Рішення адміністративного суду від 2022-02-09 00:00:00+02

11.09.2017р. позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Рекламно-торгова фірма «Вишукана реклама» (далі по тексту- ТзОВ «РТФ «Вишукана реклама»)\~ \~\~звернувся з позовом з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 12.10.2017р. до Державної фіскальної служби України в якому просив суд: зобов`язати збільшити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму, на яку товариство має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на величину від`ємного значення в розмірі 1 263 973 грн. В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що\~ \~\~в порушення вимог п.200-1.3 ст.200-1 Податкового кодексу України\~ у системі електронного адміністративного податку на додану вартість за результатами подання уточнених декларацій з податку на додану вартість не відбулося коригування від`ємних значень. Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 12.10.2017р. в позові відмовлено. 16.01.2018р. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ТзОВ «РТФ «Вишукана реклама» залишено без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 12.10.2017р. у справі № 803/1166/17 - без змін. Постановою Верховного Суду від 21.01.2021р. касаційна скарга ТзОВ «РТФ «Вишукана реклама» задоволена. Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 12.10.2017р. та \~Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2018р. \~у справі № 803/1166/17 суд скасував та передав справу \~на новий розгляд до суду першої інстанції. 12.05.2021р. рішенням Волинського окружного адміністративного суду в позові відмовлено. Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ТзОВ «РТФ «Вишукана реклама» подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2021р. \~скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити. В судовому засіданні представник апелянта Ярошик Т.В. підтримав апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених. Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом першої інстанцій встановлено, що за результатами проведеної Луцькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області перевірки, складено акт від 29 червня 2017 року №2493/14-02/39154249. За висновками акта перевірки податковий орган встановив порушення ТзОВ «РТФ «Вишукана реклама», зокрема вимог п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187,п.188.1 ст.188 ПК України, в результаті чого завищено податкові зобов`язання на загальну суму 1 403 695 грн. Зокрема, податковий орган встановив нереальність вчинення господарських операцій з контрагентами-покупцями, не підтверджено податкові зобов`язання з податку на додану вартість за період: червень 2014р., липень 2014р., вересень 2014р., жовтень 2014р., березень-червень 2015р. на суму 1263973грн. Проте, колегія суддів погоджується з доводами апелянта та звертає увагу на ту обставину, що контролюючий орган в даному акті перевірки від 29 червня 2017 року №2493/14-02/39154249 дійшов висновку, що перевіркою повноти декларування податкового кредиту за період з 15.04.2014р.-29.01.2016р. порушень не встановлено. (а.с.12 зворот ). Тому, твердження податкового органу у відзиві на апеляційну скаргу, про порушення формування позивачем податкового кредиту внаслідок використання схемного податкового кредиту від податкової ями та надання вигоди третім особам є помилковим. На підставі акта перевірки, контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 15.07.2016 р.\~ \~\~№0002031402, яким зменшено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 403 695 грн. за період червень 2014р., липень 2014р., вересень 2014р., жовтень 2014р., березень-червень 2015р. на суму 1263973грн. Податковий кредит у ТзОВ «РТФ «Вишукана реклама» виник внаслідок перерахування грошових коштів в сумі 11389639,61 грн., в т.ч. ПДВ 1898273,27 грн. ТзОВ «Оптима Трейд Груп» за період з 15.04.2014р.-29.01.2016р. відповідно до договору поставки електротоварів. Тобто, дане податкове повідомлення-рішення від 15.07.2016р. прийняте податковим органом на підставі акту перевірки від 29.06.2016р. із змісту якого видно, що податковий кредит позивач сформував та від`ємне значення задекларував за звітні (податкові) періоди до 01.07.2015р. 15.03.2017р. позивач ТзОВ «РТФ «Вишукана реклама» подав уточнюючі податкові декларації з ПДВ в яких відображено зменшення зобов`язань та відповідно збільшення податкового кредиту з ПДВ на суму 1403695 грн.\~ \~\~Однак, коригування від`ємних значень у системі електронного адміністративного податку на додану вартість не відбулося внаслідок незабезпечення податковим органом автоматичного збільшення від`ємного значення у відповідній системі. Під час нового розгляду справи, з урахуванням висновків Верховного Суду про необхідність встановлення обставини щодо прийняття відповідної уточнюючої звітності податковим органом, а також вплив відповідних показників\~ звітності (з урахування поданого уточнюючого розрахунку) на необхідність виконання відповідачем обов`язку щодо збільшення у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суми, на яку ТзОВ «РТФ «Вишукана реклама» має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на величину від`ємного значення, колегією суддів встановлено, що уточнюючі розрахунку від 15.03.2017р. були прийнятті податковим органом та рішення про відмову у прийнятті такої звітності відповідачем не приймалося. Основні принципи функціонування системи електронного адміністрування ПДВ визначено ст.200-1 розділу V ПК України, якою