Рішення адміністративного суду від 2022-09-21 00:00:00+03

19.03.2021р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) представник адвокат Швець Д.Ю., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління /ГУ/ Національної поліції у Львівській обл. № 570 від 15.02.2021р. «Про порушення службової дисципліни окремими працівниками Галицького ВП ГУНП у Львівській області»; визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ НП у Львівській обл. № 93 о/с від 22.02.2021р. «По особовому складу» в частині звільнення капітана поліції [PERSON] з посади старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Галицького відділу поліції ГУ НП; поновити капітана поліції [PERSON] на посаді старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській обл. з 23.02.2021р.; стягнути з ГУ НП у Львівській обл. на користь позивача середній заробіток за весь час перебування у вимушеного прогулу; стягнути з ГУ НП у Львівській обл. на користь позивача усі понесені судові витрати в ході розгляду справи (а.с.1-6, 12). Згідно ухвали суду від 14.04.2021р. вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с.22 і на звороті). Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.05.2022р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.187-191). Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржив представник адвокат Швець Д.Ю., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах [PERSON] , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.194-196). Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що згідно спірного наказу відповідача № 570 від 15.02.2021р. підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стали результати службового розслідування, в ході якого було з`ясовано, що апелянт 09.01.2021р. скоїв зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] , при цьому останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому порядку у медичному закладі. За таких умов позивач у такий спосіб нібито вчинив грубе порушення службової дисципліни. Однак, для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дисциплінарного проступку. Вирішуючи спір та встановлюючи істину в справі, суд повинен базуватись передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини, таким чином, щоб в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву. Таким чином, для притягнення апелянта до дисциплінарної відповідальності обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи необережного скоєння ним дисциплінарного проступку. Разом з тим, спірні накази не ґрунтуються на належних та допустимих доказах допущення апелянтом грубого вимог ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги поліцейського, вимог п.5 розділу І та п.3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейського, затв. наказом МВС України № 1179 від 09.11.2016р. Зазнаючи у оспорюваному наказі щодо відмови позивача від проходження огляду на стан сп`яніння, відповідачем не враховано чинне законодавство та відсутність повноважень у працівників поліції пропонувати проходження огляду на стан сп`яніння та, відповідно, з`ясування згоди чи незгоди з проходженням огляду у медичному закладі, з огляду на відсутність такого виду адміністративної відповідальності як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП. Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Як достовірно встановлено судом першої інстанції, позивач [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ, в подальшому - в Національній поліції України; остання посада, яку обіймав позивач - старший оперуповноважений відділу кримінальної поліції Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській обл. Відповідно до наказу ГУ НП у Львівській обл. № 85 від 11.01.2021р. «Про призначення службового розслідування та створення дисциплінарної комісії» призначено службове розслідування за фактом надходження 09.01.2021р. інформації про те, що 09.01.2021р. працівниками СРПП № 3 ПП Яворівського ВП складено адміністративні матеріали за ч.1 ст.130 та ст.124 КУпАП відносно водія автомобіля «Volkswagen Passat В5», д.н.з. [NUMBER] , старшого оперуповноваженого ВКП Галицького ВП ГУНП у Львівській обл. капітана поліції Василиці С.В. (а.с.48). Згідно з висновком службового розслідування від 11.02.2021р. у ході службового розслідування установлено, що 09.01.2021 о 17 год. 17 хв. зі служби « 102» у Яворівський ВП надійшло повідомлення від громадянина [PERSON] , про те, що на пр.Короткий у смт.Шкло Яворівського району Львівської обл. відбулась дорожньо-транспортна пригода між автомобілями марки «Volkswagen Polo», д.н.з. [NUMBER] , та марки «Volkswagen Passat В5», д.н.з. [NUMBER] (ЄО Яворівського ВП № 246 від 09.01.2021р.). Нарядом СРПП, який прибув на повідомлення, під час спілкування із учасниками ДТП, виявлено у водія автомобіля марки «Volkswagen Passat В5», капітана поліції [PERSON] ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова та різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя), однак від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці події за допомогою газоаналізатора «Драгер» та у медичному закладі, в присутності свідків останній відмовився. У подальшому працівниками СРПП Яворівського ВП відносно [PERSON] складено протоколи про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 185724 за ч.1 ст.130 КУпАП та серії ДПР18 № 185723 за ст.124 КУпАП. З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 185723, складеного за ст.124 КУпАП, вбачається, що о 17 год. 20 хв. 09.01.2021р. по вул.Гоголя, 1 у смт.Шкло Яворівського району Львівської обл. водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення із автомобілем марки «Volkswagen Polo», д.н.з. [NUMBER] , який рухався попереду. Внаслідок ДТП вищезазначені автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 185724, складеного за ч.1 ст.130 КУпАП, убачається, що о 17 год. 20 хв. 09.01.2021р. по вул.