Рішення адміністративного суду від 2024-07-25 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління ПФУ в м. Києві від 25.05.2023 року №183450007211 про відмову гр. [PERSON] у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; - зобов`язати Головне управління ПФУ в м. Києві зарахувати до наявного в позивача стажу для призначення пенсії за віком, періоди здійснення підприємницької діяльності: з 24.03.1994 по 14.04.1994, з 25.05.1996 по 31.10.1999 та з 19.12.2000 по 31.12.2003; - зобов`язати Головне управління ПФУ в м. Києві повторно розглянути подану [PERSON] заяву від 19.05.2023 року про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення». Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 у задоволенні адміністративного позову [PERSON] відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд неповно з`ясував обставини у справі, а саме те, що позивач на підтвердження ним здійснення підприємницької діяльності надав довідку Управління ЦНАП у м. Суми з якої вбачається, що він відповідно до розпорядження Ковпаківської районної ради народних депутатів №21 від 24.03.1994 року був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності. Листом ДПІ в м. Суми від 05.06.2007 зазначено, що свідоцтво про реєстрацію позивача як суб`єкта підприємницької діяльності від 12.05.1994 скасовано, так як в 22.12.2000 році було проведено нову реєстрацію замість перереєстрації суб`єкта підприємницької діяльності. Факт здійснення позивачем підприємницької діяльності підтверджується також Актом перевірки дотримання вимог законодавства ДПІ м. Суми від 31.05.2002, з якого вбачається, що податковою інспекцією проводились перевірки діяльності [PERSON] за попередні періоди. Відповідачі правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористались. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Сумській області як особа з інвалідністю третьої групи та отримує пенсію по інвалідності згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення". 19.06.2023 [PERSON] звернувся до Головного управління ПФУ в Сумській області із заявою від 19.05.2023 №8666 щодо переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення". Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві з урахуванням принципу екстериторіальності розглянуто заяву [PERSON] від 19.05.2023 щодо призначення пенсії та прийтято рішення від 25.05.2023 №183450007211, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком /а.с.13/. Листом від 05.06.2023 Головне управління ПФУ в Сумській області повідомило [PERSON] , що його страховий стаж склав 26 років 02 місяці 03 дні, у зв`язку з відсутністю страхового стажу 30 років, рішенням №18345007211 [PERSON] відмовлено у переведенні на пенсію за віком. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] з 24.03.1994 по 19.01.2010 був зареєстрований як фізична особа - підприємець. Інформація щодо сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України [PERSON] як приватним підприємцем за період з 24.03.1994 по 31.12.2003 відсутня, тому підстав для зарахування зазначеного періоду до загального страхового стажу відсутні. Період здійснення підприємницької діяльності з 24.03.1994 по 14.04.1994, з 25.05.1996 по 31.10.1999 та з 19.12.2000 по 31.12.2003 може бути зарахований до страхового стажу на підставі документів, передбачених п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів або пункту 4 Порядку підствердження наявного стажу роботи /а.с.15-17/. Не погодившись з прийнятим Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві рішенням №183450007211, позивач звернувся з цим позовом для захисту своїх порушених прав. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві фактично не досліджувало докази, які позивач надав до матеріалів справи. Крім того, як зазначає суд першої інстанції відповідач не наводить міркувань з приводу підстав незарахування до стажу позивача саме періодів здійснення ним підприємницької діяльності, підстави невключення до страхового стажу періодів зазначені лише в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, тому суд вважає що вимоги позивача до Головного управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві є безпідставними та необгрунтованими. Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке. Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України. Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», винятково цим Законом визначається, зокрема, пенсійний вік чоловіків і жінок, після досягнення якого особа має право на призначення пенсії за віком. Частина 3 статті 4 Закону № \~1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення. Відповідно до ст. 24 Закону № \~1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № \~1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років. Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Отже, для призначення пенсії за віком в контексті спірних правовідносин в 60 років необхідно виконання двох умов: - наявність страхового стажу з року з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; - досягнення пенсіонером 60 років на момент звернення; Дотримання цих умов є підставою для виникнення у пенсіонера права на пенсію за віком в контексті спірних правовідносин. 