Рішення адміністративного суду від 2022-11-23 00:00:00+02

Публічне акціонерне товариство «Меркурій-Торг» звернулось до суду з позовом до Броварської міської ради Київської області, в якому просило: - визнати протиправним та скасувати пункт 4 рішення Броварської міської ради Броварського району Київської області № 2060-89-07 «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок, продовження терміну укладання договорів оренди земельних ділянок», яким відмовлено у поновленні договору оренди земельної ділянки, укладеного між Броварською міською радою Київської області та публічним акціонерним товариством «Меркурій-Торг» зареєстрованого у Київській регіональній філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» за № 041096300098 від 13.08.2010 року , право оренди зареєстровано у Державному реєстрі прав 13.10.2015 року за № 11672623, на земельну ділянку площею 0,0858 га, з них 0,0401 га - землі обмеженого використання - інженерний коридор мереж комунікацій, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для обслуговування магазину) - землі житлової та громадської забудови (комерційне використання), по вул. Шевченка, 27 в зв`язку з заборгованістю по сплаті орендної плати. Кадастровий номер земельної ділянки 3210600000:00:014:0234; - зобов`язати Броварську міську раду Броварського району Київської області поновити договір оренди земельної ділянки, укладений між Броварською міською радою Київської області та публічним акціонерним товариством «Меркурій-Торг», зареєстрованого у Київській регіональній філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» за № 041096300098 від 13.08.2010 року, право оренди зареєстровано у Державному реєстрі прав 13.10.2015 року за № 11672623, на земельну ділянку площею 0,0858 га, з них 0,0401 га - землі обмеженого використання - інженерний коридор мереж комунікацій, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для обслуговування магазину) - землі житлової та громадської забудови (комерційне використання), по вул. Шевченка, 27 Кадастровий номер земельної ділянки 3210600000:00:014:0234. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Не погоджуючись із ухваленим судом першої інстанції рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що спір у даній справі не є публічно-правовим та не може бути розглянутий за правилами адміністративного судочинства. Зазначає, що спір у справі, що розглядається, стосується права оренди позивача на земельну ділянку, яка є комунальною власністю, а міська рада під час здійснення повноважень власника землі є рівноправним суб`єктом земельних відносин. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16 листопада 2022 року. Судове засідання, призначене на 16 листопада 2022 року не відбулось, у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. Повісткою-повідомленням Шостого апеляційного адміністративного суду призначено наступне судове засідання у даній справі на 21 листопада 2022 року. 21 листопада 2022 року у судовому засіданні оголошено по справі перерву до 23 листопада 2022 року. 22 листопада 2022 року представником позивача було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими та просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року без змін. У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 2008 року позивач на підставі Договору оренди земельної ділянки б/н від 13.12.2008 р. отримав в платне строкове користування земельну ділянку площею 0,0858 га за адресою м. Бровари, вул. Шевченка, 27 та продовжив користуватися вказаною земельною ділянкою протягом 12 років на підставі договору № 1 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 13.08.2010 №041096300098 від 30.09.2015 р. та договору № 2 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого від 13.08.2010 №041096300098 від 09.09.2016р. Термін дії договору оренди закінчувався 06.08.2020 року. З метою продовження користування вказаною земельною ділянкою 21.07.2020 року позивач подав пакет документів для поновлення вищезазначеного договору оренди земельної ділянки. 24 вересня 2020 року позивач письмово повідомив відповідача про відсутність заборгованості з орендної плати за землю з юридичних осіб і надав довідку про відсутність заборгованості з вказаних платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи від 21.09.2020 року № 28066/10/10-36-13. 08.10.2020 року позивач отримав від відповідача лист за № 04-22/841з інформацією про те, що питання щодо поновлення договору оренди на земельну ділянку площею 0,0858 га було знято з розгляду на сесії Броварської міської ради від 01.10.2020 р. за №2002-83-07 та буде включене до проекту рішення чергової сесії Броварської міської ради, що запланована на 24.12.2020 року. 24 грудня 2020 року Броварська міська рада Броварського району Київської області прийняла рішення № 2060-89-07 «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок, продовження терміну укладання договорів оренди земельних ділянок», де в п. 4 цього рішення - відмовлено у поновленні Договору оренди земельної ділянки, укладеного між Броварською міською радою Київської області та Публічним акціонерним товариством «Меркурій-Торг», зареєстрованого у Київській регіональній філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» за № 041096300098 від 13.08.2010 року, право оренди зареєстровано у Державному реєстрі прав 13.10.2015 року за № 11672623, на земельну ділянку площею 0,0858 га, з них 0,0401 га - землі обмеженого використання - інженерний коридор мереж комунікацій, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для обслуговування магазину) - землі житлової та громадської забудови (комерційне використання), по вул. Шевченка, 27. В якості причини відмови зазначено - «у зв`язку з заборгованістю по сплаті орендної плати, кадастровий номер земельної ділянки 3210600000:00:014:0234». 