Рішення адміністративного суду від 2023-03-15 00:00:00+02

7 серпня 2018 року позивач, [PERSON] , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області, в якому просив суд: - визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення відповідача від 16.07.2018 року №0060981311, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 172116,21 грн, в тому числі за основним платежем 137962,97 грн та штрафними (фінансовими) санкціями 34423,24 грн; - від 16.07.2018 року №0060971311, яким позивачу донараховано військовий збір у розмірі 14161,23 грн; в тому числі за основним платежем 11328,98 грн та штрафними (фінансовими) санкціями 2832,25 грн; - вимогу від 16.07.2018 року №0060921311 про сплату недоїмки в сумі 133100,16 грн; - від 16.07.2018 року №0060931311, про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно неврахованого єдиного податку в сумі 22363,55 грн; - від 16.07.2018 року № 0060951311, про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів абр платником своєчасно не нарахованого єдиного податку в сумі 2128,50 грн; - від 16.07.2018 року № 0061001311, яким позивачу застосовані штрафні санкції у розмірі 20125 грн за платежем акцизний податок на пальне; - податкову вимогу відповідача від 16.07.2018 року №0060921311 про сплату недоїмки в сумі 4257 грн. Рішенням Полтавського оружного адміністративного суду від 18.12.2018 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення рішення відповідача від 16.07.2018 року №0060981311, в частині суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 87389,29 грн та застосування штрафних санкцій в розмірі 21847,31 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача від 16.07.2018 року №0060971311, в частині збільшення позивачу грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 8676,48 грн; та застосування штрафних санкцій в розмірі 1820,61 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача від 16.07.2018 року №0060931311, про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 12592,91 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача від 16.07.2018 року № 0060951311, про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 2128,50 грн. Визнано протиправним та скасовано податкову вимогу відповідача від 16.07.2018 року № 0060941311, про сплату позивачем боргу в розмірі 4257 грн. Визнано протиправним та скасовано вимогу позивача №0060921311 від 16.07.2018 року в частині донарахування позивачу єдиного внеску в розмірі 73507,48 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову та в цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначає, що суд прийшовши до висновків, що реалізуючи без реєстрації платником відповідного податку, ФОП [PERSON] допустив порушення податкового законодавства України, а тому підстави для скасування податкового повідомлення-рішсння від 16 липня 2018 року №0061001311 відсутні, неповно з`ясував обставин справи, та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права. Позивач зазначає, що реєстрація платника податку здійснюється на підставі подання особою не пізніше ніж за три робочі дні до початку здійснення реалізації пального заяви, форма якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Форма заяви про реєстрацію платника акцизного податку з реалізації пального затверджена Наказом міністерства фінансів України від 25.02.2016 № 218. Наказ набрав чинності 12.04.2016 року.В свою чергу позивач здійснив реалізацію дизельного палива 24.02.2016 року. Крім того, система електронного адміністрування реалізації пального запроваджено з 1 березня 2016 року. Позивач вважає, що навіть при обов`язковій реєстрації фізичної особи - підприємця [PERSON] платником акцизного податку, він не зміг би цього зробити у зв`язку з відсутністю відповідного порядку реєстрацій. На переконання позивача, застосування штрафної санкції з акцизного податку в сумі 20 125.00 грн. є % незаконним, отже вимоги позивача про скасування нодаткового повідомлевня- рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 16.07.25018 року № 0061001311, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 20 125 грн. цілком законними, такими, що підлягають задоволенню. Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав власну апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 року скасувати в частині задоволення позову та в цій частині прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, представник відповідача зазначає, що категорично не погоджується з твердженням суду першої інстанції, що наявність у платника податку фізичної особи - підприємця, що здійснює діяльність на загальній системі оподаткування, кредиторської заборгованості перед постачальниками, не позбавляє права платника податку на формування витрат звітного періоду, за умови отримання доходу від реалізації таких товарів та документального підтвердження розміру витрат та, що не включения до складу оподатковуваного доходу за 2017 рік суми оплаченої дебіторської заборгованості по контрагентам СТОВ «Дружба-нова». ТОВ «Агротрейдінг ойл», ТОВ «Запоріжагропродукт» фактично відбулося по причині включення такого доходу у 2016 році та може лише свідчити про порушення позивачем ведення бухгалтерського обліку, а не заниження загального оподатковуваного доходу. Представник відповідача зазначає, що усі розрахунки відповідних операцій проведені після закінчення календарного року, отже включення їх до складу оподатковуваного доходу за 2016 рік с порушення норм податкового законодавства. Крім того, чистий оподатковуваний дохід фізичної особи-підприємця за звітний податковий період визначається як різниця між отриманим від провадження господарської діяльності в грошовій та не грошовій формі доходом та документально підтвердженими витратами, що пов`язані з її здійсненням. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2019 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишено без задоволення, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 року по справі № 1640/2718/18 скасовано в частині відмови у задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 16.07.2018 року № 006100021311, в цій частині прийнято нове судове рішення, яким позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 16.07.2018 року № 006100021311. В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 року у справі №1640/2718/18 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 25.11.2022 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області задоволено частково. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Колегія суддів Касаційного адміністративного суду дійшла висновку, що Другим апеляційним адміністративним судом розглянуто дану справу за відсутності відповідача, який не повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання. В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав свою апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі, та просив залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача. Представник відповідача, підтримав свою апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі, та просив залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача. Колегія суддів, враховуючи висновки викладені Верховним Судом у постанові від 25.11.2022 року, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач з 21.09.1995 року по 13.06.2018 року був \~\~фізичною особою-підприємцем. Позивач в період часу з 21 липня 1997 року по 13.06.2018 року мав статус платника податку на додану вартість. Працівниками відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період часу з 01.01.2011 року по 31.12.2017 року, про що складений акт від 29.05.2018 року № 658/16-31-13-11-16/2402901654. Порушення виявлені під час перевірки склали у порушенні п.44.1 ст.44,пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.177.2 ст.177, пп.177.4.3 п.177.4, пп.177.5.3 п.177.5 ст.177 ПК України в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 137692,97 грн, у тому числі по періодах за 2015 рік 287,47 грн, за 2016 рік 102035,56 грн, за 2017 рік 35369,92 грн; п.4.ч.2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: неподання до відповідача звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за травень 2107 року по строку подання 20.60.2017 року; ст.ст.7,8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», не проведення нарахування заробітної плати/доходу 6 найманим працівникам на загальну суму 19350,00 грн, в зв`язку з чим занижено податкове зобов`язання з єдиного внеску на загальну суму 4257,00 грн за травень 2017 року; п.2 ч.1 ст.7 та ч.11 ч.5 ст.8, ст.9 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» внаслідок чого занижено суму єдиного внеску на 133100,16 грн, в тому числі за 2015 рік на 665,08 грн, за 2016 рік на 89205,22 грн, за 2017 рік на 43229,86 грн; пп.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.6 ст.198 ПК України внаслідок чого занижено податок на додану вартість в сумі 11011 грн, в тому числі за березень 2016 рік 201 грн, за вересень 2016 рік 10810 грн; п.201.10 ст.201 Розділу У Податкового кодексу України встановлено порушення термінів реєстрації податкової накладної по СТОВ «Дружба-Нова» податкова накладна 31 від 01.08.2016 року на суму податку на додану вартість 2609,22 грн (термін порушення реєстрації - 1 день); пп.212.3.4 п.212.3 ст.212 ПК України позивачем без реєстрації платником акцизного податку в лютому 2016 року здійснено реалізацію дизельного палива на загальну суму 20125,00 грн; п.п.1.1, п.п.1.2,п.п.1.4,п.