Рішення адміністративного суду від 2023-07-25 00:00:00+03

в лютому 2023 року [PERSON] звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області, в якій просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0004921305 від 19.02.2019 р. в частині стягнення основного платежу 306 450, 04 грн. та штрафних санкцій в сумі 76 612, 52 грн., №0004991305 від 19.02.2019 р. в частині стягнення основного платежу 25 537, 51 грн. та штрафних санкцій в сумі 6 384, 38 грн. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду вид 23 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Представниця позивача зазначила, що спірні податкові повідомлення - рішення прийняті за наслідком проведеної документальної перевірки щодо повноти нарахування та сплати ПДФО та військового збору з доходів, як додаткове благо отримане [PERSON] у взаємовідносинах із АТ "ОТП Банк" за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. Також вказує, що фактично сторони договору прощення здійснили конвертування кредитного договору із іноземної валюти в національну та в подальшому банк здійснив анулювання боргу в сумі 1 977 234, 30 грн. Положеннями ПК України визначено, що не вважається додатковим благом сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. В судовому засіданні представниця позивача доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції скасувати. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 січня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ "ОТП Банк" укладено кредитний договір №ML- B00/G001/2007 згідно якого надано кредит в сумі 65 000 доларів США . 02.02.2016 р. укладено Додатковий договір №8 до Кредитного договору №ML- B00/G001/2007 від 11.01.2007 р. Відповідно до умов цієї додаткової угоди сторони дійшли згоди про анулювання (прощення) Банком заборгованості в розмірі еквівалентному сумі 869 419, 12 грн. за умови погашення позивачем до 31.03.2016 р. суми заборгованості у розмірі 325 000 грн. Також 12 серпня 2008 р. року між [PERSON] та ЗАТ "ОТП Банк" укладено кредитний договір №ML- B00/144/2008 згідно якого надано кредит в сумі 55 825 доларів США . 02.02.2016 р. укладено Додатковий договір №8 до Кредитного договору №ML- B00/144/2008 від 12.08.2008 р. Відповідно до умов цієї додаткової угоди сторони дійшли згоди про анулювання (прощення) Банком заборгованості в розмірі еквівалентному сумі 1 107 815, 18 грн. за умови погашення позивачем до 31.03.2016 р. суми заборгованості у розмірі 325 000 грн. Податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору фізичної особи платника податків [PERSON] отриманих ним доходів як додаткове благо з АТ "ОТП Банк" за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р., за результатами якої складено акт №6247/13/2968003297 від 28.12.2018 р.. В акті відображені наступні порушення: - підпункту д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України в результаті чого донараховано суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 355 902, 18 грн.; - п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, внаслідок чого проведеною перевіркою донараховано військовий збір з доходів, отриманих фізичною особою у вигляді додаткового блага за 2016 рік в сумі 29 658, 52 грн. Висновки акта перевірки ґрунтуються на тому, що позивач отримав дохід у вигляді додаткового блага - прощення заборгованості за кредитом Банку в сумі 1 977 234, 30 грн., проте, не сплатив до бюджету податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з отриманого доходу. На підставі акта перевірки податковим органом 19 лютого 2019 року прийнято наступні податкові повідомлення-рішення: -№0004921305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 444 877,73 грн., у тому числі: за основним платежем 3355 902,18 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 88 975, 55 грн.; №0004991305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з військового збору у розмірі 37 073, 15 грн., у тому числі: за основним платежем 29 658, 52 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями -7 414, 63 грн. Не погоджуючись із цими рішеннями, позивач звернувся до суду із позовом. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за Договорами №ML- B00/144/2008 та №ML- B00/G001/2007 не відбулось зміни валюти та прощено основний борг у валюті кредиту, тому до спірних правовідносин не підлягає застосуванню пункт 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України. Відтак, \~судом першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані рішення є правомірним та не підлягають скасуванню. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Особливості адміністрування податку на доходи фізичних осіб визначені розділом IV Податкового кодексу України (надалі ПК України; підлягає застосуванню редакція, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до статті 162 ПК України платниками податку є: фізична особа резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент. Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання) (підпункти 163.1.1, 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України). Згідно з абзацами 2 та 3 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року. За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.54, 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні; додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу). Відповідно до положень підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом. Відтак зміст наведених норм свідчить про те, що сума кредиту, прощена (анульована) банківською чи фінансовою установою, збільшує дохід особи, що брала кредит, і включається в її оподатковуваний дохід. Водночас сума відсотків, нарахованих за користування кредитом, комісій, та/або штрафних санкцій (пені), не є доходами, які призводять до приросту показників майнового стану платника податку. Отже, у разі прощення (анулювання) кредитором за його самостійним рішенням відсотків, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом, й за прострочення виконання грошового зобов`язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом. А тому оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банківською установою. