Рішення адміністративного суду від 2022-05-11 00:00:00+03

І. РУХ СПРАВИ У травні 2019 року [PERSON] (далі - [PERSON] або позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУПФУ в Харківській області або відповідач), в якому просив: визнати протиправними дії відповідача, які полягають у відмові перевести позивача з основного розміру пенсії 80 % грошового забезпечення по II групі інваліда війни на основний розмір пенсії 90 % грошового забезпечення за вислугу років, перерахувати та виплачувати йому пенсію, а також щодо зменшення розміру пенсії з 90 % грошового забезпечення до 70 % грошового забезпечення та зменшення розміру пенсії з надбавками за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року з 01.01.2018; зобов`язати ГУПФУ в Харківській області перевести позивача з основного розміру пенсії 80 % грошового забезпечення по II групі інваліда війни на основний розмір пенсії 90 % грошового забезпечення за вислугу років, перерахувати та виплачувати йому пенсію у розмірі 90% грошового забезпечення з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018, а також здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 з нарахуванням компенсації втрати частини доходу. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій ГУПФУ в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії з 90 % грошового забезпечення до 70 % грошового забезпечення і у зменшенні розміру пенсії з надбавками позивачу за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року з 01.01.2018 та зобов`язання ГУПФУ в Харківській області перерахувати та виплачувати позивачу пенсію у розмірі 90 % грошового забезпечення з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018, здійснити виплату позивачу суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2019, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій ГУПФУ в Харківській області, які полягають у відмові перевести позивача з основного розміру пенсії 80 % грошового забезпечення по II групі інваліда війни на основний розмір пенсії 90 % грошового забезпечення за вислугу років та зобов`язання відповідача перевести [PERSON] з основного розміру пенсії 80 % грошового забезпечення по II групі інваліда війни на основний розмір пенсії 90 % грошового забезпечення за вислугу років, здійснення виплати пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходу - відмовлено. Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, у якій просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення, і ухвалити нове рішення про задоволення позову. IІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ Ухвалою Верховного Суду від 07.11.2019 відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019. Одночасно цією ж ухвалою відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2019. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначений новий склад суду. Ухвалою Верховного Суду від 03.05.2022 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач перебуває на обліку в ГУПФУ в Харківській області та з 23.10.1997 отримував пенсію за вислугу років відповідно до вимог Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII). Пенсію було призначено у розмірі 90% грошового забезпечення. За заявою позивача від 18.02.2016 про переведення з одного виду пенсії на інший, [PERSON] з 18.02.2016 переведено на інший вид пенсії - по інвалідності, розмір якої становить 80% грошового забезпечення. Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону №2262-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» пенсійним органом з 01.01.2018 проведено перерахунок пенсії позивача, виходячи з 80% грошового забезпечення. 28.03.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив ГУПФУ в Харківській області перевести його з основного розміру пенсії 80% грошового забезпечення по інвалідності на основний розмір пенсії 90% грошового забезпечення за вислугу років. Листом від 26.04.2019 №1403/Ш-14 повідомлено позивача про те, що перерахунок його пенсії проведений у відповідності до вимог законодавства. Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивачка звернулася із цим позовом до суду. ІV. АРГУМЕНТИ СТОРІН На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про переведення з одного виду пенсії (по інвалідності) на інший (за вислугу років), проте відповідач відмовив з посиланням на законність проведення перерахунку пенсії на підставі постанови Уряду №103. Вважаючи дії щодо відмови в переведенні з одного виду пенсії на інший протиправними, позивач звернувся із цим позовом до суду. Відповідач позов не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому стверджує, що перерахунок пенсії проведений у відповідності до вимог законодавства. V. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що обов`язок здійснити дії з переведення особи з одного виду пенсії на інший виникає у пенсійного органу лише у випадку подання належним чином оформленої заяви (встановленого зразка) із доданими до неї документами. Подання іншого за формою та змістом письмового документа з приводу переведення з одного виду пенсії на інший не створює правового наслідку у вигляді обов`язку прийняти письмове рішення у формі протоколу/рішення стосовно порушеного у зверненні питання. Суди попередніх інстанцій констатували відсутність факту подання позивачем встановленого зразка заяви про переведення з одного виду пенсії на інший. Одночасно суди зазначили, що при попередньому зверненні (18.02.2016) заява про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності відповідала встановленій формі, що свідчить про обізнаність заявника про необхідність оформлення документів відповідно до форми, встановленої законодавством. При вирішенні справи суди керувалися статями 1, 7 Закону №2262-XII та положеннями Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2007 №3-1. VІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ Касаційна скарга обґрунтована неповним з`ясуванням судами попередніх інстанцій обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Скаржник наполягає, що звернувся до відповідача за переведенням з одного виду пенсії на інший у встановленому законом порядку. Також скаржник посилається на відсутність підстав для відмови у відкритті провадження щодо частини позовних вимог, оскільки спір у цій справі і у справі №2040/7814/18, рішення у якій набрало законної сили, не є тотожним. Відповідач у поданому до суду касаційної інстанції відзиві просить відмовити у задоволенні касаційної скарги з підстав необґрунтованості такої. Пенсійний орган наполягає на тому, що перерахунок пенсії проведений на підставі чинного законодавства. VІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального права та дійшов таких висновків. Закон №2262-XII має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України. Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист. Статтею 7 Закону №2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету. Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»(далі - Закон), крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 N 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» врегульовано Порядком №3-1. Згідно із пунктом 4 Порядку №3-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником за місцем його проживання. Пунктом 14 Порядку N 3-1 передбачено, що орган, який призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший і поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів. Заяви осіб про призначення, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі обліку заяв про призначення пенсії згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (2262-12 ) (додаток 3). Заявнику або посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу органом, що призначає пенсії, видається розписка-повідомлення із зазначенням дати приймання заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати в тримісячний термін з дня прийняття заяви (додаток 4). Форма заяви про призначення/перерахунок пенсії визначена Додатком 1 Порядку N3-1. Відповідно до пункту 16 цього Порядку при прийманні документів для призначення пенсії орган, що призначає пенсії: перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; здійснює попередню перевірку змісту і належного оформлення представлених документів; перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження. Орган, що призначає пенсії, має право вимагати від міністерств та інших органів, заявників дооформлення поданих документів, а також подання додаткових документів та перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі. Згідно із пунктом 17 Порядку №3-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії. Відповідно до пункту 18 Порядку №3-1, рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії . Зміст наведених норм права дає підстави дійти висновку про те, що для переведення з одного виду пенсії на інший особа звертається до пенсійного органу особисто або через свого представника із відповідною заявою, правильність оформлення якої перевіряє відповідальний працівник Пенсійного фонду на стадії приймання документів. Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для переведення з одного виду пенсії на інший орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення про переведення з одного виду пенсії на інший або про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший. Колегія суддів зазначає, що заява позивача від 28.03.2019 містить необхідну інформацію, яка дає змогу оцінити намір завника. Проте у листі від 26.04.2019 №1403/Ш-14, відповідач із посиланням на положення Постанови Уряду №103, зазначив, що перерахунок пенсії [PERSON] здійснений у відповідності до вимог законодавства. Отже відмова обумовлена правомірністю дій пенсійного органу щодо обчислення пенсії позивача. Проте відповідь пенсійного органу не містить інформації про вирішення питання щодо переведення на інший вид пенсії також відсутня інформація, що саме неналежна форма заяви була підставою для відмови у переведенні з одного виду пенсії на інший. В аспекті зазначених вище обставин колегія суддів зазначає, що «перерахунок пенсії» та «переведення на інший вид пенсії» є різними за правовим статусом та наслідками рішеннями. Виходячи із положень пунктів 17, 18 Порядку №3-1 результат розгляду порушеного у зверненні питання щодо переведення з одного виду пенсії на інший оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення (розпорядження) органу, що призначає пенсію. Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що визначена Порядком №3-1 процедура є способом дій пенсійного органу у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «пенсійного» питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим. Верховний Суд наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи з метою ухвалення справедливого та об`єктивного рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази. Водночас, у судових рішеннях судів обох інстанцій відсутня правова оцінка підставам відмови позивачу у задоволенні його заяви від 28.03.2019. Натомість, посилаючись на недотримання порядку звернення до Пенсійного органу із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, суди попередніх інстанцій припустилися формалізму, наслідком якого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій). Колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Зміст частини другої статті 9 КАС України дає підстави стверджувати, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, та за жодних умов становище позивача за наслідками судового розгляду не може бути погіршено порівняно з тим, яким воно було до звернення до суду за захистом своїх прав. Частиною другою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. З врахуванням обмежених повноважень касаційного суду щодо встановлення обставин у справі, судові рішення у цій справі підлягають скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу в їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Колегія суддів не надає оцінку доводам скаржника, що стосуються позовних вимог щодо яких ухвалою суду першої інстанції від 20.05.2019 відмовлено у відкритті провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 170 КАС України, оскільки зазначене судове рішення не є предметом касаційного оскарження (ухвалою Верховного Суду від 07.11.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2019). Частиною другою статті 353 КАС України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Результат розгляду: partial