Рішення адміністративного суду від 2022-10-18 00:00:00+03

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач, звернувся до суду з позовом до [INFO] про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, мотивуючи його тим, що 11.04.2022р. працівником [INFO] відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.210-1 КУпАП, а 20.04.2022р. начальником цього центру [PERSON] винесено постанову, якою за вчинення вказаного адміністративного правопорушення на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500грн. Згідно вказаної постанови підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало те, що ним, як адміністратором демографічного реєстру Савранської селищної ради Одеської області, 23.11.2020р. було знято з реєстрації та зареєстроване нове місце проживання [PERSON] без попередньої відмітки в його військово-облікових документах про перебування на військовому обліку, а тому він, як посадова особа, порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Позивач зазначає, що під час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення відповідачем не дотримано вимог ст.280 КУпАП, не звернено увагу на неналежним чином складені адміністративні матеріали, не перевірено чи мав місце факт, вказаний в поясненнях до протоколу, чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які б свідчили про доведеність його вини, не спростовано доводи щодо неправомірності притягнення його до адміністративної відповідальності, а в самих матеріалах не вказано часу вчинення адміністративного правопорушення. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення, а справу про адміністративне правопорушення закрити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 11 липня 2022 року позов задоволено. Скасовано постанову\~ №1378\~ за справою про адміністративне правопорушення, винесену начальником [INFO] [PERSON] 20.04.2022р., відносно адміністратора центру надання адміністративних послуг Савранської селищної ради Одеської області [PERSON] за ч.2 ст.210-1 КУпАП. Провадження по адміністративній справі\~ про притягнення до адміністративної відповідальності адміністратора центру надання адміністративних послуг Савранської селищної ради Одеської області [PERSON] , [INFO] , за ч.2 ст.210-1 КУпАП -\~ закрито\~ на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку, передбаченого ст.38 цього Кодексу. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, [INFO] подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що шкода спричинена суспільним відносинам в сфері військового обов`язку, мобілізаційної підготовки та мобілізації зводиться до того, що [PERSON] внаслідок діяння вчиненого [PERSON] уникнув перебування на обліку в шостаму відділу [INFO] . Отже порушення в сфері військового обов`язку, мобілізаційної підготовки та мобілізації було усунено лише з поставленням [PERSON] на облік. Згідно військового квитка [PERSON] він поставлений на облік в шостому відділі [INFO] лише 11.04.2022 року, тобто саме 11.04.2022 року було припинено правопорушення в сфері військового обов`язку, мобілізаційної підготовки та мобілізації. На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав: Судом першої інстанції встановлено, що 11.04.2022 року працівником [INFO] відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.210-1 КУпАП. 20.04.2022 року начальником [INFO] [PERSON] винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення №1378 з якої вбачається, що 08.04.2022р. близько 15год. 00хв. під час дії особливого періоду було виявлено, що адміністратором демографічного реєстру Савранської селищної ради Одеської області [PERSON] , всупереч вимогам законодавства 23.11.2020р. було знято з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , та зареєстровано місце проживання 23.11.2020р. за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] без попередньої відмітки в його військово-облікових документах про перебування на військовому обліку, що свідчить про порушення посадовою особою [PERSON] законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: ст.15 Закону України «Про оборону України», ч.2 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.58 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних» від 07.12.2016р. №921 (а.с.14). Не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення №1378 від \~20.04.2022 року, позивач звернувся з вказаним позовом до суду. Суд першої інстанції, задовольняючи позов зазначив, що з огляду на те, що правопорушення вчинене позивачем, не є триваючим, та на час винесення спірної постанови закінчились строки накладення адміністративного стягнення, визначені ч.1 ст.38 КУпАП, відповідачем протиправно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення, а тому вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю. Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. За змістом ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Указом Президента України №303/2014 від 17.03.2014р. «Про часткову мобілізацію» оголошено часткову мобілізацію, а особливий період розпочався 18.03.2014р. і триває по теперішній час. Відповідно до ч.2 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» органи реєстрації місця проживання чи перебування осіб (крім випадків, передбачених Кабінетом Міністрів України) зобов`язані здійснювати реєстрацію за місцем проживання або перебування чи зняття з реєстрації призовників, військовозобов`язаних та резервістів лише в разі наявності в їхніх військово-облікових документах позначок відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України відповідно про зняття з військового обліку або про перебування на військовому обліку за місцем проживання. Пунктом 58 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016р. №921 передбачено, що органи реєстрації місця проживання фізичних осіб здійснюють реєстрацію/зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів (у разі особистого відвідування органу реєстрації) лише в разі наявності в їх військово-облікових документах позначок відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки про зняття з військового обліку або перебування на військовому обліку за місцем проживання. Згідно з п.16 цього Порядку військовий облік ведеться на підставі паспорта громадянина України та таких військово-облікових документів: для призовників - посвідчення про приписку до призовної дільниці; для військовозобов`язаних - військового квитка або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного. Позивач додав до позовної заяви копію посвідчення серії [NUMBER] , виданого [PERSON] УМВС України в Одеській області 10.11.2003р., в якому зазначено, що пред`явник цього посвідчення є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, яке є безтерміновим і дійсним на всій території України (а.с.15), виписку із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] №20/3/2343 від 08.10.2020р. (а.с.16), а також висновок лікаря терапевта щодо його непридатності до військової служби від 11.04.2022р. (а.с.17), які не є військово-обліковими документами. Відповідач подав до суду копію військового квитка [PERSON] серії [NUMBER] , виданого [INFO] 17.05.1985р., в якому є відмітки про те, що 04.02.1988р. він був знятий з обліку, а 11.04.2022р. його було взято на військовий облік [INFO] (а.с.42-43). Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даному випадку, з огляду на положення ч.2 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п.58 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016р. №921, позивач повинен був лише перевірити наявність у військово-обліковому документі відповідної позначки, а не робити висновків про те чи має [PERSON] перебувати на військовому обліку. Разом з тим, приписами частини 1 статті 38 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Як вбачається зі змісту статті 38 КУпАП, початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього строку, крім як для триваючих правопорушень. Положення Кодексу України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття "триваюче" правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. Характер триваючого правопорушення оцінюється судом в кожному конкретному випадку індивідуально. Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону. Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апелянта, що порушення в сфері військового обов`язку, мобілізаційної підготовки та мобілізації було усунено лише з поставленням 11.04.2022 року [PERSON] на облік, тобто саме з цієї дати було припинено правопорушення в сфері військового обов`язку, мобілізаційної підготовки та мобілізації, з огляду на настпуне. У справі, що розглядається, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2ст. 210-1 КУпАП. Об`єктивна сторона цього складу правопорушення полягає у тому, що позивач без попередньої відмітки у військово-облікових документах [PERSON] зняв його з реєстрації місця проживання та зареєстрував за новим місцем проживання. Зняття з реєстрації та реєстрація нового місця проживання - це дії, які відбуваються одноразово. З моменту зняття з реєстрації та новою реєстрацією місця проживання правопорушення є закінченим. Так, згідно оскаржуваної постанови адміністративне правопорушення було вчинено позивачем 23.11.2020р. та виявлено 08.04.2022р., а адміністративне стягнення на нього накладено 20.04.2022р. Відповідно до положень пункту 7 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статті 38 цього Кодексу. З аналізу абз.1 ст.247 КУпАП можливо дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (ст.280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні. Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку. Суд також враховує практику Європейського Суду з прав людини (п.137 Рішення від 09.01.2013р. у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від незаявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22.10.1996р. у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (StubbingsandOthers v. theUnitedKingdom), п.51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень. За таких обставин, враховуючи, що строк накладення адміністративного стягнення сплив, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування оспорюваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається. Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied