Рішення адміністративного суду від 2022-11-07 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач), звернулась до суду з позовом, в якому просила: - скасувати постанову № 376 від 23 червня 2022 року, винесену адміністративною комісією при виконавчому комітеті Сумської міської ради про визнання винною [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 2 ст. 156 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01.08.2022 в задоволенні позову відмовлено. Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким \~задовольнити позов. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не вірно надав оцінку доказам, не врахував, що на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення відповідач не надав належних, допустимих та достатніх доказів для встановлення наявності чи відсутності правопорушення та її винність у його вчиненні. Вказує на дефектність протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, посилання на невірний пункт та розпорядження, які, на думку, відповідача порушені [PERSON] , відсутність посилань в ньому на особу, якій здійснено продаж, не зазначення в ньому в якості додатків пояснень, а тому такий не може бути належним доказом по справі. Вказує на відсутність доказів на підтвердження факту продажу алкогольних напоїв у заборонений час, не доведення відповідачем, що у пляшці була саме горілка, оскільки остання не вилучалась та факт її реалізації саме у магазині, в якому працює позивач, відсутність свідків, які б могли підтвердити вчинення нею правопорушення. Вважає, що пояснення [PERSON] , додані до протоколу також не є належними доказами в підтвердження вчинення нею правопорушення, оскільки написані не особисто нею, а особою, яка складала протокол, а інформації про те, що вона прочитала вказані пояснення у протоколі не міститься як і \~відомостей, що останні записані з її слів, викладені вірно, зрозуміло і відповідають дійсності. На думку апелянта, пояснення [PERSON] також не можуть підтверджувати факт продажу позивачем алкогольних напоїв у заборонений час, оскільки описова частина протоколу не містить відомостей щодо особи, якій здійснено продаж горілки. Крім того, у протоколі не вказується про долучення до нього зазначених вище пояснень. Крім того, вказує, що у частині протоколу «Місце роботи і посада» зазначено ФОП [PERSON] , магазин « [INFO] », проте посада позивача не вказана, факт знаходження [PERSON] у трудових відносинах з [PERSON] відповідачем не підтверджено, як і не надано доказів, що саме у дату, зазначену в протоколі вона була присутня у магазині як продавчиня та реалізувала горілку. Долучений до протоколу рапорт також не містить відомостей про час ймовірного продажу горілки та особу, які її придбала, \~ціну товару, чим підтверджено факт трудових відносин [PERSON] з ФОП [PERSON] , інформацію про нормативно-правовий акт, яким встановлений заборонений час для продажу алкогольних напоїв. Крім того, вважає, що інспектором поліції проведено перевірку суб`єкта господарювання за відсутності підстав для її проведення. Адміністративна комісія при виконавчому комітеті Сумської міської ради (далі - відповідач) подала відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Сторонами по справі подані клопотання про розгляд справи за їх відсутності, в зв`язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 308, п.1 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга \~підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 17.06.2022 ДОП Сумського РУП лейтенантом поліції Нечаєвим Д.Я. складено протокол про адміністративне правопорушення № 153174 відносно [PERSON] за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП (а.с. 11). Згідно протоколу, 17.06.2022 о 16.00 год. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] здійснила продаж алкогольних напоїв, а саме горілки «Сумська особлива» об`ємом 0,25 л у заборонений час, чим порушила розпорядження СОДА від 13.06.2022 року №185-ОД та вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КУпАП. За наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, 23.06.2022 адміністративною комісією при виконавчому комітеті Сумської міської ради винесено постанову № 376, якою накладено на [PERSON] штраф 6 800,00 грн за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП (а.с. 15-16). У постанові зазначено, що 17.06.2022 о 16.00 год. ДОП Сумського РУП лейтенантом поліції Нечаєвим Д.Я. виявлено за адресою: [ADDRESS] продавчиня магазину « [INFO] » ФОП [PERSON] [PERSON] здійснила продаж алкогольного напою, а саме горілки «Сумська особлива» об`ємом 0,25 л, що є порушенням розпорядження СОВА №183-ОД від 13.06.22 і передбачає адміністративну відповідальність згідно ч. 2 ст. 156 КУпАП. Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржила її в судовому порядку. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП доведений належними та допустимими доказами, отже спірна постанова є правомірною. Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише па підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Розпорядженням Сумської обласної державної (військової) адміністрації від 30 березня 2022 року №108-ОД «Про торгівлю алкогольними напоями у сумській області» у зв`язку з воєнним станом в Україні та з метою забезпечення громадської безпеки та порядку на території Сумської області встановлені обмеження щодо продажу алкогольних напоїв. Відповідно до змін до вказаного розпорядження від 13 червня 2022 року, згідно п. 1 розпорядження СОДА від 30 березня 2022 року №108-ОД заборонено на території Сумської області до особливого розпорядження, але не пізніше, ніж час дії правового режиму воєнного стану: у роздрібній торговельній мережі та кафетеріях, крім суботніх та недільних днів, продаж алкогольних напоїв, за виключенням слабоалкогольних напоїв, вин та пива з 11.00 год до 19.00 год. Поняття адміністративного правопорушення викладено в ч. 1 ст. 