Рішення адміністративного суду від 2022-09-27 00:00:00+03

Головне управління ДФС у м. Києві (далі позивач, ГУ ДФС у м. Києві) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Плюс» (далі відповідач, ТОВ «Світ Плюс»), з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, про стягнення заборгованості у розмірі 10 400 589,10 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно даних податкового обліку у відповідача утворилась заборгованість перед бюджетом у сумі 10 400 589,10 грн. Враховуючи те, що податковим органом було здійснено заходи, спрямовані для погашення вказаної податкової заборгованості, однак, вона залишається не погашеною, позивач звернувся з даним позовом до суду. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2022 року даний адміністративний позов задоволено. Приймаючи таке рішення, суд виходив з того, що ТОВ «Світ Плюс» є землекористувачем в розумінні п.п. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 та п.п. 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 ПК України, а тому має обов`язок зі сплати земельного податку. На момент звернення з даним адміністративним позовом податкова заборгованість у розмірі 10 400 589,10 грн. у спосіб та в порядку, передбаченому законодавством України, не оскаржена і не скасована, отже, сума боргу є узгодженою. Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме: справа була розглянута в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, хоча це суперечить ч.4 статті 12 КАС України, крім того, відповідач подавав клопотання про розгляд справи в порядку загального провадження, однак, суд його проігнорував; суд безпідставно не повернув позовну заяву на підставі п.1 ч.4 статті 169 КАС України, хоча позивач пропустив строк, наданий на усунення недоліків позову; суд порушив строки розгляду справи, визначені статтею 258 КАС України; суд прийняв до уваги неналежні докази, оскільки вони не завірені належним чином, що суперечить ч.2 статті 74, ч.1 статті 75 КАС України; суд не взяв до уваги, що документи від імені позивача підписані представником за дорученням, проте, дата підписання документів відсутня, тому встановити наявність повноважень на дату їх підписання у представника позивача неможливо; суд не взяв до уваги, що у справі відсутні належні докази надіслання позивачем копій заяв відповідачу. Також зазначено, що товариством було подано до контролюючого органу уточнюючий розрахунок в деклараціях про сплату податку за землю за період з 2017 по 2019 роки, у зв`язку з чим будь-який борг у нього відсутній. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо наступного. Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Світ Плюс» перебуває на обліку в податковому органі, як платник податків. Як повідомлено позивачем, за відповідачем обліковується податкова заборгованість у розмірі 10 400 589,10 грн. з земельного податку з юридичних осіб, яка виникла на підставі самостійно поданих податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 рік від 11 лютого 2017 року, відповідно до якої задекларовано 9 142 659,73 грн. річної суми земельного податку; за 2018 рік від 20 лютого 2018 року, відповідно до якої задекларовано 3 047 553,25 грн. річної суми земельного податку; за 2019 рік від 18 січня 2019 року, відповідно до якої задекларовано 6 969 823,06 грн. річної суми земельного податку. Наявність у підприємства вказаної заборгованості позивач підтверджує також Детальним розрахунком заборгованості за період з 02 серпня 2017 року по 30 вересня 2018 року та обліковою карткою платника податків, які містяться в матеріалах справи. На підставі статті 59 Податкового Кодексу України позивачем на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення було направлено податкову вимогу від 16 вересня 2015 року №10527-23. У зв`язку з несплатою відповідачем у добровільному порядку вказаної суми заборгованості, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. За пп. 14.1.39 п. 14.1 стаття 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Згідно пп. 14.1.156 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк). Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання. Згідно п.36.1 статті 36 Кодексу податковим обов`язком визначається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно (пункт 31.1 статті 31 Податкового кодексу України). Відповідно до п. 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Згідно п. 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження. Відповідно до п.58.1 статті 58 ПК України, у разі коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V ПК України, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення. Згідно п.56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Згідно п. 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. За п. 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). Відповідно до пп. 20.1.19 п. 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України. Згідно п. 87.2 статті 87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами. Відповідно до п. 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (п. 95.3 статті 95 ПК України). Позиція апелянта обґрунтована тим, що у відповідача відсутня податкова заборгованість з земельного податку, оскільки останній не є платником такого податку та ним були подані уточнюючі декларації 03 травня 2019 року за 2017, 2018, 2019 роки, якими зменшено суму самостійно задекларованого земельного податку до « 0,00грн.». Задовольняючи позов податкового органу, суд виходив з того, що ТОВ «Світ Плюс» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ГУ ДФС у м. Києві про визнання бездіяльності ГУ ДФС у м. Києві щодо не усунення помилок, а саме не врахування/не внесення інформації з поданих ТОВ «Світ Плюс» податкових декларацій з плати за землю (уточнюючих) за період 2017-2019 років в електронному кабінеті платника податків ТОВ «Світ Плюс» протиправною; визнання бездіяльності ГУ ДФС у м. Києві щодо не повідомлення ТОВ «Світ Плюс» про наслідки розгляду заяви про усунення помилок в електронному кабінеті платника податків від 20.05.2019 протиправною та зобов`язання ГУ ДФС у м. Києві виправити помилки в електронному кабінеті платника податків ТОВ «Світ Плюс» та внести дані, що відповідають поданим податковим деклараціям (уточнюючим) з плати за землю за 2017, 2018, 2019 роки. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2020 року у справі №640/10905/19 у задоволенні позовних вимог ТОВ «Світ Плюс» відмовлено повністю з тих підстав, що позивачем порушено порядок подання повідомлення про виявлення технічної та/або методологічної помилки в електронному кабінеті. Вказане судове рішення набрало законної сили 07 серпня 2020 року, та підприємством в апеляційному порядку не оскаржувалось. Також суд зазначив, що питання того, чи є ТОВ «Світ Плюс» платником земельного податку з юридичних осіб, було розглянуто в адміністративній справі №826/3629/18. Так, в постанові від 29 листопада 2021 року Верховний Суд дійшов висновків, що ТОВ «Світ Плюс» є землекористувачем в розумінні п.п. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 та п.п. 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 ПК України, а тому має обов`язок зі сплати земельного податку. 12 вересня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача про доручення доказів, зокрема, копії листа ГУ ДПС у м. Києві №3905/6/26-15-04-14-18 від 21 січня 2021 року, в якому зазначено, що інтегрована картка з земельного податку з юридичних осіб ТОВ «Світ плюс» приведена у відповідність до вимог чинного законодавства. Крім того представником апелянта заявлено клопотання про витребування доказів, зокрема, витребування у ГУ ДПС у м. Києві відомостей з інтегрованої картки платника податків з земельного податку з юридичних осіб ТОВ «Світ плюс». В той же час, 13 вересня 2022 року представником позивача також подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що станом на 13 вересня 2022 року у ТОВ «Світ плюс» не обліковується податковий борг на ту суму, яка була заявлена ГУ ДПС у м. Києві у позові. Податковий орган просив надати час для підготовки належної правової позиції ГУ ДПС у м. Києві з урахуванням апеляційної скарги платника та відкласти розгляд справи. У зв`язку з наведеним ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року продовжено строк розгляду даної справи та відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Плюс» на 27 вересня 2022 року. Надалі 27 вересня 2022 року представником ГУ ДПС у м. Києві було подано витяг з Розрахунку платника податків по податковому боргу з земельного податку з юридичних осіб, з якого вбачається, що у ТОВ «Світ плюс» за спірний період податковий борг, заявлений до стягнення, не обліковується. У судовому засіданні представник позивача підтримав наведене твердження, пославшись на те, що відповідачем було подано уточнюючий розрахунок, а податковим органом було його прийнято. В той же час, колегія суддів зауважує, що31 травня 2019 року ГУ ДФС у м. Києві на підставі підпункту 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1 статті 75, згідно порядку, встановленого статтею 76 Податкового кодексу України, проведено камеральну перевірку уточнюючих податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2019 рік TOB «Світ Плюс», за результатами якої було складено акт від 31 травня 2019 року № 129/26-15-12-09-19/34353218. В акті перевірки встановлено, що TOB «Світ Плюс» засобами електронного зв`язку подані уточнюючі податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № 9089663578 від 03 травня 2019 року, № 9089663845 від 03 травня 2019 року та № 9089664116 від 03 травня 2019 року. Крім того, камеральною перевіркою встановлено, що сума коригування податкового зобов`язання за 2019 рік з земельного податку з юридичних осіб (КБК 18010500), зазначена в уточнюючих податкових деклараціях з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), реєстраційний номер 9089663845 від 03 травня 2019 року і реєстраційний номер 9089664116 від 03 травня 2019 року, визначена TOB «Світ Плюс» без врахування суми нарахованого податку на 2019 рік за даними раніше поданої звітної декларації реєстраційний номер 9027404414 від 20 лютого 2019 року. Вказане порушення порядку складання уточнюючих розрахунків призвело до визначення податкового зобов`язання із земельного податку з юридичних осіб (КБК 18010500) за січень, лютий, березень і квітень 2019 року як від`ємне значення податку на загальну суму 6 095 106,48 грн. На підставі вказаних висновків, відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 17 липня 2019 року № 05961611209, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання із земельного податку з юридичних осіб у розмірі 6 095 106,48 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 3 047 553,24 грн. Тобто, позивач своїм податковим повідомленням - рішенням фактично нарахував знову ту суму заборгованості, що була виправлена уточнюючими деклараціями товариства. Однак, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 квітня 2020 року по справі № 640/17225/19 за позовом ТОВ «Світ Плюс» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №05961611209 від 17 липня 2019 року дане ППР скасовано. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року зазначене рішення залишено без змін, а отже податковий борг щодо грошового зобов`язання із земельного податку з юридичних осіб, визначений податковим повідомленням-рішенням №05961611209 від 17 липня 2019 року, наразі відсутній. Колегія суддів зважає на висновок Верховного Суду по справі №826/3629/18, згідно якого ТОВ «Світ Плюс» є особою, якій у складі цілісного майнового комплексу плодовоовочевої бази КП «Світ» відповідно до закону передано у користування і земельну ділянку державної та комунальної власності під ним, тобто воно є землекористувачем в розумінні підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 та підпункту 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України, відповідно, має обов`язок зі сплати земельного податку. Та обставина, що ТОВ «Світ Плюс» не зареєструвало право на земельну ділянку не є обставиною, яка звільняє його від статусу платника земельного податку, оскільки за усталеною позицією Верховного Суду на усіх власників чи користувачів земельними ділянками державної та/або комунальної форми власності покладається обов`язок з плати за землю, зокрема, у вигляді земельного податку. Цей обов`язок виникає з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Разом з тим, щодо конкретного періоду грошового зобов`язання відповідача зі сплати земельного податку з юридичних осіб 2017-2019 роки, то колегія суддів врахувала висновок судів по справі № 640/17225/19, з якого вбачається, що узгодженого податкового зобов`язання з цього питання наразі немає. Більше того, відсутність такого боргу підтвердив і сам податковий орган. Таким чином, позовні вимоги в даній справі ґрунтуються на незаконних грошових вимогах за період, що вже був предметом розгляду в суді. Станом на дату винесення рішення по справі №640/21075/18 щодо стягнення з ТОВ «Світ Плюс» заборгованості з податку на землю за 2017, 2018, 2019 роки в розмірі 10 400 589,10 грн. існувало таке, що набрало законної сили рішення Окружного адміністративного суду м. Києва по справі №640/17225/19 від 23 квітня 2020 року, яким скасовано ППР щодо збільшення податкового зобов`язання з земельного податку ТОВ «Світ Плюс» за вказаний період. Отже, позовні вимоги податкового органу щодо стягнення з відповідача суми податкового боргу у розмірі 10 400 589,10 грн., є необґрунтованими та безпідставними. Щодо посилання апелянта на те, що справа була розглянута в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, хоча це суперечить ч.4 статті 12 КАС України, то колегія суддів зазначає, що згідно ч.2, 3 статті 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до п.2 ч.4 статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки предметом даної справи не є рішення, дій та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а є стягнення суми з платника податків, то зазначено вище норма в даному випадку застосуванню не підлягає. Натомість, на підставі п.10 ч.6 статті 12 КАС України суд першої інстанції мав право здійснювати розгляд даної справи у прощеному позовному провадженні. Щодо посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не повернув позовну заяву на підставі п.1 ч.4 статті 169 КАС України, хоча позивач пропустив строк, наданий на усунення недоліків позову, то колегія суддів вважає такий підхід апелянта до тлумачення процесуальних норм надмірним формалізмом. Щодо порушення судом строку розгляду справи, визначеного статтею 258 КАС України, колегія суддів зважує на те, що воно дійсно мало місце, проте зазначає, що на суть вирішення спору дана обставина жодним чином не вплинула. Щодо посилання скаржника на прийняття судом до уваги неналежних доказів, оскільки вони не завірені належним чином, що суперечить ч.2 статті 74, ч.1 статті 75 КАС України, то воно не відповідає дійсності, оскільки весь поданий позивачем пакет документів завірений представником шляхом його зшиття та скріплення печаткою (зворотній а.с.174, т.1). Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження, оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права, враховано не всі обставини справи, тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції. Згідно п. 2 ч.1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За змістом ч.1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: denied