Рішення адміністративного суду від 2022-11-28 00:00:00+02

У липні 2018 року Фермерське господарство «Щедрий лан» (далі - ФГ «Щедрий лан»; позивач; платник) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України; відповідач-1) та Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області; відповідач-2), в якому просило: визнати бездіяльність відповідача-1 щодо нерозгляду скарги ФГ «Щедрий лан» протиправною; скасувати рішення від 20 квітня 2018 року № 659167/32741260 комісії ГУ ДФС у Львівській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації; зобов`язати ДФС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну позивача від 24 жовтня 2017 року № 83. Крім того, платник просив стягнути з ДФС України на його користь витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 26437,98 грн. Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 13 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовив повністю. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 26 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нове - про задоволення позову. Однак, при цьому суд апеляційної інстанції не вирішив вимоги ФГ «Щедрий лан» у частині відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 26437,98 грн. 05 березня 2019 року до Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення в частині стягнення на його користь з ДФС України витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 26437,98 грн. Восьмий апеляційний адміністративний суд додатковою постановою від 09 квітня 2019 року заяву ФГ «Щедрий лан» задовольнив частково. Стягнув на користь платника витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 6329,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Львівській області та в сумі 6329,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань ДФС України. ГУ ДФС у Львівській області та ДФС України звернулися до суду касаційної інстанції з касаційними скаргами, в яких просять скасувати додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви повністю. В обґрунтування своїх вимог відповідачі посилаються на порушення судом норм процесуального права. При цьому звертають увагу на те, що Восьмий апеляційний адміністративний суд прийняв постанову про задоволення позову ФГ «Щедрий лан» 26 лютого 2019 року, однак заяву про ухвалення додаткового судового рішення подано платником 05 березня 2019 року, тобто з пропуском п`ятиденного строку, встановленого статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Верховний Суд ухвалами від 15 травня 2019 року та від 21 травня 2019 року відкрив касаційні провадження за касаційними скаргами ГУ ДФС у Львівській області та ДФС України відповідно. 07 червня 2019 року від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу ГУ ДФС у Львівській області, в якому він зазначив, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування судом норм процесуального права. Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційних скарг, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на таке. Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. У пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Відповідно до статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Результат розгляду: denied