Рішення адміністративного суду від 2022-08-03 00:00:00+03

[PERSON] звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Виконавчого комітету Хмельницької міської ради про скасування постанови про адміністративне правопорушення №10-І від 22.02.2022 року, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 13600,00 грн. на підставі ч.2 ст. 156 КУпАП. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 травня 2022 \~року у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що воно прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовані відсутністю жодних доказів вини [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення. З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Сторони в судове засідання не з"явились. 03 серпня 2022 року представник позивача подав заяву про здійснення апеляційного розгляду справи без його участі. Також, 03 серпня 2022 року представником відповідача подано клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи та надання часу для підготовки та направлення до суду відзиву на апеляційну скаргу. Клопотання мотивоване тим, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі отримано позивачем лише 02 серпня 2022 року. Оцінюючи доводи клопотання, колегія суддів зауважує про скорочені строки розгляду даної категорії справ, визначені статтею 286 КАС України, що не дає можливості перенести апеляційний розгляд на іншу дату. Зокрема, відповідно до п.5 ч.3 ст. 286 КАС України суд апеляційної інстанції зобов"язаний розглянути справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи. Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Окрім того, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Зважаючи на вищенаведене, клопотання представник відповідача задоволенню не підлягає. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга є обгрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням 42 сесії Хмельницької міської ради від 17.06.2020 року за №32 "Про встановлення обмежень щодо продажу та споживання пива (крім \~безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових" на території міста Хмельницького, заборонено на території міста Хмельницького продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (крім закладів ресторанного господарства) п. 1.1.1 - з 22:00 год. до 10:00 год. в об`єктах торгівлі. Відповідно до копії трудового договору від 31.05.2019 року, [PERSON] працює продавцем у кіоску № [NUMBER] на території ТСЦ "Дубово", згідно укладеного трудового договору із ФОП [PERSON] 12 лютого 2022 року відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення п.1.1.1. рішення 42 сесії Хмельницької міської ради від 17.06.2020 року за №32, чим вчинено правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.2 ст. 156 КУпАП. Зокрема, з протоколу вбачається, що 12 лютого 2022 року о 09 год. 47 хв., [PERSON] , яка працює на посаді продавця продовольчих товарів у ФОП [PERSON] у кіоску № [NUMBER] на території ТСЦ "Дубово" по [ADDRESS] , продала невстановленому \~чоловіку пляшку вина невідомої марки. 22 лютого 2022 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Хмельницької міської ради відносно [PERSON] було винесено постанову №10-І за порушення п.1.1.1. рішення 42 сесії Хмельницької міської ради від 17.06.2020 року за №32 та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 156 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 13 600,00 грн. Позивач, не погодившись з притягненням його до адміністративної відповідальності, звернувся до суду про скасування постанови №10-І від 22 лютого 2022 року. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення, оскільки \~матеріали справи підтверджують факт продажу позивачем алкогольного напою у заборонений рішенням Хмельницької міської ради час, і \~відповідачем були надані належні та допустимі докази вчинення адміністративного правопорушення. Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є помилковими. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів враховує наступне. Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише па підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями. Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Так, у відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 156 КУпАП, порушення працівником підприємства (організації) торгівлі \~або громадського харчування правил торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами, а саме: торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами в приміщеннях або на \~територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідної сільської селищної, міської ради як такі, де роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновим виробами заборонена, а так само торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами через торгові автомати чи неповнолітніми особами, а також продаж алкогольних напоїв або тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі від 100 до 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Так, в оскаржуваному рішенні, судом першої інстанції зазначено, що доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, являються надані відповідачем протокол про адміністративне правопорушення від 12 лютого 2022 року, фотокартки та диск із відеозаписом. Щодо протоколу про адміністративне правопорушення від 12 лютого 2022 року та зазначеного у ньому факту продажу позивачем невстановленому чоловіку пляшку вина невідомої марки, колегія суддів вважає даний доказ таким, що не підтверджує встановлені у ньому обставини, оскільки \~особами, що здійснювали перевірку не встановлено, який саме товар було продано та не ідентифіковано особу, якій даний товар було продано. Що стосується відеодоказів, наданих відповідачем, вони також не підтверджують ні факту продажу позивачем алкоголю, ні самого товару, ні особи покупця, яка підтвердила факт купівлі алкоголю саме у позивача. Інших належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем не надано. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні протоколу та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016). В даному випадку, встановлені обставини справи свідчать про те, що для прийняття рішення відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для його прийняття, що свідчить про відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Факт правопорушення не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню. Наведені обставини підтверджують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги. Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно з ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог. Частиною 1 ст. 139 КАС України вказано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Отже враховуючи, що\~ даною постановою прийнято рішення на користь позивача - [PERSON] , колегія суддів дійшла висновку про необхідність відшкодування на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1240,50 грн.

Результат розгляду: granted