12.03.2023 позивачу виповнилося 60 років, тобто за умови наявності 30 років страхового стажу право на пенсію за віком виникло б у нього з цієї дати. Тож, суд зазначає, що відповідно до вищезазначених норм, саме переведення пенсіонера на інший вид пенсії здійснюється з моменту його звернення з такою заявою, а право на таке переведення може виникнути значно раніше. В той же час, для наявності у позивача права на перехід на пенсію за віком, він повинен мати 30 років страхового стажу. Слід зауважити, що під час призначення пенсії за віком додатковий стаж не враховується (абз.9 ч.3 ст. 24 Закону № 1058-IV). Згідно матеріалів справи, відповідачем обрахований страховий стаж позивача 26 років 02 місяці 03 дні. Хоча в рішенні №183450007211 Головним управлінням ПФУ в м. Києві і не зазначено, який саме період не був зарахований до страхового стажу, однак саме це і свідчить про його необгрунованість, адже рішення субєкта владних повноважень повинне бути не лише законним, але й обгрунтованим. Період, який не було зараховано під час ухвалення рішення №183450007211, роз`яснено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 05.06.2023, а саме з підстав несплати страхових внесків до Пенсійного фонду України в період: - з 24.03.1994 по 14.04.1994; \~з 25.05.1996 по 31.10.1999; з 19.10.2000 по \~31.12.2003. Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів ведення підприємницької діяльності з 24.03.1994 по 14.04.1994; з 25.05.1996 по 31.10.1999; з 19.10.2000 по \~31.12.2003, колегія суддів зазначає таке. Відповідно до п.4 Порядку № 637, періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької \~діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів. Згідно з п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування. Як свідчать матеріали справи (а.с.14), пенсійним органом враховано до страхового стажу періоди підприємницької діяльності позивача в частині спірних періодів, зокрема: - з 15.04.1994 по 24.05.1996; з 01.11.1999 по 18.12.2000; з 01.01.2004 по 31.12.2006. Тобто, враховуючи заявлені позивачем вимоги, відповідачем не було зараховано до стажу позивача лише періоди: \~з 24.03.1994 по 14.04.1994 ( 22 к.д.); \~з 25.05.1996 по 31.10.1999 (3 роки, 5 місяців, 7 днів); з 19.12.2000 по 31.12.2003 (3 роки, 0 місяців, 13 днів). Відповідно до посвідчення № [NUMBER] про реєстрацію виданого Ковпаківською районною радою народних депутатів виконавчим комітетом, на підставі розпорядження голови [INFO] від 24.03.1994 року [PERSON] зареєстрований як підприємець по торгівельно-закупівельній, торговельно-побутовій та посередницькій діяльності; виробництву або закупівлі сільськогосподарської продукції в фізичних і юридичних осіб, її переробці та реалізації; виробництву і реалізації товарів широкого вжитку, надання послуг в сфері побутового обслуговування населення./а.с. 12/ Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 2148-VIII від 03.10.2017) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску). Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 за № 793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 за № 637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів. Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 за № 637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 за № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції Постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 за № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності. З огляду на таке правове регулювання до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме: - до 01 травня 1993 року час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків; - до 01 січня 1998 року підтверджується спеціальним торговим патентом, патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків; - з 01 січня 1998 року до 01 січня 2004 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців, якщо вони підтвердженні довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування; сплатою фіксованого податку (патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян); спеціальним торговим патентом; свідоцтвом про сплату єдиного податку; довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; а з 01 липня 2000 - додатково лише за умови сплати страхових внесків; - з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК). Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку. Згідно з частиною першою статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством. При обчисленні заробітної плати (доходу), з якої фактично сплачено страхові внески згідно з Законом № 1058-IV за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу) для застрахованих осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність і обрали особливий спосіб оподаткування своїх доходів (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та членів їхніх сімей, що беруть участь у здійсненні підприємницької діяльності, береться за основу отриманий ними дохід за відповідний місяць (частина третя статті 20 Законом № 1058-IV). Обов`язковою умовою для врахування доходу, що був отриманий за час здійснення підприємницької діяльності особою, при обчисленні пенсії та набутого за цей час страхового стажу є сплата за весь наведений період внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску, та/або подання відповідних звітів до відділу персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України. Так, відповідно до освідчення №2286 про реєстрацію виданого Ковпаківською районною радою народних депутатів виконавчим комітетом, на підставі розпорядження голови Ковпаківського райвиконкому від 24.03.1994 року [PERSON] зареєстрований як підприємець по торгівельно-закупівельній, торговельно-побутовій та посередницькій діяльності; виробництву або закупівлі сільськогосподарської продукції в фізичних і юридичних осіб, її переробці та реалізації; виробництву і реалізації товарів широкого вжитку, надання послуг в сфері побутового обслуговування населення. /а.