Рішення адміністративного суду від 2024-05-06 00:00:00+03

[PERSON] звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини [NUMBER] про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 квітня 2021 року по 09 жовтня 2021 року в розмірі 75889 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що [PERSON] проходила військову службу у Збройних Силах України на посаді механіка лінійно-експлуатаційного відділення зв`язку відділу телекомунікаційних систем інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини [NUMBER] у військовому званні молодший сержант. Наказом командира військової частини [NUMBER] від 21 січня 2021 року № 1-РС [PERSON] звільнено з військової служби у відставку за підпунктом "б" (за станом здоров`я) частини 5 пункту 2 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Іншим наказом від 08 квітня 2021 року № 69 позивачку виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 08 квітня 2021 року та направлено для зарахування на військовий облік до [INFO] . Проте на день виключення зі списків особового складу військової частини [NUMBER] позивачці не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, у зв`язку із чим остання звернулася з позовною заявою до суду. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі №120/9475/21-а зобов`язано військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період військової служби з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно, з урахуванням базового місяця січня 2008 року з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2022 року рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року скасовано в частині визначення базового місяця січня 2008 року та в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати, а саме за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації. В цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року залишено без змін. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Постановою Верховного Суду від 29 березня 2023 року касаційну скаргу представника [PERSON] задоволено, постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2022 року скасовано, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року залишено в силі. На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року військовою частиною [NUMBER] 22 липня 2023 року виплачено позивачці індексацію грошового забезпечення в сумі 82370,85 гривень, що підтверджується випискою по картковому рахунку [PERSON] . Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача. Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями 116 та 117 КЗпП України. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Водночас статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Відтак вказаними нормами визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому частина 1 статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Таким чином, з огляду на те, що відповідачем остаточний розрахунок з позивачкою проведено 22 липня 2023 року, що свідчить про проведення повного розрахунку поза межами строку, визначеного статтею 116 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що \~на відповідача слід покласти відповідальність, що передбачена статтею 117 КЗпП України. Судом встановлено, що відповідачем при виключенні [PERSON] 08 квітня 2021 року із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення їй не виплачено всіх належних сум, адже при розрахунку таких сум відповідачем не було виплачено суми індексації грошового забезпечення, оскільки такі суми виплачені на виконання судового рішення лише 22 липня 2023 року. Відтак середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивачки слід вираховувати, починаючи з 09 квітня 2021 року (наступного дня після виключення позивачки із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення) по 22 липня 2023 року включно (кінцевий день виплати на виконання рішення суду). Водночас суд враховує те, що з 19 липня 2022 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-IX від 01 липня 2022 року, яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, якою встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців. Оскільки остаточний розрахунок з позивачем проведено 22 липня 2023 року, тобто вже після набрання чинності внесеними змінами до статті 117 КЗпП України, тому до спірних правовідносин застосовними є приписи статті 117 КЗпП України в редакції Закону України "Провнесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01 липня 2022 року. Відтак позивач має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, починаючи з 09 квітня 2021 року (наступного дня після виключення зі списків особового складу військової частини) по 09 жовтня 2021 року (останній день піврічного терміну, передбаченого частиною 1 статті 117 КЗпП України), тобто за 184 календарних дні. Перевіряючи обґрунтованість апеляційної скарги в частині вирішення питання розрахунку розміру сум затримки при звільненні колегія суддів зазначає таке. Згідно статті 27 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України. Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середньомісячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. 21.07.2023 на виконання рішення суду у справі №120/9475/21-а військова частина [NUMBER] виплатила позивачці заборговане грошове забезпечення в сумі 82 370, 85 грн. Відтак середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивачки за період з 09.04.2021 (дата наступного дня після виключення зі списків військової частини [NUMBER] ) по 21.07.2023 становить 834 календарних дні. Згідно з довідкою-розрахунком відповідача середній заробіток позивачки за два останніх місяці перед звільненням з військової служби (лютий 2021 року-березень 2021 року) становив 24 333, 74 грн. Отже, середньоденний заробіток позивачки становить 412,44 грн (24333,74 грн (заробіток за два останніх місяці)/59 календарних днів (28 календарних дні у лютому 2021 року+31 календарний день у березні 2020 року). Відтак за період з 09 04.2021 по 21.07.2023 за 834 календарних днів середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні міг становити 343 974,96 грн (412,44 х 834 календарних днів). Водночас з 19.07.2022 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-ІХ від 01.07.2022, яким положення статті 117 КЗпП України викладено в новій редакції та встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців. Таким чином, з урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-ІХ. Отже, незважаючи, що загальний період затримки остаточного розрахунку з позивачкою становить 834 календарних днів, максимальний розмір грошового забезпечення, який може бути виплачено за наявності підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, є еквівалентним середньому розміру грошового забезпечення позивачки за шість місяців (з 21.01.2023 по 21.07.2023), що становить 182 календарних дні. Відповідно, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в цьому разі становить 75064, 08 грн (412,44 грн х 182 календарних днів). При цьому, колегія суддів вважає, що в даному випадку підлягають застосуванню критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України. Так, за висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини як розмір недоплаченої суми заробітку, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 82 370, 85 гри / 343 974,96 грн (сума виплаченого грошового забезпечення / середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,239 Отже, середнє грошове забезпечення позивачки за час затримки розрахунку при звільненні в межах визначеного статтею 117 КЗпП України шестимісячного терміну та з врахуванням принципу співмірності становить 17 940, 31 грн (412,44 грн х 182 календарних днів х 03239). Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям є середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 17 940, 31 грн за період з 21.01 2023 по 21 07.2023. Водночас зазначена сума є тією сумою коштів, з яких у подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а. У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України\~ \~\~\~за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі\~ \~ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи, що висновки суду першої інстанції по суті спору частково не відповідають встановленим у справі обставинам, що призвело до неправильного її вирішення, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в мотивувальній та резолютивній частинах.

Результат розгляду: granted