Рішення адміністративного суду від 2022-06-29 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив: - визнати протиправними дії відповідача по відмові позивачу у здійсненні перерахунку та виплати пенсії у розмірі 100% відповідно вимог діючого законодавства з 01.01.2018 зі сплатою заборгованості, яка виникла за вказаний період; - зобов`язати відповідача здійснити виплату позивачу перерахованих пенсій у розмірі 100% відповідно вимог діючого законодавства з 01.01.2018 зі сплатою заборгованості, яка виникла за вказаний період; - всі судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 908 грн, витрати на професійну допомогу в розмірі 3000 грн, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зменшення розміру пенсії [PERSON] за рахунок виплати з 05.03.2019 до 31.12.2019 - 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою збільшено розміри грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, частини 17 статті 43 та частини 4 статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» провести [PERSON] перерахунок та виплату пенсії з 05 березня 2019 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору щодо частини позовних вимог, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та прийняти в цій частині нове судове рішення \~про задоволення позову. Також просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі судові витрати, які складаються із судового збору, а також витрат на правничу допомогу \~в розмірі 3000грн. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду в частині відмови у задоволення позову про зобов`язання здійснення перерахунку та виплати недоплаченої пенсії у розмірі 100% за період з 01.01.2018 по 05.03.2019, що визначена станом на \~01 березня 2018 року є необґрунтованим та безпідставним, так як відновлення порушених прав має відбуватися з моменту їх порушення, а саме з 1 січня 2018 року. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що у рішенні Верховного Суду у зразковій справі № 160/3586/19 період з 1 січня 2018 року по 4 березня 2019 року не був спірним і відповідно Верховний Суд розглядав правовідносини в межах заявлених позовних вимог, про що безпосередньо у рішенні. Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». У зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» з грошового забезпечення військовослужбовців, встановленого постановою КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» станом на 01.01.2018 здійснено перерахунок пенсії позивача. З 01.01.2018 пенсія позивачу виплачувалась у заниженому розмірі: з 01.01.2018 по 31.12.2018 щомісячно 50% перерахованої пенсії, з 01.01.2019 до 01.01.2020 щомісячно 75% перерахованої пенсії. Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 03.03.2021 №2439-1915/Д-02/8-0800/21 позивача повідомлено, що з урахуванням повноважень, наданих Законом №2262-ХІІ, Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», на підставі якої з 01.01.2018 проведено перерахунок його пенсії. Також позивача повідомлено, що на теперішній час пенсія виплачується позивачу у повному обсязі (з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсі визначеної з 1 січня 2018 року). До 01.01.2020 порядок проведення виплати пенсій, визначених згідно Закону до 01.03.2018, був врегульований постановами Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 та від 14.08.2019 №\~ 804. Таким чином, виплата пенсії проводиться у відповідності до вимог винного законодавства, заборгованості не має (а.с.17). Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом. Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що оскільки судове рішення у справі № 2826/3858/18, яким визнано нечинним п.1,2 постанови Кабінету міністрів України від 12.02.2018 № 103 набрало законної сили лише 05.03.2019, то до вказаного часу пенсійний орган діяв в межах законодавства. Тому пенсія позивачу підлягає виплаті у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії з 05 березня 2019 року. Такі висновки суд першої інстанції обґрунтовані правовою позицією викладеною у рішенні Верховного Суду у зразковій справі від 06 серпня 2019 року № 160/3586/19. Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків. Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» № 103 від 21.02.2018 встановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 1 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Згідно з пунктом 2 постанови виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 року у таких розмірах: з 1 січня 2018 р. 50 відсотків; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року 75 відсотків; з 1 січня 2020 року 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року в адміністративній справі № 826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року (вказані судові рішення також залишені без змін постановою Верховного Суду від 12 листопада 2019 року), зокрема, визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» № 103 від 21.02.2018. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року в адміністративній справі № 826/3858/18 набрало законної сили 05.03.2019. Таким чином вірним є висновок суду першої інстанції, що нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України у відповідній частині втратив чинність і не підлягає застосуванню. З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо протиправності застосування відповідачем приписів пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» № 103 від 21.02.2018, та здійснення виплат позивачу 50 % у 2018 році та у 2019 році 75% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01 березня 2018 року. Разом з тим колегія суддів апеляційної інстанції знаходить помилковими висновки суду першої інстанції щодо строку, з якого має бути здійснено перерахунок та виплату пенсії позивачеві. Відповідно до частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Оскільки постанова КМУ № 103 як правовий акт не відповідає Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд має застосовувати правові акти, які мають вищу юридичну силу, тобто положення зазначених законів. Виходячи з наведених висновків суду щодо невідповідності постанови КМУ № 103 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та необхідності застосування до цих правовідносин саме приписів законів, які регулюють питання пенсійного забезпечення, а не нормативно-правового акту Кабінету Міністрів України, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії позивачу саме з 01 січня 2018 року, а не з 05.03.2019. Разом з цим, посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену в рішенні Верховного Суду від 6 серпня 2019 року у зразковій справі № 160/3586/19, про необхідність виплати пенсії в повному обсязі з 5 березня 2019 року, є помилковим оскільки спірними у зразковій справі були правовідносини щодо протиправності дій органу Пенсійного фонду України стосовно зменшення розміру пенсії саме з 5 березня 2019 року і відповідно, Верховний Суд розглядав правовідносини в межах заявлених позовних вимог, про що зазначено у рішенні. Тобто, період з 1 січня 2018 року по 4 березня 2019 року взагалі не був предметом розгляду в зразковій справі, оскільки позивачем такі вимоги не ставилися. При цьому апеляційний суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у справі №520/8675/18 від 30 серпня 2021 року. Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, проте неправильно застосовано окремі положення норм матеріального права, у зв`язку з чим судове рішення підлягає зміні. Надаючи оцінку вимогам апеляційної скарги про стягнення всіх судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд зазначає наступне. Рішенням суду першої інстанції стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь позивача судовий збір в розмірі 908 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. Рішенням суду вже стягнуто на користь позивача сплачений ним судовий збір при зверненні з позовом до суду першої інстанції у розмірі 908 грн. Щодо вимог апеляційної скарги про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. апеляційний суд зазначає таке. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за договором надання правової допомоги від 28.12.2020, укладеним між клієнтом [PERSON] та адвокатом Рижовим Михайлом Григоровичем, останній зобов`язується надати клієнту правову допомогу щодо надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правих питань, правового супроводу захисту інтересів тощо, представництво клієнта в судах, а також інших державних органах та установах, а клієнт зобов`язується оплатити вартість наданих йому послуг та інші витрати, фактично понесені для виконання цього договору. На підтвердження суми витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. до суду надано: - договір про надання правової допомоги від 28.12.2020; - акт приймання-передачі наданих послуг від 27.04.2021; - попередній розрахунок суми судових витрат від 27.04.2021; - квитанція від 27.04.2021. Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України. Відповідно до частини 3 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення витрат. Частина 4 статті 134 КАС України передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини 6 статті 134 КАС України, в разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 7 статті 134 КАС України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, відповідно до частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи встановлено, що у позовній заяві позивачем заявлено клопотання про стягнення на його користь понесені судові витрати на професійну правничу допомогу \~в розмірі 3000 грн. (а.с. 6). На підтвердження надання правничої допомоги позивачем надано копії: - договір про надання правової допомоги від 28.12.2020; - акт приймання-передачі наданих послуг від 27.04.2021; - попередній розрахунок суми судових витрат від 27.04.2021; - квитанція від 27.04.2021 Перевіривши зміст наданих позивачем документів щодо витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає таке. 28.12.2020 між позивачем (Клієнт) та адвокатом Рижовим М.Г. укладено договір про надання правової допомоги (далі - Договір). Попереднім розрахунком суми судових витрат передбачено наступні послуги: 1). Підготовка та подання позовної заяви 1000 грн. (2 год.); 2). Складання відповіді на відзив, клопотань. Заяв та пояснень 2000 грн. (4 год.). Загальна сума 3000 грн. 27.04.2021 між позивачем та адвокатом погоджено акт приймання-передачі наданих послуг, відповідно до якого сторони погодили повне виконання послуг. Пунктом 4.7 Договору встановлено, що клієнт сплачує гонорар у день підписання цього договору. Гонорар та інші виплати за цим договором сплачують клієнтом готівкою або здійснюються ним у безготівковому порядку на банківський рахунок адвоката. Отже, Договором передбачено як безготівковий формат розрахунку, так і готівковий. На підтвердження факту сплати позивачем витрат на правову допомогу, які зазначені в акті приймання-передачі наданих послуг, представником позивача подана квитанція до від 27.04.2021 на суму 3000 грн. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Результат розгляду: partial