с. 12/ Листом від 07.07.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повідомило [PERSON] про те, що він як платник внесків до ПФУ взятий на облік з 01.01.2001 року на підставі свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи №1637, виданого Виконавчим комітетом Ковпаківської районної в місті Суми ради 22.12.200 року відповідно до вимог пп. 4.1.7 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.10.2001 року №16-6 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.11.2001 за №64/8663). /а.с. 19/ Згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності -фізичної особи [PERSON] , ідентифікаційний номер суб`єкта підприємницької діяльності в Державному реєстрі фізичних осіб-платника податка та інших обов`язкових платежів №2308100135, зареєстрований 22.12.2000 року. /а.с. 20/ В той час як Актом від 31.05.2002 року про результати перевірки дотримання вимог законодавства про оподаткування приватного підприємця [PERSON] , встановлено, що [PERSON] зареєстрований в виконкомі Ковпаківської районної в м. Суми ради 22.12.2000 свідоцтво №1637, попереднє №2286 від 12.05.1994. Взятий на податковий облік 12.05.1994 року ДПІ в м. Суми. /а.с.21-22/ Згідно з листом №36857/Д/29-011 від 05.06.2007 року ДПІ в м. Суми повідомила [PERSON] про виявлення невірної реєстрації фізичної особи-підприємця, а саме, що у [PERSON] два діючих свідоцтва від 12.05.1994 та від 22.12.2000, а повинно бути одне свідоцтво нового зразка з датою реєстрації 12.05.1994. Водночас, ДПІ м. Суми зазначають у вищевказаному листі, що така державна реєстрація фактично проведена із порушеннями законодавства з вини заявника, який подав державному реєстратору неправдиві відомості. Відповідно, такі порушеня, у разі їх виявлення, підлягають усуненню, а при неможливості їх усунення така державна реєстрація може бути визнана недійсною за рішенням суду відповідно до ст. 110 та з урахуванням ст. 51 Цивільного кодексу України. Колегія суддів не погоджується з такою позицією державного органу, з огляду на таке. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477- ІV від 23.02.2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини «Лелас проти Хорватії» суд звернув увагу на те, що «держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу». У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що «…у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб…». Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи, зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно. Позивач діяв добросовісно, надав до державних органів наявні в нього документи, а податковий орган при перереєстрації позивача як фізичної особи-підприємця допустив помилку, що в подальшому і стало причиною для відмови у зарахуванні періодів страхового стажу для призначення пенсії, а тому така помилка не повинна бути вирішена за рахунок приватної особи. Стосовно відсутності відомостей про сплату страхових внесків, колегія суддів зазначає наступне. Згідно з п. 2 Указу Президента від 03.07.1998 за № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва" (який був чинний на момент здійснення позивачем підприємницької діяльності) суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Ставка єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць. У разі коли фізична особа - суб`єкт малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки. У разі коли платник єдиного податку здійснює підприємницьку діяльність з використанням найманої праці або за участю у підприємницькій діяльності членів його сім`ї, ставка єдиного податку збільшується на 50 відсотків за кожну особу. Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа, яка сплачує єдиний податок, звільняється від обов`язку нарахування, відрахування та перерахування до державних цільових фондів зборів, пов`язаних з виплатою заробітної плати працівникам, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї. Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням. Доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов`язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності. Постановою правління Пенсійного фонду України № 16-6 від 19.10.2001 "Про затвердження Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України" передбачено, що до Пенсійного фонду України органами місцевого бюджету перераховуються 10 відсотків від суми фіксованого податку, 17 відсотків від суми коштів, одержаних від продажу спеціальних торгових патентів, та відділеннями Державного казначейства України 42 відсотки від сум єдиного податку, 68 відсотків від сум фіксованого сільськогосподарського податку. Відповідно до п. 16.1 розділу 16, п. 18.3 та п. 18.4 розділу 18 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої Постановою правління ПФУ від 06.09.1996 за № 1-1 (яка діяла в спірний період та втратила чинність 07.02.2011 на підставі Постанови правління Пенсійного фонду № 1-1 від 13.01.2011) суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи-суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників, зобов`язані вести облік зборів до Пенсійного фонду та витрачання його коштів, своєчасно і в повному обсязі нараховувати, утримувати та сплачувати до Пенсійного фонду страхові збори, а також подавати йому відповідні звіти та зберігати облікові дані про нарахування, утримання та сплату страхових зборів до Пенсійного фонду протягом трьох років. Колегія суддів звертає увагу, що за приписами ч. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Згідно з п.п.2 п.6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за № 28-2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.0.12015 за № 40/26485, Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань. Таким чином законодавець не тільки наділив відповідача правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на Головне управління Фонду завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії. Отже, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставин. Такі висновки узгоджуються з правою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17. Окрім того, слід звернути увагу, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1) встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів, які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає. Такий підхід узгоджується із нормою ч. 1 ст. 3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав. Однак матеріали справи не містять, а відповідачем в обґрунтування правомірності прийняття спірного рішення не надано до суду доказів самостійного звернення до державних органів з метою отримання додаткових документів для підтвердження трудового стажу позивача. Відповідачем відомості стосовно наявності підстав зарахувати до страхового стажу [PERSON] період здійснення ним підприємницької діяльності з 24.03.1994 по 14.04.1994, 25.05.1996 по 31.10.1999, з 19.12.2000 по 31.12.2003 \~не з`ясовувались. Відтак суб`єктом владних повноважень, у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо страхового стажу позивача, не вжито заходи з метою перевірки відповідних відомостей. Натомість відповідачем покладено тягар негативних наслідків із необґрунтованих підстав виключно на позивача. Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що факт здійснення позивачем підприємницької діяльності в періоди \~з 24.03.1994 по 14.04.1994, 25.05.1996 по 31.10.1999, з 19.12.2000 по 31.12.2003 підтверджується посвідченням № [NUMBER] про реєстрацію як підприємця, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зарахування вищевказаного періоду до стажу [PERSON] для призначення пенсії. Стосовно доводів відповідача, що у спірний період позивач не сплачував страхові внески, колегія суддів такі доводи вважає неспроможними, адже з починаючи з 1998 року підставою підтвердженням наявності страхового стажу є саме свідоцтво про реєстрацію фізичної особи-підприємця. Водночас владний суб`єкт у спірних правовідносинах в період з 1994 по 1998 роки, обставини події сплати страхових внесків позивачем не з`ясував. Враховуючи, що тягар доведення покладено саме на відповідача, який не довів та не надав доказів того, що в період з 1994 по 1998 позивач не сплачував страхові внески. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що з того часу минуло понад 20 років, відповідач не повинен перекладати тягар доказування правомірності своїх дій на позивача, адже це порушення норм ст. 77 КАС України. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення адміністративного позову [PERSON] . Згідно з частиною п`ятою ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Конституційний Суд у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах. Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути відповідним наявним обставинам. Якщо особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, вона має право звернутися до суду та просити про їх захист у спосіб, передбачений у ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, спираючись на ч.2 ст.245 КАС України. У частинах 3 та 5 ст.245 КАС України встановлено спеціальні способи захисту порушених прав, які застосовуються за наявності певних обставин, індивідуально в кожному окремому випадку. Зокрема, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень учинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, по захист яких він звернувся до суду. Водночас адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. При цьому дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень. В Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, колегія суддів вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до наявного страхового стажу [PERSON] періоди здійснення підприємницької діяльності з 24.03.1994 по 14.04.1994, з 25.05.1996 по 31.10.1999, з 19.12.2000 по 31.12.2003; та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 19.05.2023 з урахуванням правової оцінки, наданої у судовому рішенні. Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Результат розгляду: granted