Рішення адміністративного суду від 2024-03-25 00:00:00+02

1 червня 2023 року [PERSON] звернувся до адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність ДПП щодо нездійснення доплати - індексації грошового забезпечення за період з 06.02.2016 по жовтень 2017; - зобов`язати ДПП нарахувати та виплатити заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 06.02.2016 по жовтень 2017. - визнати протиправною бездіяльність ДПП щодо нездійснення доплати до грошового забезпечення у розмірі 50% від грошового забезпечення за період з 01.03.2021 по 30.03.2023 пропорційно відпрацьованому часу під час виконання службових обов`язків в умовах безпосереднього контакту з населенням відповідно до постанови КМУ від 29.04.2020 №375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни"; - зобов`язати ДПП нарахувати та виплатити заборгованість у вигляді доплати до грошового забезпечення у розмірі 50% від грошового забезпечення за період з 01.03.2021 по 30.03.2023 пропорційно відпрацьованому часу під час виконання службових обов`язків в умовах безпосереднього контакту з населенням відповідно до постанови КМУ від 29.04.2020 №375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни"; - визнати протиправною бездіяльність ДПП щодо невиплати грошової компенсації за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2021 у кількості 8 діб, за 2022 - 18 діб; - зобов`язати ДПП виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2021 у кількості 8 діб та за 2022 - 18 діб. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ДПП щодо нездійснення доплати - індексації грошового забезпечення [PERSON] за період з 06.02.2016 по жовтень 2017. Зобов`язано ДПП нарахувати та виплатити заборгованість по індексації грошового забезпечення [PERSON] за період з 06.02.2016 по жовтень 2017. Визнано протиправною бездіяльність ДПП щодо невиплати грошової компенсації [PERSON] за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2021 у кількості 7 діб, за 2022 - 17 діб. Зобов`язано ДПП виплатити грошову компенсацію [PERSON] за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2021 у кількості 7 діб та за 2022 - 17 діб. В задоволенні решти позову відмовлено. Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням в частині відмови у задоволенні позову позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині оскарження та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позов у відповідній частині. В обґрунтування поданої скарги зазначено, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що відповідач під час розгляду справи фактично не заперечував наявне у позивача право на доплати до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, а заперечення проти задоволення позову фактично зводяться до ненадходження до Департаменту фінансування для здійснення вищевказаної доплати поліцейським в період з березня 2021. Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалося, що, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, обумовлює межі перегляду даного судового рішення апеляційним судом. Справа розглянута судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження. Апеляційним судом справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю. Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків. За наявними в матеріалах справи доказами колегією суддів встановлено, що відповідно до наказу ДПП від 23.03.2023 за №314 о/с, старшого лейтенанта поліції [PERSON] , інспектора взводу №2 роти №4 батальону №1 УПП в Одеській області з 04.04.2023 звільнено з органів Національної поліції України відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України " Про Національну поліцію" (за власним бажанням). Стаж служби в поліції 07 років 04 місяці 11 днів (а.с. 25). 27.04.2023 [PERSON] звернувся з до ДПП із запитом, в якому серед іншого просив надати інформацію щодо нарахування та виплати доплати до грошового забезпечення як поліцейському, який забезпечував життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 в період з березня 2020 року по 21.02.2023 року (а.с.40,41). Листом від 16.05.2023 №523аз/41/5/05-2023 запитувача стосовно доплати, передбаченої Постановою №375 повідомлено, що відповідно до наказів начальника Департаменту патрульної поліції в межах виділених асигнувань на зазначені цілі [PERSON] здійснено доплату за службу в умовах карантину за період з березня по грудень 2020 року на загальну суму 40682,25 грн. та з січня по лютий 2021 року - 6252,71 грн. Ураховуючи, що бюджетних асигнувань для виплати додаткової доплати за програмами 1007060, 1007070 з березня 2021 до березня 2023 не виділялися, накази ДПП не видавалися, підстави для нарахування та здійснення такої доплати з 01.03.2021 по 28.002.2023 відсутні. Не погоджуючись із бездіяльністю ДПП щодо не нарахування та невиплати додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину), передбаченої постановою КМУ №375 від 29.04.2020 року за період з 01.03.2021 по 30.03.2023, [PERSON] звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині суд першої інстанції виходив з того, що позивач, всупереч статті 77 КАС України, не надав суду доказів підстав для виплати доплати, передбаченої Постановою №375. Посилання позивача, що березень-грудень 2020, січень, лютий 2021 йому виплатили доплату, а потім при виконанні тих же обов`язків припинили виплати цієї доплати суд відхилив, оскільки ці пояснення не підтверджують, що існували підстави для виплати надбавки та наказ керівника, яким визначена доплата позивачу, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступного. Насамперед, при вирішені даної справи, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до вимог\~ статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених\~ статтею 78 цього Кодексу. Адже в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Всупереч наведеного суд першої інстанції поклав на позивача тягар доказування правомірності рішення,\~ дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не перевірив при цьому поведінку суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України. Наведене, в тому числі призвело до порушення судом принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, яке полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставини справи з метою ухвалення справедливого та об`єктивного рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази. До того, приписами статті 80 КАС України суд має право витребувати докази за власною ініціативою. Щодо обґрунтованості позовних вимог, у задоволенні яких суд першої інстанції відмовив, то колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані\~ діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. "На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним. "У межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. "У спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію", частинами першої та другої статті 94 якого встановлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 11 листопада 2015 року №988 грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11 березня 2020 року №211 (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня на усій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 09 грудня 2020 року №1236 (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2022 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про визначення переліку посад працівників, службових і посадових осіб, щодо яких не застосовується обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 29 квітня 2020 року №342 (далі - Постанова №342) установлено, що обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не застосовується для таких категорій посад, зокрема: поліцейські, які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою. Згідно з пунктом 2 Постанови №342 визначення переліку посад (професій) працівників, службових і посадових осіб, військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, поліцейських, зазначених у пункті 1 цієї постанови, з урахуванням специфіки їх участі у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику, органом державної влади, іншим державним органом. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни" від 29 квітня 2020 року №375 (далі Постанова №375) на період дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах. Згідно з пунктами 2-5 Постанови №375 встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення). Встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам надавачів соціальних послуг державного/комунального сектору, які безпосередньо надають соціальні послуги за місцем проживання/перебування їх отримувачів (вдома), здійснюється у граничному розмірі до 100 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення). Перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику. Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади. Доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів. Отже, підставою для отримання доплати за Постановою №375 є сукупність наступних умов: особа є поліцейським; забезпечує життєдіяльність населення, зокрема, шляхом забезпечення правопорядку і безпеки громадян, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України; внаслідок виконання своїх обов`язків має безпосередній контакт з населенням. Згідно з посадовою інструкцією інспектора роти №4 батальйону №1 управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, інспектор, відповідно до покладених на нього завдань під час несення служби, здійснює: - безперервне та цілодобове патрулювання території обслуговування з метою забезпечення публічної безпеки і порядку, контролю за дотриманням правил дорожнього руху, забезпечення його безпеки та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі; - первинне реагування на повідомлення про правопорушення (у тому числі ті, що надходять на планшет), а також самостійне виявлення правопорушень під час патрулювання та в інших випадках, передбачених законодавством; - надання невідкладної допомоги, зокрема домедичної і медичної допомоги особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; - самостійне виявлення правопорушень під час патрулювання та в інших випадках, передбачених законодавством; - припинення виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень, застосовуючи для цього передбачені законодавством права і повноваження; - розгляд справ про адміністративні правопорушення, застосовує заходи адміністративного впливу до правопорушників у випадках та спосіб, які передбачені законодавством; - затримання осіб на підставах і в порядку, передбачених законодавством, а також доставляє затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, та осіб, які вчинили адміністративне правопорушення (у визначених законодавством випадках), до підрозділів Національної поліції України та/або суду. У сфері забезпечення публічної безпеки і порядку поліцейський під час несення служби здійснює також: забезпечення публічної безпеки і порядку під час проведення масових заходів; спілкування і співпрацю із суспільством, реалізовуючи підхід "поліція та громада", а також постійно співпрацює з населенням та громадськими організаціями з метою підвищення рівня публічної безпеки і порядку, запобігання вчиненню правопорушень та встановлення довірливих відносин між поліцією та населенням. Отже, посада, яку займав позивач, відповідає встановленим Постановою №375 критеріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням. Доказів протилежного відповідачем (на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності) суду надано не було. Слід зазначити, що на підтвердження того, що посада, яку займав позивач, відповідає встановленим Постановою №375 критеріям, свідчить той факт, що за період з березня по грудень 2020 року та з січня по лютий 2021 року було здійснено доплату за службу в умовах карантину. Як вбачається з листа ДПП від 16.05.2023 №523аз/41/5/05-2023 та відзиву на апеляційну скаргу, в подальшому таку доплату було припинено через відсутність бюджетних асигнувань. Між тим, посилання ДПП на відсутність фінансування, як підставу для невиплати вищевказаної доплати позивачу колегія суддів вважає неаргументованим. Європейський суд з прав людини у рішенні від 8 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №820/4619/16 та від 14 березня 2019 року у справі №820/660/17, від 26 квітня 2023 року у справі №420/19450/21. Таким чином, відсутність коштів на рахунку відповідача для виплати доплати до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Аналогічна позиція щодо подібних правовідносин висловлена Верховним Судом у постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 420/19450/21, від 31 січня 2024 року у справі №280/4853/22. Враховуючи викладене, колегія суддів не може погодитися з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, адже відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020 за спірний період. Таким чином доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Відтак апеляційна скарга позивачки підлягає задоволенню.

Результат розгляду: granted