Рішення адміністративного суду від 2023-07-25 00:00:00+03

в лютому 2023 року позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просить: стягнути з відповідача на його користь суму боргу між нарахованою сумою пенсії в розмірі 26565,04 грн. та виплаченою сумою пенсії - 20930 грн. за лютий 2023 року.\~\~\~ Рішенням Вінницького окружнго адміністравтивного суду від 18 квітня 2023 року у задоволені позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, справу направити до цього ж суду на новий розгляд. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Зокрема, скаржник не погоджується з тим, що сторони, предмет та підстави позову, заявленого позивачем у даній справі, є аналогічними з тими, з якими позивач уже звертався до суду раніше та яким вже була надана оцінка в межах справи №120/1602/23 та постановлено рішення, яке набрало законної сили. Від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити в силі рішення суду першої інстанції. В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив суд відмовити у її задоволенні. Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області та отримує з 14.12.2010 пенсію по інвалідності як особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з участю в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії. Пенсію позивач отримує відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII). З 01.12.2022 позивачу здійснено перерахунок пенсії, розмір якої з надбавками становив 26565,04 грн. Проте, пенсійна виплата з того часу була обмежена максимальним розміром у сумі 20930,00 грн. Так, відповідно до наявних у справі доказів, у лютому 2023 року позивачу нараховано пенсію в загальному розмірі 26565,04 грн. Однак здійснено виплату пенсії за цей період з обмеженням її максимального розміру в сумі 20930,00 грн. Відтак, вважаючи таке обмеження його пенсії максимальним розміром протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом з вимогою про стягнення різниці між нарахованим розміром пенсії за лютий 2023 року та виплаченою сумою, що становить 5635,04 грн. (26565,04 20930,00). Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції зазначив, \~що публічно правовий спір в межах існуючих правовідносин між [PERSON] та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо виплати різниці між нарахованою сумою пенсії в розмірі 26565,04 грн. у лютому 2023 року та виплаченою сумою пенсії у лютому 2023 року у розмірі 20930 грн. уже є вирішеним в межах розгляду судової справи № 120/1602/23, де судом обрано ефективний та належний спосіб захисту порушеного права позивача. Тому, в спірних правовідносинах позивач отримав гарантований Конституцією України судовий захист своїх прав. Оцінюючи спірні правовідносини та доводи апеляційної скарги, суд враховує наступне. Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визначеним законом шляхом. За змістом ч. 3 ст. 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; неприпустимість зловживання процесуальними правами. Відповідно до пункту 3 частини 1 статі 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд залишає позовну заяву без розгляду якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Умовами застосування такої підстави для залишення позовної заяви без розгляду є: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); остаточне вирішення тотожного спору постановою чи ухвалою, яка перешкоджає повторному зверненню до суду (про відмову у відкритті провадження чи закриття провадження); набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили. Зазначена підстава для залишення позову без розгляду спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих самих підстав. Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними і суд не вправі відмовити у відкритті провадження у справі. Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Відтак, після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 у справі № 809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше. Під час розгляду адміністративної справи колегією суддів встановлено, що у провадженні Вінницького окружного адміністративного суду уже перебувала справа №120/1602/23 за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області \~в якому позивач просив: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у виплаті різниці між нарахованою та виплаченою сумою пенсії за січень 2023 та лютий 2023 року в загальному розмірі 11270,08 грн (5635,08 грн та 5635,04 грн); - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплатити різницю між нарахованою сумою пенсії за січень 2023 року в розмірі 26565,04 грн та виплаченою сумою пенсії за січень-лютий 2023 у розмірі 20930 грн. за кожний місяць січень-лютий 2023. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28.03.2023, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2023, позов задоволено частково: - визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у виплаті різниці між нарахованою та виплаченою сумою пенсії за січень 2023 та лютий 2023 року в загальному розмірі 11270,08 грн (5635,08 грн та 5635,04 грн); -зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплатити різницю між нарахованою сумою пенсії за січень 2023 року в розмірі 26565,04 грн та виплаченою сумою пенсії за січень-лютий 2023 у розмірі 20930 грн. за кожний місяць січень-лютий 2023. При цьому, предмети публічно - правового спору в даній справі та у справі № 120/1602/23 є тотожними. Позивач в обох справах просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплатити різницю між нарахованою сумою пенсії за січень 2023 року в розмірі 26565,04 грн та виплаченою сумою пенсії за січень-лютий 2023 у розмірі 20930 грн. за кожний місяць січень-лютий 2023. Натомість суд першої інстанції вирішуючи клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 240 КАС України, дійшов необгрунтованого висновку, що підстави позову у справах частково співпадають, проте предмети цих позовів є різними. Верховний Суд неодноразово викладав позиції стосовно того, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Разом з тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права (пункт 7.43. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 9901/433/18 зазначено, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається. Аналогічного висновку дійшов також Верховний Суд у постанові від 06.02.2023 по справі № 140/559/22. Отже, в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду, станом на час відкриття првадження у даній справі, перебувала справа № 120/1602/23 в якій на даний час рішення вступило в законну силу, про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, як і в адміністративній справі № 120/160305/23, що з огляду на приписи статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення даної позовної заяви без розгляду. Проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не врахував норми процесуального законодавста, виніс рішення по вказаній справі, що суперечить нормам чинного законодавства, а саме, за наявності правових підстав передбачених п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду. Згідно з вимогами Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково. Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції помилково відкрив провадження і розглянув справу, яка згідно до п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України підлягає залишенню без розгляду, а тому ухвалене в даній справі рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження в ній. З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення позову без розгляду.\~\~

Результат розгляду: partial