Рішення адміністративного суду від 2022-02-09 00:00:00+02

У серпні 2021р. [PERSON] звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила скасувати постанову Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції серії БАБ №122261 від 25.08.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 20 січня 2022 року позивачу відмовлено у задоволені позову. Не погоджуючись із вказаним рішенням, [PERSON] подала апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В своїй скарзі, апелянт зазначив, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі не врахував, що керований автомобіль не використовується для перевезення вантажів або пасажирів з метою отримання прибутку, а отже він не підлягає обов`язковому технічному нагляду. У зв`язку з викладеним, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового про задоволення позову. Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів доходить наступних висновків. Предметом спору у даній справі є оскарження [PERSON] постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №122261 від 25.08.2021 року, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 121 КУпАП. Як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, 25.08.2021 року інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, 25 зупинено автомобіль марки «Skoda Rapid» реєстраційний номер [NUMBER] , який в порушення вимог п.п.ю 31.3 (б) ПДР України не пройшов обов`язковий технічний контроль. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 121 КУпАП, інспектором винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №122261 від 25.08.2021 року, законність якої є предметом спору у данні справі. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки керований позивачем транспортний засіб належить юридичній особі та використовується для забезпечення діяльності підприємства з метою отримання прибутку, останній має проходити обов`язковий технічний контроль, а отже підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР). Пунктом 31.3 б ПДР встановлено, що експлуатація транспортних засобів забороняється згідно із законодавством: якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю). Частина 3 статті 121 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність водіїв за керування транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, - у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Статтею 29 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль. Відповідно до статті 33 Закону України "Про дорожній рух" технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством. Згідно із ч. 1 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» обов`язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років. 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України». Відповідно до п.п 15 пункту 2 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року № 137 (далі - Порядок) транспортний засіб, що використовується з метою отримання прибутку - транспортний засіб, що експлуатується юридичними, фізичними особами - підприємцями під час провадження господарської діяльності з метою отримання прибутку, фізичними особами під час виконання цивільно-правових угод з метою отримання прибутку. Під господарською діяльністю в Господарському кодексі України розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. (стаття 3 ГК України). Відповідно до статті 1 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» транспортний засіб спеціалізованого призначення - транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, інвалідів, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо). Для віднесення автомобіля до об`єкту обов`язкового технічного огляду слід використовувати термінологію, що наведена у Правилах надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою КМУ №176 від 18 лютого 1997 року (далі - Правила). Пунктом 1 цих Правил визначено порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг (далі - замовники послуг), автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами. За змістом пункту 7 Правил дія цих Правил не поширюється на перевезення, які здійснюються: - транспортними засобами спеціального призначення; - транспортними засобами, задіяними під час забезпечення обороноздатності, правопорядку та ліквідації наслідків стихійного лиха і надзвичайної ситуації; - службовими легковими автомобілями; - транспортними засобами, які належать фізичним особам і використовуються ними для задоволення власних потреб, що не має на меті отримання прибутку. Відповідно до матеріалів справи, транспортний засіб «Skoda Rapid», державний номерний знак [NUMBER] , являється загальним легковим седаном-В, яки на праві власності належить AT «Фармак». Відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вид діяльності AT «Фармак» визначено як виробництво фармацевтичних препаратів і матеріалів (основний); оптова торгівля фармацевтичними товарами; неспеціалізована оптова торгівля; роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах; вантажний автомобільний транспорт; надання послуг перевезення речей (переїзду); забір, очищення та постачання води. Також, як вбачається з наявних у справі матеріалів та наданих позивачем пояснень, вказаний транспортний засіб використовується позивачем у службовій діяльності. Таким чином, автомобіль, яким керував позивач, є службовим автомобілем, а тому його не слід вважати автомобілем, що здійснює перевезення пасажирів з метою отримання прибутку і відповідно якщо транспортний засіб використовується в службових цілях для забезпечення господарської діяльності юридичної особи в цілому, то він не підлягає обов`язковому проходженню технічного контролю. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.10.2019 р. по справі № 678/483/17 та від 08.07.2020 р. по справі № 731/186/17. До постанови про накладення адміністративного стягнення докази протилежного (про використання автомобіля для перевезення пасажирів або вантажів) суду відповідачами не додано. Сам по собі факт належності транспортного засобу підприємству не може свідчити про його використання з метою отримання прибутку. Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Враховуючи, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового про задоволення позову. Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Беручи до уваги відсутність події адміністративного правопорушення, постанова серії БАБ №122261 від 25.08.2021 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч.3 ст.121 КУпАП, підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю. З приводу розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. З матеріалів справи судом встановлено, що за подання позову та апеляційної скарги позивачем сплачений судовий збір у сумі 2270 грн. (а.с. 1, 69) На підставі викладеного, оскільки стягнення судових витрат із суб`єкта владних повноважень, посадова особа якого була відповідачем у справі, прямо передбачено частиною першою статті 139 КАС України, сплачена позивачем сума судового збору за подання апеляційної скарги підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Результат розгляду: granted