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно з ч. 2 ст. 156 КУпАП, порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами, а саме: торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами в приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідної сільської селищної, міської ради як такі, де роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновим виробами заборонена, а так само торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами через торгові автомати чи неповнолітніми особами, а також продаж алкогольних напоїв або тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі від 100 до 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Так, у відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Тобто, протокол має містити всі відомості, які ідентифікують обставини правопорушення, щоб вважатись належним доказом. Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно частин 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. В підтвердження факту вчинення \~позивачем адміністративного правопорушення відповідачем надано, а судом першої інстанції враховано протокол про адміністративне правопорушення, пояснення [PERSON] , [PERSON] та рапорт [PERSON] . Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не вірно надана оцінка зазначених доказів та враховано їх як належних \~та достатніх з огляду на наступне. Так, \~в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 17.06.2022 о 16.00 год. [PERSON] здійснила продаж алкогольних напоїв, а саме горілки «Сумська особлива» об`ємом 0,25 л у заборонений час. Водночас, будь-яких доказів які б підтверджували саму подію продажу горілки, зокрема зафіксовані факти передачі відповідного товару, його оплати, належність проданого товару до горілки чи іншого алкогольного напою, матеріли справи не містять. Відповідач не надав фото-, відео- або ж аудіо-фіксації порушення, фіскального чеку, підтвердженої інформації про те, \~товар є горілкою або ж іншим алкогольним напоєм та проданий в безпосередньо о 16.00 год. тощо. Пояснення [PERSON] , в яких він зазначив, що за адресою: [ADDRESS] в магазині « [INFO] » придбав у продавчині горілку «Сумська особлива» об`ємом 0,25 л. у заборонений час також не є належними доказами вчинення позивачем правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей щодо особи, якій [PERSON] реалізовано алкогольний напій. Крім того, у графі «до протоколу додається» відсутня інформація щодо долучення вказаних пояснень. Рапорт працівника поліції [PERSON] в силу ст. 251 КУпАП не може вважатися належним і достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП, оскільки інспектор поліції є зацікавленою особою при розгляді цієї справи, що ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин справи, а тому такий рапорт не може слугувати беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Крім того, вказаний рапорт також не згадується у додатку до протоколу, що ставить під сумнів його включення до переліку тих доказів, які були взяті до уваги адміністративною комісією при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Врахування \~судом першої інстанції \~пояснень [PERSON] , в яких вона нібито визнала свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КУпАП, колегія суддів оцінює критично, оскільки представник позивача як у суді першої, так і у суді апеляційної інстанції заперечив факт надання позивачкою таких пояснень, стверджував, що письмові пояснення [PERSON] надані суду відповідачем, вона не писала і свій підпис не ставила. Інших належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем ні суду першої ні апеляційної інстанції не надано. Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні протоколу та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. В даному випадку, встановлені обставини справи свідчать про те, що для прийняття рішення відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для його прийняття, зокрема не зазначено на підставі яких доказів відповідачем визначено час продажу товару, що товар є алкогольним напоєм, а також, що позивачка є працівником підприємства, що свідчить про відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Таких доказів не надано відповідачем і до суду апеляційної інстанції. Отже, факт правопорушення не підтверджено належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю. Натомість суд першої інстанції не врахував вказані обставини, не повно дослідив обставини справи, невірно надав оцінку доказам доказам, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають. Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову. Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Судом встановлено, що позивачем понесені витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 496,20 грн. та апеляційної скарги 744,30 грн., що підтверджується квитанціями. Враховуючи, що за наслідками судового розгляду позов задоволено, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 240,50 грн. (496,20 грн + 744,30 грн).

Результат розгляду: granted