Рішення адміністративного суду від 2022-01-28 00:00:00+02

19 березня 2021 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення комісії відповідача про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку №2615 від 03.02.2021, та зобов`язати відповідача виключити позивача з переліку (реєстру) ризикових платників. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року позов ПП "Пауерлюкс" задоволено. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що на підставі аналізу наданих 25.01.2021 позивачем документів для розгляду питання щодо виключення платника податку з переліку ризикових платників та інформації від Олександрівського відділу камеральних, перевірок управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків встановлено не надання документів в повному обсязі, не встановлено походження товару. У зв`язку з цим у рішенні №2615 від 03.02.2021 було визначено відповідність позивача п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку. Рішення №2615 від 03.02.2021 містить достатні відомості, відповідно до яких платник може зрозуміти обґрунтування такого рішення. На теперішній час відсутня інформація для виключення ПП «ПАУЕРЛЮКС» із переліку платників податків, які відповідають Критеріям ризиковості. Відповідачем разом з відзивом на позовну заяву були надані всі належні та допустимі докази, якими обґрунтовується його правова позиція, зокрема податкова інформація Олександрівського відділу податків і зборів з юридичних осіб управління податкового адміністрування від 21.10.2020 №1897/08-01-04-12, схема руху господарських операцій; витяг з протоколу засідання від 03.02.2021 №21. Відповідач зазначає, що відповідно до п. 44-46 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1165 (далі Порядок № 1165), формат протоколу засідання комісії не передбачає внесення детальної та змістовної податкової інформації та опис всіх документів та відомостей, які були опрацьовані членами комісії та на підставі яких прийнято відповідне рішення. Доводи щодо того, що після прийняття оскаржуваного рішення реєстрація всіх податкових накладних підлягає безумовному зупиненню є помилковим, оскільки згідно Порядку № 1165 якщо податкова накладна відповідає ознакам безумовної реєстрації, вона реєструється навіть при наявності чинного рішення про відповідність платника ознакам ризиковості. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постановах від 08.10.2020 по справі №280/2284/20, від 03.12.2020 по справі №140/8457/20 перевірка контролюючим органом на відповідність критеріям ризиковості платника податків здійснюється при реєстрації кожної податкової накладної/розрахунку коригування, незалежно від факту віднесення платника податків до переліку ризикових, та є передбаченим законом заходом контролю. Відповідач зазначає, що справа № 280/2196/21 є типовою справою незначної складності та не потребує особливих адвокатських знань та вмінь, внаслідок чого розмір витрат на правничу допомогу є завищеним. У наданому акті приймання-передачі послуг від 05.03.2021 відсутній детальний опис робіт (послуг) із зазначенням часу на їх виконання, що ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у частині задоволених позовних вимог. Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому представник позивача просить: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін; вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме витрат позивача на правничу (правову) допомогу, надану Адвокатським об`єднанням «ЛЕГЕС» у суді апеляційної інстанції, у розмірі 3000 грн. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку №26667 від 21.10.2020 ПП ПАУЕРЛЮКС відповідає критеріям ризиковості платника податку. Підставою для висновку про відповідність позивача п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку було отримання податкової інформації, відповідно до якої платником податку та/або його контрагентами, згідно даних ЄРПН, здійснено реалізацію товару/послуг, відмінних від придбаних. 28.10.2020 до ГУ ДПС у Запорізькій області було здійснено звернення із адвокатським запитом №8/2020 від 28.10.2020 про отримання інформації щодо підстав включення ПП ПАУЕРЛЮКС до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку. Листом №62999/10/08-01-04-011-17 від 05.11.2020 ГУ ДПС у Запорізькій області повідомило про те, що ПП ПАУЕРЛЮКС включено до переліку ризикових за критерієм у контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданій на реєстрацію податковій накладній/розрахунку коригування. За результатами проведеного аналізу даних ЄРПН за період січень 2020 жовтень 2020 не встановлено походження товару від контрагентів-постачальників, зокрема, але не виключно, ТОВ АЛЬМЕК, ТОВ ПАРМАКТ, ТОВ НЕОТАНАС, ТОВ ТАРГІНА, ТОВ САЛАБРІУС ГРАНД, ТОВ РОЛАКС ПОСТАЧ. Зазначені контрагенти-постачальники не виробляють та не придбавають по ланцюгу товар, постачання якого на адресу ПП ПАУЕРЛЮКС відображено у податкових накладних. Позивачем надіслані до ДПС пояснення від 25.01.2021 щодо невідповідності критеріям ризиковості платника податку з копіями документів, які підтверджують господарські операції із зазначеними постачальниками. Згідно Рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку №2615 від 03.02.2021 Комісією регіонального рівня, з урахуванням отриманої від платника податку інформації та копій відповідних документів від 25.01.2021 №1, прийнято рішення про відповідність ПП ПАУЕРЛЮКС критеріям ризиковості платника податку. При цьому, підставою для відповідності ПП ПАУЕРЛЮКС п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку було отримання податкової інформації, відповідно до якої платником податку та/або його контрагентами, згідно даних ЄРПН, здійснено реалізацію товару/послуг, відмінних від придбаних та надання платником документів не у повному обсязі. Не погодившись із рішенням №2615 від 03.02.2021, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки: оскаржуване рішення прийнято з порушенням процедури та не у спосіб, встановлений Порядком №1165, оскільки спірне рішення прийнято не за наслідками подання позивачем конкретної податкової накладної / розрахунку коригування для реєстрації, що має передувати моніторингу платника податку, моніторингу такої накладної/ розрахунку коригування, а прийнято у зв`язку з податковою інформацією, що отримана з баз даних ДПС під час виконання функцій контролю; відповідачем не доведено існування підстав для застосування до позивача пункту 8 Критеріїв ризиковості платників податку із відповідним внесенням до переліку ризикових суб`єктів господарювання; зобов`язання ГУ ДПС у Запорізькій