Рішення адміністративного суду від 2022-02-09 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції роти № 1 БУПП в Полтавській області лейтенанта поліції Шкурупій В.С. щодо складання постанови серії ДП18 № 690261 від 22.04.2019 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, скасувати постанову інспектора патрульної поліції роти № 1 БУПП в Полтавській області лейтенанта поліції Шкурупій В.С. щодо складання постанови серії ДП18 № 690261 від 22.04.2019 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 29.09.2021 позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дії інспектора патрульної поліції роти № 1 Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенантом поліції Шкурупій В.С. щодо складання постанови серія ДП18 № 690261 від 22.04.2019, про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. Скасовано постанову, складену інспектором патрульної поліції роти № 1 Управління патрульної поліції в Полтавській області, лейтенантом поліції Шкурупій В.С., серія ДП18 № 690261 від 22.04.2019, про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь [PERSON] 6000 грн. витрат на правничу допомогу. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, в частині визнання протиправними дій інспектора патрульної поліції роти № 1 Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенантом поліції Шкурупій В.С. щодо складання постанови серія ДП18 № 690261 від 22.04.2019 та розподілу судових витрат, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просило скасувати оскаржуване рішення у зазначеній частині та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. При цьому, апелянт зазначає, що не дії інспектора патрульної поліції, а його рішення у форму постанови про накладення адміністративного стягнення породжує для позивача певні правові наслідки і має обов`язковий характер, у зв`язку з чим є необґрунтованим визнання протиправними дій інспектора патрульної поліції роти № 1 Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенантом поліції Шкурупій В.С. щодо складання постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Крім того, апелянт вказував на те, що розмір витрат на правничу допомогу, що був стягнутий з відповідача рішенням суду першої інстанції, є неспівмірним зі складність даної справи, та нерозумним, враховуючи обставини. 08.02.2022 на електронну адресу суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою та неможливістю прибуття до судового засідання. Дослідивши надане клопотання колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження викладених обставин. Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Як встановлено судовим розглядом, 22.04.2019 інспектором патрульної поліції роти № 1 БУПП в Полтавській області лейтенантом поліції Шкурупій В.С. винесено постанову серії ДП18 № 690261 від 22.04.2019 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. За даними оскаржуваної постанови, [PERSON] 22.04.2019 о 18 год. 40 хв.. рухаючись по вул. Чураївни 5, м. Полтава, керуючи транспортним засобом - автомобілем «SKODA FABIA» державний реєстраційний номер [NUMBER] , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» та знаку 5.7.1. «Виїзд на дорогу з одностороннім рухом», а саме здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, чим порушив п. 8.4. ПДР України. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та порушення п. 8.4 ПДР України, оскільки в дорожній ситуації, що склалась, позивач мав перевагу у русі, виконуючи вимоги дорожніх знаків та дорожньої розмітки, внаслідок чого оскаржувана постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та дії інспектора патрульної поліції щодо її складення є протиправними. Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дій інспектора патрульної поліції щодо \~складення постанови у справі про адміністративне правопорушення з огляду на наступне. Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача. Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими. У відповідності до приписів ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов`язки учасників спірних правовідносин. Таким чином, обов`язковою ознакою рішень, дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер. В силу ч. 1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. При цьому, дії зі складання постанови у справі про адміністративне правопорушення є, по суті, виконанням службовими особами своїх повноважень, наданих законодавством. Отже, вказані дії суб`єкта владних повноважень не порушують прав позивача. У свою чергу, особа, що притягнута до адміністративної відповідальності, наділена правом оскарження зазначеної постанови. Колегія суддів зазначає, що не дії відповідача, а його рішення у формі постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності породжує для позивача певні правові наслідки і має обов`язковий характер. У даному випадку інспектором патрульної поліції роти № 1 Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенантом поліції Шкурупій В.С. за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ч. 1 ст. 122 КУпАП, винесено оскаржувану постанову від 25.04.2019, якою і притягнуто позивача до адміністративної відповідальності. На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що дії відповідача щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності самі по собі не містять владно-управлінських ознак, оскільки юридичні наслідки для особи у даному випадку має лише рішення у формі постанови, яким останнього притягнуто до адміністративної відповідальності. Таким чином, колегія суддів доходить висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову у зазначеній частині, оскільки, як зазначено вище, не діями відповідача, а його рішенням (оскаржуваною постановою), позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції у наведеній частині підлягає скасуванню із прийняттям нового про відмову у задоволенні позову. Стосовно здійсненого розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи. Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Результат розгляду: partial