Рішення адміністративного суду від 2022-09-21 00:00:00+03

Комунальне некомерційне підприємство "Бориспільський стоматологічний центр" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, Національної служби здоров`я України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Бориспільська міська рада Київської області; Міністерство охорони здоров`я України, в якому просило: - визнати протиправною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України від 15.02.2021 №133 "Деякі питання реалізації програми державних гарантій медичного обслуговування у II-IV квартал 2021 року"; - зобов`язати Кабінет Міністрів України врегулювати питання укладання договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій за напрямом "Стоматологічна допомога дорослим та дітям" з новоствореними закладами охорони здоров`я, які не укладали відповідний договір у 2020 році; - визнати протиправною відмову Національної служби здоров`я України в укладенні з КНП "Бориспільський стоматологічний центр" договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій за напрямком "Стоматологічна допомога дорослим та дітям" на 2021 рік; - визнати протиправною бездіяльність Національної служби здоров`я України в частині не надсилання КНП "Бориспільський стоматологічний центр" проекту договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій за напрямком "Стоматологічна допомога дорослим та дітям" на 2021 рік за результатами розгляду пропозицій на електронному майданчику Smarttender.biz.; - зобов`язати Національну службу здоров`я України укласти з КНП "Бориспільський стоматологічний центр" договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій за напрямком "Стоматологічна допомога дорослим та дітям" на 2021 рік. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2021 року позов задоволено частково. Зобов`язано Національну службу здоров`я України укласти з КНП "Бориспільський стоматологічний центр" договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій за напрямком "Стоматологічна допомога дорослим та дітям" на 2021 рік в порядку встановленому чинним законодавством. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Не погодившись із вказаним рішенням суду, Національна служба здоров`я України подала апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2021 року в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині, в іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши у відкритому судовому засіданні, суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. Комунальне некомерційне підприємство "Бориспільський стоматологічний центр" має ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики за спеціальністю організація і управління охороною здоров`я, стоматологія, хірургічна стоматологія, терапевтична стоматологія, ортопедична стоматологія, дитяча стоматологія; за спеціальностями молодших спеціалістів з медичною освітою: сестринська справа, рентгенологія, ортопедична стоматологія, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України 28.02.2020 №5936, реєстраційне досьє від 13.02.2020 року №756/Л. НСЗ України із посиланням на статтю 638 Цивільного кодексу України, статті 189 Господарського кодексу України, пункт 50 Порядку №133, пункту 33 Типової форми договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 25.04.2018 року №410 відмовила Комунальному некомерційному підприємству "Бориспільський стоматологічний центр" в укладанні договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій за напрямом "Стоматологічна медична допомога в амбулаторних умовах" на 2021 рік. Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначав, що чинним Порядком реалізації програми державних гарантій медичного обслуговування населення у II-IV кварталах 2021 року, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2021 №133 фактично унеможливлено укладення договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій з новоствореними підприємствами, оскільки порядок визначення ціни договору як його істотної умови, можливе лише за даними, отриманими за результатами виконання договору, укладеного у 2020 році. Також Комунальне некомерційне підприємство "Бориспільський стоматологічний центр" вказує на те, що спірна постанова Кабінету Міністрів України прийнята з порушенням порядку її прийняття. Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Як вбачається зі змісту КАС України, публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і підстава виникнення (з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій, причому такі функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 лютого 2021 року по справі №826/24892/15 дається тлумачення терміну публічно-владні управлінські функції. У розумінні пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України термін публічно означає, що такі функції суб`єкта спрямовані на задоволення публічного інтересу, тоді як зміст поняття владні полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин. Управлінські функції - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори та визначена частиною 1 статті 19 КАС України. У той же час, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті. Натомість приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели дії органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів. У той же час, при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних, цивільних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу. Наведене нормативне регулювання визначає, за якими критеріями певні спірні правовідносини належить відносити до тих, на які поширюється або не поширюється юрисдикція адміністративних судів. Вияв і вибір ознак належності спору до відповідної юрисдикції суду в кожному конкретному випадку має провадитися із суб`єктного складу спірних правовідносин, суті та юридичної природи фактичних передумов конфлікту і, що головне, змісту правовідносин між їх суб`єктами. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів. Пунктом 10 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем. Згідно статті 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Предметом спору у цій справі в частині апеляційного оскарження є вимога позивача зобов`язати Національну службу здоров`я України укласти з КНП "Бориспільський стоматологічний центр" договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій за напрямком "Стоматологічна допомога дорослим та дітям" на 2021 рік. Таким чином, з огляду на зміст позовних вимог, характер спірних правовідносин, обставини, які встановлені судом першої інстанцій, та враховуючи суб`єктний склад учасників справи, колегія дійшла висновку, що позов в оскаржуваній частині спрямований на захист прав у сфері господарських правовідносин, а не публічно - правових відносин, що виключає можливість його розгляду та вирішення в порядку адміністративного судочинства. З аналізу матеріалів справи та норм права колегія суддів приходить до висновку, що поданий на розгляд суду позов в частині зобов`язання Національну службу здоров`я України укласти з КНП "Бориспільський стоматологічний центр" договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій за напрямком "Стоматологічна допомога дорослим та дітям" на 2021 рік не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, а відтак наявні підстави для закриття провадження у цій частині відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України. Інші доводи учасників справи не приймаються до уваги, оскільки такі стосуються розгляду справи по суті, а такі мають досліджуватися належним повноважним судом. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині відмови у задоволенні позовних вимог, то в цій частині таке судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції. Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20.05.2013 №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково. Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині апеляційного оскарження прийнято з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції в цій частині слід скасувати, а провадження у даній справі закрити.

Результат розгляду: partial