Рішення адміністративного суду від 2022-08-08 00:00:00+03

[PERSON] звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом \~до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі ДКСУ), \~Державної судової адміністрації України (далі ДСА), третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області (далі ТУ ДСА), про стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання на її користь грошових коштів \~в сумі 109 516,98 грн. за мінусом обов`язкових платежів та зборів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду \~від \~09.12.2021 р. позов задоволено частково, стягнуто з держави Україна на користь [PERSON] за рахунок коштів Державного бюджету України грошові кошти у сумі 88 161,17 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Відповідач ДСА в апеляційній скарзі \~просить скасувати рішення \~з підстав \~неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм \~процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вказує, що з 18.04.2020 р. ТУ ДСА не мало правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків держбюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2020 р. № 294-ІХ зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» \~від 13.04.2020 р. № 553-ІХ. Зазначає, що Конституційним Судом України в резолютивній частині рішення від 28.08.2020 р. № 10-р/2020 чітко визначено про втрату чинність положеннями приведених законів щодо обмеження розміру суддівської винагороди з 28.08.2020 р. Тому вважає, що Рішення Конституційного Суду України не може впливати на спірні правовідносини, які виникли до прийняття цього рішення, рішення не має ретроактивності. На думку апелянта, мотивувальна частина рішення Конституційного Суду України в частині необхідності виплати суддям компенсації, пов`язаної з тимчасовим обмеженням суддівської винагороди, не є нормою права, обов`язкової для виконання. Враховуючи відсутність закону, який встановлював би правове регулювання порядку та умов відшкодування матеріальної шкоди, завданої \~актами, що визнані неконституційними, а також у зв`язку з тим, що рішення Конституційного Суду України не поширюється на правовідносини, що виникли до його ухвалення, позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, \~заподіяної прийняттям неконституційного акта, не можуть бути задоволені. У відзиві на апеляційну скаргу третя особа ТУ ДСА апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити. Справа судом розглянута \~без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю. Перевіривши \~законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути \~задоволена \~з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] з червня 2002 року працювала на посаді судді Кіровського\~ районного суду у місті Кіровограді Кіровоградської області. Постановою Верховної Ради України №260-ІІІ від 10.04.2008 року обрана на посаду судді безстроково. Рішенням Вищої ради правосуддя №1943/0/15-20 від 23.06.2020 року [PERSON] звільнена з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку. Наказом №122-ОС/д від 25.06.2020 року позивача відраховано 30.06.2020 року зі штату суду, про що здійснено запис в трудовій книжці за номером 14. Суддівська винагорода [PERSON] \~при її виплаті у квітні, травні, та червні 2020 року обмежувалася десятьма розмірами мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, відповідно до\~ Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік» №553-IX від 13.04.2020 року, що підтверджується довідкою про доходи від 21.09.2020 року №312, виданою ТУ ДСА в Кіровоградській області. Згідно з довідкою ТУ ДСА в Кіровоградській області №312 від 21.09.2020 року внаслідок застосування обмеження максимального розміру суддівської винагороди судді позивачу із сум нарахованої їй у період з 18.04.2020 року по 30.06.2020 року суддівської винагороди фактично утримано 109 516,98 грн., які їй виплачені не були. Судом першої інстанції зазначено, що суддівська винагорода як вид доходу оподатковується податковим агентом при її нарахуванні податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18% та військовим збором за ставкою 1,5%, як це передбачено п. 167.1 ст. 167, пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10\~ розділу XX Податкового кодексу України. Тому обчислив розмір недоотриманої (втраченої) позивачем суддівської винагороди, зменшеної на суму податків і зборів, що підлягали утриманню, в розмірі 88 161,17 грн. (109 516,98 грн. - 19,5%). Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наразі не прийнято Закон, який би визначав порядок відшкодування матеріальної чи моральної шкода, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, як це передбачено частиною третьою\~ статті 152 Конституції України. Тому вважав, що у спірних правовідносинах ефективним способом захисту прав позивача, порушених внаслідок заподіяння їй матеріальної шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, буде стягнення на її користь з Державного бюджету України грошових коштів на відшкодування цієї шкоди. Суд визнає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді судді Кіровського районного суду м. Кіровограда з червня 2002 року. Рішенням Вищої ради правосуддя №1943/0/15-20 від 23.06.2020 р. [PERSON] звільнена з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку. Наказом №122-ОС/д від 25.06.2020 р. голови Кіровського районного суду м. Кіровограда Панфілова А.