Рішення адміністративного суду від 2023-01-25 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до головного інспектора з паркування Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Тура Олександра Олеговича, третя особа: Управління (інспекція) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому, просив: - скасувати постанову серії 1КІ № 0000475733 про притягнення до адміністративної відповідальності та стягнути грошові кошти у розмірі 350,00 грн. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши у відкритому судовому засіданні, суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що постановою головного інспектора з паркування Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Тура О.О. серії 1КІ № 0000475733 від 09.08.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 700, 00 грн. Згідно оскаржуваної постанови вбачається, що 09.08.2021 року об 11 год. 35 хв. [PERSON] на вул. Великій Васильківській, 100 в м. Києві, транспортний засіб Kiaдержавний номер [NUMBER] , не оплатив вартість послуг користування майданчиком для платного паркування [NUMBER] за адресою: вул. Велика Васильківська, 102-98 в м. Києві, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 152-1 КУпАП. Позивач, вважаючи вищевказану постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною, звернувся до суду з даним позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення КМР від 25.12.2008 року № 1051/1051 не є актом органу законодавчої влади, який регулює дані суспільні відносини і має вищу юридичну силу відносно інших правових актів, а тому не є законом, який звільняє від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів. Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. За змістом ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення. Приміткою до цієї статті Кодексу визначено, що під неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів (крім майданчиків, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата відбувається під час виїзду з майданчика) . Пунктом 33.5.38 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, визначено знак, що позначає місце для стоянки. Застосовується знак для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів. Знак з літерою "Р" та символом даху застосовується для критих стоянок. Знак з літерою "Р" та символом автобуса застосовується для критих стоянок з можливістю пересадки на маршрутні транспортні засоби. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказані мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи. Порядок та особливості розгляду справи про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлений у статтях 279-1 - 279-4 КУпАП. Згідно зі статтею 279-1 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 142 цього Кодексу. Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення). Встановивши відповідальну особу, а саме позивача [PERSON] , за яким зареєстрований транспортний засіб Kia державний номер [NUMBER] , інспектором було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії 1КІ № 0000475733 від 09.08.2021 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 700,00 грн. При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Однак позивач вказує, що інспектором не було досліджено усіх обставин справи, зокрема, не взято до уваги той факт, що він є учасником бойових дій, через що відповідно до п. 17.11.1. рішення КМР від 25.12.2008 року № 1051/1051 «Про Правила благоустрою міста Києва» користується правом безкоштовного паркування. З приводу вказаного, колегія суддів суд зазначає наступне. Згідно копії посвідчення серії [NUMBER] від 02.08.2012 року на ім`я [PERSON] вбачається, що його пред`явник має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Згідно ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни. Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (ст. 5 Закону). Стаття 6 цього Закону визначає осіб, які належать до учасників бойових дій. Приміткою до ст. 152-1 КУпАП визначено, що положення частини першої цієї статті не застосовується у випадках, визначених ч. 6, 7 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо місць для безоплатного паркування, а також до осіб, які відповідно до закону звільняються від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів. Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII у розділі ІІІ визначає пільги ветеранам війни та гарантії їх соціального захисту, проте, серед останніх такої пільги як звільнення від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів не передбачено. В той же час, згідно ст. 2 Закону місцеві ради, підприємства, установи та організації мають право за рахунок власних коштів і благодійних надходжень встановлювати додаткові гарантії щодо соціального захисту ветеранів війни. Згідно п. 17.11. «Пільги при користуванні місцями для платного паркування» рішення II сесія VI скликання Київської міської ради від 25.12.2008 року № 1051/1051 «Про Правила благоустрою міста Києва» правом безкоштовного паркування користуються ветерани Великої Вітчизняної війни та інших локальних воєн (підп. 17.11.1.). Разом з тим, як зазначив суд першої інстанції, рішення Київської міської ради від 25.12.2008 року № 1051/1051 не є актом органу законодавчої влади, який регулює дані суспільні відносини і має вищу юридичну силу відносно інших правових актів, а тому не є законом, який звільняє від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів. Колегія суддів в противагу вказаному звертає увагу, що згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Неналежне встановлення порядку користування пільгою не може позбавляти особу права на використання такої. Суд також враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні по справі "Лелас проти Хорватії", відповідно до яких, держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу. Крім того, у справі "Рисовський проти України" Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. У свою чергу, згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ практику Суду як джерело права. Таким чином, виходячи з принципу "належного урядування", державні органи зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення серії 1КІ № 0000567909 від 02.02.2022 року. Щодо позовних вимог в частині повернути позивачу кошти у розмірі 350 гривень сплачених на погашення штрафу, колегія суддів зазначає наступне. Питання щодо повернення таких коштів у даному випадку підлягає вирішенню, відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, а не шляхом стягнення їх судом. Пунктом 5 вказаного Порядку передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Тому, вказані позовні вимоги про стягнення коштів, сплачений на погашення штрафу, наразі є передчасними і задоволенню не підлягають. За такого правового регулювання та обставин справи, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог. У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: partial