Рішення адміністративного суду від 2022-06-21 00:00:00+03

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року позовну заяву повернуто позивачу. Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу на продовження розгляду. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні. Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, виходячи з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з вказаним позовом. Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Відповідно до ч.1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України). Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано останньому десятиденний строк, з моменту отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, зокрема, для зазначення інших причин та надання доказів поважності пропуску строку звернення до суду. На виконання вимог ухвали від 13.12.2021 року, позивач подав 24.12.2021 року заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій доповнив підстави для поновлення строку звернення до суду, зазначивши, що пропуск строку зумовлений тривалою хворобою (з 02 вересня по 06 грудня 2021 року) та юридичною необізнаністю позивача щодо строків звернення до суду. Крім того, вказав, що суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення на підставі пункту 3 Розділу VI КАС України, зазначивши, що строк дії карантину було продовжено до 31.03.2022 року. Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, строк звернення до суду щодо оскарження розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації від 11.03.2021 року №25-рк «Про [PERSON] », яким переведено позивача на нижчу посаду, становить місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення спірним розпорядженням своїх прав, свобод чи інтересів. Встановлюючи обставини за яких позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення спірним розпорядженням його прав, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що спірне розпорядження прийнято на підставі заяви [PERSON] від 03.03.2021 року про переведення його на нижчу посаду - заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення діяльності управління, звільнивши із займаної посади в порядку переведення. Відповідно до ч.2 ст. 41 Закону України «Про державну службу», переведення здійснюється лише за згодою державного службовця. Зазначаючи про наявність підстав для поновленого строку звернення до суду, позивач акцентує увагу на тому, що йому не вручено оскаржуване розпорядження, натомість перебіг строку звернення із даним позовом розпочинається, відповідно до приписів ст. 122 КАС України, з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення спірним розпорядженням своїх прав, свобод чи інтересів. Так, згідно листка непрацездатності позивача серії АЛГ №330722, останній перебував на амбулаторному лікуванні з 15.03.2021 року по 24.03.2021 року У графі «стати до роботи» - з 25.03.2021 року. Отже, обставина подання позивачем заяви про переведення на нижчу посаду від 03.03.2021 року, давала позивачу підстави дізнатися про хід її розгляду, та про рішення прийняті за наслідками її розгляду, ще у березні 2021 року, зокрема з 25.03.2021 року, після виходу на роботу з лікарняного, однак із даним позовом позивач звернувся до суду - 05.12.2021 року, тобто з пропуском строку звернення до суду більш як на 8 місяців. Крім того, відповідно до матеріалів наданих позивачем до позову, зокрема наказу управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації від 30.04.2021 №36/02.1.-03, [PERSON] на підставі його заяви від 29.04.2021 року надано відпустку, як заступнику начальника управління - начальника відділу забезпечення діяльності управління. Таким чином, станом на 30.04.2021 року позивач знав про посаду, яку обіймає, що об`єктивно давало можливість позивачу дізнатись про рішення, на підставі якого здійснено його переведення на іншу посаду. При цьому, [PERSON] отримуючи заробітну плату також мав знати за роботу на якій посаді він її отримував. Отже, у даному випадку, [PERSON] позовну заяву подано до суду 05.12.2021 року, а про порушення своїх прав останньому було відомо з моменту виходу на роботу з лікарняного, починаючи з 25.03.2021 року, однак із даним позовом позивач звернувся до суду з пропуском строку звернення до суду більш як на 8 місяців. Для поновлення строку звернення до суду - судом вбачаються підстави виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву (клопотання). Незнання про порушення через байдужість до своїх прав, або небажання дізнатися, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльності), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. Водночас, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. В даному випадку, позивачем не надано обґрунтованих пояснень та не долучено до позовної заяви належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовною заявою. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ст. 251 ЦК України). Основний акцент робиться на юридичному факті, тобто дії чи події, які набувають юридичного значення зі спливом строку. Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень. Строк звернення до суду є матеріально-правовим, а не процесуальним. Правова природа цього строку є аналогічною до строку позовної давності у цивільних правовідносинах. Таким чином, правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом» означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановле них на цей випадок законом. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, - день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена). Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників процесу та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законом певних процесуальних дій. Інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Предметом спору в даній справі є незаконність розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації від 11.03.2021 року №25-рк «Про [PERSON] ». Усі інші позовні вимоги є похідними. Тобто, спірні правовідносини виникли на підставі проходження позивачем публічної служби. Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п.17 ч. 1 ст. 4 КАС України). Як вже вище зазначалося та було вірно встановлено судом першої інстанції, про існування оскаржуваного розпорядження [PERSON] мав бути обізнаний з моменту подання заяви про від 03.03.2021 року про переведення його на нижчу посаду, яку подав особисто, і саме з цієї дати розпочався перебіг строку на його оскарження, та інших похідних вимог, які позивач вважає незаконними та протиправними. Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що позивачу - [PERSON] було достеменно відомо про існування обставин, які стали згодом предметом даного позову, починаючи з березня 2021 року. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що звернення [PERSON] до суду з даними позовними вимогами 05.12.2021 року відбулось поза межами встановленого місячного строку. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) в рішенні «Іліан проти Туреччини», зазначає, що правило встановлення обмежень доступу до суду, у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи. В контексті наведеного, суд зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними, що надає впевненості іншим учасникам правовідносин. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. У справі «Пономарьов проти України» Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Системний аналіз наведених правових норм, дає підстави для висновку, що апелянт не скористався своїм правом та не оскаржив, на його думку, незаконні дії та рішення відповідача, у строк визначений адміністративним судочинством. Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про пропущення позивачем місячного строку звернення до адміністративного суду, відповідно до правових положень адміністративного судочинства та відсутність законних підстав для його поновлення. Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що звернення позивача до суду з позовними вимогами відбулось поза межами строку, установленого ч.5 ст. 122 КАС України, а тому даний позов необхідно залишити без розгляду. Щодо зазначення в апеляційній скарзі про скасування ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року про роз`єднання позовних вимог, колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що це є правом суду, яке в даному випадку, здійснено судом першої інстанції задля сприяння виконання вимог адміністративного судочинства. Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються. Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що порушень судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Результат розгляду: denied