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеня) не є доходом платника податків. Водночас варто звернути увагу на таке. У зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 7 травня 2015 року підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнений пунктом 8 на підставі Закону України "Про внесення змін до ПК України щодо кредитних зобов`язань". Відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року. Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню. В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 1 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 1 січня 2014 року та валюту зобов`язання, за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України. Застосування вимог абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України. При цьому для правовідносин, що виникають у сфері справляння податків, не має правового значення те, яким чином кредитор обліковував відповідну суму прощеного боргу у своєму бухгалтерському обліку, а кваліфікація таким кредитором прощеного боргу позичальника його оподатковуваним доходом та надання до фіскальної служби відповідного податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, не впливає на податкові зобов`язання позивача. Такий правовий висновок Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду викладено у постановах від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, від 19 липня 2019 року у справі № 826/4240/18, від 04 червня 2020 року у справі від № 826/7305/17, від 18 січня 2021 року у справі № 120/395/19-а та ряду інших. Отже, для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини, зокрема, чи було змінено валюту зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню. Так, в ході судового розгляду встановлено, що позивач отримав кредити в іноземній валюті у 2007 році у розмірі 65 000 доларів США та в 2008 році в сумі 55 825 доларів США і станом на 1 січня 2014 року вони повністю не погашені. Згідно Додаткового договору №8 до Кредитного договору №ML- B00/G001/2007 від 11.01.2007 р., сторони дійшли згоди про анулювання (прощення) Банком заборгованості в розмірі еквівалентному сумі 869 419, 12 грн. за умови погашення позивачем до 31.03.2016 р. суми заборгованості у розмірі 325 000 грн. Згідно змісту Додаткового договору №8 до Кредитного договору №ML- B00/144/2008 від 12.08.2008 р., сторони дійшли згоди про анулювання (прощення) Банком заборгованості в розмірі еквівалентному сумі 1 107 815, 18 грн. за умови погашення позивачем до 31.03.2016 р. суми заборгованості у розмірі 325 000 грн. Колегія суддів критично оцінює посилання суду першої інстанції на лист ТОВ "ОТП Факторинг України" від 09.05.2022 р. вих. №11408, як на доказ того, що жодних договорів про зміну валюти за зобов`язаннями по договорам №ML- B00/144/2008 та №ML- B00/G001/2007 не укладалось. Так, суд звертає увагу, що згідно з пунктами 2.1.2. вищезазначених Додаткових договорів, сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів буде здійснюватись в національній валюті України - гривні із застосуванням для розрахунку платежу офіційного курсу долара США до української гривні, встановленого Національним банком України на день сплати. Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що Додатковими договорами №ML- B00/G001/2007, №ML- B00/144/2008 чітко встановлено зміну валютного зобов`язання. Більш того, у самому листі \~ТОВ "ОТП Факторинг України" від 09.05.2022 р. вих. №11408 є посилання на пункт 2.1.2., в якому дублюються положення вказаного пункту. При цьому судова колегія вважає, що для зміни валютного зобов`язання не обов`язково укладати договір про зміну валютного зобов`язання. Судова колегія зазначає, що зміст як самого листа ТОВ "ОТП Факторинг України", так і додаткових угод свідчить, що зміна валютного зобов`язання відбулася. Таким чином, при анулюванні (прощенні) позивачу суми боргу за кредитом були дотримані умови для застосування преференцій щодо сплати податку на доходи фізичних осіб, так як при цьому відбулась зміна валюти зобов`язання на гривню. Відтак, при визначенні розміру донарахованих податкових зобов`язань податковому органу слід було врахувати приписи пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України. Отже, різниця між основною сумою анульованого позивачу боргу за кредитним договором в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за кредитним договором з іноземної валюти в гривню, тобто на 02 лютого 2016 року, та сумою боргу, яка визначена за офіційним курсом НБУ станом на 01 січня 2014 року, становить 148 403,12 гривень (за кредитним договором №ML- B00/G001/2007) та 125 330,98 (за кредитним договором №ML- B00/144/2008), що обраховувалась наступним чином: 1) за кредитним договором №ML- B00/G001/2007: Сума боргу станом на 02 лютого 2016 року - 41318,97 дол. США Борг у гривні станом на 01 січня 2014 року - 41318,97*7,99 (вартість 1 дол. США, визначений у гривні за офіційним курсом НБУ станом на 01 січня 2014 року)=330138,57 грн. Борг у гривні станом на 02 лютого 2016 року 41318,97*25,44 (вартість 1 дол. США, визначений у гривні за офіційним курсом НБУ станом на 02 лютого 2016 року)=1 051 154,5 грн. Курсова різниця складає: 1 051 154,5 грн.- 330138,57 грн. =721 016,00 грн (не є додатковим благом) Всього списано борг в сумі 869 419,12 грн. Сума, яка є додатковим благом та підлягає оподаткуванню становить: 148 403,12 грн (869 419,12 грн.- 721 016,00 грн). 2) за кредитним договором №ML- B00/144/2008: Сума боргу станом на 02 лютого 2016 року - 56302,82 дол. США Борг у гривні станом на 01 січня 2014 року - 56302,82 *7,99 (вартість 1 дол. США, визначений у гривні за офіційним курсом НБУ станом на 01 січня 2014 року)= 449 859,53 грн. Борг у гривні станом на 02 лютого 2016 року 56302,82 *25,44 (вартість 1 дол. США, визначений у гривні за офіційним курсом НБУ станом на 02 лютого 2016 року)=1 432 343,7 грн. Курсова різниця складає: 1 432 343,7 грн.