Рішення адміністративного суду від 2022-07-11 00:00:00+03

27.03.2021 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.12.2018 року по 18.02.2021 року; - зобов`язати Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.12.2018 року по 18.02.2021 року. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо ненарахування та невиплати [PERSON] \~середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.12.2018 року по 18.02.2021 року. Зобов`язано Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.12.2018 року по 18.02.2021 року. Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач \~подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. В апеляційній скарзі зазначає, що вини відповідача у несвоєчасному проведенні розрахунку з позивачем немає. Також вважає, що приписи КЗпП України застосуванню до спірних правовідносин не підлягають, оскільки останні регулюються спеціальним законодавством щодо проходження військової служби. Крім того, зазначив, що позивачем пропущений місячний строк звернення до суду з адміністративним позовом. Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, [PERSON] проходив військову службу в Військовій частині [NUMBER] на посаді старшого напряму відділу служби управління Департаменту. В період проходження військової служби в Військовій частині [NUMBER] позивач перебував на фінансовому забезпеченні в Військовій частині [NUMBER] та отримував грошове забезпечення. Наказом командира Військової частини [NUMBER] 15 від 26.12.2018 р. позивача виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення з 26.12.2018 року. Позивачу при звільненні не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 26.12.2018 року, що стало підставою для звернення позивача до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправною бездіяльності Військової частини [NUMBER] , яка полягає у невиплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 26.12.2018 р. та не виплаті компенсації за невчасно сплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 26.12.2018 р.; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 26.12.2018 р. та компенсацію за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 26.12.2018 р. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року в адміністративній справі № 160/10143/19, позовну заяву [PERSON] задоволено повністю: визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] , яка полягає у не виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 26.12.2018 р. та не виплаті йому компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 26.12.2018 року; зобов`язано Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 26.12.2018 р. та компенсацію за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 26.12.2018 р. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року в адміністративній справі №160/10143/19 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року в адміністративній справі № 160/10143/19 скасовано в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини [NUMBER] , яка полягає у невиплаті [PERSON] компенсації за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.12.2018 та зобов`язання Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.12.2018; у задоволенні позову [PERSON] у вказаній частині відмовлено; в іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року в адміністративній справі № 160/10143/19 залишено без змін. На виконання рішення суду в адміністративній справі №160/10143/19, 04.06.2020 року Військовою частиною [NUMBER] було здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 26.12.2018 року При здійсненні виплати індексації грошового забезпечення за зазначений період, відповідачем не було виплачено позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення, що стало підставою для звернення з позовною заявою до Дніпропетровського окружного адміністративного суду. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року у адміністративній справі № 160/7277/20 позовну заяву [PERSON] до Військової частини [NUMBER] задоволено: визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] яка полягає у не виплаті [PERSON] компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 26.12.2018 року; зобов`язано Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 26.12.2018 року. На підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/7277/20 позивачу 18.02.2021 року виплачено компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення в сумі 8 614, 44 грн. Позивач у позові зазначає, що грошові кошти він отримав 18 лютого 2021 року. Вважаючи, що має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 26.12.2018 року по 18.02.2021 року, позивач звернувся з цим позовом до суду. Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, щоу зв`язкеу з неповеденням відповідачем своєчасного розрахунку з позивачем прри звільненні, тому позов підлягає задоволенню. В той же час суд першої інстанції констатує, що належні позивачу суми було отримано останнім 18.02.2021 року та з позовом [PERSON] звернувся 30.03.2021 ркоу тобто в межах строку звернення до суду. Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до частини першої\~ \~статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Подаючи позов, позивач вважав, що на нього розповсюджується загальний шестимісячний строк звернення до суду. Проте, згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій\~ \~\~\~\~\~статті 122 цього Кодексу. Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою\~ \~статті 122 КАС України. Відповідно до п. 17 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Отже, військова служба є публічною службою, а тому при поданні позовів щодо прийняття громадян на військову службу, її проходження та звільнення з неї застосуванню підлягає строк, визначений ч. 5 ст. 122 КАС України, а саме місячний строк, який обчислюється \~з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Враховуючи викладене, судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у поставнові від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20 з аналогічним предметом спору зазначила, що висновок суду апеляційної інстанції щодо обмеження права особи на звернення до суду з цим адміністративним позовом місячним строком з дня проведення з ним остаточного розрахунку ґрунтується на правильному застосуванні судом статті 122 КАС України\~ \~та не суперечить Рішенню Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, яким розтлумачено \~статтю 233 КЗпП України \~у взаємозв`язку з положеннями статей \~117,\~ \~\~\~237-1 цього\~ \~Кодексу в аспекті неоднозначної судової практики розгляду трудових спорів у порядку цивільного судочинства. У зв`язку з цим Верховний Суд відступив від висновку щодо застосування частини першої статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа № 806/2164/16), від 11 лютого 2020 (справа № 420/2934/19), від 13 березня 2019 року (справа № 813/1001/17), одночасно погоджуючись з висновком щодо застосування частини п`ятої статті 122 КАС України\~ у подібних правовідносинах, викладеному в постановах Верховного Суду від 4 грудня 2019 року (справа № 815/2681/17) і від 22 січня 2020 року (справа № 620/1982/19). Отже, строк звернення до суду у цій справі повинен обчислюватись з дня проведення остаточного розрахунку. У справі, що розглядається, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 27 березня 2021 року, тобто з пропуском місячного строку з дня остаточного з ним розрахунку, не зазначивши підстав для поновлення цього строку. Відповідно до положень частини третьої статті 123 КАС України в редакції, яка є чинною станом на час перегляду справи апеляційним судом, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України \~визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою \~статті 123 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238,\~ 240 \~цього Кодексу. Отже, судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, тому воно підлягає скасуванню із залишенням позову без розгляду. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial