Рішення адміністративного суду від 2024-05-03 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області в якому просив суд: - визнати неправомірним повернення Головним Управлінням державної казначейської служби у Чернігівській області, що оформлено листом від 13.02.2023 року за №04-17-10/768, виконавчого документу, виданого 29.08.2022 судом по справі №620/2213/22; - зобов`язання Головне Управління державної казначейської служби у Чернігівській області прийняти від [PERSON] до виконання виконавчий документ, що виданий судом 29.08.2022 по справі №620/2213/22. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року позов залишено без задоволення. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити, з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке. Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 в адміністративній справі № 620/2213/22 повністю задоволено позов [PERSON] . Визнано неправомірним рішення Головного управління пенсійного фонду України в Чернігівській області (що викладено в протоколі за пенсійною справою - 2505014646 (ДПА) від 24.11.2021), в частині строку (з 01.11.2021) призначення пенсії [PERSON] . Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву [PERSON] від 15.05.2015 про призначення пенсії за вислугу років за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в частині строку призначення пенсії, з урахуванням висновків суду. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 992,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань. 29.08.2022 на підстави вищезазначеного рішення суду позивачу видано виконавчі листи, у яких зазначена дата набрання законної сили рішенням суду 03.08.2022. 07.10.2022 ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду поновлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області строк на апеляційне оскарження рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі №620/2213/22. Відкрито апеляційне провадження. Зупинено дію рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі №620/2213/22. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2023 року рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 № 620/2213/22 залишено без змін. 07.02.2023 позивач звернувся до ГУ ДКСУ у Чернігівській області з виконавчим листом про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 № 620/2213/22 в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 992,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань. У якому зазначена дата набрання законної сили 03.08.2022. Відповідач листом від 13.02.2023 № 04-17-10/768, посилаючись на п.9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, повернув виконавчий лист № 620/2213/22. Позивач вважаючи дії відповідача протиправними, звернувся до суду з даним позовом. Не погоджуюсь із діями відповідача щодо виплати допомоги у вказаному розмірі, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень. Відповідно до частини другої статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України, відповідно до п.1 ч.1 ст.3 вказаного Закону є виконавчими документами, на підставі яких підлягають примусовому виконанню рішення. Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Відповідно до ст.6 Закону №1404-VIII у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються податковими органами, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання. Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання регулює закон України від 5 червня 2012 року №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (далі - ЗУ №4901-VI). Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання. Так, відповідно до ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). Згідно з ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження" із заявою про виконання рішення суду. Порядком №845 врегульовано механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. Відповідно до п.6 Порядку №845 у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: - заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДР номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувана (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштового адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення); - оригінал виконавчого документа; - судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету). Виконавчі документи відповідно до п.2 Порядку №845 - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України "Про виконавче провадження". Відповідно до п.п. 2, 6, 7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) у виконавчому листі зазначаються дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ, дата набрання рішенням законної сили та строк пред`явлення рішення до виконання. Постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215 затверджено Положення про Державну казначейську службу України (далі - Положення №215), відповідно до пункту 1 якого Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно з пп. 3 п. 4 Положення №215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Пунктом 9 Положення №215 встановлено, що Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Пунктом 9 Порядку №845 передбачено умови, за яких орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачу, а саме: виконавчий документ не підлягає виконанню органом Казначейства; подано особою, що не має відповідних повноважень; пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку; видано або оформлено з порушенням установлених вимог; рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку; суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов`язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом; відсутній залишок невідшкодованого податку на додану вартість, узгоджений із стягувачем; стягувач відмовився від виконання виконавчого документа або відкликав його без виконання; наявні інші передбачені законом випадки. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 07.02.2023 подано до Головного управління заяву про виконання виконавчого листа Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 по справі №620/2213/22. При цьому в заяві позивачем чітко зазначено, що рішення суду першої інстанції, на підставі якого видано виконавчий лист, залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2023. Пунктом 3.20 Положення про юридичний відділ Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області, затвердженого наказом від 01.02.2023 №47, передбачено проведення правової експертизи документів, наданих на виконання рішення суду, виконання яких гарантується державою та рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. За результатами попереднього розгляду наданих позивачем документів, встановлено, що у виконавчому листі Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 по справі №620/2213/22 зазначено дату набрання рішенням суду законної сили 03.08.2022, проте рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 по справі №620/2213/22 оскаржено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області в апеляційному порядку. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2023 по справі №620/2213/22, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 по справі №620/2213/22 залишено без змін. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, дата набрання законної сили рішення по справі №620/2213/22 - 16.01.2023. З огляду на викладене Головним управлінням Державної казначейської служби в Чернігівській області зроблено висновки, що поданий позивачем до виконання виконавчий лист містить недостовірну дату набрання законної сили рішенням, що власне і слугувало підставою для повернення виконавчого листа без виконання. Суд першої інстанції погодився з такими міркуваннями відповідача. Поряд із цим, приписами статті 255 КАС України передбачено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Згідно з приписами ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Отже, з аналізу наведених норм слідує, що набрання рішенням суду законної сили відбувається в разі спливу строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а за загальним правилом, право на апеляційне оскарження припиняється з моменту пропущення відповідних процесуальних строків. Як вірно встановлено судом першої інстанції, повний текст рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 № 620/2213/22 складено 04.07.2022, отже, останнім днем строку на подання апеляційної скарги є 03.08.2022. Відповідно, 03.08.2022 року рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 № 620/2213/22 набрало законної сили. Відтак, Чернігівський окружний адміністративний суд видавши 29.08.2022 виконавчий лист у справі № 620/2213/22 цілком обґрунтовано вказав дату набрання рішення законної сили саме 03.08.2022 року. В подальшому, відповідачем у справі № 620/2213/22 подано апеляційну скаргу на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.06.2022, що зареєстрована судом апеляційної інстанції у вересні 2022, тобто після закінчення строку встановленого на апеляційне оскарження. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2023 строк на апеляційне оскарження поновлено та відкрито апеляційне провадження. Крім того, вказаною ухвалою зупинено дію рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі №620/2213/22. Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що приписами ч. 4 ст. 300 КАС України встановлено обов`язок суду апеляційної інстанції саме зупинити дію оскаржуваного рішення у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження. Відповідно, після завершення апеляційного розгляду зупинена дія рішення суду першої інстанції, за умови, що таке не було скасовано чи змінено, поновлюється, а не розпочинається. З огляду на викладене, відповідач повертаючи позивачу виконавчий лист без виконання, прийшов до помилкових висновків, що у виконавчому листі неправильно зазначена дата набрання законної сили рішенням суду замість « 16.01.2023», зазначено « 03.08.2022», що перешкодило відповідачу прийняти його до виконання. Отже, перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову. Таким чином, рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Розглянувши доводи викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню та прийняттю нового рішення, згідно з яким позовні вимоги слід задовольнити.

Результат розгляду: granted