В. відрахована 30.06.2020 р. зі штату суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За відомостями, які містяться в довідці ТУ ДСА від 21.09.2020 р. № 312, (а.с. 11) в період з 18.04.2020 р. по 30.06.2020 р. ТУ ДСА \~нараховувалась [PERSON] суддівська винагорода із обмеженням її розміру в наступних розмірах: у квітні 2020 р. сума обмеження склала 24 287,84 грн., у травні 2020 р. 63 755,60 грн., у червні 2020 р. \~ 21 473,54 грн. Загальна сума обмеження суддівської винагороди за період з 18.04.2020 р. по 30.06.2020 р. складає 109 516,98 грн. Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного. Статтею 8 Конституції України\~ визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України\~ має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~ Конституції України\~ і повинні відповідати їй. Норми\~ Конституції України\~ є нормами прямої дії. Відповідно до частини другої\~ статті 19 Конституції України\~ органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ Конституцією\~ та законами України. Статтею 130 Конституції України\~ визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №\~ 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII). Частиною першою\~ статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, що повністю узгоджується з приписами частини другої \~\~статті 130 Конституції України. Зазначені конституційні запобіжники мають на меті унеможливлення свавільного встановлення або зміни законодавцем розміру винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу через інші законодавчі акти. Відповідно до частини другої\~ статті 135 Закону № 1402-VIII\~ суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. У частині третій\~ статті 135 Закону № 1402-VIII базовий посадовий оклад судді місцевого суду визначений в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Частиною дев`ятою статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків. Отже, з огляду на приписи частини другої статті 130 Конституції України\~ та частини першої \~\~статті 135 Закону № 1402-VIII, \~\~\~розмір суддівської винагороди, зокрема і граничний розмір останньої, можуть визначатись виключно\~ Законом України «Про судоустрій і статус суддів». 12 березня 2020 року набрала чинності\~ постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину. 18 квітня 2020 року набрав чинності\~ Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29 такого змісту: «Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки. Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України. Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)». Рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-/2020 у справі № 1-14/2020 (230/20) визнано такими, що не відповідають\~ Конституції України\~ (є неконституційними), положення: - частин першої, третьої\~ статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ\~ зі змінами; - абзацу дев`ятого пункту 2\~ розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ. Судом встановлено, що загальна сума обмеження суддівської винагороди [PERSON] за період з 18.04.2020 р.\~ по 27.08.2020 р.\~ склала 190 386,53 грн. Зазначену суму суддівської винагороди, яка не отримана внаслідок обмеження розміру с суддівської винагороди, позивач визначає як збитки у вигляді недоотриманих доходів. Згідно з частинами першою третьою \~\~статті 22 Цивільного кодексу України\~ особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Отже,\~ Цивільний кодекс України\~ визнає, що особа вправі вимагати відшкодування шкоди у вигляді доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Суд зазначає, що недоотриманні суми суддівської винагороди в період дії закону, який визнано неконституційним, є збитками для позивача у вигляді недоотриманих доходів (упущена вигода). Відповідно до\~ статті 152 Конституції України\~ закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають\~ Конституції України\~ або якщо була порушена встановлена\~ Конституцією України\~ процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. В силу частини третьої \~\~статті 8 Конституції України\~ норми\~ Конституції України\~ є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі\~ Конституції України\~ гарантується. Отже,\~ Конституцією України\~ встановлено процедуру захисту прав особи внаслідок дії законодавчих актів, визнаних неконституційними, шляхом відшкодування державою матеріальної шкоди. Відповідно до частини четвертої статті 55 КАС України\~ держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника. Частиною