Рішення адміністративного суду від 2023-08-09 00:00:00+03

[PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до Інспектора з паркування - начальника відділу контролю за паркуванням Управління інспекції та контролю Броварської міської ради Броварського району Київської області Копійка Віталія Володимировича, Управління інспекції та контролю Броварської міської ради Броварського району Київської області, в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії 1БР №0000008083 від 22.02.2023 і закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача постанова має відповідати вимогам, наведеним в законі, зокрема в ст. 283 КУпАП, а саме: мають зазначатися: дата розгляду справи, місце вчинення адміністративного правопорушення; технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався), тощо. Натомість в порушення вимог ст. 283 КУпАП в оскаржуваній постанові відсутня дата розгляду справи, правопорушення зафіксовано одночасно в м. Бровари, в с. Требухів, с. Княжичі та с. Переможець (https://fines.brovarv-rada.gov.ua). Щодо технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис, то в постанові вказано лише планшет Samsung galaxy tab active 3, що унеможливлює встановити, чи відповідає останній нормам Закону України «Про стандартизацію», «Про метрологію та метрологічну діяльність», вимогам постанови КМУ № 94 від 13.01.2016 «Про технічний регламент законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки». Окрім цього, з фотографій, що містяться на сайті доказової бази зазначено, що порушення фіксується на мобільний телефон, а не на планшет, розмір діагоналі якого 8 дюймів, що значно перевищує той телефон, яким фіксувалось порушення. Позивач вважає, що належними та допустимими доказами обставини вчинення правопорушення не підтверджено. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 06 червня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] через уповноваженого представника подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції прийнято рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається, що судом першої інстанції не враховано, що адміністративного правопорушення за п.15.9 ПДР позивач не вчиняла, в оскаржуваній постанові не замість п.15.10 вказано п. 15.9 ПДР, відповідальність за зазначене у постанові правопорушення передбачена не за ч.3 ст. 122 КУпАП, а за ч.1 ст. 122 КУпАП, тому до позивача застосовано більший штраф, постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, докази, надані відповідачем свідчать, що подія відбулася одночасно у 4-х різних місцях, інспектором не здійснювалися заміри відстані від стоянки до виїзду з прилеглої території, при цьому відстань ближче 10 метрів останній визначив за внутрішнім переконанням, доказів вини позивача в постанові не наведено, постанову винесено без з`ясування усіх обставин справи без надання можливості скористатися правовою допомогою, не вказано також серійного номеру пристрою, яким фіксувалася подія. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року, після усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги відповідно до ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2023 року, відкрито апеляційне провадження у справі №754/3021/23, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідачами письмових відзивів на апеляційну скаргу не подавалося. Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що 22.02.2023, керуючи автомобілем Hyndai Accent, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] рухалася з м. Бровари та зупинилася біля аптеки, щоб придбати ліки. Повернувшись до автомобіля приблизно через 30 хвилин, позивач побачила на лобовому склі свого автомобіля повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серії 1БР №0000008083, згідно якого її притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 15.9 ПДР, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП, у розмірі 680 грн. Відтак, згідно обставин справи позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.15.9. и) ПДР (зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду), в постанові вказано, що транспортний засіб позивача зупинено ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території. В той же час, п.1.10. ПДР встановлює, що зупинка - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо). Як зазначалось, позивач припинив рух транспортного засобу більш ніж на 30 хвилин. Отже позивач вважає, що здійснив стоянку, а не зупинку. Відповідальність за зупинку ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій передбачена п.15.10 (а), а не п. 15.9 (и). Тому позивач вважає, що в постанові не вірно зазначено норму законодавства, яку нею порушено. Крім того, в постанові вказано, що позивач притягується до відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП. Однак, за описане вище правопорушення (зупинка автомобіля ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої територій) відповідальність передбачена саме ч.1 ст.122 КУпАП України. Позивач зазначає, що жодної перешкоди маршрутним транспортним засобам, зупинки на їх смузі, або створення стоянкою перешкод