Рішення адміністративного суду від 2022-07-13 00:00:00+03

У провадженні Восьмого апеляційного адміністративного суду перебувала на розгляді справа 461/5747/21 за апеляційною скаргою Львівської митниці Державної митної служби (правонаступник Галицька митниця Держмитслужби) на рішення Галицького районного суду м. Львова \~\~\~\~від 23 грудня 2021 року \~\~\~\~у справі № 461/5747/21. Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 23.12.2021р. позов задоволено. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, апеляційну скаргу \~Львівської митниці Державної митної служби України залишено без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2021 року у справі № 461/5747/21 без змін. 23.05.2022р. [PERSON] звернувся в апеляційний суд з заявою про ухвалення додаткового рішення. Із змісту заяви видно, що [PERSON] у зв`язку із переглядом рішення суду першої інстанції в суді апеляційної інстанції поніс витрати по оплаті послуг професійної правничої допомоги у розмірі 5000,00 грн. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що заява про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. п.3 ч.1 ст.252 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 15.06.2021р. [PERSON] (клієнт) та Адвокатське об`єднання «Західна правова група» уклали Договір про надання правової (правничої) допомоги на представництво адвокатом інтересів клієнта у даній справі \~\~№ 461/5747/21. ( далі Договір) Із змісту п.1.1. Договору, видно, що КЛІЄНТ доручає та оплачує, а АДВОКАТСЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ бере на себе зобов`язання, через своїх учасників, (перелік яких визначений у п.1.2. Договору), кожен з яких діє незалежно один від одного: надавати правову допомогу, представляти та/або захищати права та інтереси Клієнта в усіх: державних органах; органах місцевого самоврядування (включаючи виконавчі органи); в органах, уповноважених здійснювати примусове виконання судових рішень і рішень інших органів; інших підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування; перед фізичними особами та фізичними особами - підприємцями, в судах загальної юрисдикції будь-якої інстанції, включаючи адміністративні, господарські, а також третейські суди. п.4.1. Договору, передбачає, що за правову допомогу, що надається адвокатським об`єднання через його учасників, у відповідності із умовами даного Договору, клієнт сплачує обумовлену сторонами грошову суму. 19.05.2022р. сторони договору склали акт прийняття-передачі наданих послуг №1905, за яким адвокат передав, а клієнт прийняв наступні послуги: - підготовка процесуальних документів - -5год - 500.00 грн./год. -2500,00грн - представництво інтересів у суді апеляційної інстанції - 2500.00 грн. Оплата за вищевказану правничу (правову) допомогу у справі №461/5747/21 в суді апеляційної інстанції проведена [PERSON] на підставі виставленого рахунку-фактури №СФ-000015 від 18.05.2022р. шляхом внесення 100% оплати 18.05.2022р. у розмірі 5000,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.2549599449.1 від 18.05.2022 р. Колегія суддів звертає увагу що заява про ухвалення додаткового судового рішення та докази понесених витрат на правничу допомогу подані в межах строку який визначений п.7 ст.139 КАС України, тобто, п`яти днів після ухвалення судового рішення. ч.1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. В ст.134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, відповідно до змісту наведеної статті склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. ч.3 ст.4 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). В п.п. 1, 2, 6 ч.1 та ч.2 ст.19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність видно, що до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Колегія суддів вважає, що сума в розмірі 5000,00 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу не є співмірною з наданим адвокатом обсягом послуг виходячи з наступних підстав. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції дійшов висновків, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України". У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Крім того, слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат. В матеріалах даної справи наявні належним чином складенні оформленні документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про оплату послуг адвоката. Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що сума витрат на професійну правничу допомогу, яку заявник просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань підлягає зменшенню у зв`язку з відсутності ознак співмірності, визначених ч.5 ст.134 КАС України. Так, колегія суддів вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в розмірі 2000,00 грн., оскільки \~\~заявлена сума витрат на правничу допомогу є завищеною. При цьому, враховує складність справи, затрачений час адвоката на надання таких послуг та враховує критерій співмірності, розумності та реальності їхнього розміру. Разом з цим, колегія суддів враховує, що стягнення витрат у заявленому розмірі становить надмірний тягар для митного органу, що суперечить принципу розподілу таких витрат в межах воєнного стану. ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини визначено, суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, у справі Баришевський проти України, у справі Двойних проти України, у справі Меріт проти України,заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia зазначено, що Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. За таких обставин, колегія суддів вважає, що до відшкодування підлягає сума в розмірі 2000,00 гривень замість 5000,00 гривень, з врахуванням складності справи, обсягом наданих послуг на виконання робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Результат розгляду: partial