області виключити позивача з переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості, є належним способом захисту прав позивача, який забезпечить їх ефективне поновлення. Колегія суддів в цілому погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування спірного рішення, але, з огляду на доводи апеляційної скарги та наявні у матеріалах справи докази, зазначає наступне. Згідно матеріалів справи, відповідно до рішення №26667 від 21.10.2020 позивач відповідає п. 8 Критеріїв ризиковості платника податків у зв`язку з тим, що платником податку та/або його контрагентами, згідно даних ЄРПН, здійснено реалізацію товарів/послуг, відмінних від придбаних. Також, відповідачем було прийнято рішення №2615 від 03.02.2021 про відповідність позивача п. 8 Критеріїв ризиковості платника податків, оскільки: платником податку та/або його контрагентами, згідно даних ЄРПН, здійснено реалізацію товарів/послуг, відмінних від придбаних; платником податку документи надані не в повному обсязі. Вказане рішення прийнято з урахуванням отриманих від платника податку інформації та копій відповідних документів від 25.01.2021 р. № 1. Ці обставини позивачем не спростовуються. Отже, підставою для прийняття спірного рішення №2615 від 03.02.2021 є надання позивачем пояснень від 25.01.2021 р. з документами для розгляду питання щодо виключення позивача з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку, про що зазначено в самому тексті рішення. З огляду на це, висновки суду першої інстанції про те, що рішення №2615 від 03.02.2021 року прийняте у зв`язку з наявною податковою інформацією, що отримана з баз даних ДПС під час виконання функцій контролю, а не за наслідками подання останнім податкової накладної/розрахунку коригування для реєстрації, не відповідає обставинам справи, адже підстава в рішенні вказана інша з урахуванням отриманої від платника податку інформації та копій відповідних документів від 25.01.2021 № 1. Разом з тим, колегія суддів, не заперечуючи право відповідача на здійснення відповідних повноважень, цілком погоджується з висновками суду щодо відсутності у рішенні відповідного обґрунтування, яке зумовило його прийняття. Оскільки саме рішення доводиться до відома суб`єкта господарювання, воно має відповідати критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, в тому числі в частині його обґрунтованості. Втім, ані у рішенні, ані у протоколі 03.02.2021 №21 (а.с. 29 т. 1, а.с. 237 т. 2) не конкретизовано, що саме не надано позивачем; у протоколі зазначено лише \~про не надання податків документів в повному обсязі, не встановлено походження придбаного товару. Лише у службовій інформації (а.с. 238-239 т. 2), яка не є доступною позивачу, зазначається про придбання позивачем товару у контрагентів-постачальників, які у свою чергу проводили операції з реалізації товарів іншої номенклатури, відмінної від номенклатури товарів придбання. З огляду на це, колегія суддів вважає, що слід скасувати оскаржуване рішення, як таке, що не відповідає вимогам щодо обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень. Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду, що \~належним способом захисту прав позивача, який забезпечить їх ефективне поновлення, є зобов`язання Головного управління ДПС у Запорізькій області виключити позивача з переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості, оскільки суд не може переймати на себе повноваження відповідного органу та не може на підставі наявних матеріалів справи дійти однозначного висновку про достатність поданих від імені підприємства документів для виключення його з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку. Така правова позиція \~колегії ґрунтується на положеннях ч. 4 ст. 245 КАС України, яка передбачає, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Вочевидь, судом першої інстанції не було дотримано зазначеної процесуальної норми, що призвело до прийняття помилкового рішення в частині визначення способу захисту прав позивача. Тому, колегія суддів вважає, що належним способом захисту прав позивача є скасування оскаржуваного рішення та зобов`язання відповідача вдруге розглянути подані документи з повідомленням від 25.01.2021 року та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду. Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є зокрема: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Таким чином колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України). Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України). Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 6 ст. 139 КАС України). Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. За змістом частини 3 цієї ж статті для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 5 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. На підтвердження понесених позивачем судових витрат в сумі 4000,00 грн. на оплату професійної правничої правової допомоги в суді першої інстанції представником позивача до суду першої інстанції надано копії: додаткової угоди №3 від 26.02.2021 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 15.06.2020, акту приймання-передачі послуг від 05.03.2021, платіжного доручення №2875 від 03.03.2021. Згідно акту приймання-передачі послуг від 05.03.2021 Адвокатським об`єднанням ЛЕГЕС відповідно до умов Додаткової угоди №3 від 26.02.2021 надано наступну правничу допомогу: складено та подано до суду позовну заяву - 4000 гривень. Крім того у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн., а саме за підготовку направлення відзиву на апеляційну скаргу. На підтвердження понесених позивачем судових витрат в сумі 3000,00 грн. на оплату правничої правової допомоги в суді апеляційної інстанції представником позивача до суду надано: оригінал ордеру серія АР №1037647 від 26.02.2021; копії рахунку №10/11 від 08.11.2021, акту приймання-передачі послуг правової допомоги від 09.11.2021, платіжного доручення №3018 від 09.11.2021. Сплата позивачем судового збору за подання позову в сумі 2270,00 грн. підтверджується платіжним дорученням № 2874 від 03.03.2021. Зважаючи на характер спірних правовідносин та кількість задоволених позовних вимог колегія суддів дійшла висновку, що сума судових витрат позивача, що підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень має становити: 2000,00 грн. - за оплату професійної правничої правової допомоги в суді першої інстанції, 1000,00 грн. - за оплату професійної правничої правової допомоги в суді апеляційної інстанції, 1135,00 грн. (2270 грн./2) за оплату судового збору.

Результат розгляду: partial