Рішення адміністративного суду від 2022-06-22 00:00:00+03

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася [PERSON] (надалі - позивач) з адміністративним позовом до Господарського суду Київської області (надалі - відповідач), в якому просила суд: - визнати незаконним рішення про звільнення її з посади начальника відділу контролю та організаційного забезпечення діяльності суду апарату господарського суду Київської області із займаної посади 31.10.2016 у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці відповідно до пункту 6 статті 36 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII (КЗпП України), оформлене наказом №210-К-01 від 31.10.2016; - поновити на посаді; - стягнути на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; - стягнути судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивача протиправно звільнено з начальника відділу контролю та організаційного забезпечення діяльності суду апарату господарського суду Київської області. Рішенням від 10 січня 2018 року Окружний адміністративний суд міста Києва відмовив у задоволенні адміністративного позову повністю. Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції керувався тим, що внаслідок організаційно-штатних змін в апараті Господарського суду Київської області функції Відділу контролю та організаційного забезпечення діяльності суду, який очолювала позивачка, перейшли до Аналітично-статистичного відділу, що, у розумінні статті 43 Закону України «Про державну службу», є змінами істотних умов державної служби. Водночас позивачка відмовилася від проходження служби з урахуванням зміни її істотних умов, у зв`язку з чим її було правомірно звільнено зі служби відповідно до пункту 6 статті 36 КЗпП України. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року скасував рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2018 року та ухвалив нове, яким адміністративний позов [PERSON] задовольнив в повному обсязі, визнав протиправним та скасував наказ Господарського суду Київської області від 31 жовтня 2016 року №210-К-01 "Про звільнення [PERSON] ", поновив [PERSON] на посаді начальника відділу контролю та організаційного забезпечення діяльності апарату господарського суду Київської області, стягнув з Господарського суду Київської області на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 112951,26 грн. та стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Господарського суду Київської області на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 5 250,00 грн. Під час прийняття рішення суд апеляційної інстанції керувався тим, що підставою для звільнення позивачки було скорочення штату, а не істотна зміна умов служби, з якими позивачка не погодилася. Водночас умовою звільнення державного службовця зі служби у зв`язку з скороченням штату є неможливість переведення державного службовця, посада якого скорочується, на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення. Як установив суд апеляційної інстанції, вакантних посад, що були рівнозначними посаді, яку обіймала позивачка, їй не пропонувалося, хоча в штаті Господарського суду Київської області вони були. З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку про незаконність звільнення позивачки та про наявність підстав для поновлення її на служби з одночасною виплатою середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Постановою Верховного Суду від 26 січня 2021 року касаційну скаргу Господарського суду Київської області задовольнив частково, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року у частині стягнення з Господарського суду Київської області середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасував, справу №826/18825/16 у вказаній частині направив на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва, в іншій частині вимог постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року у справі №826/18825/16 залишив без змін. Скеровуючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції зазначив, що обчислюючи середній заробіток позивачки за період вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції керувався розміром середньоденної заробітної плати позивачки, що була зазначена Господарським судом Київської області у довідці від 03 листопада 2016 року №160. При цьому суд апеляційної інстанції правильності розрахунку відповідачем середньоденної заробітної плати позивачки не перевіряв, доказів, які б підтверджували кількість відпрацьованих днів у серпні і вересні 2016 року та розмір і складові нарахованої заробітної плати за цей період не досліджував. Проте, наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що на розмір заробітної плати, нарахованої позивачці у серпні і вересні 2016 року, мали вплив такі обставини як відпустка позивачки і нарахована їй матеріальна допомога, а також лікарняні. Однак, рішення суду апеляційної інстанції не містить висновків щодо того, яким чином указані обставини були враховані (і чи були враховані взагалі) під час обчислення середньоденної заробітної плати позивачки. Отже, адміністративний позов в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом апеляційної інстанції було розглянуто і задоволено без встановлення обставини, що мають істотне значення. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково: - стягнуто з Господарського суду Київської області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 44295,69 грн. (сорок чотири тисячі двісті дев`яносто п`ять гривень шістдесят дев`ять копійок); - в іншій частині адміністративного позову відмовити; - допущено негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць у розмірі 5788,80 грн. (п`ять тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень вісімдесят копійок). Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням, позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій остання просить скасувати оскаржуване рішення частково та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги шляхом: стягнувши з відповідача додатково на користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у сумі 95374,98 грн. Крім того, апелянт просить суд стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за втрату частини грошових доходів. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, неправильного застосування норм матеріального права судом першої інстанції. Так, апелянт просить суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги врахувати наступне: - прийняти до уваги роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 21.05.2018 N9 102/0/103/18 (додано у матеріалах справи до Відзиву на касаційну скаргу на Постанову Київського апеляційного адміністративного суду м. Києва від 24.04.2018 року у справі 826/18825/16) та визнати двомісячним розрахунковим періодом для обчислення середньоденної заробітної плати для розрахунку суми збереженої заробітної плати за час вимушеного прогулу позивача серпень-вересень 2016 року; провести обчислення середнього заробітку пропорційно виходячи із заробітної плати за 7 днів серпня 2016 року; - визнати Довідку «Розрахунок середньої зарплати в день начальника відділу контролю та організаційного забезпечення діяльності апарату господарського суду Київської області [PERSON]», додану Відповідачем до Відзову на позовну заяву від 10.03.2021 № 01-16/128/2021 некоректною і як таку, що не відповідає дійсності; - самостійно розрахувати розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] для обрахування суми збереженої середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з урахуванням мінімальних ставок і гарантій оплати праці державного службовця відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» та постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року №292, застосувавши наступні складові: розмір посадового окладу 6200 грн; надбавка за вислугу років у розмірі 50% посадового окладу 3100,00 грн; надбавки за 4 ранг державного службовця у розмірі 700 грн; та погодитись з наступним розрахунком середньоденної заробітної плати за 7 днів роботи у серні 2016 року складає 522,96 грн; - провести розрахунок суми збереженої заробітної плати за час вимушеного прогулу: з застосуванням розміру середньоденної заробітної плати 522,96 грн., обрахованої з урахуванням мінімальних ставок і гарантій оплати праці Позивача, та наступного, вище наданого, розрахунку коефіцієнтів підвищення середньої заробітної плати: у 2016 році за період з 01 листопада 2016 року по 31 грудня 2016 року - 23010,24 грн (44 робочих дні х 522,96); у 2017 році у період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року - 135971,27 грн (248 робочих днів х 522,96 грн. х 1,0484); у 2018 році у період з 01 січня 2018 року по 24 квітня 2018 року включно - 49344,73грн (78 робочих днів х 522,96грн х 1.2097). Так, позивачем надіслано на адресу суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, розгляд справ призначених в судові засідання з 24.02.2022 не відбувався. Згідно розпорядження Голови Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2022 роботу суду було тимчасово призупинено. На даний час роботу Шостого апеляційного суду відновлено, однак, згідно розпорядження голови Шостого апеляційного адміністративного суду № 2 від 08 квітня 2022 року, під час дії воєнного стану в Україні, з метою збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду тимчасово зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу до усунення обставин, які в умовах воєнної агресії проти України зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці суддів, відвідувачів і працівників апарату Шостого апеляційного адміністративного суду. Отже, з урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що розгляд даної справи в судовому засіданні не виявляється можливим, а отже, підлягає розгляду в порядку письмового провадження. Крім того, на електронну адресу суду апеляційної інстанції надійшли 08 червня 2022 року клопотання від позивача про витребування доказів. Колегією суддів досліджено дані клопотання та встановлено, що в порушення ч. 10 ст. 44 КАС України вони не засвідченні електронним цифровим підписом, а отже не підлягають розгляду. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). За наведених обставин та

Результат розгляду: denied