Рішення адміністративного суду від 2022-02-10 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач) щодо ненарахування та невиплати [PERSON] компенсації за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 по 01.05.2018 у розмірі 40 879,12 грн.; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 по 01.05.2018 згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19.10.2000 (далі - Закон № 2050-ІІІ) та постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» № 159 від 21.02.2001 (далі Порядок № 159) у розмірі 40 879,12 грн.; - стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 50 000 грн., завдану моральну шкоду. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що у зв`язку з відмовою відповідача нарахувати та виплатити компенсацію в позасудовому порядку, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 у справі №160/1346/20 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити заявнику компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 по 01.05.2018 згідно з Порядком № 159. Позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату компенсації, відповідно до її розрахунку, у розмірі 40\~ 879,12 грн.. Однак, відповідачем відмовлено в задоволенні такої заяви, що підтверджується повідомленням про розгляд звернення від 22.07.2021. Позивач є дитиною війни, про що свідчать довідки від 10.07.2012 та від 04.02.2014, де зазначена відповідна відмітка, а також ветераном праці, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 04.11.1997 року. Позивач вказує, що через надзвичайно довгий та стресовий процес боротьби за виплату пенсії, відмову відповідача протягом тривалого часу виконувати рішення суду на користь позивача, а також невиплату компенсації за несвоєчасну виплату пенсії, позивач зазнала моральної шкоди, що потягло за собою розвиток хронічного психічного розладу, внаслідок чого позивач потребує стороннього догляду та підтримуючого медикаментозного лікування, що підтверджується довідками №11/411 від 18.07.2019 та № 11/146 від 09.03.2021. Дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації за несвоєчасну виплату пенсії за період 01.02.2015 по 01.05.2018 є протиправними з огляду на те, що в порушення вимог ст.4 Закону № 2050-ІІІ, відповідачем не здійснено виплату позивачу суми компенсації у тому ж місяці, у якому було здійснено виплату заборгованості за невиплачену пенсію. Таким чином, відповідно до Порядку № 159, кожний місяць за період з 01.02.2015 по 01.05.2018 підлягає окремому розрахунку з урахуванням щомісячних індексів споживчих цін. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~2021 року адміністративний позов задоволено частково. Так, суд: - визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати [PERSON] компенсації за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 по 01.05.2018; - зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно провести розрахунок компенсації за несвоєчасну виплату пенсії [PERSON] , з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Із рішенням суду першої інстанції не погодилися сторони та подали апеляційні скарги. Позивач оскаржила рішення суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог. Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскарженій частині та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 по 01.05.2018 у розмірі 40879,12 грн. та стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що предметом позову не є обрахунок пенсії, а обрахунок компенсації за несвоєчасну виплату пенсії у розмірі 40 879,12 грн. за період 01.02.2015 по 01.05.2018 згідно з Законом № 2050-ІІІ та Порядком № 159. Вказані виплати є різними за своїм характером, а тому не є тотожними. Зазначає, що Закон № 2050-ІІІ та Порядок № 159 передбачають чіткий безальтернативний порядок розрахунку відповідної компенсації. Тобто, жодні дискреційні повноваження під час обрахунку розміру компенсації у відповідача відсутні. Вважає, що наявні підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди. В свою чергу, відповідач також подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог позивача. Вважає висновки суду, покладені в основу обґрунтування підстав для часткового задоволення вимог, помилковими. Вважає, компенсації за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 по 01.05.2018 позивачу виплачено в повному обсязі. Сума компенсації розрахована відповідно до вимог чинного законодавства. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити задоволенні позовних вимог повністю. Позивачем надіслано відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому вказує, що доводи скарги є безпідставними. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення. Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу позивача на адресу суду не надходило. Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України. Перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] . Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради від 26.02.2018 року № 0000484271 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживанням позивача є: [ADDRESS] . [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком. З лютого 2015 року відповідачем припинено виплату пенсії [PERSON] . 26.04.2018 року [PERSON] звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про роз`яснення причин припинення виплати пенсії та про поновлення виплати пенсії. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.05.2018 року № Г6835-18/УКЦ позивача повідомлено, що виплату пенсії поновлено з 25.02.2015 року, однак пенсія за минулий період буде виплачена після прийняття окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365. Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо припинення з лютого 2015 року виплати призначеної пенсії, позивач звернулась до суду з позовом. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 у справі № 0440/5654/18 адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Судом визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення з лютого 2015 року пенсійних виплат [PERSON] , [INFO] ; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсії [PERSON] , [INFO] , за період з 01 лютого 2015 року по 01 травня 2018 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відновити виплату [PERSON] , призначеної їй пенсії за віком з лютого 2015 року. На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 року у справі № 0440/5654/18 відповідачем 05.09.2019 року та 13.09.2019 року була здійснена виплата заборгованості по пенсії за минулий час. 17.10.2019 року [PERSON] звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про нарахування та виплату компенсації за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 по 01.05.2018, однак 19.11.2019 року листом № 7741/Г-09 відповідач відмовив [PERSON] у виплаті такої компенсації. Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернулась до суду з позовом. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 у справі № 160/1346/20 позовну заяву [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Так, судом: - визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати [PERSON] компенсації за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 року по 01.05.2018 року; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 року по 01.05.2018 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» № 159 від 21.02.2001 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили 28.09.2020 року. 24.03.2021 [PERSON] звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про надання детального щомісячного розрахунку обчислення суми компенсації позивача за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 по 01.05.2018 згідно з постановою КМУ «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» № 159 від 21.02.2001 з урахуванням індексу споживчих цін. 27.04.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом № 14085-9324/Г-01/8-0400/21 повідомлено позивача, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 [PERSON] нарахована компенсація у розмірі 2 033,22 грн. на відомість травня 2021 року. Розрахунок компенсації наданий у листі № 0400-010501-8/59652 від 27.04.2021, який надісланий на адресу [PERSON] 14.05.2021 на рахунок позивача перераховано суму у розмірі 2 033,22 грн., на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 у справі № 160/1346/20. На звернення позивача від 25.06.2021 року відповідач листом №24124-18614/Г-01/8-0400/21 від 22.07.2021 повідомив, що на виконання рішення суду компенсація за несвоєчасну виплату пенсії у розмірі 2 033,22 грн. виплачена у травні 2021 року. Розрахунок суми компенсації надіслано на адресу позивача листом № 0400-010501-8/59652 від 27.04.2021. Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернулась до суду з даним позовом. Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про протиправність дій відповідача, оскільки останнім невірно здійснено розрахунок компенсації за несвоєчасну виплату пенсії. Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог позивача, суд вказав на відсутність у суду повноважень на обчислення конкретної суми компенсації за несвоєчасну виплату пенсії. Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначив, що позивачем не доведено і не надано суду відповідних доказів завдання їй моральної шкоди. Колегія суддів лише частково погоджується з висновками суду першої інстанції, та не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , з огляду на наступне. З матеріалів справи встановлено, що 03.02.2020 [PERSON] звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просила: - визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати [PERSON] компенсації за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 року по 01.05.2018 року; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області \~нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 року по 01.05.2018 року \~згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» № 159 від 21.02.2001 року; - стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 50000,00 грн. в рахунок стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 у справі № 0440/5654/18 проведено виплату пенсії за період з 01.02.2015 по 01.05.2018, однак така виплата була проведена несвоєчасно у вересні 2019. Позивач вважала, що оскільки відповідач порушив строки виплати пенсії, він повинен також виплатити компенсацію втрати частини доходів. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року у справі № 160/1346/20 позовну заяву [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Так, судом: - визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати [PERSON] компенсації за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 року по 01.05.2018 року; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області \~нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 року по 01.05.2018 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» № 159 від 21.02.2001 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі № 160/1346/20 апеляційну скаргу представника позивача [PERSON] залишено без задоволення, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року у справі №160/1346/20 без змін. Тобто, вказане рішення набрало законної сили 28.09.2020. На звернення позивача від 25.06.2021 року відповідач листом №24124-18614/Г-01/8-0400/21 від 22.07.2021 року повідомив, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року у справі №160/1346/20, компенсація за несвоєчасну виплату пенсії у розмірі 2 033,22 грн. виплачена у травні 2021року. Розрахунок суми компенсації надіслано на адресу позивача листом № 0400-010501-8/59652 від 27.04.2021 року. В даному випадку позивач вважає протиправними діями те, що під час виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року у справі №160/1346/20, відповідачем невірно розраховано суму компенсації за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 по 01.05.2018, а саме 2 033,22 грн., тоді як мало бути виплачено 40 009,29 грн., що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Тобто, даний спір виник між сторонами не з підстав наявності права у позивача на компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 по 01.05.2018, а щодо розрахунку такої компенсації, який фактично було здійснено на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року у справі № 160/1346/20. Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно з частиною першою статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Частиною другою статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Статтею 382 КАС України визначено спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо. У частині першій статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що процесуальним законодавством регламентовано порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. При цьому, саме наведені вище норми адміністративного процесуального законодавства, зокрема ст.ст. 382, 383 КАС України, мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення і підставами для їх застосування є саме невиконання або неналежне виконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача. Водночас, наявність у КАС України таких спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову. Тобто, судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, визначеному КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, оскільки судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі № 816/2016/17, постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № \~806/2143/15, від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17, від 23.09.2020 року у справі №760/3142/17 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими для застосування судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи. Колегія суддів зазначає, що розрахунок компенсації за несвоєчасну виплату пенсії відповідачем здійснено на виконання судового рішення в іншій справі, а саме рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року у справі № 160/1346/20. Тобто, фактично спір виник між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що й у вказаній справі, але на стадії виконання судового рішення, підстави для подання окремого позову в даному випадку відсутні. Позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають у повному обсязі. З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскарженого судового рішення в частині задоволених позовних вимог, проте з інших підстав, які зазначає відповідач у своїй апеляційній скарзі.

Результат розгляду: partial