Рішення адміністративного суду від 2022-08-10 00:00:00+03

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась [PERSON] з позовною заявою до Департаменту будівництва Черкаської обласної державної адміністрації, в якій просила: визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 06.09.2021 № 128-ос «Про звільнення [PERSON] »; поновити позивача на посаді начальника управління фінансового, правового та господарського забезпечення Департаменту будівництва Черкаської обласної державної адміністрації з 07.09.2021; стягнути з відповідача середню заробітну плату за весь за час вимушеного прогулу з 07.09.2021 до дня ухвалення рішення про поновлення на роботі; стягнути з відповідача у рахунок погашення моральної шкоди середньомісячну заробітну плату. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що її звільнення є незаконним з огляду на порушення частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу», оскільки їй не було запропоновано іншу рівнозначну посаду державної служби за наявності відповідних вакантних посад за період з 19.04.2021 (дати попередження про звільнення) по 06.09.2021 (дату звільнення) та звільнено без урахування переважного права на залишення на роботі. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 р. у задоволенні позову відмовлено повністю. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Процесуальні дії суду під час розгляду апеляційної скарги. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.05.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 29.06.2022. Розгляд апеляційної скарги 29.06.2022 відкладено на 10.08.2022 та продовжено строк розгляду справи. 04.07.2022 під № 24646 до суду від Департаменту будівництва Черкаської обласної державної адміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу. У судовому засіданні позивач та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі, представником надано пояснення. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 10.08.2022 судом оголошено вступну і резолютивну частини постанови. Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно з наказом Департаменту будівництва Черкаської ОДА від 07.07.2020 № 75-ос, позивач була призначена на посаду начальника відділу забезпечення діяльності, має 6 ранг державного службовця, підкатегорія «Б3» Згідно з наказом Департаменту будівництва Черкаської ОДА від 16.12.2020 № 453-ос, позивач з 18.12.2020 переведена на посаду начальника управління фінансового, правового та господарського забезпечення. Надалі, наказом відповідача від 14.01.2021 № 9/1-ос, було затверджено Положення про управління фінансового, правового та господарського забезпечення Департаменту будівництва Черкаської обласної державної адміністрації, відповідно до пункту 1 якого управління є структурним підрозділом Департаменту і до його складу входять відділи відповідно до затверджених головою облдержадміністрації структури та штатного розпису Департаменту. Згідно з Положенням, начальник управління виконує посадові обов`язки згідно посадової інструкції державного службовця категорії «Б». Так, штатним розписом Департаменту будівництва Черкаської ОДА, затвердженим 18.01.2021 і введеним в дію з 01.01.2021, передбачено 59 штатних одиниць. Зокрема, штатним розписом Департаменту будівництва Черкаської ОДА з 01.01.2021 передбачено управління фінансового, правового та господарського забезпечення у складі: начальник управління 1 штатна одиниця, відділ бухгалтерського обліку та звітності 7 штатних одиниць, відділ управління персоналом та організаційно-господарської роботи 8 штатних одиниць, відділ правового забезпечення та договірної роботи 4 штатних одиниці, всього 20 штатних одиниць. Водночас, розпорядженням голови Черкаської ОДА від 26.03.2021 № 136, були внесені зміни до розпорядження від 02.11.2015 №553 «Про структуру обласної державної адміністрації». зокрема, у Додатку 1 зазначена штатна кількість одиниць 50. Наказом відповідача від 31.03.2021 № 41-ос, з 01.04.2021 уведено в дію зміни до структури та штатного розпису Департаменту, а саме, з 01.04.2021 штатним розписом відповідача передбачено 50 штатних одиниць, структура Департаменту складається з керівництва, Управлінь (до складу яких входять самостійні структурні підрозділи (відділи), та окремі структурні підрозділи (відділи): управління капітального будівництва, управління технічного забезпечення та проектно-кошторисної роботи, відділ містобудівної діяльності та містобудівного кадастру, відділ бухгалтерського обліку та звітності 7 штатних одиниць, відділ управління персоналом та правового забезпечення 7 штатних одиниць, відділ матеріально-технічного та господарського забезпечення 5 штатних одиниць. Отже, з 01.04.2021 структурою та штатним розписом відповідача управління фінансового, правового та господарського забезпечення, як структурний підрозділ та посада начальника Управління скорочені. Згідно з листом директора департаменту будівництва Черкаської обласної державної адміністрації Лапіна А. від 17.09.2021 № 1497/02.03-09, на дату попередження позивача про наступне звільнення були наявні такі вакантні посади державної служби: 1.