Рішення адміністративного суду від 2022-09-27 00:00:00+03

[PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області (далі відповідач, рада), в якому просив: - визнати протиправним та скасувати Рішенням №73/3 сесії 8 скликання Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області від 22 грудня 2020 року «Про відмову [PERSON] про надання земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1875 га», згідно з графічними матеріалами, розташованої в с. Гурівщина; - зобов`язати Дмитрівську сільську раду надати [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1875 га, згідно з графічними матеріалами розташованої в с. Гурівщина. В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки площею 0,1875 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), подавши разом з ним всі необхідні документи, проте Дмитрівська сільська рада безпідставно відмовила у наданні відповідного дозволу. В якості підстави для відмови відповідач зазначив, що вказана у заяві позивача земельна ділянка відповідно до генерального плану населеного пункту не може бути надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року даний адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано Рішенням № 75/3 сесії 8 скликання Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області від 22 грудня 2020 року «Про надання дозволу на складання проекту щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в с. Гурівщина гр. [PERSON] ». Зобов`язано Дмитрівську сільську раду Бучанського району Київської області надати [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1875 га, згідно з графічними матеріалами розташованої в с. Гурівщина. Стягнуто з Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору у розмірі 908 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 грн. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем не було надано будь-яких доказів на підтвердження доводів, викладених у спірному рішенні від 22 грудня 2020 року №75/3 та щодо підстав прийняття \~спірного рішення, зокрема із посиланням на конкретні докази. Разом з тим, надаючи пояснення щодо заперечень на позов, представник відповідача зазначив, що навіть за відсутності таких доказів у Дмитрівської сільської ради з наданих до суду позивачем документів вбачається, що обрана земельна ділянка не може бути використана під забудову. Водночас, в ході судового розгляду справи представник відповідача змінив свої пояснення та зазначив, що надані позивачем матеріали не є належним доказом відповідності обраної земельної ділянки генерального плану. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що Рішення від 22 грудня 2020 року №75/3 прийнято відповідно до ч.7 статті 118 ЗК України, оскільки рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою прийнято на підставі того, що вказана у заяві позивача земельна ділянка відповідно до генерального плану населеного пункту не може бути надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Про це також було повідомлено АО «Казачук та партнери» у відповіді на адвокатський запит та викопіюванні з генерального плану, які додані позивачем до позовної заяви у справі. Таким чином, рішення Дмитрівської сільської ради від 22 грудня 2020 року №75/3 є рішенням колегіального органу, прийнято у порядку, встановленому чинним законодавством і відповідно до вимог чинного законодавства України, є законним, а підстави для визнання рішення протиправним та зобов`язання сільської ради надати дозвіл на розробку проекту землеустрою відсутні. Вказує, що суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органу місцевого самоврядування, та не є розпорядником земель, а тому підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відсутні. Зауважує, що позивач жодним чином не довів факту порушення порядку проведення сесії сільської ради і не надав жодних доказів на підтвердження неправомірності оскаржуваного рішення. Сесію сільської ради проведено належним чином, у повній відповідності до вимог законодавства щодо порядку проведення сесії. Доводи позивача щодо неправомірності оскаржуваного рішення також не підтверджуються жодними доказами. Відповідно до п.1 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю. Враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серія [NUMBER] виданим 11 липня 2002 року року Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві. 12 листопада 2020 року Адвокатське об`єднання «Казачук та партнери» звернулося в інтересах [PERSON] до Бузівсьукої сільської ради Києво-Святошинського району Київської області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у якій просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки в межах та/або поза межами с. Гурівщина для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських і споруд (присадибна ділянка), орієнтованим розміром 0,1875 гектара. У вказаному клопотанні заявник зазначив, що він зацікавлений в отриманні ділянки [ADDRESS] додатки 1, 2, у разі наявності перешкод щодо її отримання (надання дозволу на розробку проєкту землеустрою), зацікавлений у отриманні (наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою) ділянки № [NUMBER] додатки 3, 4 чи ділянки №3 додатки 5,6. До вказаного клопотання додано: ордер; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю№1640; графічні матеріали, на яких зазначені бажані місця розташування земельної ділянки; копію паспорта громадянина України, копія. Вказане клопотання Адвокатського об`єднання «Казачук та партнери» про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] зареєстроване Дмитрівською сільською радою 20 листопада 2020 року вх. № 02-23/С-693, про що свідчить відмітка про реєстрацію вхідної кореспонденції сільської ради. Рішенням Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області від 22 грудня 2020 року № 75/3 «Про надання дозволу на складання проекту щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в с. Гурівщина гр. [PERSON] », розглянувши заяву [PERSON] про надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Гурівщина Бучанського району площею 0, 1875 га, відмовлено гр. [PERSON] в наданні дозволу на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки (вказаної на графічному матеріалі) у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Гурівщина Бучанського району Київської області у зв`язку з невідповідністю місця розташування вказаної земельної ділянки генеральному плану с. Гурівщина Бучанського району Київської області. Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, вважаючи його протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Відповідно до статті 12 Земельного Кодексу України (далі ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; організація землеустрою, тощо. Згідно п. 34 ч.1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних міських рад. Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. За змістом статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Повноваження відповідних органів виконавчої влади та порядок передачі земельних ділянок у власність громадянам встановлені статтями 118, 122 ЗК України. Зокрема, п. «а» ч. 1 статті 121 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. За змістом ч.6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно абз.1 ч.7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч.9 статті 118 ЗК України). Відповідно до ч.10, 11 статті 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Таким чином, надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок не означає, що земельна ділянка виділяється конкретній особі, та не є тотожним поняттю передачі земельної ділянки у власність, а є лише початковою стадією процедури безоплатного одержання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності. З наведених вище норм вбачається, що чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України. При цьому, законодавцем визначені виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17. Як зазначалося вище, за результатами розгляду клопотання [PERSON] відповідачем було прийнято рішення від 22 грудня 2020 року № 75/3, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Підставою для відмови [PERSON] у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідачем вказано невідповідність місця розташування обраної земельної ділянки генеральному плану с. Гурівщина Бучанського району Київської області. Відповідно до вимог ч. 1 статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях. Частинами 3 та 4 статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що склад, зміст, порядок розроблення та оновлення містобудівної документації на місцевому рівні визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Затвердження оновленої містобудівної документації на місцевому рівні здійснюється згідно із статтями 17, 18 та 19 цього Закону. Згідно ч. 1 статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану. Приписами ч. 10 статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами на чергових сесіях протягом трьох місяців з дня їх подання. Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом Казачук І.В. було подано в інтересах [PERSON] до Дмитрівської сільської ради адвокатський запит про надання доказів, які підтверджують не відповідність місця розташування земельної ділянки, а саме копії витягу з генерального плану с. Гурівщина Бучанського району Київської області, згідно якого обрана позивачем земельна ділянка не відповідає Генеральному плану та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Листом від 22 лютого 2021 року № 215 Дмитрівська сільська рада Бучанського району Київської області на вказаний адвокатський запит повідомила, що з приводу запитуваної інформації про земельну ділянку, зазначену у графічних матеріалах, доданих до клопотання, яка розташована в с. Гурівщина, щодо якої сільською радою прийнято рішення №75/3 від 22 грудня 2020 року, що земельна ділянка згідно генерального плану не передбачена для будівництва житлового будинку господарських і споруд. Територія, на якій зазначена бажана земельна ділянка, знаходилась за межами населеного пункту с. Гурівщина. Після зміни меж населеного пункту детальний план території для розміщення житлової забудови не розроблявся. Також відповідачем до вказаного листа додано викопіювання з Генерального плану. Як вбачається з наданого до суду викопіювання з Генерального плану с. Гурівщина, земельна ділянка, яку було зазначено для отримання у власність [PERSON] на графічних матеріалах знаходиться в межах території садибної житлової забудови. Відтак, за висновком суду, бажане позивачем місце розташування земельної ділянки не суперечить генеральному плану села Гурівщина, оскільки таке місце розташування знаходиться на земельній ділянці, яку генеральним планом населеного пункту визначено для розміщення садибної житлової забудови. При цьому, відповідачем не було надано суду будь-яких доказів на підтвердження доводів, викладених у спірному рішенні від 22 грудня 2020 року №75/3. Таким чином, відповідач не довів існування жодних підстав для відмови у задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1875 га, що знаходиться в с. Гурівщина, у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. У зв`язку з наведеним, рішення Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області від 22 грудня 2020 року № 75/3 «Про надання дозволу на складання проекту щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в с. Гурівщина гр. [PERSON] » в частині відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки згідно з графічним матеріалом у власність, з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 0,1875 га», є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Спосіб захисту у сфері публічно-правових відносин визначає позивач та згідно п. 4 і 6 ч. 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії на користь позивача. В силу норм п.п. 3, 4 і 6 ч. 2, абз. 1 ч. 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; \~прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. Враховуючи, що судом встановлено, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою і не навів інших підстав для відмови у спірному рішенні, які б відповідали вимогам статті 118 Земельного кодексу України, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області надати [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1875 га, згідно з графічними матеріалами розташованої в с. Гурівщина, тому позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню. В той же час колегія суддів звертає увагу, що у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що надання дозволу уповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на орган місцевого самоврядування обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування. Рада може відмовити у затвердженні проекту та наданні земельної ділянки у власність чи користування з підстав, визначених законом, зокрема, у разі невідповідності місця розташування ділянки вимогам генеральних планів населених пунктів та з інших, визначених законом, підстав. Отже, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем протиправно не прийнято рішення надання або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів також вважає, що обраний у спірному випадку судом першої інстанції спосіб захисту порушених прав позивача відповідає справедливості й забезпечує ефективне поновлення його в правах. За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову. Отже при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування. За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied