Рішення адміністративного суду від 2023-08-02 00:00:00+03

в жовтні 2022 року позивач звернулася в суд \~з позовом, в якому просила: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у розрахунку і виплаті пенсії у зв`язку із втратою годувальника [PERSON] без урахування довідки № 28 від 26.02.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суді у відставці померлого годувальника [PERSON] ; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити [PERSON] розрахунок і виплату пенсії у зв`язку із втратою годувальника виходячи із розміру 50 % суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці померлого годувальника [PERSON] , вказаному у довідці № 28 від 26.02.2020, починаючи з 04 лютого 2020 року з урахуванням фактично виплачених сум пенсії у зв`язку із втратою годувальника. Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 23.05.2023 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що оскільки пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається із заробітку чи пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті, а тому відмова у призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника з сум суддівської винагороди для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, яке отримував померлий батько позивача на момент смерті, не може бути визнана судом правомірною. Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити. Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що довічне грошове утримання судді у відставці є особливою формою соціального забезпечення суддів, а не пенсією як помилково вважає позивач. Вважає, що питання пенсійного забезпечення членів суддів, в тому числі, у випадку втрати годувальника, не врегульовано Законом №1402-VIII від 04.06.2016. У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що розрахунок розміру пенсії у зв`язку із втратою годувальника на загальних підставах, визначених Законом №1058, без урахування положень Закону №1402, є дискримінаційною ознакою по відношенню до позивача, оскільки в даній ситуації базова величина для нарахування пенсії залежить в тому числі від того, чи вийшов померлий батько позивача у відставку чи ні. Згідно з положеннями ч. 3\~ \~ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства\~ \~України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження. Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] ( [INFO] ) з 04.02.2020 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області як отримувач пенсії по втраті годувальника - [PERSON] , відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV. Матеріали справи містять копію трудової книжки [PERSON] , в якій містять записи про роботу на посаді судді з 27.05.2004 року. Загальний страховий стаж годувальника складає 43 роки 9 днів із яких 32 роки 10 місяців 6 днів страховий стаж, 10 років 2 місяці 3 дні додатковий страховий стаж . Також матеріали справи містять військовий квиток [PERSON] серія [NUMBER] , дипломи здобутої вищої освіти. Матеріали справи містять довідку Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.02.2020 №05 про розрахунок стажу судді [PERSON] . Крім того, матеріали справи містять довідку Державної судової адміністрації України №28 від 26.02.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. До матеріалів справи додано копії розпоряджень про призначення та перерахунок пенсії у зв`язку із втратою годувальника щодо пенсійного забезпечення [PERSON] (пенсію одержує законний представник [PERSON] ). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. Так, ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон №1058) передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Частиною 1 \~ст. 37 Закону №1058 \~передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками. Як встановлено судом першої інстанції, [PERSON] ( [INFO] ) з 04.02.2020 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області як отримувач пенсії по втраті годувальника - [PERSON] , відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV. Також суд першої інстанції вважав, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається члену сім`ї померлого годувальника, для якого допомога померлого годувальника була постійним і основним джерелом засобів до існування в розмірі 50 % пенсії за віком померлого годувальника, тому, отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника безпосередньо залежить від виду та розміру пенсійного забезпечення, що отримувала померла особа. Разом з тим, колегія суддів вважає помилковими доводи суду першої інстанції, що позивач має право на виплату пенсії у зв`язку із втратою годувальника виходячи із розміру 50 % суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці. Згідно ст. 37 Закону №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками. Слід зауважити, що статтею 5 Закону №1058 визначено сферу його дії, зокрема, зазначено, що ним врегульовані відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, окрім іншого, види пенсійних виплат. Водночас, вичерпний перелік видів пенсійних виплат, які можуть бути призначені відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі визначає стаття 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. При цьому, Законом №1058 не передбачено можливість призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи з розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. В свою чергу, питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, в тому числі, у випадку втрати годувальника, не врегульовано Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Разом