Перший заступник директора Департаменту. 2.Головний спеціаліст відділу містобудівної діяльності та містобудівного кадастру. 3.Головний спеціаліст відділу бухгалтерського обліку та звітності. 4.Начальник відділу управління персоналом та правового забезпечення. 5.Заступник начальника відділу управління персоналом та правового забезпечення. 6.Головний спеціаліст-юрисконсульт відділу управління персоналом та правового забезпечення. 7.Начальник відділу розвитку дорожньої інфраструктури управління капітального будівництва. 8.Начальник відділу проектно-кошторисної роботи управління технічного забезпечення та проектно-кошторисної роботи. 9.Начальник відділу технічного нагляду управління технічного забезпечення та проектно-кошторисної роботи. Письмовим попередженням від 19.04.2021 № 602/02.02.-1613, позивач була письмово попереджена про наступне звільнення з посади начальника Управління та їй була запропонована посада головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності, від якої позивач відмовилась. У зв`язку з відмовою від запропонованої посади, наказом відповідача від 06.09.2021 № 128-ос, позивач була звільнена з посади начальника управління фінансового, правового та господарського забезпечення на підставі пункту першого частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із скороченням посади державної служби. Не погоджуючись з наказом про звільнення, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з поновленням на посаді та стягненням середнього середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач звернулась з позовом до суду. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що відповідач при винесенні оскаржуваного наказу про звільнення позивача, не допустив порушення положень Закону України «Про державну службу» та порядку звільнення. Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк, їй так і не було запропоновано іншу рівнозначну посаду державної служби за наявності значної кількості відповідних вакантних посад за період з 19.04.2021 (дати попередження про звільнення) по 06.09.2021 (дату звільнення), як і було проігноровано переважне право позивача на залишення на роботі. Судом першої інстанції не було враховано підвищення позивачем кваліфікації, за сертифікованою програмою. Відповідач не виконав свого обов`язку щодо працевлаштування позивача на рівнозначну посаду при реальній можливості такого призначення. Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке. Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України «Про державну службу» (надалі також - Закон № 889 (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця. При цьому, законодавство про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП) та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього, регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Тож, оскільки дія Закону № 889 поширюється безпосередньо на державних службовців міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, тому правовий статус державного службовця та правове регулювання відносин, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням і припиненням, визначається саме цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Тобто, дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом, що узгоджується зі ст. 5 Закону № 889. Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 889, посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених ч.1 ст.1 цього Закону. Так, порядок призначення на посаду державної служби визначено у ст. 31 Закону № 889, у відповідності до ч. ч. 1 та 2 якої, на посаду державної служби призначається переможець конкурсу. Рішення про призначення на посади державної служби категорій «Б» і «В» приймається керівником державної служби, якщо інше не передбачено законом. Слід звернути увагу на тому, що предметом спору у даній справі є законність/незаконність звільнення позивача із займаної посади відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889, у зв`язку зі скороченням посади державної служби. У зв`язку з цим, слід наголосити, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини. Підстави припинення державної служби визначені статтею 83 Закону № 889-VІІІ, відповідно до пункту 4 частини першої якої, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону). Згідно норм п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VІІІ, які застосовано до позивача, підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу. За вимогами ч. 3 вказаної статті, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду. За змістом ч. 1 ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців. Тож, з наведеного слідує, що у разі скорочення штату чи зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців державному службовцю, посада якого скорочується, повинна бути запропонована рівнозначна посада, а у разі відсутності рівнозначної посади - нижча посада державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. У разі відсутності таких посад або відмови від запропонованої посади державний службовець звільняється від займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VІІІ. Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що позивач з 18.12.2020 займала посаду начальника управління фінансового, правового та господарського забезпечення Департаменту будівництва Черкаської обласної державної адміністрації, яка відноситься до категорії «Б». Як вже зазначалось вище, структурою Департаменту будівництва Черкаської ОДА, станом на 01.01.2021, було передбачено управління фінансового, правового та господарського забезпечення як самостійний структурний підрозділ, у складі: начальник управління 1 штатна одиниця, відділ бухгалтерського обліку та звітності 7 штатних одиниць, відділ управління персоналом та організаційно-господарської роботи 8 штатних одиниць, відділ правового забезпечення та договірної роботи 4 штатних одиниці, всього 20 штатних одиниць. Штатним розписом відповідача з 01.01.2021 передбачено штат у кількості 59 працівників. Згідно з розпорядженням голови Черкаської обласної державної адміністрації від 26.03.2021 № 136, наказу директора Департаменту будівництва Черкаської обласної державної адміністрації Лапіна А. від 31.03.2021 № 41-ос, структури та штатного розпису відповідача управління фінансового, правового та господарського забезпечення як самостійний структурний підрозділ були скорочені, передбачено окремі структурні підрозділи (відділи): відділ бухгалтерського обліку та звітності 7 штатних одиниць, відділ управління персоналом та правового забезпечення 7 штатних одиниць, відділ матеріально-технічного та господарського забезпечення 5 штатних одиниць. Також, штат відповідача скорочено та передбачено 50 штатних одиниць. Зокрема, була скорочена посада начальника управління фінансового, правового та господарського забезпечення, яку займала позивач. При цьому, матеріалами справи підтверджується, що 19.04.2021 позивач була письмово попереджена про скорочення посади начальника управління фінансового, правового та господарського забезпечення та їй запропонована посада головного спеціаліста головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності, від якої позивач відмовилась. Вирішуючи питання, чи є запропонована посада рівнозначною, слід врахувати, що всі посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців та встановлені категорії «А», «Б» та «В» посад державної служби. До категорії "Б" належать посади: керівників та заступників керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення; керівників державної служби у державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення; керівників та заступників керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких державних органів Так, визначення підкатегорій посад державної служби та прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону № 889-VІІІ, рівнозначною є посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів. Тож, у даному випадку, посада головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності відноситься до категорії «В», тому, є посадою нижчої категорії, оскільки позивач займала посаду, яка відноситься до категорії «Б». Відповідач міг пропонувати (як виняток) позивачу посаду нижчої категорії. За доводами сторони відповідача, посада державної служби, яка є рівнозначною посаді, яку займала позивач, станом на 19.04.2021 була відсутня, а посада головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності була запропонована позивачу з врахуванням її кваліфікації, освіти та попереднього досвіду роботи, тобто, з врахуванням переважного права на залишення на роботі. З матеріалів справи колегія суддів бере до уваги, що [PERSON] під час звільнення в зв`язку із скороченням посади державної служби із вказаного вище переліку вакантних посад державної служби запропоновано посаду головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності, та як зазначає відповідач, посада запропонована та, яку може обіймати позивач відповідно до своєї кваліфікації, освіти та попереднього досвіду роботи, чим було використано переважне право на залишення на роботі, проте позивач відмовилась від запропонованої посади. В той же день вона подала заяву про розгляд можливості скоротити строк попередження про звільнення. [PERSON] має освіту молодшого спеціаліста за кваліфікацією з економіки підприємства та базову вищу освіту за напрямком підготовки «Економіка і підприємства». Судом першої інстанції було досліджено, що згідно з листом директора Департаменту будівництва Черкаської ОДА Лапіна А. від 17.09.2021 № 1497/02.03-09, на дату попередження позивача про наступне звільнення (19.04.2021) були наявні такі вакантні посади державної служби, які відносяться до посад категорії «Б»: перший заступник директора Департаменту; начальник відділу управління персоналом та правового забезпечення; заступник начальника відділу управління персоналом та правового забезпечення; начальник відділу розвитку дорожньої інфраструктури управління капітального будівництва. У контексті наведеного, колегія суддів враховує, що судом першої інстанції було досліджено та проаналізовано, що посади начальника відділу проектно-кошторисної роботи управління технічного забезпечення та проектно-кошторисної роботи та начальника відділу технічного нагляду управління технічного забезпечення та проектно-кошторисної роботи не відносяться до посад державної служби, тому і не могли були запропоновані позивачу. Щодо посади першого заступника директора Департаменту будівництва Черкаської ОДА, згідно Переліку посад державної служби, що прирівнюється до відповідних категорій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15, посади заступників керівників самостійних структурних підрозділів державних органів відносяться до підкатегорії «Б2», а посади керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів державних органів відносяться до підкатегорії «Б3», а тому, посада першого заступника керівника є вищою посадою, ніж посада, яку обіймала позивач, тому, і не могла бути їй запропонована. Щодо посад начальника відділу управління персоналом та правового забезпечення, заступника начальника відділу управління персоналом та правового забезпечення, начальника відділу розвитку дорожньої інфраструктури управління капітального будівництва, колегія суддів враховує, що вказані посади відносяться до підкатегорії «Б3», тому, є рівнозначними у розумінні положень п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону № 889-VІІІ, як рівнозначні посади державної служби, водночас, згідно з пунктами 1.2, 1.3 розділу ІІІ Положення про відділ управління персоналом і правового забезпечення, затвердженим наказом відповідача від 14.04.2021 № 50/1-ос, начальник відділу та його заступник повинні мати ступінь вищої юридичної освіти не нижче магістра. Згідно з пунктом 1 розділу Положення про відділ розвитку дорожньої інфраструктури управління капітального будівництва, затвердженим наказом відповідача від 14.04.2021 № 50/1-ос, начальник відділу повинен мати досвід роботи у сфері дорожньої галузі. За даних обставин, вбачається, що позивач не має вищої юридичної освіти та не має досвіду роботи у дорожній галузі, отже, як правильно виснував суд першої інстанції, не має відповідної кваліфікації для зайняття вказаних вище посад. У частині посади головного бухгалтера та заступника головного бухгалтера, то як вбачається з трудової книжки позивача, на вказаних посадах позивач не перебувала, отже, відповідної кваліфікації не має, тому у силу приписів ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VІІІ, вказана посада не могла бути запропонована позивачу. Також, за наведеного правового регулювання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачу була запропонована вакантна посада державної служби нижчого рівня (головний спеціаліст відділу) на законній підставі, адже наявні у Департаменті вакансії, на момент звільнення позивача, не відповідали або ж рівню (категорії, під категорії) посади позивача, або ж позивач за освітніми/кваліфікаційними характеристиками не могла бути призначена на такі посади. Оскільки позивач відмовилась від її зайняття, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано виснував, що наказ від 06.09.2021 № 128-ос відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VІІІ, є правомірним і скасуванню не підлягає. Щодо посилань апелянта на підвищення кваліфікації з метою вдосконалення раніше набутих нею компетентностей, колегія суддів зазначає, що у межах професійної діяльності та згідно пункту одинадцятого частини першої статті 8 Закону України «Про державну службу», одним з основних обов`язків державного службовця є постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності. При цьому, апелянтом так і не було доведено, що її професійні навички та характеристики, відповідали/давали змогу зайняти одну з вакантних посад у відповідача. При врахуванні переважного права суб`єкт призначення (керівник державної служби) враховував наявність відповідної освіти, компетентності (вивчення особової справи). Також, протягом 2021 року, [PERSON] відпрацювала фактично 26 днів, весь інший період апелянт перебувала у відпустках та на лікарняних листках (з січня 2021 по 06.09.2021 день звільнення загальна тривалість лікарняних складає 163 дні). Відповідачем дотримано приписи ст. 87 Закону України «Про державну службу», з якими пов`язується підстава звільнення, а також процедуру такого звільнення. Тож, позовні вимоги не підлягають задоволенню, за наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Відповідно до норм ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Колегія суддів враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Так, позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні) сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01 від 06.09.2005 р., п.89), «Проніна проти України» (заява №63566/00 від 18.07.2006 р., п.23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04 від 10.02.2010 р., п.58) принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) від 09.12.1994 р., п.29). Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied