Рішення адміністративного суду від 2022-06-14 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив: - визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області щодо не нарахування та невиплати [PERSON] матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік, як судді Кролевецького районного суду Сумської області; - зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області нарахувати та виплатити [PERSON] матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020 рік у розмірі посадового окладу судді Кролевецького районного суду Сумської області. В обґрунтування позову зазначив, що працює суддею Кролевецького районного суду Сумської області з 12.08.2020 по теперішній час. 17.12.2020 у зв`язку із наданням позивачу частини основної щорічної відпустки, видано наказ про надання позивачу допомоги на оздоровлення за 2020 рік. Позивач вказує, що ТУ ДСАУ в Сумській області безпідставно не нарахувало та не виплатило йому, як судді Кролевецького районного суду Сумської області матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020 рік, встановлену статтею 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 позов задоволено. Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що під час перебування позивача на посаді керівника апарату Краснопільського районного суду Сумської області, останній скористався правом на отримання грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати у зв`язку з наданням частини основної щорічної відпустки, а тому оскільки виплата допомоги на оздоровлення здійснюється один раз на рік під час надання щорічної основної відпустки, вважає, що у відповідача відсутній обов`язок виплатити судді Кролевецького районного суду Сумської області [PERSON] допомогу на оздоровлення за 2020 рік. [PERSON] , Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області (далі - третя особа) не надали відзиви на апеляційну скаргу. Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.11.2021 провадження у справі № 480/707/21 зупинено до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у справі № 440/6961/20. Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2022 провадження у справі № 480/707/21 поновлено. Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що [PERSON] . Указом Президента України "Про призначення суддів" №311/2020 від 05.08.2020 призначено на посаду судді Кролевецького районного суду Сумської області (а.с. 8-9). 11.08.2020 наказом ТУ ДСА в Сумській області [PERSON] звільнено з посади керівника апарату Краснопільського районного суду Сумської області у зв`язку з призначенням на посаду судді Кролевецького районного суду Сумської області. Наказом Кролевецького районного суду Сумської області №02-ос від 11.08.2020 позивача зараховано до штату Кролевецького районного суду Сумської області з 12 серпня 2020 року (а. с. 11). Наказом Кролевецького районного суду Сумської області №06-в від 17 грудня 2020 року [PERSON] надано частину основної щорічної відпустки за період роботи з 12.08.2020 по 11.08.2021 тривалістю 1 календарний день 31 грудня 2020 року з наданням допомоги на оздоровлення за 2020 рік у розмірі посадового окладу (а.с. 16). Вказаний наказ листом від 17.12.2020 направлено на адресу Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області (а. с. 13). Територіальне управління Державної судової адміністрації в Сумській області повернуло наказ №06-в від 17 грудня 2020 року без виконання, посилаючись на те, що позивач, перебуваючи на посаді керівника апарату Краснопільського районного суду Сумської області вже отримав грошову допомогу за 2020 рік . Також судом встановлено, що до призначення на посаду судді Кролевецького районного суду Сумської області [PERSON] займав посаду керівника апарату Краснопільського районного суду Сумської області, під час перебування на якій в 2020 отримав грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати, що вбачається з наказу Краснопільського районного суду Сумської області від 28.01.2020 № 7-В-К, розрахунковим листом. (а.с.34-35) Вважаючи протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області щодо не нарахування та невиплати [PERSON] матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік, як судді Кролевецького районного суду Сумської області, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмовляючи у нарахуванні та виплаті [PERSON] матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік як судді Кролевецького районного суду Сумської області, відповідач дія не в межах та не в спосіб, передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно з пунктом 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема судоустрій, судочинство, статус суддів. Відповідно до частин 1, 2 ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року (надалі - Закон № 1402-VIII) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд. Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 135 Закону 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Частиною 4 ст. 135 Закону 1402-VIII передбачено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. Статтею 136 Закону 1402-VIII встановлено, що суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів. Згідно ст. 149 Закону 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Відповідно до ч. 4 ст. 148 Закону 1402-VII функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України. Згідно з ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. За змістом частин 1, 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років; довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; середньострокових зобов`язань за договорами на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються. У рішенні від 11 березня 2020 року №4-р/2020 у справі № 1-304/2019 (7155/19), в якій розглянуто конституційне подання Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Законів України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII, "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16 жовтня 2019 року №193-IX, "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII, Конституційний Суд висловив позицію, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому. Відповідно до ст. 57 Закону України "Про державну службу" державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. Судом встановлено, що позивач, перебуваючи на посаді керівника апарату Краснопільського районного суду Сумської області отримав грошову допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2020 р. відповідно до ст. 57 Закону України «Про державну службу», у зв`язку з чим, відповідач відмовив йому у нарахуванні та виплаті грошової допомоги в розмірі посадового окладу судді за 2020 р. як судді Кролевецького районного суду Сумської області. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що розмір суддівської винагороди встановлюється виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів", на що безпосередньо вказує частина друга статті 130 Конституції України. Виплата матеріальної допомоги для оздоровлення під час щорічної відпустки є соціальною гарантією судді, закріпленою на законодавчому рівні спеціальним Законом України "Про судоустрій і статус суддів", який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні. При підготовці бюджетного запиту та подальшого затвердження кошторису враховується виплата однієї допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки судді на відповідний рік відповідно до статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Отже, виплати, передбачені ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", є однією з гарантій незалежності судді. При цьому єдиною необхідною умовою для виплати судді допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу Закон України "Про судоустрій і статус суддів", який є спеціальним нормативно-правовим актом, визначає надання судді щорічної оплачуваної відпустки, Закон не містить будь-яких виключень з цього правила. Натомість, грошова допомога, виплата якої передбачена статтею 57 Закону України "Про державну службу", є гарантованою виплатою державному службовцю, тобто особі з іншим статусом, аніж суддя, що виплачується в порядку та у розмірі, встановленому Законом України "Про державну службу", сфера дії якого не поширюється на суддів. Отже, правильним є висновок суду першої інстанції, що [PERSON] після призначення на посаду судді Кролевецького районного суду Сумської області та зарахування до штату суду набув право на виплату допомоги на оздоровлення за 2020 рік в розмірі посадового окладу судді на підставі статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 09.12.2021 у справі № 440/6961/20, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України враховується апеляційним судом. Доводи апелянта про відсутність у нього обов`язку виплати судді Кролевецького районного суду Сумської області [PERSON] допомоги на оздоровлення за 2020 рік в розмірі посадового окладу судді, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки останній у 2020 році не отримував таку допомогу на підставі статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що суддя Кролевецького районного суду Сумської області [PERSON] набув право на виплату допомоги на оздоровлення за 2020 рік в розмірі посадового окладу судді на підставі статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у зв`язку з чим не нарахувавши та не виплативши йому таку допомогу відповідач діяв не у спосіб, визначений Конституцією України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів". Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Результат розгляду: denied