з тим, відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судді, який вийшов у відставку, після досягнення пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Також, статтею 46 Основного Закону за громадянами закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Отже, довічне грошове утримання є особливою формою соціального забезпечення суддів, а не пенсією, тому висновки суду викладені в оскаржуваному рішенні є хибними. Однак суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивач має право на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 року. Пункт 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII визначає, що з 01.05.2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, крім положень статті 37, що застосовується до осіб визначених пунктами 10 та 12 \~цього розділу. Пунктами 10, 12 Прикінцевих та Перехідних положень якого установлено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723 та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723 \~у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Відповідно до абз 5 ч. 2 \~статті 46 Закон України "Про державну службу" №889 до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах суддів. Аналогічні приписи закріплено і у Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України 03.05.1994 №283 (який був чинним до 25.03.2016). Аналізуючи вказані норми, суд робить висновок, що за наявності в особи яка на 01.05.2016 року займала посаду державної служби та мала стаж роботи 10 років державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723 від 16.12.1993 року. Відповідно до записів у трудовій книжці та довідки Шевченківського районного суду м.Чернівці, встановлено, що [PERSON] з 11.11.1988 по 24.10.1990 року проходив військову службу в лавах радянської армії, перебував на різних прокурорських посадах починаючи з 05.02.1998 року на посаді судді з 27.05.2004 року. Таким чином станом на 01.05.2016 мав відповідний стаж для призначення пенсії за ст. 37 \~Закону України «Про державну службу» №3723. \~ Згідно ч.ч. 13, 14 статті 37 \~Закону України «Про державну службу» №3723 у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом. Таким чином, Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про державну службу» №3723 регламентовано різні умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та підстави для її перерахунку. Отже, за наявності умов, передбачених Законом України «Про державну службу» - стажу державної служби у особи, на утриманні якого перебував позивач, останній має право на таку пенсію. Крім того, право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника особам, які були на його утриманні до отримання права на вихід на відповідну пенсію годувальником, законодавець пов`язує з наявністю у померлого стажу державної служби не менше 10 років та факту непрацездатності утриманця. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №752/5153/17. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду вже розглядав справу №236/3193/16-а, в якій висловлювався щодо права утриманців судді, що перебував у відставці, та отримував щомісячне довічне грошове утримання, на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723 у розмірі 70% від заробітної плати судді. За таких обставин, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII». Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки годувальник [PERSON] помер, його неповнолітній син, який перебував на його утриманні, мав право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону №3723-XII у розмірі 70 відсотків. Відповідно до п. 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1) при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії. Отже, саме Пенсійний фонд та його органи повинні забезпечити умови, за яких особа обізнана з умовами призначення різних пенсій і може робити усвідомлений вибір. Належне виконання цього обов`язку передбачає надання інформації про умови призначення усіх видів пенсії, на які заявник має право. З огляду на це, працівник відповідача повинен був роз`яснити позивачці можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої \~як за Законом № 1058, так і за Законом № 3723, якщо [PERSON] мав на неї право. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 25 травня 2022 року у справі №409/2218/17. Вищенаведене свідчить, що наявні правові підстави для переведення [PERSON] з пенсії в разі втрати годувальника, призначеної йому на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію державного службовця у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 3723-XII, починаючи з 04 лютого 2020 року з урахуванням фактично виплачених сум пенсії у зв`язку із втратою годувальника. За приписами ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.9 КАС України). При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Зважаючи на позицію відповідача до подання позову та після прийняття рішення судом першої інстанції, колегія суддів з метою захисту прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити [PERSON] розрахунок і виплату пенсії у зв`язку із втратою годувальника виходячи із розміру 70 % суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці померлого годувальника [PERSON] , вказаному у довідці № 28 від 26.02.2020, починаючи з 04 лютого 2020 року з урахуванням фактично виплачених сум пенсії у зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону. З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому,

Результат розгляду: partial