Рішення адміністративного суду від 2022-07-15 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач), звернувся до суду з позовом, в якому просив: - -визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у нарахуванні [PERSON] пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 54 відсотків відповідних сум грошового забезпечення; - зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати [PERSON] пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 позов залишено без задоволення. Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а, \~згідно яких пенсія за вислугу років має бути призначена з урахуванням як календарної так і пільгової вислуги. Вважає, що пенсійний орган під час призначення пенсії позивачу мав виходити з наявної у нього вислуги 29 років 00 місяців 90 днів, що дає право на отримання пенсії у розмірі 70% сум грошового забезпечення. Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач) не надало відзив на апеляційну скаргу. Від позивача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких зазначає, що пенсійний орган безпідставно призначив йому пенсію на підставі п. "б" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та виплачує її у неналежному розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга \~підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що [PERSON] в період з 09.10.1998 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 до 13.04.2021 в органах Національної поліції України. 13.04.2021 наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області №217о/с від 13.04.2021 [PERSON] звільнений з органів Національної поліції через хворобу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» . 26.04.2021 позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Харківській області з заявою про призначення пенсії, оформлення документів для призначення пенсії та направлення їх до органів пенсійного фонду України. За наслідками розгляду заяви позивача СППЗ ГУНП в Харківській області прийняло заяву \~про призначення пенсії, підготувало документи необхідні для призначення пенсії та направило їх до ГУ ПФУ в Харківській області . Відповідно до розрахунку вислуги років для призначення пенсії [PERSON] його вислуга років станом на 13.04.2021 для обчислення пенсії становить 29 років 00 місяців 09 днів, а саме: час служби в календарному обчисленні 23 роки 04 міс. 21 день; в пільговому обчисленні 06 років 02 міс. 06 дн. Пенсійним органом з 14.04.2021 позивачу призначено пенсію за вислугу років на умовах п. «б» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в розмірі 54 відсотків грошового забезпечення, \~що підтверджується копією протоколу . Не погодившись з розміром призначеної пенсії, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійним органом розмір пенсії позивача визначений правомірно, з урахуванням вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі є Закон України від 09 квітня 1992 року N 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ). Згідно із п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону № 2262-ХІІ пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", звільненим зі служби у Службі судової охорони за віком чи через хворобу - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення. Водночас, п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсії за вислугу років призначаються в такому розмірі: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ, поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України (пункт "б" статті 12): за страховий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43). Наведені норми визначають різні розміри пенсій та різні підстави для призначення пенсій. Для призначення пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону № 2262-ХІІ необхідно мати 25 років календарної вислуги, для тих хто звільнений зі служби з 1 жовтня 2020 року. Натомість, пенсія у розмірі, передбаченому п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону № 2262-ХІІ призначається для осіб, які не мають вказаного у пункті «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ стажу служби, однак мають страховий стаж 25 років та вислугу служби в поліції не менше 12 календарних років і 6 місяців. Спірним у цій справі є зарахування до вислуги служби в поліції пільгового обчислення вислуги років і таким чином можливість призначення пенсії на підставі п. «а» ч. 1 ст.12 Закону № 2262-ХІІ у розмірі, який передбачений п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону № 2262-ХІІ. Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення. Відповідно до ст. 17-1 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. На виконання зазначених вимог Закону № 2262-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі -Порядок № 393). Згідно п. 1 Порядку №393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, до вислуги років зараховуються, зокрема, військова служба в Збройних Силах, служба в органах внутрішніх справ України. Пунктом 2 Порядку № 393 визначено, що до вислуги років, зокрема, поліцейським, \~під час призначення пенсії згідно з пунктом а частини першої статті 12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, Бюро економічної безпеки або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби. Пункт 3 Порядку № 393 містить перелік робіт, які зараховуються на пільгових умовах особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови для визначення розміру пенсії. Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років на підставі \~п. «а» ч. 1 ст.12 Закону № 2262-ХІІ, оскільки його вислуга в календарному обчисленні є меншою за встановлену Законом № 2262-ХІІ. Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що позивач окрім календарної вислуги, також має вислугу років на пільгових умовах. Колегія суддів зазначає, що визначення у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги. Таким чином, передбачена Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). У свою чергу, передбачені статтею 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пільгові умови призначення пенсій, відповідно до Порядку 393, полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років. При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах. Таку позицію висловив Верховний Суд у постановах від 03 березня 2021 року у справі № \~805/3923/18-а, \~від 14 квітня 2021 року у справі № 480/4241/18, від 25.05.2022 у справі № 480/4643/20. Завдяки такому зарахуванню особа може швидше вийти на пенсію або мати більший розмір пенсії у відсотковому відношенні, оскільки пільгова вислуга років збільшує загальну тривалість вислуги років, яка є необхідна для цих потреб. Отже, є необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ч. 1 ст.12 Закону № 2262-ХІІ є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Судом апеляційної інстанції встановлено, що \~вислуга років позивача у календарному обчисленні складає 23 роки 04 місяців 21 день, а у пільговому обчисленні 06 років 02 місяці 06 днів. Загальна вислуга років для призначення пенсії складає - 29 років 00 місяців 09 днів (а.с. 15-16). Зважаючи на це, колегія суддів дійшла висновку, що позивач набув право на призначення пенсії за вислугою років на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону \~України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі, визначеному п. «а» ч. 1 ст. 13 вказаного Закону, проте пенсійним органом безпідставно не призначено пенсію на цих умовах. Натомість, суд першої інстанції \~не \~повно зясував обставини справа та не вірно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим помилково дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. За статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Відповідно до ч. 2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. З матеріалів справи вбачається, що позивач фактично не погоджується з діями відповідача щодо призначення йому пенсії на підставі п. «б» ст. 12 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та у зв`язку з цим - виплати пенсії у меншому розмірі. Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Отже, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень колегія суддів вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов`язати пенсійний орган призначити [PERSON] з 14.04.2021 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», здійснити перерахунок і виплату пенсії з урахуванням фактично виплачених сум. У свою чергу, питання щодо відсоткового розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсії є похідним і повинне вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок. Отже, у спірному випадку відсутні підстави стверджувати про те, що права позивача, у зазначеній частині, будуть порушені відповідачем під час перерахунку пенсії на виконання цього рішення суду. З цих підстав, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні позовних вимог, в цій частині, слід відмовити, як передчасних. Таку позицію висловив і Верховний Суд під час розгляду зразкової справи №560/2120/20, яким зроблено висновок про те, що вимоги щодо відсотку заробітної плати, з якого відбувається перерахунок пенсії, задоволенню не підлягають як передчасні (заявлені на майбутнє). За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Результат розгляду: partial