Рішення адміністративного суду від 2022-09-30 00:00:00+03

15 червня 2022 року [PERSON] звернувся до адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просив: - визнати протиправними дії Головного управління, які виразились в обмеженні максимального розміру пенсії позивача при її перерахунку з 1 квітня 2019 року сумою 18033,08 грн при нарахуванні пенсії в розмірі 38631,18 грн.; - зобов`язати Головне управління здійснити перерахунок пенсії позивача з 1 квітня 2019 року без обмеження її максимального розміру та здійснити виплату донарахованих сум. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що відповідачем на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2021 року у справі №420/15849/21 було перераховано його пенсію на підставі оновленої довідки, проте Головне управління протиправно обмежило її розмір сумою 18033,08 грн при нарахованої 38631,18 грн. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року у задоволенні адміністративного позову [PERSON] було відмовлено. Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування усіх обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що його звернення до суду обумовлено неналежним виконанням ГУПФУ судового рішення у справі №420/15849/21. Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження. Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, [PERSON] отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2021 року по справі №420/15849/21, яке набрало законної сили відповідно до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2022 року, визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо зменшення основного розміру пенсії [PERSON] з 90% до 70% грошового забезпечення. Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області провести перерахунок пенсії [PERSON] з 1 січня 2018 року виходячи з основного розміру пенсії 90% грошового забезпечення та виплатити заборгованість з урахуванням вже виплачених сум. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо виплати пенсії [PERSON] в 2018 році з урахуванням лише 50% суми підвищення пенсії, а в 2019 році - з урахуванням лише 75% суми підвищення пенсії. Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області провести [PERSON] перерахунок пенсії з 1 січня 2018 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсії без обмеження її максимального розміру та здійснити виплату донарахованих сум з урахуванням раніше виплачених сум. На виконання рішення суду 25 травня 2022 року ГУ ПФУ в Одеській області здійснило перерахунок пенсії [PERSON] з 1 квітня 2019 року виходячи з основного розміру пенсії 90% грошового забезпечення на підставі довідки [INFO] від 16.03.2021 року № ЮО107070. Підсумок пенсії (з надбавками): 38631,18 грн. Розмір пенсії за рішенням суду: 18033,08 грн. Вважаючи дій пенсійного органу щодо обмеження розміру пенсії протиправними, [PERSON] звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON] суд першої інстанції дійшов висновку, що предметом спору у цій справі є саме невиконання/неналежне виконання пенсійним органом судового рішення у справі №420/15849/21, тому захист порушених прав повинен розглядитися відповідно до приписів статей 382, 383 КАС України. Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. По-перше, у разі встановлення судом, що підставою звернення до суду з позовом є невиконання судового рішення, до якого підлягають застосуванню спеціальні правові норми, які передбачені у статтях 382, 383 КАС України, провадження у такій справі підлягає закриттю відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі №820/4261/18, яка відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає застосуванню до спірних правовідносин. По-друге, як вбачається з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2021 року у справі №420/15849/21, предметом судового розгляду були наступні позовні вимоги [PERSON] : - визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови у проведенні перерахунку основного розміру пенсії на підставі довідки №ЮО107070 від 16.03.2021 року; - визнати протиправними дії щодо зменшення основного розміру пенсії з 90% на 80% грошового забезпечення при переведенні його з 18 березня 2018 року на вид пенсії "по інвалідності"; - зобов`язати провести перерахунок пенсії з 18 березня 2018 року, виходячи з основного розміру пенсії 90% грошового забезпечення, без обмеження її максимального розміру та здійснити виплату донарахованих сум; - зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області з 1 квітні 2019 року провести перерахунок пенсії на підставі вказаної довідки, виходячи з основного розміру пенсії 90% грошового забезпечення, без обмеження її максимального розміру та здійснити виплату донарахованих сум; - зобов`язати Пенсійний фонд України, у відповідності до Положення по Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 23.07.2014 року №280, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 року № 1279 "Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги", здійснити фінансування виплати пенсії з 18 березня 2018 року при переведенні його на вид пенсії "по інвалідності" та з 1 квітні 2019 року на підставі довідки №ЮО107070 від 16.03.2021 року, виходячи з основного розміру пенсії 90% грошового забезпечення, без обмеження її максимального розміру. Позовні вимоги [PERSON] в частині перерахунку пенсії з 1 квітні 2019 року задоволено частково, а саме суд зобов`язав ГУ ПФУ в Одеській області провести з 1 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії позивача на підставі довідки від 16.03.2021 року №ЮО107070 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, виданої [INFO] з урахуванням зазначених в ній основних та додаткових видів грошового забезпечення, з урахуванням здійснених виплат. Отже, оскільки судом у справі №420/15849/21 не вирішувалися питання щодо перерахунку пенсії позивача з 1 квітня 2019 року без обмеження її максимального розміру, висновки суду першої інстанції про те, що предметом спору у цій справі є саме невиконання/неналежне виконання органом державної влади судового рішення у справі №420/15849/21 є помилковим. Щодо обґрунтованості позовних вимог [PERSON] , то колегія суддів вважає наступне. Так, частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ), частиною першою статті 1 якого визначено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності. 1 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України від 08.07.2011 року №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (далі Закон №3668-VI), відповідно до частини першої статті 2 якого максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13.10.1995 "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. За приписами абзацу першого пункту 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №3668-VI, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. На підставі Закону №3668-VI були внесені також зміни і до статті 43 Закону №2262-ХІІ. Частиною сьомою статті 43 Закону №2262-ХІІ передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень. Разом з тим частина сьома статті 43 Закон №2262-ХІІ згідно з рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року визнана неконституційною. При цьому Конституційний Суд України зазначив, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. У резолютивній частині Рішення Конституційний Суд України зазначив: визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ зі змінами, а саме: - частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень. Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, положення частини сьомої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Верховний Суд у постановах від 9 вересня 2019 року у справі №463/925/17, від 14 травня 2019 року у справі №591/2109/17, від 15 квітня 2019 у справі №127/4270/17, від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17 зазначив, що буквальне розуміння змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016, дозволяє стверджувати, що у Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими. В подальшому аналогічна правова позиція застосована Верховним Судом у постанові від 31 березня 2021 року у справі №815/3000/17. Отже, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вищевказаного рішення (20.12.2016 року). Таким чином, після прийняття Конституційним Судом України Рішення №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року обмеження розміру пенсії позивача 10 (десятьма) прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність є неправомірним, а відповідач має здійснити виплату пенсії позивачу без обмеження її максимального розміру. Ураховуючи наведене колегія суддів вважає, що обмеження пенсійним органом максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262-ХІІ, є протиправним. Таким чином позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Резюмуючи все вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Відтак апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.

Результат розгляду: granted