Рішення адміністративного суду від 2024-01-25 00:00:00+02

[PERSON] , через свого представника адвоката Дьорка Андрія Мирославовича, звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: визнати бездіяльність військової частини [NUMBER] протиправною щодо не нарахування та не виплати [PERSON] грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2022, 2023 р.р.; зобов`язати військову частини [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2022 року по 2023 рік (включно), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.02.2023 р. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів із [PERSON] розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані ним календарні дні соціальної додаткової відпустки, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Тобто, [PERSON] в період 2022 р. по 06.02.2023 року соціальна додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, не надавалася та не отримував грошову компенсацію за не використану соціальну додаткову відпустку учасника бойових дій. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 в задоволені позову відмовлено. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до \~невірного вирішення справи, звернувся з апеляційною скаргою. Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами адміністративного позову. Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Перевіривши\~ \~законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] 17 вересня 2021 року уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу (а.с.14-15). Наказом командира військової частини [NUMBER] від 06.02.2023 року №37 (по стройовій частині) солдата [PERSON] звільненого наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складі) від 03.02.2023 року №34-РС, з військової служби на підставі висновку ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с.18, 39). Представник позивача наголошує, що при звільненні [PERSON] не була виплачена грошова компенсацію за не використану соціальну додаткову відпустку учасника бойових дій за період 2022, 2023 р.р. Отже, наявність бездіяльності військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та не виплата грошової компенсації за не використану соціальну додаткову відпустку учасника бойових дій за період 2022, 2023 р.р. є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду. Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає про наявність у позивача права на отримання компенсації за невикористану частину соціальної додаткової відпустки, суд зазначив, що військовослужбовці за певних умов мають право на додаткові відпустки із збереженням грошового забезпечення. Використання такого права гарантується як безпосередньо під час вибуття особи у відпустку або шляхом компенсації невикористаної відпустки за відповідний рік, водночас, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, у тому числі додаткових, припиняється. Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. Відповідно до ч. 8 ст. 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Пунктом 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Відповідно до п. 14 ст. 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Згідно п. 17 та 18 ст. 10-1 Закону №2011-XII, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. З аналізу правового регулювання даного питання вбачається, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби. Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі. Тобто, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки». Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Таким чином, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Наведений правовий висновок відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, вкладеній у постанові від 21 серпня 2019 за результатом розгляду апеляційної скарги на рішення Верховного Суду у зразковій справі №620/4218/18. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та невиплати [PERSON] грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2022 року по 2023 рік та зобов`язання військової частини [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2022 року по 2023 рік. З матеріалів справи встановлено, що за час проходження служби, за період 2022-2023 роки позивач не використав 28 календарних дні додаткової оплачуваної відпустки, як учасник бойових дій, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ. Положення Закону № \~3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки. З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає доцільно застосувати належний спосіб захисту порушеного права позивача, визнавши \~протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] , що полягає у не нарахуванні та невиплаті [PERSON] грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2022 по 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06 лютого 2023 року та зобов`язавши \~Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2022 по 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06 лютого 2023 року. З огляду на викладене, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, а тому в порядку ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення \~суду першої інстанції скасуванню, позов - задоволенню повністю.

Результат розгляду: granted