Рішення адміністративного суду від 2022-11-16 00:00:00+02

27 червня 2022 року позивач, [PERSON] , звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просила: - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 15.02.2022 № 220950003018 в частині не зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно записів трудової книжки серії [NUMBER] ; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 14.12.1981 по 19.07.1986 в Об`єднанні столових промислових підприємств № 2 Миколаївського обласного управління громадського харчування; з 26.01.1986 по 24.08.1989 у дитячому садку № 5 Судноремонтного заводу НЕРПА; з 25.08.1989 по 18.05.1992 в Головному управлінні торгівлі МО СРСР; з 28.09.1992 по 30.11.1992 на судноремонтному заводі НЕРПА; з 01.12.1992 по 14.01.1998 у Мурманському ГОРОНО; з 14.01.1998 по 04.05.1998 в УМП Колос; з 05.05.1998 по 03.09.1999 в УМП АЗС 34. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №220950003018 від 15.02.2022, в частині відмови у зарахуванні [PERSON] до стажу періодів роботи з 14.12.1981 по 18.12.1982, з 19.12.1985 по 19.07.1986, з 26.09.1986 по 27.08.1987, з 28.08.1990 по 18.05.1992, з 28.09.1992 по 30.11.1992, з 01.12.1992 по 14.01.1998, з 14.01.1998 по 04.05.1998 та з 05.05.1998 по 03.09.1999. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати [PERSON] до стажу періоди роботи з 14.12.1981 по 18.12.1982, з 19.12.1985 по 19.07.1986, з 26.09.1986 по 27.08.1987, з 28.08.1990 по 18.05.1992, з 28.09.1992 по 30.11.1992, з 01.12.1992 по 14.01.1998, з 14.01.1998 по 04.05.1998 та з 05.05.1998 по 03.09.1999 згідно записів трудової книжки [NUMBER] від 14.12.1981. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 992,40 грн. за рахунок асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій \~апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що до страхового стажу [PERSON] не зараховано страховий стаж згідно трудової книжки серія [NUMBER] від 14.12.1981, оскільки відсутні печатки підприємства (або печатки відділу кадрів) на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, що суперечать вимогам Інструкції №162. При цьому, жодних інших документів, підтверджуючих спірні періоди роботи, передбачені Порядком №637 позивачем при зверненні за призначенням пенсії не надано. Крім того, апелянт посилається на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 04.03.2022 у справі №155/1180/17, в якій суд дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування до стажу роботи періодів зазначених в трудовій книжці, яка не оформлена в установленому порядку. Враховуючи вказане, апелянт зазначає про відсутність підстав для зарахування спірних періодів страхового стажу, у зв`язку з чим адміністративний позов задоволенню не підлягає. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм\~матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а рішення суду -\~змінити, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 09.02.2022 [PERSON] звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-VI. Рішенням головного управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області №220950003018 від 15.02.2022 відмовлено у призначенні пенсії [PERSON] , про що позивачку повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.02.2022 №2200-0211-8/16834. Підставою відмови у призначенні пенсії слугувало те, що до страхового стажу [PERSON] не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки [NUMBER] від 14.12.1981, оскільки записи на титульній сторінці не посвідчено підприємством, яке її видало; а також не враховано період догляду за дитиною [INFO] , оскільки відсутні документи, підтверджуючі факт виховання до 3-х річного віку паспорт дитини або свідоцтво про народження з печаткою, підтверджуючою факт отримання паспорт, а зазначене у довідці №8 від 25.01.2022 по батькові дитини не відповідає даним, зазначеним у свідоцтві про народження (а.с. 8). 