п.1.5 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші Перехідні Положення» Податкового кодексу України в результаті чого занижено військовий збір в сумі 13328,98 грн, в тому числі за 2015 рік- 28,75 грн, за 2016 рік 8352,74 грн, за 2017 рік 2947,49 грн. За результатами перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення від 16.07.2018 року №0060981311, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 172116,21 грн, в тому числі за основним платежем 137962,97 грн та штрафними (фінансовими) санкціями 34423,24 грн; від 16.07.2018 року №0060971311, яким позивачу донараховано військовий збір у розмірі 14161,23 грн; в тому числі за основним платежем 11328,98 грн та штрафними (фінансовими) санкціями 2832,25 грн; вимогу від 16.07.2018 року №0060921311 про сплату недоїмки в сумі 133100,16 грн; від 16.07.2018 року №0060931311, про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно неврахованого єдиного податку в сумі 22363,55 грн; від 16.07.2018 року № 0060951311, про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів абр платником своєчасно не нарахованого єдиного податку в сумі 2128,50 грн; від 16.07.2018 року № 0061001311, яким позивачу застосовані штрафні санкції у розмірі 20125 грн за платежем акцизний податок на пальне; податкову вимогу відповідача від 16.07.2018 року №0060921311 про сплату недоїмки в сумі 4257 грн. Задовольнивши частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив із приписів Податкового кодексу України. Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту Відповідно до п.164.1. ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу. Згідно з п.п. 164.1.1., 164.1.2. п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом. Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця. Відповідно до п.п. 164.1.3. п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу. Статтею 177 ПК України визначено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування. Відповідно до п.п. 177.1. 177.2, 177.5 ст. 177 1 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця. Фізичні особи-підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи. Отже, визначальною ознакою понесених протягом календарного року витрат є їх зв`язок із господарською діяльністю фізичної особи-підприємця. Згідно з п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно- правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством: суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються виграти, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково- касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), застосування штрафних санкцій в розмірі 1820,61 грн. При цьому, фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару (пункт 177.10 статті 177 Податкового кодексу України). Відповідно до пп. 5. 6 п. 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 16 вересня 2013 року №481, самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг; у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня. Аналіз наведених вище норм дає колегії суддів дійти до висновку про те, що чистий оподатковуваний дохід фізичної особи-підприємця за звітний податковий період визначається як різниця між отриманим від провадження господарської діяльності в грошовій та не грошовій формі доходом та документально підтвердженими витратами, що пов`язані з її здійсненням. Щодо податкових повідомлень - рішень від 16.07.2018 року №0060981311 та №0060971311, колегія суддів зазначає наступне. Податковим органом ставиться до вини позивачу, що під час поданні податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік ним занижено суму одержаного доход з підстав не включення до його складу суми оплаченої дебіторської заборгованості, яка рахувалася станом на 01.01. 2015 року по ФОП [PERSON] в розмірі 1916,67 грн. Крім цього, податковим органом зауважується на те, що під час подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік позивачем завищено суму одержаного доходу на 264296,54 грн з підстав включення до його складу вартості наданих транспортних послуг, які не оплачені контрагентами - покупцями та рахується дебіторська заборгованість на 01.01. 2017 року, а саме: СТОВ "Дружба-нова" - 107630,18 грн; ТОВ «Агро-Віка» - 150 000грн; ТОВ "Агротрейдінг ойл" - 833,33 грн; ТОВ "Запоріжагропродукт" - 5833,03 грн. Окрім цього, податковим органом зазначається про те, що під час подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік ФОП [PERSON] занижено суму одержаного доходу на 101646,54 грн допущено з підстав не включення до складу оподатковуваного доходу за 2017 рік суми оплаченої дебіторської заборгованості в розмірі 114296,54 грн за надані транспорті послуги, що рахувалась, як дебіторська заборгованість на 01.01. 