першою\~ статті 25 Бюджетного кодексу України\~ визначено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно з частиною першою \~\~статті 43 Бюджетного кодексу України\~ при виконанні Державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає: 1) розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства; 2) контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, реєстрації взятих бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобов`язаннями; 3) ведення бухгалтерського обліку і складання звітності про виконання бюджетів з дотриманням національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку в державному секторі та інших нормативно-правових актів Міністерства фінансів України; 4) здійснення інших операцій з бюджетними коштами. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої \~\~статті 22 Бюджетного кодексу України\~ за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, Вища рада правосуддя та інші органи, безпосередньо визначені\~ Конституцією України, в особі їх керівників, а також Державна судова адміністрація України, Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників. Частиною першою \~\~статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року №4901-VI\~ встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень\~ за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845\~ затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників (далі за текстом - Порядок №845), який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами). Відповідно до пп. 3 п. 35 Порядку №845 Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності. Пунктом 38 Порядку №845 встановлено, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. За змістом пункту 25 Порядку №845 у разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року №294-IX\~ затверджено бюджетну програму «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» за кодом 0501150. Отже, Державна казначейська служба України не є розпорядником бюджетних коштів, а здійснює списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за відповідним рішенням. Натомість, відповідно до абзацу 2 частини третьої \~\~статті 148 Закону №1402-VIII\~ функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України. Таким чином, оскільки цей спір стосується стягнення шкоди, при цьому виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, а безспірне списання проводиться Державною казначейською службою України, то відповідачами в \~таких спорах є \~Державна судова адміністрація України та Державна казначейська служба України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Враховуючи приведені обставини, суд погоджує \~висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на компенсацію заподіяної матеріальної шкоди в силу положень\~ статті 152 Конституції України та \~стягнення з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України на її користь матеріальної шкоди у вигляді недоотриманої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 30 червня 2020 року у розмірі 88\~ 161,17 грн., що є різницею між сумою обмеження суддівської винагороди 109\~ 516,98 грн. та сумою податку на доходи фізичних осіб та військового збору (19,5%), заподіяної прийняттям неконституційного правового акту. Доводи апелянта про те, що Рішення Конституційного Суду України не має зворотної дії у часі, що\~ є підставою для відмови в задоволенні позову, є помилковими. У спірному випадку йдеться не про можливість ретроспективної дії рішення Конституційного Суду України, тобто можливості застосування рішення на правовідносини, які відбувалися до часу його ухвалення, а про відшкодування шкоди, яка завдана внаслідок прийняття закону, що був визнаний неконституційним. При цьому, фактичне зменшення розміру суддівської винагороди, що було запроваджено вищезазначеним законом, суперечить\~ Конституції України\~ не з часу прийняття рішення Конституційним Судом України, а з часу прийняття закону, який визнано неконституційним. Суд зазначає, що у справі, що розглядається, позивачем \~порушено питання про відшкодування шкоди на підставі положень\~ статті 152 Конституції України як норми прямої дії у зв`язку з прийняттям Державою закону, що визнаний неконституційним, а не у зв`язку з неправомірним рішенням, дією чи бездіяльності органу державної влади. Щодо доводів апелянта \~про відсутність закону, який встановлював би правове регулювання\~ порядку та умов відшкодування шкоди, завданої актами, що визнані неконституційними, суд зазначає таке. Право особи на компенсацію матеріальної шкоди, яка заподіяна фізичній чи юридичній особі актом, який визнаний неконституційним, прямо передбачено\~ статтею 152 Конституції України, а відсутність законодавчо встановленого механізму відшкодування такої шкоди, не може бути підставою для відмові особі у реалізації права, яке визначено Основним законом. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Результат розгляду: denied