Рішення адміністративного суду від 2023-06-16 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: скасувати пункт 15 рішення Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 23 грудня 2021 року № 440 «Про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок»; зобов`язати Мар`янівську сільську раду Новоукраїнського району Кіровоградської області після скасування (припинення) воєнного стану повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 01 жовтня 2021 року (вхідний № 188 від 01 жовтня 2021 року); зобов`язати Мар`янівську сільську раду Новоукраїнського району Кіровоградської області після скасування (припинення) воєнного стану надати дозвіл позивачеві на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром\~ 2,0000\~ га\~ за рахунок земельної ділянки\~ комунальної власності. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким \~позов задовольнити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла таких висновків. \~\~\~ Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що між Мар`янівською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області та [PERSON] було укладено договір оренди землі від 07.12.2012 зі строком дії до 27.02.2024, на підставі якого за останнім зареєстровано право користуванні земельна ділянка загальною площею 11,6787 га, кадастровий номер 3523181200:02:000:9503, яка знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Маловисківський район, Великовисківська сільська рада. [PERSON] 01.10.2021 складено заяву, яка засвідчена нотаріально, про надання згоди на вилучення, зокрема на користь [PERSON] , частини земельної ділянки в розмірі 2,0 га з масиву вищенаведеної земельної ділянки. [PERSON] 01.10.2021 подав до Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки комунальної власності с/г призначення за кадастровим номером 3523181200:02:000:9503, розташовану на території Кіровоградська область, Маловисківський район, Великовисківська сільська рада. Рішенням Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області \~від 23.12.2023 № 440 відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] з підстав встановлення обмежень бажаної земельної ділянки договором оренди від 07.12.2012. Вказане рішення в частині, що стосується [PERSON] , є предметом оскарження в даній справі. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частин 1, 5 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Статтею 118 Земельного кодексу України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Згідно з частинами 6-7 зазначеної статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що закон не встановлює заборону для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в разі її перебування в користуванні інших осіб. Єдиною умовою в такому випадку, що має бути дотримана особою, яка подає відповідне клопотання, є отримання погодження землекористувача про вилучення бажаної земельної ділянки. Колегія суддів звертає увагу на помилковість висновку суду першої інстанції, що Земельний кодекс України\~ не передбачає, що надання землекористувачем погодження на вилучення земельної ділянки, надає органу державної влади, до компетенції якого належить право розпорядження земельними ділянками, право здійснювати дії щодо розпорядження земельною ділянкою до її вилучення у землекористувача. В даному випадку суд першої інстанції не врахував, що попереднє рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення певної земельної ділянки не несе для сторін спірних правовідносин будь-яких правових наслідків щодо переходу права власності/користування на бажану земельну ділянку. Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є лише однією з частин встановленої законом адміністративної процедури, пов`язаної з подальшим вирішенням питання щодо набуття відповідного права на земельну ділянки. При цьому отримання такого дозволу не є запорукою майбутнього позитивного вирішення порушеного в клопотання питання, адже закон не обмежує право органу місцевого самоврядування в подальшому розпоряджатися землями відповідно до потреб громади, в інтересах третіх осіб тощо. Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що статтею 118 Земельного кодексу України визначені вичерпні підстави для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, серед яких відсутня така підстава, як перебування бажаної земельної ділянки в строковому користуванні в іншої особи. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про неправомірність оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування, що стосується спірних інтересів позивача. Разом з цим суд не вбачає за можливе задовольнити позовну вимогу щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, адже відповідне клопотання підлягає комплексному розгляду органом місцевого самоврядування з урахуванням вимог чинного законодавства щодо повноти наданих документів та відсутності підстав для відмови в наданні такого дозволу згідно з приписами статті 118 ЗК України. Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Результат розгляду: partial