Рішення адміністративного суду від 2024-06-04 00:00:00+03

Стислий виклад обставин справи. Позивач [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом та просить визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення БАБ № 194856 від 11 січня 2024 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та стягнути на його користь судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 11.01.2024 поліцейський Стрийського районного управління поліції ГУ НП у Львівської області [PERSON] виніс постанову серії БАБ № 194856 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Вважає вказану постанову незаконною і такою що підлягає скасуванню, оскільки вона складена з численними порушеннями вимог чинного законодавства. Зокрема, позивач наполягає на тому, що транспортний засіб під його керуванням був зупинений без достатніх правових підстав, поліцейський на його вимогу не повідомив причини зупинки транспортного засобу та перевірки документів, вичерпний перелік яких міститься у ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», також поліцейським не було вчинено жодних дій щодо підготовки розгляду справи про адміністративне правопорушення. Крім того, всупереч вимогам законодавства на місці зупинки транспортного засобу постанова не складалася, відтак поліцейський [PERSON] безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Відповідачем у запропоновані судом строк та порядку не подано відзив на адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 19 січня 2024 року головуючим у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 17/ Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 22.02.2024. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 18/. 07.03.2024 позивачем подано клопотання про розгляд справи за його відсутності /а.с. 28/. 13.03.2024 на вимогу Стрийського міськрайонного суду Львівської області начальником Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області [PERSON] направлено DVD-R диск з відеозаписом з нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейського, який був долучений до постанови по справі про адміністративне правопорушення БАБ № 194856 від 11 січня 2024 року /а.с. 29-31/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.03.2024 справу розглядом відкладено на 09.04.2024 /а.с. 32/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.04.2024 справу розглядом відкладено на 23.04.2024 /а.с. 36/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.04.2024 справу розглядом відкладено на 04.06.2024 /а.с. 40/. Розгляд справи по суті відбувся 04.06.2024 за участі представника відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області Мартинова С.М. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області Мартинов С.М. у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, зазначив, що оскаржувана постанова була складена відповідно до чинного законодавства, при вирішенні позову покладається на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що є поліцейським офіцером громади Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області. 11.01.2024 проводив патрулювання ввіреної території. О 22:05 побачив автомобіль з номерами Донецької реєстрації, а тому вирішив його зупинити. В ході розмови позивач посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб не пред`явив, зазначивши про їх відсутність. Саме тому було складено постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що адміністративний позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 194856 від 11.01.2024 позивача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Відповідно до вказаної постанови 11.01.2024 о 22:00 в с. Луги Стрийського району Львівської області по вудиці Шевченка, 7 позивач [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volvo XC 90», р.н. [NUMBER] , не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документу на транспортний засіб, чим порушив п. 2.1 а, б ПДР, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП /а.с. 22/. Таким чином, між сторонами виник спір щодо правомірності винесення постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення за порушення ним Правил дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Частиною 1 статті 2\~КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Пунктом 1 частини 1 статті 20\~КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Згідно з положеннями ст. 9, 77\~КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~90\~КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Статтею 7\~КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Згідно зі ст.\~9\~КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 р, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених деякими статтями КУпАП, у тому числі й ч. 1 ст. 126 КУпАП. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~126\~КУпАП відповідальність за вказане правопорушення наступає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством. Пунктом 11 ч. 1 ст.\~23\~Закону України\~«Про Національну\~поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього\~руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України\~«Про дорожній\~рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 «Про правила дорожнього руху». Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього\~руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством. Пунктом 2.1«а» ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Пунктом 2.1«б» ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб. Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Статтею 72\~КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст.\~251\~КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Пунктом 24 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~23.12.2005\~№ 14\~«Про практику\~застосування судами\~України законодавства\~у справах\~про деякі\~злочини проти\~безпеки дорожнього\~руху та\~експлуатації транспорту,\~а також\~про адміністративні\~правопорушення на\~транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 та ст. 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Відповідно до ст.\~280\~КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Слід зазначити, що складання постанови є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до ст. 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, однак постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення сама по собі не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису. Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Так, у судовому засіданні здійснено огляд долученого до матеріалів справи DVD-R диску з відеозаписом з нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейського, на якому зафіксована подія, яка мала місце 11.01.2024. Відповідно до оскаржуваної постанови 11.01.2024\~о 22:00 в с.\~Луги Стрийського\~району Львівської\~області по\~вул.\~Шевченка,\~7 позивач [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volvo XC 90», р.н. [NUMBER] , не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документу на транспортний засіб, чим порушив п. 2.1 а, б ПДР. З оглянутого\~відеозапису [PERSON] 11.01.2024\~близько 22:04,\~перебуваючи на\~дорозі в\~с.\~Луги Стрийського\~району Львівської\~області в\~напрямку с.\~Угерсько був зупинений поліцейськими та не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Проте з відеозапису також встановлено, що 11.01.2024 близько 22:14 [PERSON] , вже перебуваючи за місцем свого проживання в [ADDRESS] , надав поліцейському [PERSON] посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, після чого поліцейським о 22:15 була винесена постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 194856 від 11.01.2024. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Згідно з п. 2 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, постанова по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, виноситься поліцейськими на місці вчинення адміністративного правопорушення. Відтак поліцейський [PERSON] порушив вимогу п. 2 розділу І Інструкції та не склав постанову відразу на місці вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме: на дорозі в с. Луги Стрийського району Львівської області в напрямку с. Угерсько, а з невідомих причин виніс постанову за місцем проживання [PERSON] , всупереч тому, що останній згідно з відеозаписом надав поліцейському посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Окрему увагу слід звернути і на саму постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 194856 від 11.01.2024. Так, у графі 4 оскаржуваної постанови зазначено серію та номер посвідчення водія, з якого було встановлено особу [PERSON] , що є додатковим підтвердженням того, що останній надав поліцейському посвідчення водія на його вимогу. Відтак незрозумілою є інкримінація [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Європейський суд з прав людини, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом. Суд також враховує позицію, вказану в рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20 вересня 2012 року, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Згідно з ч. 2 ст.\~77\~КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Положеннями ч. 2 ст.\~19\~Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 62\~Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом у сукупності, викликають сумніви щодо наявності самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим, і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах. Досліджені під час розгляду справи докази та приписи чинного законодавства дають чіткі підстави до наступних висновків. Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості. Всупереч даним вимогам, вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами. Відповідачем ГУ НП у Львівській області як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність у діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та правомірність винесеної поліцейським Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області Галецьким О.О. постанови про накладення на [PERSON] штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 126 КУпАП. Відповідач ГУ НП у Львівській області на обгрунтування правомірності постанови серії БАБ № 194856 від 11.01.2024 надав суду DVD-R диск з відеозаписом з нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейського, на якому зафіксована подія, яка мала місце 11.01.2024 за участі [PERSON] . Однак при дослідженні судом даного доказу було встановлено, що час та місце вчинення адміністративного правопорушення не співпадає із часом та місцем складання постанови про адміністративне правопорушення. Вказане свідчить про те, що поліцейський Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області [PERSON] розглянув справу та притягнув позивача до адміністративної відповідальності за відсутності доказів вчинення ним адміністративного правопорушення та винуватості останнього. Враховуючи викладене, є всі підстави вважати, що постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена незаконно, з порушенням норм законодавства, відомчих актів МВС України, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, з порушенням законних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що призвело до незаконного притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення. Таким чином, доводи позивача відповідачем не спростовані, тому суд знаходить доведеним, що інкриміноване йому правопорушення він не вчиняв, а відтак притягнений до адміністративної відповідальності неправомірно. За змістом п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, при встановленні відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Згідно з п. 2 ч. 2 ст.\~245\~КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст.\~286\~КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. В п. 3 ч. 1 ст.\~293\~КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень, зокрема, скасовує постанову і закриває справу. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про скасування постанови БАБ № 194856 від 11 січня 2024 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття справи про адміністративне правопорушення. Щодо розподілу судових витрат у справі. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення адміністративного позову в розмірі 605,60 грн і підтверджені квитанцією № 39 від 19.01.2024, на підставі ст.\~139\~КАС України підлягають стягненню на користь позивача з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги у цій справі підлягають до задоволення у повному обсязі. Доказів понесення позивачем інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали адміністративної справи не містять. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 04.06.2024, є та дата, на яку було призначено розгляд справи, 04.06.2024, а датою складення повного тексту судового рішення 14.06.2024.

Результат розгляду: granted