28 травня 2021 року позивач змінив організаційно - правову форму підприємства з Публічного акціонерного товариства «Меркурій-Торг» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Меркурій -Торг ЛТД» (з ЄДРПОУ 01546965), та став правонаступником позивача у вищезазначених правовідносинах. Та в червні 2021 року звернувся в суд з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що орган місцевого самоврядування не зазначив конкретної підстави передбаченої законом для прийняття рішення про відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки, якою користується позивач понад 13 років та порушив порядок прийняття рішення визначеного в Регламенті Броварської міської ради 7-го скликання. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням Регламенту Броварської міської ради 7-скликання, Конституції України та чинного законодавства, без визначення правових підстав в мотивувальній частині рішення щодо правомірності його прийняття. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зазначені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 чинного КАС України, якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. Колегія суддів зауважує, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. При цьому, визначальні ознаки приватноправових відносин юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень. Згідно до ст. 122 Земельного Кодексу України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Положеннями ст. 80 ЗК України встановлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Як вбачається з матеріалів справи, позивч оскаржує окремий пункт ненормативного акта органу місцевого самоврядування про відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки, яка є комунальною власністю, а міська рада під час здійснення повноважень власника землі виступає як рівноправний суб`єкт земельних відносин. У позовній заяві зазначено, що вказана земельна ділянка перебувала у користуванні позивача з 2008 року. Відповідно до п. 4 Рішення №2060-89-07 від 24.12.2020 р., який просить скасувати позивач, ПАТ «Меркурій-Торг» було відмовлено у поновленні договору оренди земельної ділянки, укладеного між Броварською міською радою Київської області та публічним акціонерним товариством «Меркурій-Торг» зареєстрованого у Київській регіональній філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» за № 041096300098 від 13.08.2010 року, право оренди зареєстровано у Державному реєстрі прав 13.10.2015 року за № 11672623, на земельну ділянку площею 0,0858 га, з них 0,0401 га - землі обмеженого використання - інженерний коридор мереж комунікацій, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для обслуговування магазину) - землі житлової та громадської забудови (комерційне використання), по вул. Шевченка, 27 в зв`язку з заборгованістю по сплаті орендної плати. Кадастровий номер земельної ділянки 3210600000:00:014:0234. Таким чином, між сторонами у справі виник спір стосовно цивільного права та подальше оспорювання права оренди спірної земельної ділянки не має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, оскільки адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права оренди на земельні ділянки. В даному випадку відповідач, як власник землі, вільний у виборі суб`єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, разом з тим ним не здійснювалось владних управлінських функцій. За таких обставин, позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 727/10968/17 (провадження № 11-524апп18), від 3 квітня 2019 року у справі № 727/1002/17. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України у чинній редакції юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Згідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. З огляду на зміст позовних вимог, характер спірних правовідносин, обставини, встановлені судом та враховуючи суб`єктний склад учасників справи, колегія суддів вважає, що цей спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства. Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про належність цього спору до юрисдикції адміністративних судів. Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для розгляду даного спору у порядку адміністративного судочинства. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляд спору як публічно-правового, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у даній справі - закриттю. Інші доводи учасників справи не приймаються до уваги, оскільки такі стосуються розгляду справи по суті та мають досліджуватися належним повноважним судом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково. Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у даній справі закрити. На виконання вимог ч. 1 ст. 238 КАС України, колегія суддів роз`яснює позивачу, що даний спір предметно підсудний місцевому загальному суду як суду цивільної юрисдикції та повинен розглядатись за правилами Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 239 КАС України позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Результат розгляду: partial