дорожньому руху не існувало та не зафіксовано органом, який виніс постанову. Згідно постанови автомобіль позивача знаходився на відстані ближче ніж 10 метрів від виїздів з прилеглих територій. Однак, в оскаржуваній постанові відсутня інформація про конкретне місце від якого має відраховуватись 10 метрів, інформація щодо відстані (кількості метрів) від виїзду, де фактично зупинився автомобіль, доказової бази цієї обставини - ідентифікаційні дані технічного пристрою, яким здійснювався вимір відстані, показання свідків, тощо. Позивач вимушена була сплатити завчасно (22.02.2023) штраф, що б його розмір не подвоївся, як передбачено ст. 300-1 КУпАП, а згодом звернулася до суду з позовом. Переглядаючи рішення суду першої інстанції та надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Статтею 280 КУпАП передбачено обов`язок зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. У ст.245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Так, оскаржувана постанова містить посилання на те, що правопорушення підтверджується фотоматеріалами, отриманими під час фотозйомки, які зроблені на планшеті SAMSUNG galaxy tab Active3 (від 22.02.2023, GPS: 50030 58"; 300 46 48" ; GPS: 50030 58"; 300 46 49"; GPS: 50030 58; 300 46 50"). Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про те, що зазначений технічний засіб передбачений нормативними актами для використання при забезпеченні безпеки дорожнього руху. Також відповідачем не спростовані твердження представника позивача, що [PERSON] здійснено стоянку автомобіля, а саме: припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог ПДР, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) ватажу, що регулюється п. 15.10. ПДР. Матеріали фотофіксації правопорушення, які містяться в матеріалах справи, не доводять порушення ПДР. Окрім того, в оскаржуваній постанові зазначено, що транспортний засіб позивача зупинено ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, при цьому за допомогою якого приладу здійснено заміри такої відстані не зазначено, відповідач лише стверджує в цій частині, що порушення підпункту «и» пункту 15.9 ПДР України на його думку є очевидним, чим створено перешкоду дорожньому руху або загрозу безпеці руху, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП. Тобто, у цій справі відсутня інформація про конкретне місце, від якого має відраховуватися 10 метрів, відомості щодо відстані (кількості метрів) до виїзду, а також належні докази, що підтверджували б такі обставини. Колегія суддів звертає увагу на правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 18.07.2019 у справі №216/5226/16-а, постанові від 08.02.2018 у справі 760/3696/16-а, відповідно до яких зазначено: належним доказом є дані про замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів до переходу. Без відомостей про замір в постанові правопорушення не є підтвердженим. Зазначено також, що відео та фото фіксація не замінюють рулетки. Відповідно ч.5 ст. 242 КАС України суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду. Виходячи з наведених обставин, належні та допустимі докази порушення [PERSON] п. 15.9 (и) ПДР відсутні. Судова колегія зазначає також, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 ст. 247 КУпАП). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст. ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановлено законом. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Згідно ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення. Таким чином, відповідач не спростував доводів адміністративного позову, не надав доказів наявності події правопорушення, передбаченого частиною третьою ст. 122 КУпАП, а тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним та обґрунтованим і не може базуватися на припущеннях та неперевірених фактах. Відповідно до ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і може прийняти рішення про скасування постанови і закриття справи. Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, відповідно до положень ст. 247 КУпАП, а розпочате підлягає закриттю за обставин, зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Відповідно до п. 1 ст.247 КУпАП, якою встановлені обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Оскільки судова колегія дійшла висновку про відсутність в діях позивача події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, то провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.122 КУпАП стосовно позивача підлягає закриттю. За таких обставин, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, аналізу положень чинного законодавства та з урахуванням досліджених доказів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Згідно з пунктом другим частини другої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі. Одночасно, колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат, виходячи із результатів розгляду справи, при цьому враховує, що фактично позивачем не сплачувався судовий збір за подачу позовної заяви до суду першої інстанції, проте сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Результат розгляду: granted