Рішення адміністративного суду від 2023-03-01 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 07.02.2019 року № 0008214202, № 0008234202, № 0008194202, № 0008184202. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 червня 2022 р. позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної фіскальної служби у м. Києві від 07.02.2019 року № 0008194202. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подала апеляційну скаргу, в якій вказує на порушення норм матеріального права, тому, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2022 відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача та призначено справу до розгляду у письмовому провадженні на 23.11.2022. Також, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказує на порушення норм матеріального права в оскаржуваній частині, тому, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2022 апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 червня 2022 року повернуто. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2022 призначено справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні на 21.12.2022. Витребувано від [PERSON] та Головного управління ДПС у м. Києві письмові пояснення щодо зміни валюти кредитного договору при прощенні боргу за кредитним договором з відповідним документальним підтвердженням, зокрема, належним чином завірені копії кредитного договору № 014/0398/2/22210 від 28.08.2008 з додатками до нього (у разі наявності) з поясненнями щодо валюти його видачі, усіх сторінок договору про прощення боргу за кредитним договором від 05.06.2015 та пояснення щодо зміни/не зміни валюти за кредитом. 15.12.2022, під № 55957 до суду від позивача надійшла заява по суті справи. 15.12.2022, під № 56031 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення. 21.12.2022 судове засідання не відбулось, у зв`язку з повітряною тривогою, та відкладено на 01.02.2023. 01.02.2023 судове засідання не відбулось, у зв`язку із надходженням до суду поданої повторно апеляційної скарги відповідача та необхідністю вирішити питання про наявність/відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження за скаргою відповідача. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2023 відкрито апеляційне провадження за скаргою відповідача та призначено апеляційні скарги позивача та відповідача до спільного розгляду в судовому засіданні на 01.03.2023. У судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги власної апеляційної скарги підтримали у повному обсязі, щодо апеляційної скраги відповідача, просили залишити її без задоволення. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги власної апеляційної скарги та заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони позивача. Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України. Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг позивача та відповідача, колегія суддів зазначає таке. За матеріалами справи, на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 05.12.2018 р. за № 17697 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи [PERSON] ", п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України, у зв`язку з отриманням доходу фізичною особою проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи [PERSON] , про що складено акт № 4897/26-15-42-02-30/3167013888 від 20.12.2018 р. Згідно з висновками акта перевірки, встановлено порушення - п. 179.1 ст. 179 з урахуванням пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України у вигляді неподання до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві податкової декларації про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2015 р.; п. п. "а" п. 176.1 ст. 176, п. 44.1, 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, у вигляді неподання до перевірки Книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу; п. п. 168.2.1 п. 168.1 ст. 168 з урахуванням вимог пп. "д" п. п.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України у вигляді недекларування річного оподатковуваного доходу за 2015 р. в сумі 1002381,48 грн. та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 199867,3 грн.; п. п. 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, у вигляді ненарахування, неутримання та неперерахування до бюджету військового збору за 2015 р. у сумі 15035,72 грн. До вказаних висновків контролюючий орган дійшов з наступних підстав. Платник податків [PERSON] в 2015 р., відповідно до даних ЦБД ДРФО ДФС України, мала взаємовідносини з ПУАТ "ФІДОБАНК" та отримувала оподатковуваний дохід, як додаткове благо у вигляді основної суми боргу, анульованої кредитором, що підтверджується інформацією ПУАТ "ФІДОБАНК" (лист від 24.10.2018 р. № 1-3-1/2693) у розмірі 1002381,48 грн. Відповідно, за висновками податкового органу, нею мали бути виконані зобов`язання з податкового декларування та сплати податків з отриманого доходу. За наслідками перевірки на підставі вказаного акта, контролюючим органом винесено податкові повідомлення - рішення від 07.02.2019 року - № 0008214202, згідно з яким, за порушення пп. 168.2.1 п. 168.1 ст. 168 з урахуванням вимог п. п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, [PERSON] збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 199867,3 грн., а також накладено 49966,83 грн. штрафних санкцій; № 0008234202, згідно з яким, за порушення п. п. 1.2, 1.3 п. 16-1 Податкового кодексу України, [PERSON] збільшено суму грошового зобов`язання за військовим збором на суму 15035,72 грн., а також накладено 3758,93 грн. штрафних санкцій; № 0008194202, згідно з яким, за порушення п. п. "а" п. 176.1 ст. 176, п. 44.1, 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, до [PERSON] застосовано штрафні санкції в розмірі 510 грн.; № 0008184202, згідно з яким, за порушення п. 179.1 ст. 179 з урахуванням вимог пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, до [PERSON] застосовано штрафні санкції у розмірі 170 грн. Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку, однак, рішенням ДФС України від 04.04.2019 р. скарга залишена без задоволення. [PERSON] вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та просить їх скасувати з таких підстав. Позивач зазначає, що оскаржувані рішення є протиправними по суті, оскільки позивачем не порушено вимог податкового законодавства при укладенні та виконанні кредитного договору від 28.08.2008 р. за № 014/0398/2/ [NUMBER] позивача з ВАТ "Ерсте Банк", щодо недекларування та несплати податків по якому зроблено висновок про отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, а також, позивач посилається на п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України. Державна податкова служба України, в особі Головного управління ДПС у м. Києві вважає, що позивач отримала дохід у вигляді додаткового блага, з огляду на що, додаткове грошове зобов`язання та штрафні санкції були застосовані до позивача законно та обґрунтовано. Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що: - позивачем отримано дохід у вигляді додаткового блага - суми основного боргу анульованого кредиту. у позивача у 2015 р. Виник оподатковуваний дохід у вигляді погашеного (анульованого) боргу (1011339,27 грн.) за винятком суми відсотків боргу за кредитом (8957,79 грн.), що становить 1002381, 48 грн. Правовідносини за договором від 11.06.2015 р. про прощення боргу за кредитним договором з фізичною особою № 014/0398/2/22210 від 28.08.2008 р. цим вимогам не відповідають, оскільки не містять положень щодо визначення суми прощеного боргу у вигляді курсової різниці; - оскільки у позивача виник обов`язок зі сплати ПДФО, у нього також виник обов`язок і зі сплати військового збору, у зв`язку з чим, підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0008234202, відсутні; - у зв`язку з наявністю оподатковуваного доходу у 2015 році, у позивача виник обов`язок з подання податкової декларації за 2015 р., відповідно, оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 0008184202, є обґрунтованим; - позивачем у 2015 р. отримано разовий дохід, який не передбачав несення видатків і визначення різниці між ними для визначення суми оподатковуваного доходу, тому позивач не зобов`язана була вести облік доходів і витрат, податкове повідомлення-рішення № 0008194202, є протиправним та підлягає скасуванню. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке. Згідно з приписами п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України (в редакції станом на 05.06.2015 р.), платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент. Нормами п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України, визначено, що об`єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Згідно з приписами п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (п. п.164.1.2 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України). Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України. Згідно з п. п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: д) основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. Відповідно до положень п. п. п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами цього Кодексу). Згідно з п. п. 168.2.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів. Таким чином, як правильно виснував суд першої інстанції, відповідно до положень Податкового кодексу України, визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі. Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що, згідно з п. 1 договору від 11.06.2015 р. про прощення боргу за кредитним договором з фізичною особою № 014/0398/2/22210 від 28.08.2008 р., укладеним позивачем з ПАТ "Фідобанк", підтверджується наявність заборгованості на загальну суму 47810 дол. США, що становить 1011339, 27 грн., яка складається з: сума тіла боргу за кредитом - 47386,53 грн., що становить 1002381,48 грн.; сума відсотків боргу за кредитом 423,47 грн., що становить 8957,79 грн. Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у позивача у 2015 р. виник оподатковуваний дохід у вигляді погашеного (анульованого) боргу (1011339, 27 грн.) за винятком суми відсотків боргу за кредитом (8957,79 грн.), що становить 1002381,48 грн., адже такий висновок судом першої інстанції був зроблений у зв`язку із неповним з`ясуванням всіх обставин справи, що мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, з урахуванням наступного. Апелянт (позивач) наголошує на тому, що відповідач при прийнятті оскаржуваних рішень та суд першої інстанції, розглядаючи спір, не врахували приписи пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, відповідно до яких, не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основою сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також, сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Колегія суддів наголошує на тому, що основним питанням, яке потребує вирішення у даній справі, є правомірність віднесення податковим органом суми прощеної (анульованої) кредитором заборгованості до складу оподаткованого доходу, як додаткового блага на підставі абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України. Так, саме до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі, при цьому, види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 ПК України. За змістом абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом. У зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 7 травня 2015 року підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України був доповнений пунктом 8 на підставі Закону України "Про внесення змін до ПК України щодо кредитних зобов`язань". Метою запровадження вказаних положень, є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими, платникам податків надаються певні податкові преференції. Однією з таких преференцій, встановлених у пункті 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, є невіднесення до додаткового блага платника податку і невключення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу прощених (анульованих) кредитором сум курсової різниці та процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами. Курсова різниця обчислюється як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року. Тобто, наведене дає підстави стверджувати, що курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню. При цьому, застосування вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, предбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України. Колегія суддів висновує, що курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню; для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи), необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини, зокрема, чи було змінено валюту зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню; судом першої інстанції при вирішенні даного спору належним чином не з`ясовано чи не був погашений отриманий позивачем від банку фінансовий кредит в іноземній валюті до 1 січня 2014 року; чи здійснена операція з прощення (анулювання) банком боргу за таким кредитом на користь позивача - позичальника, починаючи з 1 січня 2015 року; чи змінено під час такої реструктуризації боргу валюту зобов`язання за кредитним договором з іноземної на гривню; чи перевищує сума прощеного (анульованого) кредитором боргу за таким кредитним договором суму курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року у справі № 640/7962/19 позивача та відповідача зобов`язано надати письмові пояснення щодо валюти видачі кредиту за кредитним договором № 014/0398/2/22210 від 28 серпня 2008 року, пояснення щодо зміни/не зміни валюти за кредитом та копії документів. На виконання вказаної вище ухвали, позивачем додано копії кредитного договору з фізичною особою № 014/0398/2/22210 від 28 серпня 2008 року з додатками та договору від 05 червня 2015 року про прощення боргу за кредитним договором з фізичною особою № 014/0398/2/22210 від 28.08.2008 р. Судом досліджено, що 28 серпня 2008 року між позивачем та Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» (ЄДРПОУ 34001693), правонаступником якого є ПУАТ «Фідобанк» (ЄДРПОУ 14351016), був укладений кредитний договір з фізичною особою № 014/0398/2/22210 (далі за текстом - Кредитний договір). Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, кредитор, на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику кредит в сумі 98000,00 (дев`яносто вісім тисяч) дол. США 00 центів (кредит), зі строком користування кредитними коштами (кредитом) до « 27» серпня 2033 року (включно), із сплатою 10,50 (десять цілих п`ять десятих) відсотків річних. Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору, повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється позичальником щомісячно відповідно до графіку платежів, наведеного в додатку № 1 до цього договору. Згідно вказаного графіку, платежі по кредиту здійснювалися у валюті кредиту - доларах США. Таким чином, з дослідженого вбачається, що як видача кредиту за кредитним договором, так і його погашення здійснювалося у доларах США. 05 червня 2015 року між ПУАТ «Фідобанк» та [PERSON] був укладений договір про прощення боргу за кредитним договором з фізичною особою № 014/0398/2/22210 від 28.08.2008 р. (про прощення боргу). Із пунктів 1 та 2 договору про прощення боргу вбачається, що як суму заборгованості за кредитом, так і суму, що підлягала прощенню банком визначено не у доларах США, а у національній валюті України - гривні. Тобто, станом на 05.06.2015 - день укладення договору про прощення боргу, валюту зобов`язання, встановленого кредитним договором було змінено. До зміни валюта зобов`язання за кредитним договором, заборгованість позивача за ним складала 79858,68 (сімдесят дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят вісім) доларів США 68 центів, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України (2101,3713грн. за 100 USD) станом на 05.06.2015р., було еквівалентно 1678127,38 (один мільйон шістсот сімдесят вісім тисяч сто двадцять