22.03.2022 позивач повторно звернулась до сервісного центру обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням \~Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 01.04.2022 позивачу призначено пенсію за віком з 22.01.2022 з урахуванням страхового стажу 29 років 5 днів та заробітної плати за період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2022 (згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку), оскільки при обрахунку страхового стажу враховано період догляду за дитиною до 3 років згідно свідоцтва про народження дитини від 06.10.1987 [NUMBER] та додатково наданої довідки від 23.02.2022 №32. Не враховано періоди роботи згідно трудової книжки від 14.12.1981 [NUMBER] . Частково задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Крім того, суд вказав, що \~відповідачем зараховано інші періоди роботи позивача на підставі трудової книжки від 14.12.1981 [NUMBER] , що підтверджується матеріалами справи. Суд першої інстанції врахував, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Враховуючи викладене, суд першої інстанції вказав, що рішення Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області №220950003018 від 15.02.2022, в частині відмови у зарахуванні позивачу до стажу періодів роботи з 14.12.1981 по 18.12.1982, з 19.12.1985 по 19.07.1986, з 26.09.1986 по 27.08.1987, з 28.08.1990 по 18.05.1992, з 28.09.1992 по 30.11.1992, з 01.12.1992 по 14.01.1998, з 14.01.1998 по 04.05.1998 та з 05.05.1998 по 03.09.1999 є протиправним. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач частково довела позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, також частково довів, що діяв у межах закону при обчислені стажу позивача, що підтверджено доказами, перевіреними в суді, тому позов задовольняється частково. Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до ч.2\~ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статтею 46 Конституції України\~передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності 01 січня 2004 року. Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років. Згідно із ч.ч. 1, 2, 4 ст. 24 вказаного Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. До набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» спірні правовідносини регулював Закон України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із п.п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Зазначені норми права вказують на те, що першочергово страховий стаж встановлюється на основі трудової книжки і лише в разі її відсутності або відсутності записів у трудовій книжці трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів. Загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затвердженою постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20.06.1974 (далі Інструкція №162). Порядок ведення трудових книжок на час виникнення спірних правовідносин регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20.06.1974 (далі - Інструкція). Згідно з п. 2.3 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1\~Інструкції №162\~трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2\~Інструкції №162\~заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Абзацом 1 пункту 2.11\~Інструкції №162\~встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Згідно з пунктом 2.12\~Інструкції №162\~після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Відповідно до пункту 4.1\~Інструкції №162\~при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу і нагороди, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58. Тобто, надаючи оцінку викладеному, колегія суддів приходить до висновку, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб. Отже, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17. Так, з матеріалів справи, а саме копії трудової книжки [PERSON] [NUMBER] судом встановлено, що позивач працювала наступні періоди, зокрема: -з 14.12.1981 (прийнята згідно наказу №58 від 14.12.1981) по 19.07.1986 (звільнена згідно наказу \~№29 від 14.07.1986) на посаді кондитера 3 розряду на Миколаївському обласному управлінні громадського харчування, що підтверджується печаткою підприємства; -з 26.09.1986 (прийнята згідно наказу № 638 від 26.09.1986) по 24.08.1989 (звільнена згідно наказу №498 від 22.08.1989) займала різні посади на Судноремонтному заводі «НЕРПА» в районі Крайньої Півночі; - з 25.08.1989 (прийнята згідно наказу №127/ІІ від 25.08.1989) по 18.05.1992 (звільнена згідно наказу №90/л від 18.05.1992) займала різні посади в Воєнторгу №132 м. Мурманська-60; -з 28.09.1992 (прийнята згідно наказу №988к від 25.09.1992) по 30.11.1992 (звільнена згідно наказу №2406 від 07.12.1992) на посаді комірника на Судноремонтному заводі «НЕРПА» в районі Крайньої Півночі; -з 01.12.1992 (прийнята згідно наказу №1 від 01.12.1992) по 14.01.1998 (звільнена згідно наказу №1 від13.01.1988) займала різні посади в ясла - сад №7 м. Мурманськ; -з 14.01.1998 (прийнята згідно наказу №8 від 14.01.1998) по 04.05.1998 (звільнена згідно наказу №47 від 04.05.1998) на посаді пекаря УМП Колос; -з 05.05.1998 (прийнята згідно наказу №53 від 09.07.1998) по 03.09.1999 (звільнена згідно наказу №58-к від 03.09.1999) на посаді кондитера 4 розряду УМП АЗС-34; -з 12.02.2000 (прийнята згідно протоколу №1 від 12.02.2000) по 12.03.2022 (звільнена згідно наказу №35 від 12.03.2022) працювала в КСП ім. Мічуріна. Тобто, надаючи оцінку вказаним вище обставинам, колегія суддів наголошує на тому, що всі записи в трудовій книжці виконані послідовно (дати вчинення записів про прийняття на роботу узгоджуються із датами записів при звільнення з попередніх місць роботи), не місять суперечливих відомостей про періоди страхового стажу та узгоджуються між собою, а також завірені печатками відповідних підприємств. При цьому, приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії позивача, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зазначило, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки [NUMBER] , оскільки записи на титульній сторінці не посвідчені підприємством, яке її видало. Однак, колегія суддів звертає увагу відповідачів, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи до страхового стажу, оскільки визначальним для вирішення питання про призначення пенсії є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а. Разом з тим, чинним законодавством України, що регулює питання пенсійного забезпечення громадян, не передбачено будь-яких правових підстав для того щоб не враховувати до страхового стажу працівника періоди його роботи, зазначені у трудовій книжці в зв`язку із певними недоліками у вчиненні записів щодо відомостей про роботу, зокрема, про періоди роботи працівника які надають йому право на призначення пенсії. Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта щодо відсутності підстав для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу позивача у зв`язку з відсутністю печатки підприємства на титульній сторінці трудової книжки, оскільки трудова книжка [PERSON] має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, що, з урахуванням викладеного, є належним та допустимим доказом підтвердження її трудового стажу. Суд наголошує, що право позивача на встановлені\~законом\~гарантії щодо отримання пенсійної виплати не може залежати від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на суперечливість дій пенсійного органу в частині зарахування періоду роботи позивача з 12.02.2000 по 12.03.2022 в КСП ім. Мічуріна, відомості про який містяться в тій же трудовій книжці [PERSON] [NUMBER] , в якій зазначені також спірні періоди трудової діяльність, які не зараховані ГУ ПФУ у Вінницькій області з підстав відсутності на титульній сторінці печатки підприємства. Стосовно доводів апелянта, що Верховний Суд у постанові від 04.03.2020 у справі № 155/1180/17 дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування до стажу роботи періодів зазначених в трудовій книжці, яка не оформлена в установленому порядку, суд апеляційної інстанції зазначає, що обставини вказаної справи обумовлювались відсутністю печаток загалом. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову. Однак, досліджуючи резолютивну частині рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2022 року, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції допущено помилки в зазначенні дат періодів роботи, в частині яких скасовано рішення пенсійного органу №220950003018 від 15.02.2022 та які підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, що підтверджується дослідженою під час апеляційного провадження копією трудової книжки [PERSON] [NUMBER] . Так, з урахуванням матеріалів справи правомірним є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №220950003018 від 15.02.2022 в частині відмови у зарахуванні [PERSON] до страхового стажу періодів роботи з 14.12.1981 по 19.07.1986, з 26.09.1986 по 24.08.1989, з 25.08.1989 по 18.05.1992, з 28.09.1992 по 30.11.1992, 01.12.1992 по 14.01.1998, з 14.01.1998 по 04.05.1998, з 05.05.1998 по 03.09.1999 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу [PERSON] періоди роботи з 14.12.1981 по 19.07.1986, з 26.09.1986 по 24.08.1989, з 25.08.1989 по 18.05.1992, з 28.09.1992 по 30.11.1992, 01.12.1992 по 14.01.1998, з 14.01.1998 по 04.05.1998, з 05.05.1998 по 03.09.1999, у зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в резолютивній частині, з урахуванням висновків, викладених в постанові суду апеляційної інстанції. Статтею 317 КАС України визначені підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення. Згідно з ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. \~

Результат розгляду: granted