доповнено вказаний Кодекс згідно Закону України від 28.12.2014р. №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», що набрав чинності 01.01.2015р. Так, згідно п.200-1.1, п.200-1.2 ст.200-1 ПК України система електронного адміністрування ПДВ забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку: суми податку, що містяться у виданих та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних; суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України; суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування ПДВ; суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних; інші показники, які згідно з вимогами п.34 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу враховуються під час обрахунку суми податку, обчисленої за формулою, визначеною п. 200 1.3 ст.200 1 цього Кодексу. Платникам податку автоматично відкриваються рахунки в системі електронного адміністрування ПДВ. На виконання положень вказаної норми ПК України постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014р. №569 «Деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість» (надалі - Порядок №569) затверджено Порядок електронного адміністрування ПДВ, яким визначено механізм відкриття та закриття рахунків у системі електронного адміністрування ПДВ, особливості складення податкових накладних та розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних у такій системі, а також механізм проведення розрахунків з бюджетом з використанням зазначених рахунків. Згідно п.1 Порядку №569 система електронного адміністрування податку запроваджується поетапно: на перехідний період (до 01.07.2015р. або іншої дати, визначеної окремим рішенням Верховної Ради України про скорочення такого періоду) - у тестовому режимі; із зазначеної дати - на постійній основі. В п.35 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України встановлено, що період з 01.02.2015р. до 01.07.2015р.у є перехідним періодом, протягом якого реєстрація податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється без обмеження сумою податку, обчисленою за формулою, визначеною п. 200-1.3 ст. 200-1 цього Кодексу. За змістом положень п.200-1.3 ст.200-1 ПК України (в редакції, чинній з 29 липня 2015 року) платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку (Накл), обчислену за такою формулою: Накл = НаклОтр + Митн + ПопРах - НаклВид - Відшкод - Перевищ. У цій нормі наведене значення кожного показника згаданої формули. Показники формули, визначеної цим пунктом, обраховуються з 01.07.2015р. Під час обрахунку показників НаклОтр та НаклВид також використовуються розрахунки коригування, складені починаючи з 01.07.2015р. та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, до податкових накладних, складених до 01.07.2015р., що підлягали наданню покупцям - платникам податку. Для обрахунку показників НаклОтр, НаклВид та Митн використовуються документи (податкові накладні, розрахунки коригування, митні декларації, аркуші коригування та додаткові декларації), складені починаючи з 01.07.2015р. Під час обрахунку суми Накл також використовуються показники, визначені пунктом 34 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу. При цьому, у відповідності до п. 33 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України за вибором платника податку, який він відображає у заяві, що подається у складі податкової декларації, непогашені залишки сум ПДВ, що були заявлені платниками податку до бюджетного відшкодування за звітні (податкові) періоди до 01.02.2015р., задекларовані до бюджетного відшкодування за звітні (податкові) періоди до 01.02.2015р. в рахунок зменшення податкових зобов`язань з ПДВ наступних звітних (податкових) періодів, від`ємне значення суми, розрахованої згідно п.200.1 ст.200 цього Кодексу, та залишок від`ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів після бюджетного відшкодування, задекларовані платниками податку за звітні (податкові) періоди до 01.02.2015р.: а) або без проведення перевірок, передбачених ст.200 цього Кодексу, збільшують розмір суми податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначену п.200-1.3 ст.200-1 цього Кодексу, з одночасним збільшенням розміру суми податкового кредиту у податковій декларації за звітний (податковий) період, в якому було здійснено таке збільшення. В такому випадку суми такого від`ємного значення та/або бюджетного відшкодування можуть бути перевірені контролюючим органом у загальновстановленому порядку; б) або підлягають поверненню платнику у порядку, визначеному ст. 200 Кодексу у редакції, що діяла станом на 31.12.2014р. Вказана процедура деталізована у п.9-1 Порядку №569 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яким передбачено, що сума податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування, визначена відповідно до п. 9 цього Порядку, за рішенням платника податку може бути збільшена на суму непогашених залишків сум податку, заявлених ним до бюджетного відшкодування за звітні (податкові) періоди до 01.02.2015р., задекларованих до бюджетного відшкодування за такі періоди в рахунок зменшення податкових зобов`язань з податку наступних звітних (податкових) періодів, від`ємного значення суми, розрахованої згідно п.200.1 ст.200 ПК України, та залишку від`ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів після бюджетного відшкодування, задекларованих платником податку за звітні (податкові) періоди до 01.02.2015р.