Гоголя, 1 у смт.Шкло Яворівського району Львівської обл. водій [PERSON] керував транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю із порожнини рота, нестійка хода, нечітка вимова). Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків. Опитаний з даного приводу [PERSON] повідомив, що 09.01.2021р. він на своєму автомобілі марки «Volkswagen Passat В5», перебуваючи у смт.Шкло Яворівського району Львівської обл., здійснив дорожньо-транспортну пригоду, а саме в`їхав у задню частину автомобіля марки «Volkswagen Golf». ДТП він скоїв у зв`язку із тим, що була слизька дорога та його засліпив автомобіль, який рухався йому на зустріч, через що він не побачив автомобіль, який рухався попереду. Під час оформлення матеріалів ДТП, поліцейськими було запропоновано йому пройти тест за допомогою газоаналізатора «Драгер» або у медичному закладі, оскільки як пояснили йому поліцейські, вони виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду він відмовився, оскільки цього дня алкогольних напоїв не вживав та не бачив підстав для проходження таких оглядів. В подальшому відносно нього були складені протоколи за ст.ст.124 та 130 КУпАП. Після складання адміністративних матеріалів він прослідував за місцем свого проживання в медичні заклади не звертався. За грубе порушення службової дисципліни, зокрема, вимог основних обов`язків поліцейського передбачених ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.п.12.1, 13.1 та 2.5 Правил дорожнього руху /ПДР/ України, п.5 розділу І та ч.3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейського, затв. наказом МВС України № 1179 від 09.11.2016р., ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затв. Законом України № 2337-VІІІ від 15.03.2018р., на підставі п.7 ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, до старшого оперуповноваженого ВКП Галицького ВП ГУНП капітана поліції [PERSON] слід застосувати дисциплінарне стягнення звільнення із служби в поліції (а.с.40-47). Відповідно до наказу ГУ НП у Львівській обл. № 570 від 15.02.2021р. «Про порушення службової дисципліни окремими працівниками СУ ГУНП у Львівській обл.» до [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (а.с.7-8). Наказом начальника ГУ НП в Львівській обл. № 93 о/с від 22.02.2021р. «По особовому складу» капітана поліції [PERSON] звільнено зі служби в поліції 22.02.2021р. за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби); підставою для звільнення вказано наказ ГУ НП у Львівській обл. № 570 від 15.02.2021р. (а.с.9). Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що винесення відповідачем оскаржуваних наказів № 570 від 15.02.2021р. «Про порушення службової дисципліни окремими працівниками СУ ГУНП у Львівській обл.» та № 93 о/с від 22.02.2021р. «По особовому складу» є правомірним, оскільки матеріалами справи підтверджується перебування позивача 09.01.2021р. в стані алкогольного сп`яніння за кермом автомобіля, а також спричинення ним дорожньо-транспортної пригоди за участі іншого транспортного засобу. Допущені позивачем порушення стали можливими внаслідок його неналежного ставлення до виконання своїх службових обов`язків, ігнорування вимог Дисциплінарного статуту НП України, Правил етичної поведінки поліцейських. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне. Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015р. Відповідно до ст.3 зазначеного Закону у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.6 цього Закону поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Статтею 7 вказаного Закону встановлено, що обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування. Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання. У разі виявлення таких дій кожен поліцейський зобов`язаний негайно вжити всіх можливих заходів щодо їх припинення та обов`язково доповісти безпосередньому керівництву про факти катування та наміри їх застосування. У разі приховування фактів катування або інших видів неналежного поводження поліцейськими керівник органу протягом доби з моменту отримання відомостей про такі факти зобов`язаний ініціювати проведення службового розслідування та притягнення винних до відповідальності. У разі виявлення таких дій поліцейський зобов`язаний повідомити про це орган досудового розслідування, уповноважений на розслідування, відповідний злочинів, вчинених поліцейськими. Частиною 1 ст.18 цього Закону встановлено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді. Згідно з ст.59 наведеного Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Наказом МВС України № 1179 від 09.11.2016р. затверджено Правила етичної поведінки поліцейських, які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Пунктом 1 розділу 1 цих Правил встановлено, що ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування. Згідно з п.2 розділу 2 наведених Правил під час виконання службових обов`язків поліцейському заборонено: сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання, перебувати на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, уживати тютюнові вироби під час безпосереднього виконання службових обов`язків і в невстановленому місці. Відповідно до п.п.3, 4 розділу 4 вказаних Правил за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику. Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним. Статтею 19 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Статтею 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затв. Законом України № 2337-VIII від 15.03.2018р., передбачено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу. Пунктами 3, 6, 7, 11 ч.3 ст.1 цього Статуту встановлено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень. Відповідно до ст.11 зазначеного Статуту поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом. Згідно з ст.12 зазначеного Статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Відповідно до ч.3 ст.13 цього Статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції. Згідно зі ст.14 вказаного Статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України. Згідно з ч.1 ст.16 цього Статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. Частинами 1 і 2 розділу 2 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затв. наказом МВС України № 893 від 07.11.2018р., визначено, що службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про: внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення; повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку; надходження подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому міститься вимога щодо проведення службового розслідування з метою виявлення причин та умов, за яких стало можливим учинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України «Про запобігання корупції»; ознаки дисциплінарного проступку, що призвів до загибелі або поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського під час виконання ним службових повноважень; недотримання підстав та порядку застосування або використання вогнепальної зброї, спеціальних засобів або заходів фізичного впливу; недотримання норм кримінального процесуального законодавства України під час проведення досудового розслідування; втрату поліцейським службового посвідчення та спеціального нагрудного знака (жетона), табельної, добровільно зданої чи вилученої зброї або боєприпасів, нагородної зброї, якщо вона зберігалася в територіальному органі поліції чи його територіальному (відокремленому) підрозділі, а також закладі, установі Національної поліції України, що належать до її управління (далі - органі (підрозділ, заклад, установа) поліції), а також втрату спеціальних засобів поліцейським чи відсутність їх в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції, матеріалів досудового розслідування, справ оперативного обліку та справ про адміністративні правопорушення, речових доказів, а також тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження; розголошення конфіденційної, таємної, службової або іншої інформації, яка містить таємницю, що охороняється законом; порушення законодавства України у сфері фінансово-господарської діяльності органів поліції, а також установ, які належать до сфери управління Національної поліції України, виявлені під час ревізій або перевірок, внутрішніх аудитів; перебування поліцейського на роботі (службі) у стані алкогольного сп`яніння або стані, викликаному вживанням наркотичних чи інших одурманюючих засобів, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; приховування від обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні та адміністративні правопорушення, які були відомі поліцейському, але не отримали реєстраційного номера або не були зафіксовані ним у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Згідно з роз`ясненнями, які викладені в п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки, для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановленої його загальну тривалість вважається робочим. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» при розгляді справ нетверезий стан працівника може бути підтверджено як медичним висновком, так і іншими видами доказів (актами та іншими документами, поясненням сторін і третіх осіб, показаннями свідків), які мають бути відповідно оцінені судом. Отже, нетверезий стан працівника може бути підтверджено як медичним висновком, так і іншими видами доказів (актами та іншими документами, поясненням сторін і третіх осіб, показаннями свідків), які мають бути відповідно оцінені судом. Висновок службового розслідування - це документ, який складається за результатами службового розслідування, містить правову оцінку виявлених фактів та обставин, дій чи бездіяльності поліцейських, висновки та пропозиції. Висновки та пропозиції із зазначенням міри юридичної відповідальності, в даному випадку, щодо накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача зі служби в поліції, приймаються посадовими особами на підставі юридичних фактів і норм права. З наведеного слідує, що висновки службового розслідування є самостійною підставою для накладення дисциплінарного стягнення. Для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності слід встановити з`ясувати обставини скоєного, його причини та наслідки. Усі ці питання з`ясовуються в рамках службового розслідування. Також поняття «службова дисципліна» містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Правил етичної поведінки поліцейських. Як було встановлено під час судового розгляду, позивач притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. Вказані обставини пов`язані з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася на пр.Короткий у смт.Шкло Яворівського району Львівської обл., між автомобілями марки «Volkswagen Polo», д.н.з. [NUMBER] , та марки «Volkswagen Passat В5», д.н.з. [NUMBER] . Нарядом СРПП, який прибув на повідомлення, під час спілкування із учасниками ДТП, виявлено у водія автомобіля марки «Volkswagen Passat В5», капітана поліції [PERSON] ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова та різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя), однак від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці події за допомогою газоаналізатора «Драгер» та у медичному закладі, в присутності свідків останній відмовився. У подальшому працівниками СРПП Яворівського ВП відносно [PERSON] складено протоколи про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 185724 за ч.1 ст.130 КУпАП та серії ДПР18 № 185723 за ст.124 КУпАП. Також з`ясовано, що 17.01.2020р. у старшого лейтенанта поліції [PERSON] було відібрано розписку-попередження щодо неприпустимості випадків вчинення порушень службової дисципліни, як у робочий та позаробочий час, зокрема керування транспортним засобом у стані сп`яніння: алкогольного, наркотичного чи іншого. Відмова поліцейського від медичного огляду на стан сп`яніння не звільняє порушника від відповідальності. Вищевказані порушення вважаються грубими порушеннями службової дисципліни і такими, що дискредитують та підривають авторитет поліції. До поліцейських, які допустили вищевказані дисциплінарні проступки, застосовується найсуворіший захід дисциплінарного впливу - звільнення зі служби в поліції (а.с.68). Таким чином, за результатами службового розслідування встановлено, що [PERSON] вчинив грубе порушення службової дисципліни, яка згідно з ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затв. Законом України № 2337-VIII від 15.03.2018р., полягає у дотриманні поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників та скоїв вчинок, що дискредитує та підриває авторитет поліції. Також позивачем не дотримані основні обов`язки поліцейського, передбачені ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», приписи п.п.12.1, 13.1 та 2.5 ПДР України, п.5, розділу І та ч.3 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейського, затв. наказом МВС України № 1179 від 09.11.2016р., та ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затв. Законом України № 2337-VIII від 15.03.2018р. Постановою Яворівського районного суду Львівської обл. від 25.01.2021р. у справі № 944/72/21, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 17.05.2021р., [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн., в дохід держави (а.с.92-93). Згідно постанови Яворівського районного суду Львівської обл. від 22.03.2021р. у справі № 944/76/21, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 17.05.2021р., [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік (а.с.179-180, 181-183). В межах розгляду цієї справи не досліджується питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення, а надається правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним саме дисциплінарного проступку та, відповідно, оцінка обґрунтованості та законності висновків відповідача про порушення позивачем службової дисципліни, що має наслідком застосування дисциплінарного стягнення. При цьому наявність факту притягнення до адміністративної відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав. У спірних правовідносинах дисциплінарне стягнення до позивача було застосоване за поведінку, що є несумісною з проходженням служби в поліції та не відповідає званню працівника поліції, а не за вчинення адміністративного правопорушення. Верховний Суд у постанові від 10.07.2019р. у справі № № 802/1150/17-а звернув увагу на те, що вчинення поліцейським діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного. Підстави для звільнення зі службі в поліції, як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності. Щодо останньої, то види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, установлені у ст.12 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення. Аналіз зібраних та досліджених судом доказів повністю підтверджує правильність висновків службового розслідування та факт порушення позивачем службової дисципліни внаслідок невиконання визначених законом обов`язків поліцейського та недотримання позивачем професійно-етичних норм поведінки поліцейських, що призвело до вчинку, який дискредитує звання поліцейського. Прийнята позивачем при вступі на службу в поліції Присяга відповідно до ст.64 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає взяття на себе обов`язків поваги та охорони прав і свобод людини, честі держави, несення високого звання поліцейського з гідністю та сумлінного виконання своїх службових обов`язків. В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги поліцейського. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання поліцейського. Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду у постановах від 21.09.2018р. у справі № 824/227/17-а, від 08.08.2019р. у справі № 824/1015/16-а з подібних правовідносин. Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби. Проступком, який ганьбить честь і гідність, порочить поліцейського та підриває авторитет Національної поліції України, є дія чи бездіяльність, яка за своїм характером несумісна з високим званням поліцейського і робить неможливим виконання ним своїх службових обов`язків, грубе порушення загальноприйнятих норм і правил поведінки, що принижує авторитет державної служби Національної поліції. Вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом під час розгляду справи, підтверджені належними письмовими доказами, які були досліджені та долучені до матеріалів справи, свідчать про те, що позивачем у справі допущено порушення вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Закону України «Про Національну поліцію» та Правил етичної поведінки поліцейських. Частинами 1 та 9 ст.20 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що повноваження щодо застосування дисциплінарних стягнень мають керівники в межах, визначених цим Статутом. Повноваження щодо оцінки результатів службового розслідування, тяжкості проступку та обставин, за яких його скоєно, розмір заподіяної шкоди, попередньої поведінки винної особи та визнання нею вини тощо, а також безпосередньо затвердження висновку службового розслідування та визначення виду дисциплінарного стягнення, яке слід застосувати до конкретної особи є виключними повноваженнями відповідного керівника, який реалізуючи такі повноваження приймає відповідний наказ про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності. При звільненні позивача зі служби в поліції відповідачем було враховано тяжкість вчиненого проступку, обставини, за яких його вчинено, шкоду, заподіяну авторитету поліції, обставин, що обтяжують відповідальність, особу порушника, його попередню поведінку та ставлення до виконання службових обов`язків, а також встановлено несумісність подальшого проходження позивачем служби в поліції, а оскаржені накази прийнято відповідачем у межах наданих повноважень. Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що відповідачем не враховано чинне законодавство та відсутність повноважень у працівників поліції пропонувати проходження огляду на стан сп`яніння, з огляду на відсутність такого виду адміністративної відповідальності як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, колегія суддів керується наступним. Відповідно до ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення. В теорії права виділяють три види дії нормативно-правового акта: 1) пряма дія; 2) зворотна (ретроактивна) дія; 3) переживаюча (ультраактивна) дія. Переживаюча (ультраактивна) дія (окремі положення нормативно-правового акта продовжують свою дію навіть після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акта чи зміни відповідної його частини). Зокрема, ультраактивність має місце тоді, коли приписи нормативно-правового акта, який діяв раніше, поширюються на нереалізовані або неприпинені на момент втрати ним чинності правовідносини, оскільки дія акта, який вводиться замість діючого раніше, поширюється лише на нові правовідносини, що виникають після набрання ним чинності. Виходячи із цих положень до осіб, які до 01.07.2020р. вчинили керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі ст.130 КУпАП, має бути застосовано закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення. У свою чергу, ст.8 КУпАП передбачає, що закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Аналогічні положення містяться у ч.2 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, немає зворотної дії в часі. Згідно з пп.4 п.1 розділу І Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» стаття 130 КУпАП була викладена в новій редакції. Також підпунктом 171 п.2 розділу І цього Закону Кримінальний кодекс України було доповнено статтею 286-1, якою встановлювалась кримінальна відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи психотропних речовин, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи психотропних речовин, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Однак, згідно з пп.1 п.117 Закону України № 720-IX від 17.06.2020р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» підпункт 4 п.1 розділу І Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018р. виключений. Також згідно з пп.2 п.117 Закону України № 720-IX від 17.06.2020р. підпункт 171 п.2 розділу І Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018р. виключений. Відповідно до розділу ІІ Закону України № 720-IX від 17.06.2020р. цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», а саме з 01.07.2020р. Тобто, Законом України № 720-IX від 17.06.2020р. по суті повернуто у попереднє положення диспозицію ст.130 КУпАП, яка існувала, як на момент набрання чинності Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018р., так і після набрання ним чинності. Отже, в тому випадку підлягає застосуванню чинна редакцію ч.1 ст.130 КУпАП, тобто, редакцію вказаної частини статті, яка передбачає відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції. За таких обставин доводи апеляційної скарги про відсутність повноважень у працівників поліції пропонувати проходження огляду на стан сп`яніння, з огляду на відсутність такого виду адміністративної відповідальності як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, колегія суддів вважає помилковими. За таких обставин колегія суддів не убачає будь-яких порушень зі сторони відповідача порядку проведення огляду позивача на стан сп`яніння, відібрання у нього письмових пояснень, а також процедури звільнення з органів поліції. Положення ст.ст.8, 18 Закону України «Про Національну поліцію» покладають на поліцейського обов`язок бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника поліції, статутів, наказів, норм моралі, етичної поведінки поліцейських. Виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, був зобов`язаний не допускати вчинення дій, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, порушення етики поведінки поліцейського. З огляду на встановленні службовим розслідуванням обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідачем правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку. Оскільки матеріалами службового розслідування встановлено факт порушення позивачем службової дисципліни, тому при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом. Таким чином, враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку колегія суддів вважає правомірним притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов послідового та обґрунтованого висновку про те, що оскаржувані накази прийняті відповідачем з дотримання вимог чинного законодавства. Водночас, позовні вимоги про поновлення на службі в поліції та стягнення середнього заробітку також не підлягають до задоволення, оскільки такі вимоги є похідними від вищенаведених вимог. Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку. Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені представником позивача в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача відхилено. Із урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів. За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає. Водночас, у зв`язку із недоплатою судового збору за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з апелянта [PERSON] в дохід державного бюджету сума несплаченого судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної скарги в розмірі 1362 грн. З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування останнього колегія суддів не вбачає.

Результат розгляду: granted