Рішення адміністративного суду від 2022-11-21 00:00:00+02

22 березня 2022 року [PERSON] звернувся до адміністративного суду з позовом до ДЗР ОМР, в якому просив: - визнати протиправним дії відповідача при розгляді свого запиту від 08.11.2021 року та відмову надати запитувану інформацію, яка викладена у листі від 15.11.2021 року за №01-17/273-ЗМ; - зобов`язати Департамент розглянути запит позивача від 08.11.2021 року та надати відповідь у порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" про перелік вільних земельних ділянок комунальної власності Одеської міської ради станом на дату надання відповіді, за рахунок яких Одеська міська рада може надати йому дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, або дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею не більше 0,10 гектара для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у відповідності із пунктом "г" частини 1 статті 121 ЗК України. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним дії ДЗР ОМР щодо відмови надати запитувану інформацію, яка викладена у листі від 15.11.2021 року за №01-17/273-ЗМ. Зобов`язано ДЗР ОМР розглянути запит [PERSON] від 08.11.2021 року та надати відповідь у порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" про перелік вільних земельних ділянок комунальної власності Одеської міської ради станом на дату надання відповіді, за рахунок яких Одеська міська рада може надати позивачу дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, або дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею не більше 0,10 гектара для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у відповідності із пунктом "г" частини 1 статті 121 ЗК України з урахуванням висновків суду. Також судом стягнуто з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн. Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням ДЗР ОМР подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначив, що незважаючи на те, що на органи місцевого самоврядування дійсно покладено обов`язок надавати за запитами фізичних та юридичних осіб інформацію щодо наявності вільних земельних ділянок, надання позивачу запитувану інформацію є неможливим з огляду на те, що інвентаризацію земельних ділянок, розташованих на території м. Одеси не завершено, та як наслідок переліку вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під індивідуальну забудову ще не сформовано та не затверджено рішенням Одеської міської ради. Тобто, дана інформація не відображена чи задокументована на будь-яких носіях та не утворена в процесі виконання відповідних повноважень Департаментом. Тому апелянт вважає, що з огляду на відсутність у його розпорядженні будь-якого офіційного документа, який би містив запитувану інформацію, відсутня і публічна інформації в розумінні частини першої статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Також апелянт вважає, що не залучення судом до розгляду справи Одеської міської ради порушено права та інтереси територіальної громади м. Одеси. Не погоджується із сумою стягнутих судових витрат на правову допомогу апелянт зауважив, що вказана справа не відноситься до категорії складних, вже сформована судова практика з розгляду та вирішення таких справ, позов має немайновий характер, не є об`ємним та складається з двох позовних вимог. Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до статті 304 КАС України не перешкоджає апеляційному перегляду справи. Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження. Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 9 листопада 2021 року Одеською міською радою зареєстровано за вх. № ЗПІ-1088 електронний запит на публічну інформацію [PERSON] від 08.11.2021 року, в якому останній просив надати перелік вільних земельних ділянок комунальної власності Одеської міської ради станом на дату надання відповіді, за рахунок яких Одеська міська рада може надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, або дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею не більше 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), у відповідності із пунктом "г" частини 1 статті 121 ЗК України (а.с. 40). 10 листопада 2021 року запит [PERSON] зареєстровано у ДЗР ОМ за вхід. №01-17/273-ЗПІ (а.с. 40). За результатом розгляду згаданого запиту Департамент листом від 15.11.2021 року №01-17/273-ЗПІ повідомив запитувача інформації про неможливість її надати через те, що інформація не сформована у задокументованому вигляді та не знаходиться в розпорядженні ДЗР ОМР. Вважаючи таку відмову Департаменту протиправною [PERSON] звернувся за захистом своїх прав на отримання інформації до суду з даним адміністративним позовом. Частково задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є розпорядником запитуваної позивачем інформації, яка за своїм правовим статусом є публічною, згідно з компетенцією Департаменту, тому останній зобов`язаний володіти інформацією про земельні ділянки, що перебувають у державній чи комунальній власності в межах міста, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Наведена же у листі Департаменту від 15.11.2021 року №01-17/273-ЗПІ підстава для відмови у наданні відповідної інформації є такою, що не відповідає приписам чинного законодавства та повноваженням ДЗМ ОМР. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з наданням останньому правничої допомоги адвокатом, з огляду на надані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 1500 грн. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступного. Так, приписами частини другої статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 34 Конституції України кожному гарантовано право на отримання, зберігання та поширення інформації. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес регулюються Законом України від 13.01.2011 №2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон №2939-VI). Статтею 1 цього Закону визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Статтею 12 Закону №2939-VI передбачено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації. Відповідно до частини першої статті 13 Закону №2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них. Частинами першою та другою статті 2 Закону №2939-VI встановлено, що метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації. Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що публічною інформацією є наявна відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях уся інформація, що перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб`єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання. Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону №2939-VI усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акту, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом. Положеннями пункту 6 частини першої статті 14 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію. Згідно з приписами статті 16 Закону №2939-VI розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію, надання консультацій під час оформлення запиту, а також за оприлюднення інформації, передбаченої цим Законом. Відповідно до частини другої статті 19 Закону №2939-VI запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Частинами першої та другої статті 20 Закону №2939-VI установлено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. За правилами пункту 1 частини першої статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, у разі якщо розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит. Як вбачається з матеріалів справи, відмова у наданні інформації щодо наявності вільних земельних ділянок комунальної власності Одеської міської ради за рахунок яких може бути наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, або дозвіл на розробку проекту землеустрою обґрунтована Департаментом тим, що запитувана інформація не відображена чи задокументована на будь-яких носіях та не утворена в процесі виконання відповідних повноважень Департаментом. Пунктом 31 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що до виключної компетенції, зокрема, міських рад належить прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення. Частиною першою статті 33 цього Закону визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою. Згідно з частиною п`ятою статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах. До моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов`язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову. Відповідно до Положення про Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради №137-VІІІ від 17.03.2021 року, на Департамент покладені такі функції, зокрема, 2.2.1. Попередній розгляд клопотань юридичних та фізичних осіб з питань надання земельних ділянок комунальної власності територіальної громади м. Одеси у власність чи користування, а також інших питань у сфері земельних відносин; 2.2.2. Підготовка проектів рішень Одеської міської ради з питань земельних відносин; 2.2.3. Узагальнення інформації щодо відповідності місця розташування земельних ділянок Генеральному плану м. Одеси та іншій містобудівній документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому чинним законодавством України порядку; 2.2.4. Організація та координація здійснення землеустрою на території міста; здійснення заходів з розвитку ринку земель міста; 2.2.9. Перевірка документації із землеустрою на відповідність вимогам земельного законодавства, а також іншим нормативно-правовим актам щодо її розроблення; 2.2.11. Здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою; 2.2.14. Підготовка до продажу земельних ділянок комунальної власності територіальної громади міста Одеси; 2.2.15. Організація проведення земельних аукціонів (земельних торгів) з продажу земель комунальної власності територіальної громади міста Одеси та прав на них відповідно до чинного законодавства України; 2.2.16. Організація та супровід електронної бази геоінформаційної системи Департаменту. Системний аналіз вищенаведених правових норм у сукупності з обставинами справи дає підстави для висновку, що ДЗР ОМР згідно з його компетенцією зобов`язаний володіти інформацією про земельні ділянки комунальної або державної форми власності, на які може бути наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу або дозвіл на розробку проекту землеустрою. Наявність вказаного обов`язку визнається Департаментом і в апеляційній скарзі. Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ДЗР ОМР у розумінні статті 13 Закону №2939-VI є розпорядником інформації стосовно наявності на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земельних ділянок, не наданих у користування, та відповідно мав забезпечити надання за запитом позивача інформацію про наявність таких земельних ділянок. Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суд від 5 листопада 2019 року у справі №359/7966/16-а. За таких обставин є вірним висновок суду першої інстанції про протиправність дії Департаменту щодо відмови надати запитувану позивачем інформацію, тому суд обґрунтовано зобов`язав відповідача розглянути запит від 08.11.2021 року та надати відповідь у порядку Закону №2939-5/1. Доводи апелянта про те, що не залучення судом до розгляду справи Одеську міську раду порушено права та інтереси територіальної громади м. Одеси колегія суддів відхиляє як необґрунтовані. Також колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 1500 грн., витрачені позивачем, є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Підсумовуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, і наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими та не спростовують вірних висновків суду першої інстанції. Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Результат розгляду: denied