Рішення адміністративного суду від 2022-10-26 00:00:00+03

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась [PERSON] (надалі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі - відповідач), в якому просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити дії, необхідні для внесення уточнень до відомостей Реєстру застрахованих осіб щодо застрахованої особи [PERSON] , виходячи з мінімальної зарплати [PERSON] у період роботи з 01.01.2004 по 01.01.2008 р, за липень 2010, березень 2011, березень-квітень 2012, вересень 2014, червень 2016, січень-травень 2017 р. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 01 січня 2004 року по 21 червня 2017 року вона працювала перукарем за трудовим договором №2062 в СПД [PERSON] , яка нерегулярно сплачувала страхові внески до Пенсійного фонду України. Як вказує позивач, починаючи з лютого 2017 року вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням усунути виявлені порушення. 29 серпня 2017 року СПД [PERSON] частково їх усунула та припинила свою діяльність. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2020 року визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яка полягає у невчиненні дій, направлених на здійснення контролю та усунення виявлених порушень ФОП [PERSON] , як страхувальником, в частині сплати страхових внесків за працівника - [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства та покладених на управління завдань. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити дій, направлені на здійснення контролю та усунення виявлених порушень ФОП [PERSON] , як страхувальником, в частині сплати страхових внесків за працівника - [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства та покладених на управління завдань. Проте, враховуючи, що ФОП [PERSON] припинила свою діяльність як фізична особа-підприємець, то внести зміни до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування можливо лише за рішенням суду. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року позов задоволено: - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити дії, необхідні для внесення уточнень до відомостей Реєстру застрахованих осіб щодо застрахованої особи [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) виходячи з мінімальної зарплати у період роботи з 01.01.2004 по 01.01.2008 року, за липень 2010, березень 2011, березень-квітень 2012, вересень 2014, червень 2016, січень-травень 2017 року. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до Єдиного державного реєстру 29.08.2017 року внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця [PERSON] , а тому вчинити дії направлені на здійснення контролю та усунення виявлених порушень ФОП, як страхувальником в частині сплати страхових внесків за працівника, немає можливості. Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 01 січня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено трудовий договір між працівником і фізичною особою-підприємцем, який зареєстрований 23 жовтня 2006 року за №2062 та знято з реєстрації 21 червня 2017 року. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу - [PERSON] , страхувальником - [PERSON] не здійснювалась сплата страхових внесків за працівника за період з 01 січня 2004 року по 01 січня 2008 року, за липень 2010 року, березень 2011 року, березень - квітень 2012 року, вересень 2014 року, червень 2016 року та січень-травень 2017 року. У зв`язку із зазначеним 26 жовтня 2017 року позивач звернулася до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою в порядку Закону України "Про звернення громадян", в якій просила надати відповідь щодо причин не виявлення та не усунення порушень чинного законодавства з боку ФОП [PERSON] , а також надати відповідь щодо того, яким чином їй може бути поверненою до її страхового стажу 59 місяців. Листом від 06 листопада 2017 року №22307/12 позивача повідомлено про те, що для отримання інформації щодо нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування необхідно звернутись до Державної податкової інспекції Головного управління ДФС, в якій [PERSON] перебуває на обліку, а також повідомлено про те, що за результатами позапланової перевірки по страхувальнику ФОП [PERSON] внесено відомості по застрахованій особі за 2008-2009 роки до реєстру застрахованих осіб, а також зазначено, що страхувальнику надіслано лист №2700/03 від 31 жовтня 2017 року про необхідність подання відсутніх звітів та сплати страхових внесків. Крім того, в матеріалах справи наявна копія заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 березня 2018 року у цивільній справі №753/22017/17, відповідно до резолютивної частини якого, позовна заява [PERSON] задоволена та зобов`язано [PERSON] сплатити страхові внески з заробітної плати [PERSON] за період з 01 січня 2004 року по 01 січня 2008 року, а також за липень 2010 року, березень 2011 року, березень - квітень 2012 року, вересень 2014 року, червень 2016 року, січень-травень 2017 року. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2020 року визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яка полягає у невчиненні дій, направлених на здійснення контролю та усунення виявлених порушень ФОП [PERSON] , як страхувальником, в частині сплати страхових внесків за працівника - [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства та покладених на управління завдань. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити дій, направлені на здійснення контролю та усунення виявлених порушень ФОП [PERSON] , як страхувальником, в частині сплати страхових внесків за працівника - [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства та покладених на управління завдань. Листом від 24.12.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило [PERSON] , що вчинити дії направлені на здійснення контролю та усунення виявлених порушень ФОП, як страхувальником, в частині сплати страхових внесків за працівника не має можливості. Повідомлено, що [PERSON] на обліку в органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує. Вважаючи свої права та законні інтереси порушеними, позивач звернувся до суду із вказаним позовом для їх захисту. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в силу наведених вище вимог Положення № 8-1 підставою для внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб у разі ліквідації страхувальника є рішення суду, та з огляду на встановлені у справі фактичні обставини, з метою захисту прав позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача вчинити дії, необхідні для внесення уточнень до відомостей Реєстру застрахованих осіб щодо застрахованої особи [PERSON] , виходячи з мінімальної зарплати [PERSON] у період роботи з 01.01.2004 по 01.01.2008 р, за липень 2010, березень 2011, березень-квітень 2012, вересень 2014, червень 2016, січень-травень 2017 року. Надаючи правову оцінку правомірності прийнятого судом першої інстанції рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги та встановлених обставин справи, колегія суддів зазначає про таке. Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначені Законом України від 09.07.2003 року № 1058-ІУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-ІУ). Відповідно до частини 4 статті 21 Закону № 1058-ІУ персоніфіковані відомості, внесені до персональної електронної облікової картки застрахованої особи, зберігаються в Пенсійному фонді протягом усього життя цієї особи, а після її смерті - протягом 75 років на паперових носіях та/або в електронній формі за наявності засобів, що гарантують ідентичність паперової та електронної форм документа. Згідно пункту 1 частини 2 статті 22 Закону № 1058-ІУ відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду серед іншого для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Частиною 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-УІ (надалі - Закон № 2464-VI) визначено: Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб (пункт 1). Пенсійний фонд України (далі - Пенсійний фонд) - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом (пункт 7). Відповідно до частини 1 статті 16 Закону № 2464-VI Державний реєстр створюється для забезпечення: ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації; накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про сплату платниками єдиного внеску та про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та обліку виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно частини 2 статті 16 Закону № 2464-VI Державний реєстр складається з реєстру страхувальників і реєстру застрахованих осіб. Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац другий частини третьої статті 16 Закону № 2464-Vl). Частиною 1 статті 20 Закону № 2464-VI визначено, що Реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону. Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до частини 3 статті 20 Закону № 2464-VI на кожну застраховану особу заводиться персональна електронна облікова картка. Порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб визначає Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року № 10-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 року № 8-1) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 8.07.2014 року за № 785/25562 (далі - Положення № 8-1). Пунктом 4 розділу І "Загальні положення" Положення № 8-1 визначено, що Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб. Реєстр застрахованих осіб забезпечує: облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію; накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та облік виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 5 розділу І "Загальні положення" Положення № 8-1). Відповідно до пункту 1 розділу IV "Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них" Положення № 8-1 Реєстр застрахованих осіб складається з облікових карток, які включають дані, визначені частиною третьою статті 20 Закону та частиною третьою статті 21 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно пункту 2 розділу IV "Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них" Положення № 8-1 до облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Пунктом 3 розділу IV "Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них" Положення № 8-1 визначено, що відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. У разі припинення страхувальника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться на підставі відомостей, поданих правонаступником (абзац перший пункту 4 розділу IV "Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них" Положення № 8-1). Відповідно до абзацу 2,3 пункту 4 розділу IV "Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них" Положення № 8-1 у разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться відповідно до рішення суду, що набрало законної сили. Внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк після надходження (надання особою) рішення суду. Судом першої інстанції встановлено, а відповідачем не заперечується, що Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2020 року в адміністративній справі №640/5810/19, яке набрало законної сили 21.09.2020 року, 01 січня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено трудовий договір між працівником і фізичною особою-підприємцем, який зареєстрований 23 жовтня 2006 року за №2062 та знято з реєстрації 21 червня 2017 року. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу - [PERSON] , страхувальником - [PERSON] не здійснювалась сплата страхових внесків за працівника за період з 01 січня 2004 року по 01 січня 2008 року, за липень 2010 року, березень 2011 року, березень - квітень 2012 року, вересень 2014 року, червень 2016 року та січень-травень 2017 року. При цьому, судом встановлено, що 29 серпня 2017 року суб`єкт підприємницької діяльності [PERSON] припинила діяльність про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців. Разом з тим, як видно з "індивідуальних відомостей про застраховану особу" форма ОК-5 та відомостей з Державного реєстру платників-податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, за місяці які сплачені страхові внески [PERSON] отримувала мінімальну заробітну плату, як і за місяці, які не внесено інформацію до відомостей Реєстру застрахованих осіб щодо застрахованої особи. Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в силу наведених вище вимог Положення № 8-1 підставою для внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб у разі ліквідації страхувальника є рішення суду, та з огляду на встановлені у справі фактичні обставини, з метою захисту прав позивача є зобов`язати відповідача вчинити дії, необхідні для внесення уточнень до відомостей Реєстру застрахованих осіб щодо застрахованої особи [PERSON] , виходячи з мінімальної зарплати [PERSON] у період роботи з 01.01.2004 по 01.01.2008 р, за липень 2010, березень 2011, березень-квітень 2012, вересень 2014, червень 2016, січень-травень 2017 року. Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянтів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги. При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню. Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Результат розгляду: denied