2017 року та яка була фактично оплачена у 2017 році по наступним контрагентам: СТОВ "Дружба-нова" - 107630,18 грн; ТОВ "Агротрейдінг ойл" - 833,33 грн; ТОВ "Запоріжагропродукт" - 5833,03 грн. Податковим органом зауважується про включення до складу доходу вартості наданих транспортних послуг на суму 12650 грн, які не оплачені контрагенту-покупцю та рахується, як дебіторська заборгованість на 01.01. 2018 року, а саме: СТОВ "Дружба-нова" 12650 грн., тоді як сума дебіторської заборгованості станом на 01.01. 2018 року по СТОВ "Дружба-нова" - 15180 грн. Також податковим органом ставиться до вини те, що за даними перевірки встановлено, що позивачем під час подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік завищено суму документально підтверджених витрат на 821145,77 грн., у тому числі: за рахунок включення до складу витрат вартості послуг оренди автотранспорту на суму 645000 грн., які не оплачені контрагентам та рахуються як кредиторська заборгованість станом на 01.01.2017 року, а саме по ФОГ1 [PERSON] в сумі 322500 грн. ФОН [PERSON] в сумі 322500 грн., за рахунок включення до складу витрат вартості оплаченої протягом 2015 року електроенергії в сумі 3146,07 грн. по контрагенту ПАТ "Полтаваобленерго". за рахунок включення до складу витрат сплаченої суми податку на додану вартість в сумі 171197 грн. та сплаченої суми податку па доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності в сумі 1802,70 грн. Окрім цього, податковим органом зазначено, що позивачем під час подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік завищено суму документально підтверджених витрат на 94853 грн. за рахунок включення до складу витрат сплати податку на додану вартість. В ході своєї господарської діяльності позивач мав взаємовідносини з СТОВ "Дружба-нова", з яким був укладений укладено договір №ПВ01/06/2016-06 від 01.06.2016 року про надання послуг по перевезенню вантажів; договір №ПВ29/08/2017-17 від 29.08.2017 року про надання послуг з перевезенню вантажів. Фактичне виконання даної господарської операції підтверджується наданими до матеріалів справи копіями наступних документів, а саме: актом №ДН000023351 від 31.12.2016 року прийому-передачі виконаних робіт, податковою накладною від 31.12.2016 року №10 га товарно- транспортними накладними, банківською випискою; актом №ДН000018693 від 21.09.2017 року прийому-передачі виконаних робіт, податковою накладною від 21.09.2017 року №1 та товарно- транспортною накладною, банківською випискою. Окрім цього, в своїй господарській діяльності позивач мав взаємовідносини з ТОВ "Агровіка" з яким укладений договір №5/ТП від 01.07.2016 року з надання послуг по перевезенню вантажу. Фактичне виконання даних господарських операцій підтверджено актом виконаних робіт №55 від 28.07.2016 року до договору 5/ТГІ від 01.07. 2016 року, податковою накладною від 28.07.2016 року. В своїй господарській діяльності позивач мав взаємовідносини з ТОВ "Агротрейдінг Ойл" з яким укладений договір №АТО 203 від 12.05.2016 року перевезення автомобільним транспортом Фактичне виконання даної господарської операції підтверджується актом виконаних робіт №81 до договору №АТО 203 від 12.05. 2016 року, податковою накладну, банківською випискою. Крім цього, підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт по договору про надання послуг по перевезенню вантажів ПВО 1/06/2016-06 від 01.06.2016 року за період з 29.12.2016 року по 31.12.2016 року №ДН000023351 від 31.12.2016 року на загальну суму 129156,22 грн, платіжним дорученням №423211 на загальну суму 129156.22 грн. В ході своєї господарської діяльності позивач мав взаємовідносини з ТОВ «Запоріжагропродукт» з яким укладений договір №ЗАП128 від 04.10.2016 року про перевезення автомобільним вантажем. Фактичне виконання даної господарської операції підтверджується рахунком-фактурою №80 від 19.12.2018 року на оплату за транспорті послуги на загальну суму 47111,40 грн, податковою накладною №6 від 19.12.2016 року, банківською випискою. В ході своєї господарської діяльності, позивач мав взаємовідносини з [PERSON] з яким був укладений договір оренди транспортних засобів з екіпажем (водіями) №4 від 01.07.2016 року. Фактичне виконання даної господарської операції підтверджується рахунком-фактурою №14 від 30.11.2016 року, платіжними дорученнями від 13.02.2017 року №41, від 17.02.2017 року №48 від 11.10.2017 року №193, від 13.10.2017 року №194, від 20.10.2017 року №200 від 27.10.2017 року №209. Крім цього, в ході своєї господарської діяльності позивач мав взаємовідносини з [PERSON] з яким був укладений договір оренди транспортних засобів з екіпажем (водіями) №1 від 01.07.2016 року. Фактичне виконання даної господарської операції підтверджується рахунком-фактурою №10 від 30.11.2016 року, платіжними дорученнями від 09.02.2017 року №38, від 13.02.2017 року №40 . Крім цього, в своїй господарській діяльності позивач мав взаємовідносини з ВАТ "Полтаваобленерго" з яким укладений договір постачання електричної енергії №220 від 01.10.2008 року. Фактичне виконання даної угоди підтверджується рахунок №220 за активну електричну енергію від 21.10.2015 року; актом від 21.10.2015 року до договору №220 від 01.10.2008 року за спожиту у жовтні 2015 року електроенергію, платіжним дорученням №200 від 22.10.2015 року, податковою накладною №201 від 21.10.2015 року; рахунком №220 від 23.11.2015 року за активну електричну енергію, актом від 21.10.2015 року до договору №220 від 01.10.2008 року за спожиту у жовтні 2015 року електроенергію, платіжним дорученням №200 від 25.11.2015 року, податковою накладну №179 від 31.10.2015 року. В своїй апеляційній скарзі відповідачем не заперечувалось фактичний характер даних господарських операцій, але вказує на помилковість не включенням у спірних періодах по спірним операціям, як сплата дебіторської заборгованості, так і витрат, які не оплачені контрагентами. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність кредиторської заборгованості за послуги може лише свідчити про існування у позивача зобов`язань перед контрагентами щодо сплати за послуги та призводить до зменшення власного капіталу платника податку. Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення частини позову та скасування \~\~податкових повідомлень - рішень від 16.07.2018 року №0060981311 та №0060971311. Апеляційна скарга відповідача не містить спростувань того, що наявність у платника податку - фізичної особи-підприємця, що здійснює діяльність на загальній системі оподаткування, кредиторської заборгованості перед постачальниками, не позбавляє права платника податку на формування витрат звітного періоду, за умови отримання доходу від реалізації таких товарів та документального підтвердження розміру понесених витрат. Разом з цим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про заниження позивачем у спірному періоді податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 50303,68 гри. Щодо податкового повідомлення-рішення від 16.07.2018 року №0060981311, колегія суддів зазначає наступне. Податковим органом ставиться до вини позивачу заниження суми річного оподатковуваного доходу за 2015 рік на суму 1916,67 гри, з підстав не включення до його складу суми оплаченої дебіторської заборгованості по ФОП [PERSON] . Так, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції пропонувалось позивачу надати належні докази, проте відсутність доказів з цього питання позивач пояснює їх втратою. Крім того, як слідує із листа від 03,05.2018 року наданого ФОП [PERSON] до Головного управління ДФС у Полтавській області на запит №1028/16-31-1311-22 від 17.04.2018 року - до податкової декларації за 2016 рік було включено, зокрема податок на додану вартість в загальному розмірі 266050 грн. та авансові внески прибуткового податку з чистого доходу в розмірі 1802,70 грн. (т. 1 а. с. 212-214). У відповідності до п. 177.3. ст. 177 ПК України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг). За обставинами справи, позивач у спірному періоді мав статус платника податку на додану вартість, тому не мав права включати до витрат податок на додану вартість та авансові внески прибуткового податку. Апеляційна скаргу позивача не містить спростувань даних обставин. Відповідно до матеріалів справи позивачем 06.02.2017 подавалась до відповідача податкова декларація про майновий стан і доходи за 2016 рік. Під час оформлення даної декларації позивачем до графи 6 - податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті самостійно, рядка 10.7 - чистий оподатковуваний дохід, отриманий фізичною особою-підприємцем від господарської діяльності, віднесено 2890.24 грн. Проте, за змістом додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи сума податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податку за результатами звітного року становить саме - 4692,94 грн. На підставі пункту 2 Розділу III Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 02.10.2015 року за №859, у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15.09.2016 року №82: 1 у рядку 10 вказується загальна сума доходів, які включаються до загального річного оподатковуваного доходу, що розраховується як сума рядків декларації: рядок 10.1 + рядок 10.2 + рядок 10.3 + рядок 10.4 + рядок 10.5 + рядок 10.6 + рядок 10.7 + рядок 10.8 + рядок 10.9; у рядку 10.7 вказується сума чистого оподатковуваного доходу, отриманого фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування. У разі отримання таких доходів разом з декларацією заповнюється та подається додаток Ф2 до декларації. У графі 6 рядка 10.7 вказується сума податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, розрахована за ставкою 18 %, визначеною пунктом 167.1 статті 167 розділу IV Кодексу, та відображена у рядку 1.1 розділу II додатка Ф2 до декларації. Таким чином, колегія суддів вважає, що відображена позивачем у рядку 1.1 розділу 11 додатка Ф2 до декларації сума податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету не відповідає сумі самостійно розрахованій платником податку у графі 6 рядка 10.7 податкової декларації про майновий стан і доходи. Виходячи із викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про обґрунтованість скасування податкового повідомлення-рішення від 16.07.2018 року №0060981311 в частині нарахування грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб у сумі 87389,29 грн. і штрафні санкції у сумі 21 847,31 грн. Законом України від 31.07. 2014 року №1621 - VII підрозділ 10 розділу XX Перехідних положень ПК України від 02.12.2010 року №2755-У1 (зі змінами та доповненнями) доповнено пунктом 16-1 відповідно до якого тимчасово, до 01.01. 2015 року, встановлюється військовий збір. Законом України від 28.12. 2014 року №71-УІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" оподаткування військовим збором подовжено до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України. Відповідно до пп. 1.1-1.3 п. 16і підрозділ 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст. 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1.5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Колегія суддів вважає, що оскільки обставинами справи встановлено про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб, тому й обґрунтованість висновків суду про скасування податкового повідомлення-рішення від 16.07.2018 року №00060971311 в частині нарахування військового збору у сумі 8676,48 грн і штрафних санкцій в розмірі 1820,61 грн. Щодо частини позовних вимог про застосування штрафних санкцій в розмірі 22363,55 грн. за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.07. 2018 року №0060931311 та вимозі про сплату 133100,16 грн. боргу від 16.07.2018 року №Ф00060921311, то колегія суддів зазначає на таке. На підставі п.1 ч.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" на платників збору покладений обов`язок по своєчасному та в повному обсязі нараховуванні, обчисленні і сплаті єдиного внеску. Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), па які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина друга статті 9 Закону №2464). Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 4 згаданого вище Закону платниками єдиного внеску є, зокрема фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Згідно до п. 2 ч.1 ст. 7 вищенаведеного Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Колегія суддів, вважає що оскільки за вищенаведеними висновками частково підтверджені результати перевірки про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб, тому є обґрунтованими висновки суду першої інстанції про скасування рішення про застосування штрафних санкцій в частині нарахованого штрафу в розмірі 12592,91 грн за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.07.2018 року №0060931311 та вимоги від 16.07. 2018 року №Ф- 0060921311 в частині сплати 73507,48 грн боргу. Щодо частини позовних вимог про застосування штрафних санкцій в розмірі 2128,50 грн за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.07.2018 року №0060951311 га вимозі про сплату 4257 грн. боргу від 16.07.2018 року №Ф-0060941 311, колегія суддів зазначає наступне. Підставою для здійснення нарахування позивачу грошового зобов`язання за вказаними рішеннями, стало нездійснення утримання єдиного внеску по 6 найманим працівникам на загальну суму 4257 грн. за травень 2017 року, в зв`язку із неподанням до Пирятинського відділення Лубенської ОДНІ ГУ ДФС у Полтавській області звіту про суми нарахованої заробітної плати. На підставі п.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує держави) податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю. Згідно ч.8 ст. 9 згаданого вище Закону платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. Матеріали справи свідчать про те, що платіжними дорученнями від 19.05. 2017 року №97 та №107 позивачем сплачено до Лубенської ОДНІ ГУ ДФС у Полтавській області ЄСВ за травень 2017 року в розмірі 4300 грн. За викладених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що контролюючий орган помилково пов`язує не подання звіту про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із несплатою єдиного внеску. Апеляційна скарга відповідача не містить спростувань даних висновків. За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість скасування судом першої інстанції рішення про застосування штрафних санкцій в розмірі 2128,50 грн за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.07. 