Таке рішення платник податку відображає у заяві, що подається у складі податкової декларації за звітний (податковий) період після 01.02.2015р., в якому воно прийняте. ДФС після проведення камеральної перевірки зазначеної податкової декларації автоматично збільшує суму податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування, на відповідну суму та на запит платника податку інформує його про суму збільшення шляхом надсилання електронного повідомлення. Сума такого збільшення відображається платником податку у складі податкового кредиту податкової декларації за звітний (податковий) період, в якому воно здійснене. Водночас нормою п. 34 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України (в редакції, чинній з 29 липня 2015 року) встановлено, що станом на третій робочий день після дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість» від 16 липня 2015 року №643-VIII зареєстрованим платникам податку значення суми податку (позитивне або від`ємне), на яку такий платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначене п.200-1.3 ст.200-1 цього Кодексу, та значення усіх її складових, визначених цим Кодексом, дорівнюють нулю, крім значень її складових НаклОтр, НаклВид та Митн, що були сформовані починаючи з 01.07.2015р.. Зареєстрованим платникам податку таке значення автоматично збільшується контролюючим органом, зокрема: 4) до 31.07.2015р. для платників податків, що застосовують звітний (податковий) період місяць, без проведення перевірок, передбачених ст.200 цього Кодексу, на суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, та суму непогашеного від`ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів на кінець поточного звітного (податкового) періоду, що зазначено в податковій звітності з ПДВ, у якій відображаються розрахунки з бюджетом та/або відображаються операції, що стосуються спеціального режиму оподаткування відповідно до ст.209 цього Кодексу, за червень 2015 року. На таку суму платником податку збільшується розмір суми податкового кредиту за звітний (податковий) період (липень 2015 року). Зміст наведених положень у їх системному зв`язку свідчить про те, що з набранням 29.07. 2015р. чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість» від 16.07.2015р. №643-VIII, яким зазначені положення ПК України були викладені в наведеній редакції, всім зареєстрованим в системі електронного адміністрування ПДВ платникам податків було «обнулено» значення суми податку (позитивне або від`ємне), на яку такий платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. При цьому, зареєстрованим платникам податку значення суми, на яку такий платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних підлягало автоматичному збільшенню у визначених в п.34 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України випадках, за змістом п.п. 4 якого визначальним фактором для автоматичного збільшення реєстраційної суми у системі електронного адміністрування податку на суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, є зазначення такої суми саме в податковій звітності з ПДВ платника податків за червень 2015 року. Верховний Суд при розгляді цієї справи в касаційному порядку звернув увагу на наявність конкретної і послідовної практики Верховного Суду щодо застосування наведених положень Податкового кодексу України. Так, аналогічний підхід вже був застосований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 5 січня 2021 року у справі № 805/3071/16-а, від 18 грудня 2020 року у справі № 804/3109/16, від 17 грудня 2020 року у справі № 826/9167/16, від 8 грудня 2020 року у справі № 804/741/16, від 4 червня 2020 року у справі №817/1826/17. В п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України\~ встановлено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст.102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Отже, платник податків у разі самостійного виявлення помилок у податковій декларації має право надіслати уточнюючий розрахунок до цієї декларації не пізніше закінчення 1095 дня що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Разом з тим, положення п. 34 підрозділу 2 Розділу XX Податкового кодексу України жодних обмежень щодо зарахування реєстраційної суми від`ємного значення попередніх звітних періодів (до 01 липня 2015 року) не містять, та, у тому числі, заборон щодо її коригування у відповідності до положень п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України\~ шляхом подачі уточнюючого розрахунку до податкової декларації внаслідок самостійно виявлених помилок, що складає обов`язок платника податку. Таким чином, уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість, поданий платником податків до контролюючого органу у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок є однією з форм податкової звітності з податку на додану вартість, а тому сформовані у ньому показники повинні бути враховані податковим органом при автоматичному збільшенні суми, на яку позивач має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування, на величину від`ємного значення. За приписами абз. 4 п.50.1 ст.50 ПК України якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог п.169.4 ст. 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються. При цьому, п.50.2 ст.50 ПК України містить наступне застереження - платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом. Це правило не поширюється на випадки, встановлені ст.177 цього Кодексу. Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що платник податків може скористатися своїм правом на виправлення значень податкових зобов`язань у разі самостійного виявлення помилки шляхом відображення відповідних сум в податковій декларації за звітний податковий період або внесення змін до податкової звітності у порядку, визначеному ст.50 ПК України. Тобто, встановлене п.50.2 ст.50 ПК України обмеження стосується виключно подання уточнюючого розрахунку та виключно в період здійснення контрольного заходу (документальної планової та позапланової перевірки). При цьому, норми ПК України не визначають, що уточнюючі розрахунки неможливо подати і після проведення перевірки. Можливість уточнення показників податкової звітності за періоди, які вже перевірено контролюючим органом, передбачена п.50.3 ст.50 ПК України, згідно з яким у разі якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок до податкової декларації, поданої за період, що перевірявся, або не подає уточнюючий розрахунок протягом 20 робочих днів після дати складення довідки про проведення електронної перевірки, якою встановлено порушення податкового законодавства, відповідний контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період. В даній справі податковий орган правом на проведення позапланової перевірки ПДВ за відповідній звітній період не скористався. Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що суд першої інстанції не з`ясував які ж саме правовідносини виникли між сторонами, оскільки з повідомлення-рішення від 15.07.2016р. про жодну суму заниження залишку від`ємного значення не йдеться. Оскільки, податковий орган зафіксував виключно факт завищення податкових зобов`язань з ПДВ, а факт заниження податкового кредиту позивач задекларував самостійно. В п.198.6 ст. 198 ПК України визначено, що у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму ПДВ на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/ розрахунку коригування. Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції безпідставно в судовому рішенні покликається на декларацію з ПДВ за липень 2016р., оскільки предметом спору є декларація за червень 2015р.Зокрема, в реєстраційній сумі ліміту, визначеній станом на 01.07.2015р. відображається від`ємне значення, яке визначене платником податків по декларації за червень 2015р. (т.1.а.с.106). Крім того, суд першої інстанції помилково вказує на факт заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ, замість завищення, що підтверджується актом перевірки та податковим повідомленням-рішенням. Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що останній скористався своїм правом протягом 1095 днів внести зміни до декларації, а не діяв га підставі обов`язку внести зміни в наступній податковій декларації після винесення податкового повідомлення-рішення. В уточнюючій декларації за червень 2015 р., в якій вказана різниця в показниках чітко зазначена конкретна сума різниці між раніше задекларованою сумою податкового кредиту та уточненою сумою. В декларації за червень 2015 р. від 15.03.2017р. різниці не було, оскільки помилка різниці суми податкового кредиту виправлена попередніми уточнюючими деклараціями 19.10.2016р., 02.02.2017р., 03.02.2017р., 07.02.2017р., 15.03.2017р. податковим органом, що не спростував відповідач. (т.1 а.с.15-66) Тобто, позивач вчасно не зазначив достовірні суми податкового кредиту по деклараціях з ПДВ за червень 2015р., але в подальшому вніс ряд уточнюючих розрахунків податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок щодо наявного податкового кредиту та скористався правом на виправлення помилки в декларації з ПДВ. \~(п.50.1 ст.50, ст.102 ПК України). Отже, 15.03.2017р. позивач подав уточнюючі податкові декларації з ПДВ в яких відображено зменшення зобов`язань та відповідно збільшення податкового кредиту з ПДВ на суму 1403695 грн.\~ \~\~Однак, коригування від`ємних значень у системі електронного адміністративного податку на додану вартість не відбулося внаслідок незабезпечення податковим органом автоматичного збільшення від`ємного значення у відповідній системі в порушення вимог п.200-1.3 ст.200 ПК України. Колегія суддів звертає увагу на ту обставин, що суд першої інстанції під час розгляду справи не врахував заяву про зміну позовних вимог в яких позивач зазначив причини подачі декількох уточнюючих декларацій за червень 2015р., вказавши, що саме в останній декларації від 15.03.2017р. виправив помилки. Однак, в рішенні суд першої інстанції вказує про інші помилки та інші уточнюючі декларації які подав позивач до 15.03.2017р., та в яких дійсно відсутня різниця в цифрових показниках, які уточняються. (т.1 а.с. 106; т.2 а.с.75 ). Однак, такі дії не є порушенням Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, оскільки платник податків, крім сум, може виправити помилку будь-якого розділу (графи) декларації, який затверджений наказом Міністерства Фінансів України № 21 від 28.01.2016р. За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки податковий орган як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб передбачений законами та Конституцією України. Зокрема, уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок з звітний період ( червень 2015) поданий позивачем 15.03.2017р. до контролюючого органу, є однією з форм податкової звітності з ПДВ та має бути враховані ДФС України при автоматичному збільшенні системі електронного адміністрування податку на додану вартість на яку позивач має право реєструвати податкові накладні та\\або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на величину від`ємного значення. Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Результат розгляду: granted