сім) гривень 38 копійок. Згідно досягнутих між позивачем ПУАТ «Фідобанк» домовленостей, останній мав здійснити прощення боргу в сумі 1003356,04 (один мільйон три тисячі триста п`ятдесят шість) гривень 04 копійок, а позивач здійснити остаточне погашення заборгованості за кредитом. Саме на виконання вказаних вище умов договору, 05 червня 2015 року було підписано договір про прощення боргу і позивачем було здійснено сплату за кредитним договором в розмірі 674771 (шістсот сімдесят чотири тисячі сімсот сімдесят одна) гривня 34 копійки, шляхом внесення до каси банку 32111,00 (тридцять дві тисячі сто одинадцять) доларів США 00 центів. Згідно відомостей з офіційного веб-сайту Національного банку України, курс гривні до долара США станом на 01 січня 2014 року, був 799,3000 грн. за 100 USD. Таким чином, розмір заборгованості позивача за кредитним договором, визначеної за вказаним вище курсом на дату зміни валюти зобов`язання, тобто на 05.06.2015, складав 79858,68*7,993=638310,43 (шістсот тридцять вісім тисяч триста десять) гривень 43 копійки, а курсова різниця, визначена відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України - 1678127,38-638310,43=1039816,95 (один мільйон тридцять дев`ять тисяч вісімсот шістнадцять) гривень 95 копійок. Відтак, прощення боргу Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» за кредитним договором було здійснене в межах суми, що розраховується згідно наведеної вище норми податкового законодавства та, відповідно, сума прощеного боргу не підлягала включенню позивачем до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу. Тож, сума боргу, яка була прощена банком є меншою від приросту заборгованості у зв`язку із збільшенням курсу долара США, а отже, суд вважає, що така сума не є додатковим благом та не може бути включена до розрахунку загального річного оподаткованого доходу позивача. Таким чином, вказана сума у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, не є додатковим благом платника податку (позивача) та не підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2016 рік. Водночас, наявні підстави для застосування у даному випадку пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України, для визначення об`єкта оподаткування, шляхом урахування різниці між сумую прощеного боргу та курсової різниці внаслідок зміни офіційного курсу гривні додолара США, в порівнянні з таким курсом станом на 01.01.2014, а у відповідача були відсутні умови для застосування абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України. Пунктом 179.1 статті 179 ПК України, передбачено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу. У пункті 49.1 статті 49 ПК України, визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України, передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу. Відповідно до пункту 120.1 статті 120 ПК України, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. У пункті 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Тож, податкове повідомлення рішення щодо збільшення позивачу податку на доходи фізичних осіб та застосування штрафних санкцій, є протиправним та підлягає скасуванню, а висновки суду першої інстанції в цій частині, є помилковим, у зв`язку з тим, що судом не у повному обсязі було досліджено природу виникнення спірних правовідносин щодо умов кредитного договору та прощення позивачу різниці заборгованості та не враховано посилання позивача на наявність підстав для застосування п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України. Вимоги податкового органу щодо сплати (донарахування) позивачем військового збору, обрахованого з такої суми, та зобов`язання позичальника відобразити анульовану суму боргу у складі оподаткованого доходу, шляхом подачі податкової декларації про майновий стан і доходи, є похідними за своєю суттю, оскільки безпосередньо пов`язані із нарахуванням фіскальними органами оподатковуваного доходу позивача, як об`єкту оподаткування військовим збором, з огляду на що, інші оскаржуваній в даній справі податкові повідомлення-рішення є також протиправними та підлягають скасуванню. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до цілком обґрунтованого висновку про те, що ведення обліку витрат передбачено лише для фізичних осіб-підприємців згідно зі ст. 177 Податкового кодексу України, а положення р. IV Податкового кодексу України, що стосуються фізичних осіб, які підприємницьку діяльність не здійснюють, ведення обліку витрат для визначення бази оподаткування не передбачають, а в даному випадку, позивачем у 2015 р. отримано разовий дохід (колегією суддів встановлено що позивачем дохід, як додаткове благо не було отримано), тому позивач не зобов`язана була вести облік доходів і витрат, натомість, апеляційна скарга відповідача, що подана на вказану частину рішення суду першої інстанції, не спростовує наведеного та не вказує на те, у чому саме полягає помилковість висновків суду в цій частині. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції, у відповідності до ст. 317 КАС України, підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з порушенням норм матеріального права. Згідно норм ч. 1 ст. 139 КАС України, судові витрати позивача по поданню позовної заяви та апеляційної скарги, підлягають стягненню з відповідача.

Результат розгляду: granted