Рішення адміністративного суду від 2022-09-27 00:00:00+03

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2022 року адміністративний позов задоволено. Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 листопада 2021 р. автопоїзд д.н.з. [NUMBER] /ВХ5172X0 виконуючи міжнародне перевезення за маршрутом м. Вінниця - м. Дебіца (Польща) на підставі міжнародної товарно-транспортної накладної CMR А№397540 був зупинений інспектором Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки для перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт. Водій, який керував вказаним транспортним засобом, надав інспектору усі необхідні документи, які підтверджували виконання міжнародного перевезення. Оглянувши надані документи, інспектор повідомив водія, що міжнародна товаротранспортна накладна не відповідає новим вимогам, які ставляться до накладних і не може вважатися накладною в розумінні українського законодавства. Вказує, що з 01 жовтня 2021 р. в Україні запроваджені зміни порядку оформлення товарно-транспортної накладної (ТТН), відповідно до яких, при її оформленні, вантажовідправник зобов`язаний вказувати транспортний засіб та його параметри (довжину, ширину, висоту, загальну вагу, у тому числі з вантажем, та масу брутто). Ці зміни внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю" до ст. 48 Закону "Про автомобільний транспорт". Однак, інспектор не врахував, що під час виконання міжнародних перевезень, використовується міжнародна товаротранспортна накладна типової форми СМR. З Акту перевірки встановлено порушення вимог ст.48 Закону "Про автомобільний транспорт", але у вказаній статті вимога про наявність товаротранспортної накладної застосовується до перевізників, що здійснюють внутрішні перевезення. Позивач звертає увагу, що Розділ III Закону регламентує саме правила внутрішніх перевезень і порушення, вказані в ньому не розповсюджуються на міжнародні перевезення. До міжнародного перевізника можуть бути застосовані виключно вимоги, передбачені Розділом IV Закону, який називається Міжнародні перевезення пасажирів і вантажів. Враховуючи те, що позивач здійснював міжнародне перевезення, до нього не могли бути пред`явлені вимоги, передбачені ст.48 Закону, адже вимоги цієї статті стосуються, лише, внутрішніх перевезень. До міжнародного перевізника могли б бути засновані правила ст.53 Закону. Таким чином, Укртрансбезпека допустила неправильну кваліфікацію адміністративно-господарського правопорушення. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає закон України "Про автомобільний транспорт". Статтею 3 закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень. Відповідно до статті 6 закону України "Про автомобільний транспорт" реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Згідно з пунктом 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи. Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567). Відповідно до пункту 2 Порядку №1567 Державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Згідно з пунктом 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів. Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму (пункт 20 Порядку №1567). Підставою для застосування до позивача штрафу, передбаченого \~\~\~абзацом 3 статті 60 закону України "Про автомобільний транспорт", слугували акти перевірок, якими зафіксовані порушення водієм вимог статті 48 закону України "Про автомобільний транспорт". За змістом статті 48 закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації. Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю" №1534-IX, який набув чинності 01.10.2021, статтю 48 після частини другої доповнити двома новими частинами такого змісту: "При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити: дата і місце складання; вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення; вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто; пункти завантаження і розвантаження. Порядок ведення та надання інформації з реєстру товарно-транспортних накладних визначається Кабінетом Міністрів України". Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, застосовується адміністративно-господарський штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже, вказане порушення законодавства стосується статей розділу ІІІ Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме Внутрішні перевезення вантажів. Із матеріалів справи відомо, що позивач виконував міжнародне перевезення за маршрутом м. Вінниця - м. Дебіца (Польща) на підставі міжнародної товарно-транспортної накладної CMR А№397540, яка складена 10.11.2021 та була надана при проведенні перевірки. Тому, враховуючи те, що позивач здійснював міжнародне перевезення, до нього не могли бути пред`явлені вимоги, передбачені ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", адже вимоги цієї статті стосуються, лише, внутрішніх перевезень. Із Акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №305549 вказано: "Під час перевірки виявлено порушення ст. 34 ЗУ "Про автомобільний транспорт", п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом МТУ №363 від 14.10.1997 р., під час перевезення вантажів перевізник не забезпечив водія оформленою товарно-транспортною накладною або іншим визначеним законодавством документом на вантаж, чим порушив ст. 48 ЗУ "Про автомобільний транспорт". У відзиві відповідач вказує, що водій транспортного засобу [PERSON] , при здійсненні перевірки окрім посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу жодних документів не надав. Однак ніяких доказів на підтвердження даного факту відповідачем не було надано. З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Результат розгляду: denied