Рішення адміністративного суду від 2022-05-02 00:00:00+03

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до поліцейського СРПП ВП № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області старшого сержанта поліції Кучмара Олександра Васильовича, Департаменту патрульної поліції, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, в якому просить складену відносно нього постанову серії БАА № 893814 від 29.12.2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді накладення та стягнення штрафу в сумі 850 грн., подвійний розмір 1700 грн., визнати такою, що складена з порушенням чинного законодавства України, тобто протиправною, та скасувати, а провадження по справі закрити. В обґрунтування позову зазначив, що з постановою відповідача про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 893814 від 29.12.2021 року за ч. 6 ст. 121, ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП, відносно нього за порушення п.п. 2.9 а, 2.3в, 9.25, 9.9г ПДР України про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді накладення стягнення в сумі 850,00 грн., подвійний розмір 1700,00 грн. за керування 29.12.2021 року о 23 год. 00 хв. в м. Гайворон по вул. Свободи, 16, автомобілем CHEVROLET AVEO ТС 52 U, червоного кольору, д/н [NUMBER] , де номерний знак автомобіля був неосвітлений в темну добу, був непристебнутий ременем пасивної безпеки, не подав світловий показник повороту відповідного напрямку при його зміні та при зупинці працівниками поліції не увімкнув аварійну сигналізацію, категорично не згоден. Так як згідно відеофіксації місця події 29.12.2021 року з нагрудної камери поліцейських, 4-х файлів DSJ_2530220 000000, повністю спростовується порушення ним вище зазначених правопорушень. Згідно першого файлу він не був учасником дорожнього руху, тобто не керував своїм ТЗ в м. Гайворон по вул. Свободи, 16, і працівники поліції його не зупиняли, бо о 22 год. 54 хв. працівники поліції ведуть з ним розмову, де його ТЗ автомобіль стояв без руху, в салоні якого знаходився пасажир - його знайома. Про існування постанови відповідача він дізнався 18.01.2022 року отримавши копію оскаржуваної постанови надісланої ВП №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області простим конвертом Укрпошти від 12.01.2022 року. Тому з вини відповідача пропустив строк на оскарження постанови, тобто з поважних причин. З урахуванням зазначеного, вважає, що об`єктивна сторона адміністративних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 121, ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП, відсутня, тому в його діях відсутній склад правопорушення та у відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, та підлягає закриттю. Крім того, позивач просив поновити строк звернення до суду, оскільки пропустив такий з вини відповідача, тобто поважних причин. Про існування оскаржуваної постанови він дізнався 18.01.2022 року отримавши її копію поштовим відправленням. Ухвалою судді від 31.01.2022 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді від 08.02.2022 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 23.02.2022 року залучено до участі у справі співвідповідачів - Департамент патрульної поліції та Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представники відповідачів - Департаменту патрульної поліції та Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, поліцейський СРПП ВП № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області старший сержант поліції Кучмар О.В., будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 268 КАС України, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Відзиви щодо позовної заяви до суду не направили, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 3 ст. 205 КАС України, справа вирішується на підставі наявних у ній доказів. Згідно положень ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття в судове засідання представників відповідачів - Департаменту патрульної поліції та Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, поліцейського СРПП ВП № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області старшого сержанта поліції Кучмар О.В. не перешкоджає розгляду судом справи за їх відсутності. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. З приводу поновлення строку на звернення до суду. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Відповідно до ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Відповідно до ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 06.12.2016 (справа п/800/9/16) зазначено, що поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об`єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey № 22277/93). Ураховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що позивач не мав об`єктивної можливості оскаржити постанову у строк, передбачений ст. 286 КАС України, то суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду з поважної причини, якою суд вважає отримання позивачем оскаржуваної постанови лише 18.01.2022 року, а тому цей строк підлягає поновленню. Щодо оскарження постанови суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Судом встановлено, що постановою серії БАА № 893814 від 29.12.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121, ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 гривень (а.с. 6-7). З матеріалів справи вбачається, що позивач при притягненні його до адміністративної відповідальності факт вчинення правопорушення не визнав. Однак незважаючи на це, відповідач не дослідив та не перевірив жодних доказів по обставинах, викладених ним в постанові і які б підтверджували вину [PERSON] . Жодних доказів вини позивача, відповідачі суду не надали. За таких обставин, відповідач не виконав вимоги про всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, у зв`язку з чим його постанова підлягає скасуванню як незаконна. Викладене є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню до даних правовідносин і передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини у п. 36 рішення в справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 1 липня 2003 року № 37801/97, зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення). Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та визначені відповідно до них правовідносини, приймаючи до уваги той факт, що будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини у суду відсутні, а відповідачами надані не були, суд приходить до висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 893814 від 29.12.2021 року слід скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тому вимоги позивача є в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В той же час, суд звертає увагу на наступне. Згідно із статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП, працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції, а отже не можуть виступати відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган (підрозділ) Національної поліції. У зв`язку із наведеним слід зазначити, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною другою статті 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог Статтею 46 КАС України встановлено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. У відповідності до частин першої, третьої статті 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Зі змісту наведених положень процесуального законодавства випливає, що належним є відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. Тобто у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні. Аналогічну правову позицію з питання неналежного відповідача у справі висловив Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 803/1252/17. Крім того, відповідно до ч. 1 статті 8 Закону № 580-VIII «Про національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв. Пунктом 3 частини першої статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП, інспектори відповідного органу діють не як самостійні суб`єкти владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, яка регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів. Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійними відповідачами у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП, покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 121, ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ст. 125 цього Кодексу. Використання у зазначених вище нормах формулювань «органів Національної поліції, яка регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222-24420 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 року № 724/716/16-а. За наведених обставин, суд вважає, що в задоволенні позову до поліцейського СРПП ВП № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області старшого сержанта поліції Кучмара О.В. та Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення необхідно відмовити, оскільки належним відповідачем у даній справі є саме Департамент патрульної поліції Національної поліції України. За таких обставин, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню. Щодо судових витрат. У справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі №543/775/17, яка є обов`язковою для застосування суду. Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відтак, з відповідача - Департаменту патрульної поліції, за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial