Рішення адміністративного суду від 2022-05-02 00:00:00+03

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року позов задоволений повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця [PERSON] за № 15/25-01-13-03-42 від 31.12.2017. Зобов`язано Головне управління Державної податкової служби України у Чернігівській області поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] , як платника єдиного податку другої групи, з 31.12.2017 та відновити відомості щодо фізичної особи-підприємця [PERSON] у реєстрі платників єдиного податку. Визнано протиправними дії Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області щодо невизнання податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи - підприємця [PERSON] за 2018 рік (реєстраційний номер 16229485, що була подана 28.02.2019), за 2019 рік (реєстраційний номер 13462797, що була подана 02.03.2020), за 2020 рік (реєстраційний номер 6499102, що була подана 02.02.2021) податковою звітністю та вважати їх прийнятими в день фактичного отримання контролюючим органом. Стягнуто на користь фізичної особи - підприємця [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області сплачений судовий збір у сумі 4540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 13000 (тринадцять тисяч) грн. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року - залишено без задоволення, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця [PERSON] до Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без змін. На адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява від адвоката Лутай Н.М. про ухвалення додаткового рішення у справі № 620/3789/21, яким просить стягнути на користь фізичної особи - підприємця [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10500 грн. Відповідно до частини 3 статті 252 КАС України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Розгляд питання про прийняття додаткового рішення розглядається в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи заяви, дійшла висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У відповідності до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Відповідно до положень ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З аналізу наведених правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16. На виконання вказаних вище положень та обов`язку доказування позивачем ще разом із відзивом надано: копію додатку №2 від 01.10.2021 до Договору про надання правничої допомоги №15/03/21 від 15.03.2021, копію рахунку № 154 від 01.10.2021, копію платіжного доручення № 933 від 01.10.2021, копію акту наданих послуг № 140 від 07.10.2021. З аналізу наданих представником позивача документів на підтвердження обґрунтованості розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката (а саме у загальній сумі 10500 грн.), колегія суддів вбачає, що розмір таких витрат є документально підтвердженим, але не співмірним складності справи, ціною позову та фактичному обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) з огляду на таке. Згідно п. 4.1 Договору на визначення розміру гонорару Адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні розміру гонорару. Зі змісту додатку № 1 від 28.10.2021 до Договору вбачається, що сторонами Договору погоджено вартість наданих послуг, а саме: п. 1.1 ознайомлення з апеляційною скаргою та надання усних юридичних консультацій з питань захисту інтересів Замовника -1година - 1500 грн. п. 1.2 складання та подання відзиву на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №620/3789/21 - 6 годин - 9 000, 00 грн. З акту наданих послуг вбачається, що адвокатом виконано зазначені послуги. Разом з тим, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Однак, колегія суддів вважає, що сплачені позивачем витрати на правову допомогу не є співмірними, виходячи із наданих послуг. Зокрема, написання/підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу Відповідача - 10 500, 00 грн. є завищеною, оскільки у середньому по м. Києві вартість наданої послуги, складає 1000,00 грн. при складності даного виду справ, розглянутих у порядку СПП. При цьому, на думку колегії суддів, зміст відзиву відповідає скороченому варіанту позовної заяви та відповіді на відзив на позовну заяву, витрати за які разом із наданням різного роду консультацій з одного ж того питання вже були відшкодовані позивачу судом першої інстанції у розмірі 13 000 грн. Так, Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заява позивача про розподіл витрат на професійну (правничу) допомогу в частині стягнення 10500 грн. не відповідає критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних, не співрозмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи № 620/3789/21 матиме надмірний характер. Також Верховний Суд у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі №826/841/17 зазначив, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин. Положеннями ч. 1 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення заяви про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, визначивши їх у розмірі 3 000 гривень.

Результат розгляду: partial