Рішення адміністративного суду від 2022-09-21 00:00:00+03

До Київського окружного адміністративного суду звернувся [PERSON] з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив суд: - визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати [PERSON] грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій»; - зобов`язати Міністерство оборони України здійснити перерахунок га виплату [PERSON] грошової допомоги при звільнені, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» з урахуванням раніше виплачених сум. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачеві була виплачена вихідна допомога без врахування додаткової щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій". Виплата вихідної допомоги без врахування додаткової щомісячної грошової винагороди є протиправною, оскільки вона входить до його грошового забезпечення. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 р. адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати [PERSON] грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій». Зобов`язано Міністерство оборони України здійснити перерахунок та виплату [PERSON] грошової допомоги при звільнені, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» з урахуванням раніше виплачених сум. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021 відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2021 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року відмовлено. Постановою Верховного Суду від 07.10.2021 касаційну скаргу Міністерства оборони України задоволено, ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року скасовано та направлено справу № П/320/1124/20 до Шостого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 у задоволенні заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовлено, відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року. Постановою Верховного Суду від 28.07.2022 касаційну скаргу Міністерства оборони України задоволено, ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року скасовано, справу № П/320/1124/20 направлено до Шостого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.08.2022 прийнято справу до свого провадження, відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 21.09.2022. Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, полковник [PERSON] проходив військову службу на посаді начальника відділу моніторингу та реагування на критику Управління комунікацій та преси Міністерства оборони України. Згідно довідки про грошове забезпечення [PERSON] за період з 01.11.2015 по 27.12.2017 № 248/3/8/1247 від 18.09.2019, до складу його грошового забезпечення входили: - оклад за військове звання; - посадовий оклад; - надбавка за вислугу років; - надбавка за виконання особливо важливих завдань; - надбавка за таємність; - премія; - щомісячна додаткова грошова винагорода; - винагорода за участь а АТО; - грошова допомога на оздоровлення; - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (а.с.9). Згідно витягу з наказу Міністра оборони України (по особовому складу) № 942 від 22.12.2017, полковника [PERSON] звільнено з військової служби у запас на підставі пункту «а» (у зв`язку із закінчення строку контракту) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (а.с.7). Наказом начальника Управління комунікацій та преси Міністерства оборони України (по стройовій частині) №412 від 27.12.2017 позивач виключений зі списків особового складу апарату Міністерства оборони України та всіх видів забезпечення (а.с.8). Цим же наказом прийнято рішення про виплату позивачу, зокрема, одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яка становить 26 повних календарних років (а.с.8). 16.01.2020 позивач звернувся із заявою до Міністерства оборони України про перерахунок грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснення виплату коштів, які не були виплачені при звільненні (а.с.10). Листом № 248/3/8/65 від 28.01.2020, повідомлено позивача про відсутність підстав для перерахунку та виплати грошової допомоги при звільненні з військової служби (а.с.11). Вважаючи дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та відповідної виплати, позивач звернувся до суду. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону. Оскільки останні 24 місяці перед звільненням додаткова грошова винагорода, на підставі Постанови № 889, нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що передбачена постановою № 889 щомісячна додаткова грошова винагорода має постійний характер, оскільки нараховувалася та виплачувалася позивачеві останні 24 місяці, а відтак, повинна включатись відповідачем до одноразової грошової допомоги, яка виплачується при звільненні зі служби за станом здоров`я. Натомість, апелянт вважає вкзаані висновки суду необґрунтованими та помилковими, позаяк законодавством чітко встановлено порядок нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні, а тому, винагорода, отримана позивачем на підставі вказаної постанови Кабінету Міністрів України, носить тимчасовий характер і відповідно до п.8 Інструкції № 595, не враховується при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (із змінами і доповненнями) (далі - Закон № 2011-XII). Відповідно до норм частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22 вересня 2010 року № 889 (далі також - Постанова № 889), установлено щомісячну додаткову грошову винагороду: 1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення. У силу змісту пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Відповідно до пункту 3 Інструкції № 595 , в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений). Згідно з пунктом 5 Інструкції № 595, винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників). Так, пунктом 8 Інструкції № 595, встановлено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. А згідно пункту 9 Інструкції № 595, розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік. Разом з тим, як правильно зверну увагу суд першої інстанції, частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ, Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем. Тож, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону. Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення. Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць». Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було дослджено, що з копії довідки про грошове забезпечення [PERSON] № 248/3/8/1247 від 18.09.2019 за період з 01.11.2015 по 27.12.2017, вбачається, що позивач щомісячно отримував додаткову грошову допомогу, яка була складовою його щомісячного грошового забезпечення. Отже, оскільки останні 24 місяці перед звільненням додаткова грошова винагорода, на підставі Постанови № 889, нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні. За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що передбачена постановою № 889 щомісячна додаткова грошова винагорода має постійний характер, оскільки нараховувалася та виплачувалася позивачеві останні 24 місяці, а відтак, і повинна включатись відповідачем до одноразової грошової допомоги, яка виплачується при звільненні зі служби за станом здоров`я, тому, дії відповідача, що виявились у нарахуванні та виплаті позивачу грошової допомоги при звільненні з військової служби, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою № 889, є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України. Підсумовуючи, колегія суддів зазначає, що зі змісту постанови № 889, слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер. Віднесення зазначеної винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення також підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17. Водночас, встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили. Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу. Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми Закону № 2011-ХІІ та постанови № 889, а не інструкцій № 595 та 550. Тому, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У цілому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Результат розгляду: denied