Рішення адміністративного суду від 2024-02-15 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправними дії Військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та не виплати позивачеві грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 по 06.04.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за\~ статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»\~ з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належним податків та зборів; \~зобов`язати Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити позивачеві грошове забезпечення військовослужбовця за період\~ з 01.01.2023 по 06.04.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи\~ станом на 01.01.2023 за\~ статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»\~ з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та невиплати [PERSON] грошового забезпечення із застосуванням\~ розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, що становив 2102 грн згідно зі\~ ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»\~ за період\~ з 01.01.2023 по\~ 06.04.2023. Зобов`язано Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] грошове забезпечення з застосуванням\~ розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, що становив 2102 грн згідно\~ з вимогами\~ статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» за період з 01.01.2023 по 06.04.2023\~ з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні іншої частини позовних вимог\~ відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Відзив на апеляційну скаргу не надходив. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. [PERSON] у період з 26.02.2022 по 06.04.2023 проходив службу в ВЧ [NUMBER] , з якої звільнений відповідно до наказу командира Військової частини [NUMBER] від \~06.04.2023 № 84-РС. Позивач вважає, що при звільнені йому не були виплачені всі належні суми грошового забезпечення, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Відповідно до п. 4 Постанови № 704 в первинно прийнятій редакції розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого\~ законом\~ на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого\~ законом\~ на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. Пунктом 6 постанови Кабінет Міністрів України від 21.02.2018 № 103 були внесені зміни до постанови КМУ № 704, зокрема, пункт 4 якої викладено в новій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого\~ законом\~ на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14». Тобто, названим актом Кабінету Міністрів України змінено розрахункову величину для визначення розміру посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу є прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом\~ на 1 січня календарного року, на прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений\~ законом\~ на 1 січня 2018 року. Натомість пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 скасований постановою \~Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, відтак з 29.01.2020 розрахунковою величиною для визначення розміру посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу є прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом\~ на 1 січня календарного року. Матеріалами справи підтверджується, відповідачем не заперечується, що відповідні суми були нараховані відповідачем без урахування вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в контексті з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, а тому позовні вимоги в частині не виплати в спірному періоді грошового забезпечення \~в належному розмірі є обґрунтованими. Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції в цій частині не спростовують. Разом з цим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин в якості розрахункової величини для нарахування грошового забезпечення позивача розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, що становив 2102 грн. Так, статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до\~ Конституції України\~ покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Відтак, Збройні Сили України не є державним органом, а служба в ЗСУ не є тотожною з роботою в інших державних органах, оплата праці яких \~регулюється спеціальними законами. Суд апеляційної інстанції зазначає, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» не містить застережень щодо розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб для обрахунку грошового забезпечення військовослужбовців, а тому положення статті 7 названого Закону не є застосовними до спірних правовідносин. Враховуючи сукупність наведених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права в окремій частині, що є підставою для його зміни. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Результат розгляду: granted