати його службової діяльності щороку підлягають оцінюванню. Оцінювання проводиться з дотриманням принципів об`єктивності, достовірності, доступності та прозорості, взаємодії та поваги до гідності державного службовця. Оцінювання складається з трьох етапів: 1) визначення завдань і ключових показників; 2) визначення результатів виконання завдань; 3) затвердження висновку (крім випадків, коли жодне із визначених завдань не підлягає оцінюванню). Державний службовець бере безпосередню участь в його оцінюванні, зокрема й шляхом ознайомлення з пропозиціями щодо оцінювання результатів службової діяльності або результатами виконання завдань і з висновком щодо оцінювання результатів його службової діяльності. Якщо на дату прийняття наказу про визначення результатів виконання завдань державний службовець відсторонений від виконання посадових обов`язків у порядку, визначеному законом, визначення результатів виконання завдань, затвердження висновку не проводиться. Окрім того, відповідно до Додатку 5 до Порядку №640, у якому наведено критерії визначення балів за результатами оцінювання, зазначено про те, що завдання не підлягає оцінюванню, якщо воно не могло бути виконано через обставини, які об`єктивно унеможливили його виконання і щодо яких державний службовець не міг впливати чи пропонувати інший спосіб виконання завдання, зокрема через тимчасову непрацездатність, відсторонення від виконання посадових обов`язків (повноважень), простій, тимчасову відсутність державного службовця з інших причин. Разом із тим, представник Держпраці у ході апеляційного розгляду ствердив суду, що оцінювання позивача [PERSON] було проведено відповідачем без його участі. Водночас суд першої інстанції слушно зауважив, що відповідач при визначенні результатів виконання позивачем завдань та затвердженні висновку щодо оцінювання результатів його службової діяльності всупереч наведеним приписам Порядку №640 не врахував, що на дату визначення результатів виконання завдань (26 листопада 2021 року) та затвердження оспорюваного висновку (13 грудня 2021 року) [PERSON] був відсторонений від виконання посадових обов`язків наказом Держпраці від 25 жовтня 2021 року №131-кт до 19 грудня 2021 року. З урахуванням наведеного слід погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що накази Держпраці №156-к від 13 грудня 2021 року «Про затвердження висновку оцінювання результатів службової діяльності керівників територіальних органів Держпраці та їх заступників, які займають посади державної служби категорії «Б», у 2021 році» у частині щодо висновків про результати оцінювання службової діяльності державного службовця [PERSON] , а також похідний від нього наказ Держпраці №166-кт від 22 грудня 2021 року «Про звільнення [PERSON] » є протиправними і підлягають скасуванню. Доводи Держпраці щодо недотримання [PERSON] порядку досудового врегулювання спору, на переконання апеляційного суду, є безпідставними, скільки застосування вказаного порядку не є обов`язковим при вирішення спору, що розглядається, а отже не перешкоджає зверненню особи до суду з позовною заявою безпосередньо. Як передбачено приписами частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відтак, слід погодитися із судом першої інстанції про необхідність поновлення [PERSON] на посаді начальника Управління з 23 грудня 2021 року. Разом із тим, при вирішення позову [PERSON] у частині виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач наказами Держпраці від 25 жовтня 2021 року №131-кт та від 20 грудня 2021 року №160-кт був відсторонений від виконання посадових обов`язків начальника Управління без збереження заробітної плати відповідно до частини 6 статті 72 Закону України «Про державну службу» та частини 5 статті 651 Закону України «Про запобігання корупції» у зв`язку із повідомленням про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення у сфері службової діяльності на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Бородовського С.О. від 16 грудня 20221 року у справі № 344/20191/21. На час свого звільнення [PERSON] своїх посадових обов`язків не виконував і заробітної плати не отримував, вказані накази про відсторонення від виконання посадових обов`язків без збереження заробітної плати не оскаржував. За правилами частини 1 статті 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відтак, на переконання апеляційного суду, відсторонення від роботи має здійснюватися без збереження зарплати. При цьому можливість виплати йому середнього заробітку пов`язується законом із закриттям провадження у справі без притягнення до встановленої законом відповідальності. Разом із тим, під час апеляційного розгляду позивач [PERSON] ствердив суду, що кримінальна справа про обвинувачення його за частиною 2 статті 369 Кримінального кодексу України \~на даний час все ще перебуває на розгляді у Івано-Франківському міському суді першої інстанції. На переконання апеляційного суду, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, однак обставини справи не дають підстав для подібного висновку. З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов переконання про відсутність належних правових та фактичних підстав для задоволення позовної вимоги [PERSON] про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення позову у повному обсязі. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та позов [PERSON] задовольнити частково. На підставі приписів частин 1 та 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Держпраці на користь [PERSON] сплачений при зверненні до суду першої інстанції судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Результат розгляду: partial