Рішення адміністративного суду від 2022-03-18 00:00:00+02

в липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради, в якому просив: - визнати протиправним та скасувати підпункт 2.7 пункту 2 рішення сесії Чернівецької міської ради №60 від 28 січня 2021 року про відмову у наданні [PERSON] , учаснику бойових дій, дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га безоплатно у власність, для індивідуального садівництва (код 01.05), за адресою [ADDRESS] ; - зобов`язати Чернівецьку міську раду на черговому засіданні сесії міської ради прийняти рішення про надання [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,12 га, яка розташована у [ADDRESS] . Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.09.2021 у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задовольнити. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1\~ \~ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. Як встановлено судом першої інстанції, 09 листопада 2020 року позивач звернувся до Чернівецької міської ради із заявою про надання йому у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Чернівецької міської ради №60 від 28 січня 2021 року [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га безоплатно у власність, для індивідуального садівництва (код 01.05), за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що це суперечить містобудівній документації «Коригування генерального плану міста Чернівців», затвердженої рішенням міської ради VII скликання від 27 березня 2014 року №1171 (зона Л-1, зона зелених насаджень спеціального призначення). Не погоджуючись із указаним рішенням, [PERSON] звернувся до адміністративного суду із даним позовом. Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції враховуючи те, що діючим Генеральним планом міста Чернівці, в тому числі Планом зонування території міста Чернівці, не передбачена можливість ведення індивідуального садівництва на змеленій ділянці за адресою: вул. Південно-Кільцева, адже така знаходиться в зоні Л-1 (озеленені території), дійшов висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га безоплатно у власність, для індивідуального садівництва у зв`язку з тим, що це суперечить містобудівній документації «Коригування генерального плану міста Чернівців», затвердженої рішенням міської ради VII скликання від 27 березня 2014 року №1171. Колегія суддів, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статей 2 та 3 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до частин першої та другої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Частиною першою статті 117 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до частин шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно пункту "в" частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара. Аналізуючи зміст указаних норм, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади з приводу надання їм у власність земельних ділянок, суд звертає увагу, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою. Нормами Земельного кодексу України чітко визначені підстави, за наявності яких заявнику може бути відмовлено у наданні дозволу \~на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Даний перелік є вичерпним. При цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування наведених судом норм права, викладеній у постановах від 08 вересня 2020 року у справі № 812/1450/17, від 02 липня 2020 року №825/2228/18, які суд враховує при вирішенні даного спору в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України. Судом встановлено, що відповідачем відмовлено позивачу у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га безоплатно у власність, для індивідуального садівництва у зв`язку з тим, що це суперечить містобудівній документації «Коригування генерального плану міста Чернівців», затвердженої рішенням міської ради VII скликання від 27 березня 2014 року №1171 (зона Л-1, зона зелених насаджень спеціального призначення). Необхідно зауважити, що Земельним Кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, і чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI (далі - \~Закон №3038-VI) відносини у сфері містобудівної діяльності регулюються Конституцією України, Цивільним, Господарським і Земельним кодексами України, цим Законом, законами України "Про Генеральну схему планування території України", "Про основи містобудування", ";Про архітектурну діяльність", "Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду", "Про землеустрій", іншими нормативно-правовими актами. Згідно пунктів 7, 8, 9 частини першої статті 1 Закону №3038-VI містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією; план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. Згідно частини першої статті 17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Приписами частин першої та другої статті 18 Закону №3038-VI визначено, що план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації. Враховуючи наведені норми, суд звертає увагу на те, що згідно з містобудівною документацією «Коригування генерального плану міста Чернівців», затвердженої рішенням 48 сесії міської ради VI скликання від 27 березня 2014 року №1171, земельна ділянка за адресою: вул. Південно-Кільцева, знаходиться в зоні Л-1 (озеленені території). Так, відповідно до наявних у справі матеріалів (викопіювання з схеми зонування території м. Чернівці та пояснювальною запискою до містобудівної (проектної) документації «Коригування Генерального плану м. Чернівців» (План зонування території міста)), спірна земельна ділянка дійсно перебуває у зоні Л-1 (озеленені території), у якій не передбачена можливість ведення саме індивідуального садівництва. Водночас, для ведення індивідуального садівництва передбачена інша зона - Р-4- рекреаційні зони обмеженого користування. Переважні види іншого використання земельних ділянок у цій зоні, зокрема, \~сади, городи; вирощування сільськогосподарських культур: овочів, фруктів, квітів. Таким чином, містобудівною документацією визначено зону для надання земельних ділянок для садівництва саме в зоні Р-4. Враховуючи викладене, оскільки діючим Генеральним планом міста Чернівці, в тому числі Планом зонування території міста Чернівці, не передбачена можливість ведення індивідуального садівництва на земеленій ділянці за адресою: вул.Південно-Кільцева, адже така знаходиться в зоні Л-1 (озеленені території), колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач правомірно відмовив позивачу у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га безоплатно у власність, для індивідуального садівництва у зв`язку з тим, що це суперечить містобудівній документації «Коригування генерального плану міста Чернівців», затвердженої рішенням міської ради VII скликання від 27 березня 2014 року №1171. У апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що розташування спірної земельної ділянки в м.Чернівці по вул.Південно-Кільцева, згідно містобудівною документацією "Коригування генерального плану м.Чернівці" в межах території - озеленені території (зона Л-1) з передбаченням використання земельних ділянок - озеленення (посадка дерев, кущів, газонів), не є правовою підставою для відмови у наданні фізичній особі дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель запасу міста "для індивідуального садівництва". Однак, колегія суддів відхиляє вказані доводи апелянта, оскільки, як уже було зазначено вище, невідповідність місця розташування об`єкта (тобто в даному випадку земельної ділянки за адресою: вул.Південно-Кільцева) вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації (тобто в даному випадку чинній містобудівній документації «Коригування генерального плану міста Чернівців», затвердженої рішенням міської ради VII скликання від 27 березня 2014 року №1171, до складу якої входить План зонування території міста Чернівці) і є підставою для відмови органом місцевого самоврядування у наданні особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність згідно частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України. Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач при винесенні оскаржуваного рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому даний адміністративний позов задоволенню не підлягає. Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. \~ Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Результат розгляду: denied