Рішення адміністративного суду від 2022-09-28 00:00:00+03

Позивач, Головне управління ДПС у Сумській області, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з [PERSON] податковий борг з: податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 526299,56 грн.; військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 43829,96 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач, який перебуває на обліку як платник податків, всупереч вимог Податкового кодексу України, порушив строки сплати узгодженого податкового зобов`язання, у зв`язку з чим, за [PERSON] утворилася заборгованість на загальну суму 570129,52 грн. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] податковий борг: - з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (код податку 11010500) в сумі 526299 (п`ятсот двадцять шість тисяч двісті дев`яносто дев`ять) грн. 56 коп. на р/р UА368999980000033119341018002, одержувач УК у м. Сумах/м.Суми/11010500, код одержувача 37970593, банк одержувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998. - військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (код платежу 11011000) в сумі 43829 (сорок три тисячі вісімсот двадцять дев`ять) грн. 96 коп. на р/р UA668999980000031110063018002, одержувач УК у м. Сумах/м.Суми/11011000, код одержувача 37970593, банк одержувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.02.2020 року по справі №480/5636/19 скасовано. Прийняти постанову, якою в задоволенні позову Головного управління ДПС у Сумській області до [PERSON] про стягнення податкової заборгованості відмовлено. 11.01.2022, через засоби поштового зв`язку, на адресу Другого апеляційного адміністративного суду представником позивача адвокатом Шевцовим Павлом Володимировичем подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить суд стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області на користь [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 12827,91 та витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом апеляційної інстанції у розмірі 7800,00 грн. На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази у справі, дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог заяви представника позивача та ухвалення додаткової постанови з огляду на наступне. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 3 ст. 252 КАС України). Відповідно до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі. Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Відповідно до ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як свідчать матеріали справи, позивачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 19.02.2020 у розмірі 12827,91 грн. відповідно до квитанції від 23.11.2020 № 0.0.1917623007.1 (а.с. 70). Враховуючи, що при прийнятті постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 судом не вирішено питання про розподіл судових витрат в частині сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 139 КАС України, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області. Стосовно вимог заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 16 КАС України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Положеннями ст. 139 КАС України, зокрема, встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як свідчать матеріали справи, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу та до апеляційної скарги долучено документи, що підтверджують розмір понесених витрат на професійну правову допомогу надану [PERSON] під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а саме: договір про надання професійної правничої допомоги № 01 від 23.11.2020, акт приймання-передачі наданих юридичних послуг наданих по договору № 01 від 23.11.2020 про надання професійної правничої допомоги, розрахунок суми наданих послуг відповідно до договору № 01 від 23.11.2020 про надання професійної правничої допомоги на суму 7800,00 грн., квитанцію від 26.11.2020 №01 на суму 7800,00 грн., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої (правової) допомоги. 21.10.2021 представником позивача долучено до матеріалів справи додаткову угоду №1 до договору про надання професійної правничої допомоги № 01 від 23.11.2020. Зі змісту долучених до матеріалів справи документів стосовно понесених судових витрат на професійну правничу допомогу встановлено, що адвокатом надані наступні послуги: проведення аналізу матеріалів (підстав) позову, нормативної бази та судової практики тривалістю 5 год. всього на суму 3000,00 грн. та складання процесуальних документів (апеляційної скарги, клопотання про поновлення процесуального строку) тривалістю 8 год. всього на суму 4800,00 грн. Однак, дослідивши зміст поданих позивачем документів, враховуючи критерії обґрунтованості та співмірності, колегія суддів дійшла висновку про те, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає зменшенню та зазначає наступне. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). Тобто, питання розподілу судових витрат віднесено до повноважень суду за результатами розгляду справи та є дискреційними повноваженнями. Також колегія суддів наголошує, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Результат розгляду: partial