Рішення адміністративного суду від 2022-06-21 00:00:00+03

27.05.2021 [PERSON] через свого представника, адвоката Бойка С.Г., звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справи України в особі Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, в якому просить: 1) визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України щодо внесення відомостей про [PERSON] , а саме: «З 26.03.2021 розшукується Національним антикорупційним бюро України. Розшукова справа №12017040000000531 від 06.03.2017» до персонально-довідкового обліку Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України; 2) зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України видалити інформацію про [PERSON] , розміщену на офіційному веб-сайті Міністерства внутрішніх справ України у вкладці «Розшукові обліки МВС», розділі «Особи, які переховуються від органів влади» за посиланням: https://wanted.mvs.gov.ua/searchperson/details/?id=00210956458089335737. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наявні в персонально-довідковому обліку Єдиної інформаційної системи МВС відомості про його розшук є недостовірними та підлягають видаленню. В позові позивач наголошує на відсутність підстав для оголошення його у розшук, оскільки державним органам України достовірно було відомо його місце знаходження. Крім того, позивач вказує на те, що через своїх представників він неодноразово повідомляв про місце його перебування, про готовність та бажання співпрацювати зі слідством та про неодноразові його прохання припинити відносно нього розшук. Також позивач вказав на те, що про оголошення його у розшук він дізнався з довідки Міністерства внутрішніх справи України в особі Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України № 21139531190570625169, яку вважає також такою, що має недостовірні і неправдиві відносно нього відомості. Позивач, підсумовуючі, вказав, що вважає, відомості у довідці про його розшук безпідставними, тому дії відповідача є неправомірними та втручаються у його життя, тому шляхом відновлення порушеного права він вважає необхідним заявити саме такі позовні вимоги, які, на його думку, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2021 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що судом не вбачається з боку МВС України (Департаменту) порушень прав позивача, визначених Законом України «Про захист персональних даних», Законом України «Про інформацію» щодо достовірності даних, розміщених відносно розшуку позивача в ІІПС, оскільки першоджерелом, для цілей внесення чи видалення даних з ІІПС МВС, є процесуальні рішення органів досудового розслідування, які не можуть ставитись під сумнів МВС, переоцінюватись МВС або реалізовуватись на власний розсуд, як і без процесуальної підстави МВС не може вносити відомості до персонально-довідкового обліку, так само як і вносити зміни в облікові документи або вилучатися. Суд першої інстанції наголосив, що підставою для внесення позивача до інтегрованої інформаційно-пошукової системи (надалі - ІІПС) органів МВС відомостей про його розшук є процесуальним рішенням органу досудового розслідування НАБУ, а саме згідно постанови від 26.03.2021 у кримінальному провадженні № 12017040000000531 про оголошення розшуку, і внаслідок того, що на час прийняття рішення у цій справі відсутнє інше процесуальне рішення у кримінальному провадженні, то відсутні підстави для вилучення ІІПС інформації про розшук позивача. Апеляційну скаргу на рішення суду подано від імені позивача його адвокатом Бойка С.Г., в якій вказано про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, апелянт наголосив, що з огляду на те, що наявність чи відсутність підстав для оголошення розшуку особи може бути предметом правової оцінки адміністративного суду в рамках цього спору. Третьою особою Національним антикорупційним бюро України подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про правильність висновків суду першої інстанції. Також третьою особою подано клопотання про врахування постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 826/15154/17 при постановленні рішення судом апеляційної інстанції. Сторони про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Внаслідок вказаного справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та клопотання, дійшла висновку про необхідність закриття провадження у цій справі, оскільки даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Матеріалами справи підтверджено, що детективами Національного бюро здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017040000000531 від 06.03.2017 за підозрою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України [PERSON] , [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України та [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України. Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, постановою детектива Національного бюро від 26.03.2021 оголошено в розшук [PERSON] 26.03.2021 постанова про оголошення [PERSON] у розшук та особова картка направлена Національним бюро для організації її виконання до МВС. Вказані обставини не є спірними. Отже, спірні правовідносини виникли між учасниками цієї справи в межах кримінального провадження № 12017040000000531 від 06.03.2017, в якому [PERSON] є підозрюваним у кримінальному провадженні, Національне антикорупційне бюро України здійснює досудове розслідування, Міністерство внутрішніх справи України в особі Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України вчинило дії щодо виконання постанови від 26.03.2021, прийнятої в межах вказаного кримінального провадження, щодо оголошено в розшук [PERSON] . Таким чином враховуючі предмет спору і обґрунтування заявлених позовних вимог, а саме - недостовірність відомостей про розшук і відсутність підстав для оголошення його у розшук, - цей спір, на думку колегії суддів, не підлягає розгляду у порядку норм КАС України з огляду на таке. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття суду, встановленого законом зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. Згідно частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до п.1 та 2 частин 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір це спір, у якому: - хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Статтею 19 КАС України визначено перелік справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. Частиною 1 цієї статті передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 1-1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель та спрощеного відбору без застосування електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років". 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу. Згідно частини 2 цієї статті юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті. Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав кваліфікувати спір як публічно-правовий і відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Так, Великою Палатою Верховного Суду 02.02.2022 при розгляді справи № 826/15154/17 викладену правову позицію, що публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції, тобто хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта, у яких одна особа може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, у яких виник спір. Таким чином, виходячи з предмету спору, змісту і характеру спору, підстави позовних вимог, недостовірність відомостей і відсутність підстав для оголошення розшуку, і як наслідок неправомірність дій відповідача щодо виконання постанови про розшук позивача, колегія суддів вважає, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку КАС України. Спір у цій справі виник через безпідставність оголошення розшуку детективами НАБУ у межах кримінального провадження, а відтак перевірка правомірності таких діянь з огляду на положення пункту 2 частини другої статті 19 КАС України знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду. Частиною 5 статті 242 КАС України встановлено, що суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, суд апеляційної інстанції приймає до уваги правову позицію Верховного Суду, висловлену 02.02.2022 при розгляді справи № 826/15154/17, останню практику Верховного Суду, і вважає необхідним закрити провадження у справі зі скасуванням рішення суду першої інстанції. Висновки суду першої інстанції з приводу підсудності цього спору є помилковими. Щодо решти позовних вимог, то з огляду на те, що вони є похідними від основної позовної заяви, вони також не підлягають розгляду у порядку норм КАС України, як то передбачено ч.3 ст.19 КАС України. З огляду на вказане та приймаючи до уваги правову позицію Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не є публічно-правовим, такий спір підлягає розгляду у порядку норм КПК України. Таким чином доводи апелянта заслуговують уваги лише в частині щодо скасування судового рішення, але з інших підстав. Статтею 319 КАС України визначені підстави для закриття провадження у справі судом апеляційної інстанції. Так, частиною 1 цієї статті передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги. Частиною 3 статті 319 КАС України визначено, що у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору. Таким чином, позивачеві роз`яснюється право, що протягом десяти днів з дня отримання ним чи представником цієї постанови суду апеляційної інстанції, позивач вправі звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, як то визначено ч.3 ст.319 КАС України. Отже, з урахуванням вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що дана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із закриттям провадженням у справі. Повний текст постанови виготовлено 24.06.2022 р.

Результат розгляду: partial