Рішення адміністративного суду від 2022-03-14 00:00:00+02

в серпні 2021 року [PERSON] звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "Ф" №0032090-2405-2209 від 02.06.2021 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві власності належить нежитлова нерухомість площею 4075,5 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] та використовується для виробництва господарських і декоративних керамічних виробів. Позивачу спірним рішенням нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік в сумі 126181,09 грн. Позивач вважає, що відповідно до підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України та рішення Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради Хмельницької області від 15.06.2018 №48 вказана нерухомість не є об`єктом оподаткування, оскільки використовується для виготовлення промислової продукції. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В апеляційній скарзі зазначає, що протягом 2019 року нежитлова нерухомість площею 4075,5 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] та використовувалася ТОВ "Омега керамікс" для виробництва господарських і декоративних керамічних виробів. Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість судового рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. Як встановлено судом та підтверджено наявними в справі матеріалами, позивач є власником нежитлової будівлі площею 4075,5 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 13.03.2020 року позивачу було нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік в сумі 151417,31 грн. (податкове повідомлення-рішення №0027994-5305-2209) У подальшому проведений перерахунок суми податку та сформоване інше податкове повідомлення-рішення, яким визначене податкове зобов`язання за 2019 рік в сумі 126181,09 грн. Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки судом не встановлено неправильності розрахунку суми нарахованого податку, відтак не встановлено ознак протиправності оскарженого рішення, а оскільки відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення, позов не підлягає задоволенню. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України). Згідно з положеннями ст. 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю. Питання сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, врегульовані ст. 266 ПК України. Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, у тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктами оподаткування цим податком є об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі їх частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст.266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової або нежитлової нерухомості, у тому числі його часток (пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України). Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Положеннями пункту 30.1 статті 30 ПК України визначено, що податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України) Згідно з нормами підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлена податкова пільга (звільнення від оподаткування) щодо визначених об`єктів нерухомості. Підпунктом "є" зазначеного підпункту в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. Відповідно до п. 12.3 ст. 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті. Так, з матеріалів спраив встановлено, що [PERSON] є власником нежитлової (виробничої) будівлі загальною площею 4075,5 кв. м. Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, позивач 12.11.2019 припинив державну реєстрацію нежитлової будівлі площею 3628.5 кв. м., розташованої за адресою [ADDRESS] . 18.11.2019 року позивач здійснив державну реєстрацію виробничої будівлі площею 4075.5 кв. м. Відповідно до довідки-характеристики від 22 жовтня 2019 площа нежитлової будівлі, належної позивачу, збільшилась за рахунок перепланування та оздоблювальних робіт. Таким чином, зміна призначення використання нежитлової будівлі, яка розташована за адресою [ADDRESS] , з нежитлового приміщення на будівлю промисловості була проведена у листопаді 2019 року. Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області прийняте податкове повідомлення - рішення від 13.03.2020 №0027994-5305-2209 на суму 151 417,31 грн., згідно з яким позивачу нараховане податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2019 рік за нежитлову будівлю площею 3628,5 м. кв. У подальшому податковим органом проведений перерахунок суми податку на нерухоме майно за 2019 рік, податкове повідомлення рішення від 13.03.2020 скасоване, прийняте спірне податкове повідомлення-рішення, яким визначене податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік від 02.06.2021 на суму 126181,09 гривень (за період до дати припинення державної реєстрації 12.11.2019) Рішенням Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради від 15.06.2018 №48 були встановлені розміри податку на майно, у тому числі на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2019 рік. Згідно з додатком 2 цього рішення ставки податку на об`єкти нежитлової нерухомості за 2019 рік для фізичних осіб становлять: - нежитлові приміщення - 1.0 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. м. бази оподаткування; - будівлі промисловості ( у тому числі для фізичних осіб, власників 1251.7 "будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості" ) - 0 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м. бази оподаткування. Будівлі промисловості, які належать до класу 1251 - Будівлі промисловості *5 (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та ін. за їх функціональним призначенням) та нежитлові приміщення - 127 сплачують податок у розмірі 1.0 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. м. бази оподаткування. Відповідно до розділу 4 Національного класифікатора України Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010 від 01.01.2012, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 №457 (далі - ДК 009:2010), процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", C "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво". Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Відповідно до абзацу 4 розділу 1 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 об`єктами класифікації є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення. Згідно з абзацом 12 розділу 1 Державного класифікатора будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень (комбіноване житло, готель і контора), повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення. До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до розділу 2 Державного класифікатора належать до класу 1251 Будівлі промисловості, що включає підкласи: 1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості: 1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії; 1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості; 1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості; 1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості; 1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості; 1251.7 Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості; 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості; 1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне. Так, законодавець у підпункті "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі. Водночас, звільнення від сплати податку пов`язане не лише зі статусом будівлі (придатністю її використання у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм), а й з обов`язковим використанням будівлі за її цільовим призначенням. Отже, будівлі промисловості (виробничі корпуси, цехи, промислові складські приміщення) - це ті будівлі, які фактично та активно задіяні у процесі промислового виробництва, тобто використовуються відповідними суб`єктами господарювання у виробництві промислової продукції, а не лише мають характеристики, що дозволяють використовувати їх для промислового виробництва. Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема, підпунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків, зменшення податкового навантаження на тих платників податків (фізичних та юридичних осіб), які є власниками певних об`єктів нерухомості, з метою стимулювання їх використовувати ці об`єкти за функціональним призначенням, тобто, для промислового виробництва. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.02.2020 у справі №820/3556/17. Щодо посилань апелянта на те, що протягом 2019 року належна йому нежитлова будівля використовувалась ТОВ «Омега керамікс» для виробництва господарських і декоративних керамічних виробів, то колегія суддів не бере їх до уваги, з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів використання ТОВ «Омега керамікс» у господарській діяльності цієї будівлі для виготовлення промислової продукції (виробництва господарських і декоративних керамічних виробів). Водночас, матеріали справи не містять і доказів використання позивачем вказаного об`єкта нерухомості в процесі промислового виробництва, тобто з метою виготовлення промислової продукції. Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у матеріалах справи доказів неправильності розрахунку суми нарахованого податку, а тому й, як наслідок, відсутності ознак протиправності оскарженого рішення. Згідно з положеннями ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Зазначеним вимогам закону рішення відповідає. Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied