Рішення адміністративного суду від 2024-06-18 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач, УПП), третя особа - Департамент патрульної поліції (далі - третя особа, ДПП), в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення серії ГАБ № 177330 від 02.07.2022. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2023 року відмовлено у задоволені позовних вимог. Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначає, що суд послався на неналежні (неіснуючі) докази, а саме: форму виводу з адміністративної справи, яка лише відображає про введення даних до бази (яка містить неточні дані про правопорушника, зокрема адресу), та неіснуючий рапорт працівника поліції (фактично послався на пояснення, викладені у відзиві на позов), проте рапорт не було додано до відзиву на адміністративний позов. Сама постанова, як доказ вчинення адміністративного правопорушення не може бути доказом, оскільки є результатом прийнятого рішення посадової (уповноваженою) особою. Будь-які інші дані та докази з боку відповідача як уповноваженого органу щодо застосування заходів адміністративного примусу (стягнення) відповідачем не було надано до суду. Висновки суду першої інстанції суперечать правовій позиції, здійсненім Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 року у справі №357/10134/17 щодо необхідності підтвердження факту порушення. Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне. Відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 177330 від 02.07.2022, [PERSON] 02.07.2022 близько 11:53 год. здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме зателефонував на спецлінію « 102», повідомив про ДТП з потерпілими, хоча цього факту насправді не було. До позивача за вчинене адміністративне правопорушення передбачене ст. 183 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 850 грн. Згідно з долученою до відзиву представника відповідача інформацією з бази «Адмінпрактика» випливає, що до цієї бази даних внесено відомості про винесення щодо [PERSON] постанови за ст. 183 КУпАП «Завідомо неправдивий виклик спеціальних служб». Електронним рапортом ЗРУП ГУНП в Запорізькій області підтверджено, що 02.07.2022 об 11:53 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 02.07.2022 об 11:52 год. за адресою: [ADDRESS] , біля будинку збив знайомий на авто. Більше інформації не надав, сказав, що все розповість на місці біля будинку. Далі рапорт містить дані, що факт ДТП не підтвердився. За вказаною адресою виявлено громадянина [PERSON] з подряпинами на кінцівках та з ознаками алкогольного сп`яніння, який пояснив, що зробив завідомо неправдивий виклик через те, що посварився зі своїм знайомим та в ході конфлікту вони побилися. У [PERSON] відібрані пояснення та винесено постанову за ст. 183 КУпАП. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Статтею 183 КУпАП визначено, що завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку. Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, полягає у завідомо неправдивому виклику пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань. Дії правопорушника спрямовані на зрив роботи таких служб, як пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань, що обслуговують газову, водопровідну, опалювальну, електричну та інші системи житлово-комунального господарства. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби. Відповідно до вимог ст. 222 КУпАП України розгляд справ про правопорушення, передбачені ст. 183 цього Кодексу, покладено на органи Національної поліції. Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Винність діяння є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення (проступку), викладеного у ст. 9 КУпАП. Суд вказує, що для зазначення про те, що виклик поліції є завідомо неправдивим, таку обставину необхідно достеменно встановити. Суб`єктивна думка поліцейського , що його викликали на виклик безпідставно, не є доказом неправдивого виклику. Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Згідно частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Також, суд зазначає, що порядок використання фото та відео техніки встановлюється п. 9 ч.1 ст.31 та ст.40 Закону № 580-VIII. При цьому норма статті 31 Закону № 580-VIII є загальною нормою, яка безпосередньо не регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів. Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію». Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Так відповідно до п.6, п.7 та п.8 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції 11 січня 2019 р. за № 28/32999, під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розряджання. У разі пошкодження портативного відеореєстратора поліцейський негайно доповідає про це відповідальній особі та керівнику органу, підрозділу поліції. Після прибуття до місця постійної дислокації портативний відеореєстратор або карта пам`яті передається відповідальній особі. Під час приймання портативного відеореєстратора відповідальна особа проводить його візуальний огляд та за відсутності видимих пошкоджень приймає під підпис зазначений портативний відеореєстратор або карту пам`яті. Відповідальна особа забезпечує безперебійне заряджання портативного відеореєстратора впродовж 4 годин та експорт інформації під час під`єднання до док-станції в автоматичному режимі або в інший спосіб, визначений виробником такого відеореєстратора. З викладеного вбачається, що після прибуття до місця постійної дислокації поліцейський повинен був передати відповідальній особі боді камеру, яка, в свою чергу, повинна була здійснити експорт інформації з цієї боді камери. Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Матеріали справи свідчать, що позивач заперечує вчинення вказаних дій, за які його притягнуто до адміністративної відповідальності. Водночас, запису з боді камери стосовно правдивих свідчень [PERSON] в скоєнні правопорушення, матеріали справи не містять, а також відсутній відеозаписи з місця події. Отже, у порушення зазначених вимог закону, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, що є порушенням вимог ст. 251 КУпАП. Суд не приймає посилання суду та відповідача на рапорт інспекторів, оскільки рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень. Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 28 травня 2020 року справа №524/4668/17, від 20 травня 2020 року справа №524/5741/16-а. Отже, належних доказів умисного неправдивого виклику поліції матеріали справи не містять. Таким чином, належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, відповідачем в підтвердження існування підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП не надано. Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржувана постанова відповідача про притягнення позивача до відповідальності за ст.183 КУпАП, підлягає скасуванню, тому позов підлягає задоволенню. Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія судів дійшла висновку про задоволення позову, що зумовлює скасування рішення суду першої інстанції. Враховуючи вищевикладене, суд визнає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про доведеність правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача оскарженою постановою, відповідно, постанова про накладення адміністративного стягнення має бути скасована, справа про адміністративне правопорушення - закрита.

Результат розгляду: granted