2018 року №0060951311 та вимоги від 16.07. 2018 року №Ф-0060941311 про сплату 4257 грн боргу. Щодо частини позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 16.07.2018 року №0061001311, то колегія суддів зазначає наступне. На підставі п.п. 14.1.212 п.14.1 ст.14 ПК України реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Реалізація пального для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів купівлі-продажу, міни, поставки, дарування, комісії, доручення (в тому числі передача на комісійну/довірчу реалізацію), поруки, інших господарських та цивільно-правових договорів або за рішенням суду, іншого компетентного державного органу чи органу місцевого самоврядування за плату (компенсацію) або без такої, які передбачають перехід права власності або права розпорядження, а також передачу (відпуск, відвантаження) пального на підставі договорів про виробництво із сировини замовника. Не вважаються реалізацією пального операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України. Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" №909-УІІІ, який набрав чинності із 01.01. 2016 року, пункт 212.3 статті 212 Податкового кодексу України доповнено підпунктом 212.3.4. Підпунктом 212.3.4.. п. 212.3 ст. 212 ПК України зазначено, що особи, які здійснюватимуть реалізацію пального, підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб - підприємців до початку здійснення реалізації пального. Реєстрація платника податку здійснюється на підставі подання особою не пізніше ніж за три робочі дні до початку здійснення реалізації пального заяви, форма якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Постановою Кабінету міністрів України №113 від 24.02.2016 року «Деякі питання електронного адміністрування реалізації пального» Державній фіскальній службі та Державній казначейській службі забезпечити здійснення заходів, необхідних для запровадження з 1 березня 2016 р. системи електронного адміністрування реалізації пального, зокрема відкриття до 1 березня 2016 р. Державною казначейською службою рахунків платникам акцизного податку, що включені до реєстру платників акцизного податку з реалізації пального. Відповідно до обставин справи в ході своєї господарської діяльності позивач мав взаємовідносини з ПП «Макс-транс», з яким укладений договір поставки №1 від 19.10.2015 року дизельного палива Energy. В підтвердження здійснення даної господарської операцій позивачем надані до матеріалів справи рахунок-фактуру №1 від 03.02.2016 року, накладна №І від 24.02.2016 року, податкова накладна №12 від 24.02.2016 року, отже реалізація дизельного пального відбулось саме 24.02.2016 року. \~\~ Колегія суддів вважає необґрунтованими висновок суду першої інстанції про те, що з 01.01.2016 року суб`єкти господарювання, які здійснюють реалізацію пального, підлягають обов`язковій реєстрації як платники акцизного податку до початку реалізації пального, тому безпідставності посилань позивача про те, що не міг зареєструватися платником акцизного податку з реалізації пального у зв`язку із тим, що форма заяви про таку реєстрацію затверджена наказом Міністерства фінансів України №218, який набрав чинності лише 12.04.2016 року. Так, в своїй апеляційній скарзі позивач каже про відсутність нормативного регулювання питання здійснення реєстрації ним як платника акцизного податку на час вчинення господарської діяльності 24.02.2016 року, оскільки робота реєстру розпочалась - 01.03.2016 року, форма заяви для реєстрації визначена 12.04.2016 року. За наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача, що попри існування обов`язку у позивача, передбаченого ст.212 ПК України з 01.01.2016 року здійснити реєстрацію платником акцизного податку перед здійснення господарської операції, держава не надала фактичну можливість вчинити такі дії, за відсутності нормативного регулювання здійснення таких дій. Виходячи із викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про помилковість суджень суду першої інстанції та вважає за можливим скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.07.2018 року №0061001311. Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, ст.212 ПК України, постанови Кабінету Міністрів України №113 від 24.02.2016 року «Деякі питання електронного адміністрування реалізації пального»; наказу Міністерства фінансів України №218 від 25.02.2016 року, тому судове рішення підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга позивача частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 року по справі № 1640/2718/18, частині відмови у задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 16.07.2018 року № 006100021311, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Результат розгляду: partial