Рішення адміністративного суду від 2022-06-02 00:00:00+03

09 вересня 2021 року [PERSON] (далі \~- позивач, [PERSON] ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Військової частини [NUMBER] (далі відповідач), в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та не виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 16 років вислуги; -стягнути із військової частини [NUMBER] 93816,00 гривень одноразової грошової допомоги за 16 календарних років вислуги. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що наказом командира військової частини [NUMBER] по стройовій частині від 15.06.2018 №128 майора [PERSON] , бортового авіаційного техніка вертолітної ланки вертолітної ескадрильї, звільненого наказом командувача Сухопутних військ Збройних сил України від 06.06.2018 вважати таким, що вибув з військової служби у запас. Виключено зі списків особового складу військової частини та знято з усіх видів забезпечення. Відповідно до п.2. грошового атестату серії ЗУ №064142, виданого [PERSON] , \~вислуга років становить 30 років десять місяців та 14 днів у календарному обчислені, у пільговому обчисленні 46 років 10 місяців та 15 днів. Одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення була виплачена за 30 календарних років служби, а не 46 років загальної вислуги. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року позов задоволено частково: - \~визнано протиправною бездіяльність \~Військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та невиплати [PERSON] одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 16 років вислуги; - зобов`язано Військову частину [NUMBER] здійснити перерахунок та виплату [PERSON] одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 46 років служби, з урахуванням виплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні за 30 років служби. У \~задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що \~загальна вислуга років на час звільнення позивача становить 30 років 10 місяців, тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана. Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що \~стосовно вимоги позивача зобов`язати відповідача виплати позивачу недоотриману одноразову грошову допомогу у сумі 93816,00 грн. ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язати Військову частину [NUMBER] здійснити перерахунок та виплату [PERSON] одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 46 років служби, з урахуванням виплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні за 30 років служби. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати оскаржене рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше. Позивачу була виплачена одноразова допомога при звільненні з військової служби за 30 років 10 місяців 14 днів календарної вислуги, що засвідчує довідка про розмір виплаченої грошової допомоги у разі звільнення з військової служби майора [PERSON] . У відповідності до частини першої\~ \~статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України\~ \~(КАС), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави. З матеріалів справи судом встановлено, Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №236 від 06.06.2018 позивача звільнено з військової служби у запас за п. «б» ч. 3 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я). Виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення. Відповідно до п.2. грошового атестату серії ЗУ №064142, виданого [PERSON] , \~вислуга років становить 30 років 10 місяців та 14 днів у календарному обчислені, у пільговому обчисленні 46 років 10 місяців та 15 днів. Одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення була виплачена за 30 років 10 місяців та 14 днів, що не заперечується сторонами. Не погоджуючись з дія відповідача, позивач подав до суду позов. Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції, апеляційний суд враховує наступні правові норми та міркування. Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 частинами 1, 2 статті 9 встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Відповідно до абз.1 ч. 2 ст. 15 Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Пунктом 4\~ постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" №393 від 17.07.1992\~ (Постанова №393) установлено, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї\~ постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї\~ постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні. Згідно з п.10 Постанови №393, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Зазначеним в абз.1 цього пункту військовослужбовцям, поліцейським і особам рядового і начальницького складу: які звільняються із служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням ними умов контракту, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується; які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги. Проаналізувавши вищевказані норми, апеляційний суд зазначає, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для визначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ч.2\~ ст.15 Закону №2011-ХІІ\~ є наявність «вислуги 10 років і більше». Таким чином, у ч. 2\~ ст. 15 Закону №2011-ХІІ\~ відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 11.04.2018 у справі №806/2104/17 та від 24.11.2020 у справі №822/3008/17. Як вбачається з матеріалів справи, Наказом №128 від 15.06.2018 позивача звільнено з військової служби у запас за п. «б» ч. 3 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я). Виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення. Відповідно до розділу ХХХІІ п. 1 Прядку №393 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Відповідно до п.2. грошового атестату серії ЗУ №064142, виданого [PERSON] , \~вислуга років становить 30 років 10 місяців та 14 днів у календарному обчислені, у пільговому обчисленні 46 років 10 місяців та 15 днів. Матеріалами справи встановлено, що загальна вислуга років на час звільнення позивача становить 30 років 10 місяців, тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана. Доводи відповідача про те, що за пільгові роки виплата одноразової грошової допомоги на підставі ч. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не нараховується, а враховуються лише календарні роки служби, суд вважає необґрунтованими з наведених вище причин. Апеляційний суд вважає, що відповідач, не нарахувавши та не виплативши позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, допустив протиправну бездіяльність у спірних правовідносинах, чим порушив гарантоване право позивача на належне грошове забезпечення. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити. Згідно з\~ ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених\~ статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В розумінні\~ ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України\~ рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. Відповідно до\~ ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України\~ суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: granted