Рішення адміністративного суду від 2023-02-14 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «Моноліт-РРА» звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області \~від 11.10.2021 № 00043850701 та № 00043840701. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року позов задоволено. Не погодившись з рішення суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішенням, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Також зазначає, що суд задовольнив позов з підстав, які не були заявлені у позові, натомість не надав оцінку спірним правовідносинам по суті. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла таких висновків. \~\~\~ Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що підставою звернення до суду стала незгода позивача з висновками податкового органу щодо нереальності господарських операцій з окремими контрагентами, адже порушення останніми податкової дисципліни не може тягнути негативні наслідки для позивача, який діяв добросовісно та обачливо. В основу рішення про задоволення позову суд першої інстанції поклав висновки про відсутність у контролюючого органу повноважень здійснювати проведення документальної планової перевірки в період дії мораторію, а відтак податкове повідомлення-рішення, прийняте за результатом такої перевірки, носить протиправний характер та підлягає скасуванню. Надаючи оцінку доводам апелянта, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального закону вийшов за межі підстав позову, колегія суддів встановила, що відповідно до ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.04.2022 відкрито провадження в даній справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 16.05.2022. Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.06.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.09.2022. Від представника позивача 11.10.2022 до суду надійшла заява про врахування позиції Верховного Суду щодо застосування положень пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України. Статтею 47 КАС України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у\~ статті 44\~ цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що норми КАС України не визначають форму заяви, якою позивач може змінити предмет або підстави позову, натомість встановлює, що така заява має бути подана письмово та, зокрема, до закінчення підготовчого засідання. Враховуючи, що заява, в якій позивач зазначав про порушення чинного законодавства щодо призначення перевірки, була подана після закриття підготовчого засідання, суд не мав процесуального права на її прийняття. При цьому, враховуючи, що рішення суду першої інстанції ґрунтується виключно на порушенні процедури призначення перевірки, без надання оцінки доводам позивача, викладеним у позовній заяві, останнє підлягає безумовному скасуванню. Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах заявленого позову, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з наказом Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 04.08.2021 № 923-п було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Моноліт-РРА» за період діяльності з 01.01.2018 по 30.06.2021, \~за результатом якої складено Акт № 3220/11-28-07-01/35804438 від 24.09.2021. Податковий орган в ході перевірки дійшов висновку, що правочини, укладені ТОВ «Моноліт-РРА» з ПП «ПРОМБУД-2019», ТОВ «МЕГАБУД БК», ТОВ «ТЕКГРУП-ЗНАМ`ЯНКА», носять нереальний характер та не були спрямовані на реальне настання юридичних наслідків. На підставі Акту перевірки ГУ ДПС у Кіровоградській області 11.10.2021 прийняті податкові повідомлення-рішення: № 00043850701, згідно з яким позивачеві нараховано грошове зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 8009665,00 грн.; № 00043840701, відповідно до якого нараховано грошове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 7972520,00 грн. Надаючи оцінку обґрунтованості висновків податкового органу та правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів зазначає, що згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг. Положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що право платника податків на нарахування податкового кредиту залежить від сукупності подій, а саме: здійснення контрольованої операції, сплата коштів за такою операцією, реальне отримання товару/послуг, отримання податкової накладної. Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Моноліт-РРА» (Покупець) з ПП «ПРОМБУД-2019», ТОВ «МЕГАБУД БК», ТОВ «ТЕКГРУП-ЗНАМ`ЯНКА» були укладені договори поставки. На підтвердження виконання умов договорів позивачем було надано до перевірки первинні документи: видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, копії яких також містяться у матеріалах справи. Податковий орган не заперечує, що всі первинні документи складені відповідно до вимог чинного законодавства, господарські операції належно обліковані в бухгалтерських документах позивача. Апелянт лише звертає увагу на невідповідність окремих товарно-транспортних накладних вимогам наказу Мінтрансу України № 363 від 14.10.1997. Натомість суд апеляційної інстанції зазначає, що окремі недоліки при складанні товарно-транспортних накладних не можуть розглядатися як беззаперечний доказ безтоварності господарської операції з постачання товару, адже названі документи не є первинними для цілей оподаткування. При цьому суд апеляційної інстанції встановив, що інші первинні документи, надані позивачем до перевірки, дають можливість встановити найменування, кількість товару та іншу інформацію щодо поставки, яка не міститься у товарно-транспортних накладних. Крім того податковий орган звертає увагу на фактичну неможливість виконання господарських операцій контрагентами позивача, адже по окремих договорах не прослідковується їх придбання або придбання у поставленому на адресу позивача обсязі за ланцюгом постачання. Також відповідач ставить під сумнів можливість здійснення реальної господарської операції через відсутність достатніх матеріальних та трудових ресурсів у контрагентів. Суд апеляційної інстанції не знаходить обґрунтованими такі доводи апелянта, адже висновки суб`єкта владних повноважень щодо нереальності господарських операції не можуть ґрунтуватися лише на інформації, що міститься у податковій базі відносно контрагентів платника податків. Такі висновки можуть бути здійснені на підставі первинних документів та об`єктивної перевірки фактичних обставин господарських правовідносин. Податковим органом не надано жодних доказів щодо проведення зустрічних звірок контрагентів позивача для відпрацювання податкових ризиків з ПДВ по правовідносинам з позивачем, жодні первинні документи, які перебувають у контрагентів позивача, не досліджувалися, що свідчить про необґрунтованість висновків податкового органу щодо порушення позивачем податкового законодавства. При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що не проведення податковим органом зустрічних звірок свідчить про необґрунтованість та недоведеність висновків, викладених в Акті перевірки, адже придбання поставлених товарів могло здійснюватися контрагентами у осіб, які не є платниками ПДВ, що може пояснити відсутність інформації у податкових базах щодо ланцюга постачання товару. Так само у зв`язку з не проведенням зустрічних звірок контрагентів відповідач не мав можливість повно встановити можливість фізичного виконання умов договорів, зокрема, шляхом укладання цивільно-правових договорів на виконання окремих робіт, таких як навантаження-розвантаження товару тощо. \~\~ Тобто, викладені в Акті перевірки висновки ґрунтуються на припущеннях, без об`єктивної та перевіреної інформації щодо контрагентів TOB «Моноліт-РРА». \~ Крім того суд апеляційної інстанції зазначає, що неналежне виконання податкових зобов`язань контрагентами позивача тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цих осіб. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, а також на віднесення сум витрат до витрат, що враховуються при визначенні об`єкту оподаткування податком на прибуток. У спірних правовідносинах позивач довів реальність придбання товарів, використання їх у власній господарській діяльності, про що надано до суду першої інстанції відповідні докази. Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, що є підставою для їх скасування. При цьому колегія суддів погоджується з доводами апелянта про порушення судом норм процесуального права при розгляді справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Результат розгляду: partial