Рішення адміністративного суду від 2023-02-16 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом, в якому просив: - скасувати постанову серії ЕАО № 5172951 про адміністративне правопорушення від 22.12.2021 року та закрити провадження у справі; - стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь сплачений судовий збір в сумі 992,40 грн. та 948 грн. сплачених в рамках виконавчого провадження, в тому числі суму штрафу, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій, а також витрати на надання професійної правничої допомоги у сумі 6700, 00 грн. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтава від 31.08.2022 частково задоволено позов. Скасовано постанову інспектора 3 роти 4 батальйону УПП в Харківській області серії ЕАО №5172951 від 22.12.2022 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.1 ст.122 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн, а провадження у справі закрито. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 992,40грн. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій він, просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови та прийняти в цій частині нове, яким стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм процесуального права. Скаржник наголошує, що понесені витрати на правничу допомогу підтвердженні документально; \~зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо необхідності надання документів, які підтверджують фактичну сплату позивачем гонорару адвокату, як необхідної умови для присудження з відповідача понесених витрат на правничу допомогу. Управлінням патрульної поліції в Харківській облаcті Департаменту патрульної поліції подано відзив, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін. Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. Колегія \~суддів, \~заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали \~справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому\~задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до оскарженої постанови ЕАО 5172951 від 22.12.2022 року, 27.10.2021 о 09:21 п. Травневе 448 км 163 м водій [PERSON] , керував транспортним засобом зі швидкістю 84 км/год. у населеному пункті Травневе, чим порушив п.12.4 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП та прийнято рішення про адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. В постанові зазначено, що до постанови додаються видео з приладу трукам, далі нерозбірливо. Попередню постанову серії ДПО 18 № 644656 від 27.10.2021 було оскаржено та скасовано. Позивач зазначає, що йому не було відомо про складання постанови від 22.12.2022 про адміністративне правопорушення, копію постанови він також не отримував. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів фіксації правопорушення за допомогою відео чи фото фіксації, а отже неможливо встановити, чи фіксування швидкості автомобіля позивача відбулося в межах встановленого дорожнього знаку «Обмеження швидкості» та що автомобіль позивача під час фіксування швидкості руху знаходився в зоні дії знаку «5.45» населеного пункту, де рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. та чи є в діях позивача склад адміністратвиного правопорушення, передбачений ч.1 ст.122 КУпАП. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких належним документів, які свідчать про сплату позивачем даної суми адвокату не надано, розмір витрат на правову допомогу не є пропорційним до предмету спору, оскільки сума штрафа у вигляді адміністратвиного штягнення складає 680 грн. Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції в частні відмови, з огляду на наступне. Відповідно до частин першої, третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Пунктом 1 частини третьої статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Аналіз положень пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України свідчить про те, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу визначається, зокрема, на підставі доказів щодо вартості наданих послуг, які можуть бути сплачені і в майбутньому. У постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2020 \~року (справа № 686/5064/20), від 05 \~березня 2021 року (справа № 200/10801/19-а), від 16 \~березня 2021 року (справа № \~520/12065/19), постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року (справа № 922/445/19), сформульовано правовий висновок про те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічний підхід щодо застосування положення частини сьомої статті 139 КАС України у разі відсутності документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за умови погодження сторонами при укладанні договору про надання правничої допомоги оплати таких витрат у майбутньому, застосовано Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року у справі №813/481/18, де сформовано висновок про помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, оскільки договором про надання правової допомоги обумовлено час оплати протягом кількох місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті. Наведений підхід щодо визнання фактично здійсненими витрат за відсутності факту оплати вбачається також із практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так, у рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, слід розглядати як фактично понесені, зазначивши наступне: «...хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Отже, представник заявника має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (див. вищезазначене рішення у справі «Савін проти України» (Savin v. Ukraine), п. 97)». За наведеного правового регулювання висновок суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг є помилковим. Щодо висновків суду першої інстанції про непропорційність витрат на правову допомогу до предмету спору, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до положень частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що стаття 134 Кодексу адміністративного судочинства України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог ч. 5 ст. 134 цього Кодексу щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Верховний Суд в додатковій постанові від 12.09.2018 (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). Крім того, у справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії, заява №34884/97, п.30). У пункті 269 рішення у цій справі суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону №5076). Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076). Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Позивачем у позовній заяві було зазначено про подання доказів, що підтверджують понесення судових витрат по суті позовних вимог. Судом встановлено, що 19.08.2021 між Адвокатським об`єднанням «Партнери» в особі керуючого партнера Тарасенка Михайла Валерийовича та громадянина ФОП [PERSON] укладено договор про надання професійної правничої допомоги №20211101/2. Відповідно до пункту 4.1 зазначеного Договору, за правничу допомогу, передбачену в п. 1.2 Договору Клієнт сплачує АО гонорар. Розмір гонорару АО при наданні професійної правничої допомоги за даним Договором визначаєтьсядетальним описом робіт. (наданих послуг). Позивачем надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Тарасенко М.В. за договором про надання професійної правничої допомоги від 01.11.2021 з Литвиненко М.М., з якого вбачається, що адвокатом надано такі послуги: 1) попередні консультації з клієнтом - безкоштовно; 2) попереднє вивчення матеріалів, законодавства в необхідній сфері правовідносин - безкоштовно; 3) вивчення матеріалів, підготовка скарги на постанову - 1700 грн.; 4) написання та відправка листа про отримання примірника рішення відповідача та відкладення розгляду справи - 500 грню; 5) написання та відправка листа на адресу відповідача від 14.12.2021 - 500 грн.; 6) написання та відправка клопотання про відкладення розгляду справи від 20.12.2021 - 500 грн.; 7) написання та відправка адвокатського запиту від 29.07.2022 - 500 грн.; 8) написання адвокатського запиту до Шевченківського ВДВС в м. Полтаві від 02.08.2022 та ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження в приміщенні відділу ДВС 02.08.2022, знаття фотокопії - 1500 грн.; 9) підготовка та пред`явлення адміністративного позову до Ленінського районного суду м. Полтави - 1500 грн. (а.с. 5). Дослідивши надані позивачем документи, враховуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами). Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Результат розгляду: partial