- 449 859,53 \~грн. =982 484,2 грн (не є додатковим благом) Всього списано борг в сумі 1 107 815,18 грн. Сума, яка є додатковим благом та підлягає оподаткуванню становить: 125 330,98 грн. (1 107 815,18 \~грн.- 982 484,2 грн). Поряд із цим до складу загального річного оподатковуваного доходу позивача податковим органом включено всю суму прощеного боргу. Відтак, визначені позивачу оскаржуваними податковими рішеннями грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору обраховано невірно та є істотно завищеними, адже такі зобов`язання визначалися без урахування положень пункту 8 підрозділу 1 розділу XX ПК України, а з усієї основної суми прощеного (анульованого) боргу. Отже, загальна сума додаткового блага, з якої позивач повинен був сплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, становить 273 734,10 грн.( 148 403,12 грн.+ 125 330,98 грн.) При цьому, колегія суддів зазначає, що представником позивача як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі невірно здійснений математичний розрахунок суми, яка є додатковим благом та підлягає оподаткуванню згідно кредитного договору №ML- B00/144/2008 (вказано суму 126 330,98 грн.). Відповідно, в подальшому представницею позивача помилково визначено загальну суму, яка підлягає оподаткуванню, та суми податків, які мають бути нараховані на отримане додаткове благо. Водночас, згідно ч.2 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Виходячи з тієї суми, яка протиправно донарахована позивачу, та суми яка належить до сплати (правомірно визначені грошові зобов`язання), податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню в частині, врахувавши при цьому наступне. Відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України (в редакції на час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами. За приписами пункту 123.1 статті 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами \~\~\~54.3.1, \~\~\~54.3.2, \~\~\~54.3.4, \~\~\~54.3.5, \~\~\~54.3.6 \~\~\~пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. Тимчасово до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту (абзац перший пункту 16-1 підрозділу 10, підпункти 1.1 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України). \~\~\~ Відтак, сума податку на доходи фізичних осіб, яку позивачу слід було донарахувати, становить 49272,13 гривень (273 734,10 грн. гривень х 18%), штрафна санкція 12318,03 гривень (49272,13 гривень х 25%), військовий збір - 4106,01 гривень (273 734,10 гривень х 1,5%), штрафна санкція 1026,50 гривень (4106,01 гривень х 25%). Отже, податкове повідомлення-рішення № 0004921305 від 19.02.2019 р. слід визнати протиправним та скасувати в частині збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб основного платежу - \~306630,05 грн. (355902,18 грн.- 49272,13 грн.) , в частині штрафних (фінансових) санкцій - 76 657,52 грн. (88975 грн.- 12318,03), а податкове повідомлення-рішення №0004991305 від 19.02.2019 р. в частині збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з військового збору основного платежу - 25 552, 51 грн. (29658,52 грн.- 4106,01 грн.), в частині штрафних (фінансових) санкцій - \~6388,13 грн.(7414,63-1026,50 грн.) На можливості скасування податкових повідомлень-рішень, якими донараховано податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, вказував і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25 травня 2022 року у справі № 280/4615/19. \~\~\~\~ Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій сплачено судовий збір в розмірі 4149,84 гривень та 6224,79 гривень відповідно. Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Отже, понесені скаржником судові витрати \~зі сплати судового збору в сумі 10374,63 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області. Стосовно стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.ч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому згідно частини сьомої названої статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що на обґрунтування понесених судових витрат на правову допомогу в розмірі 6500 грн, представником заявника надано до суду першої інстанції: копії Договору про надання правової допомоги від 04.10.2022 року, додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 04.10.2022 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №14/02/2023 від 14.02.2023 року. Також в позовній заяві міститься детальний розрахунок опису наданих послуг, відповідно до якого вартість послуг становить: 1) підготовка та написання позовної заяви разом із підготовкою додатків до позовної заяви, яка включає роботу із здійснення їх правового аналізу, формування у хронологічному порядку тощо - 3000 грн; 2) супроводження справи в суді першої інстанції - 3500 грн. Водночас, колегія суддів вважає, що фактично супроводження справи в суді першої інстанції охоплює як підготовку так і складання позовної \~заяви. Водночас, жодних доказів щодо представництво позивача в суді першої інстанції адвокатом Федик Ю.Ю. матеріали справи не містять. Суд звертає увагу, що судом першої інстанції розгляд справи здійснювався в спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін Вказане свідчить про необґрунтованість стягнення витрат на правничу допомогу за \~супроводження справи в суді першої інстанції -в розмірі 3500 грн. Враховуючи вищевикладене, \~колегія суддів вважає за необхідним стягнути на користь [PERSON] \~понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 3000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області. У силу \~п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право \~скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі \~ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Результат розгляду: granted