Рішення адміністративного суду від 2022-09-21 00:00:00+03

Позивач - ФОП [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача - Управління Держпраці в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправною та скасування постанову від 03 листопада 2021 року №46-ФС про накладення штрафу у розмірі 60000,00 грн за порушення законодавства про працю та зайнятість населення. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2022 року у справі № 300/756/22 в позові відмовлено. Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що він не може нести відповідальність відповідно до ч.2 ст.265 КЗпП України, оскільки продаж товару продавцем [PERSON] , яка перебуває у трудових відносинах із ФОП [PERSON] , відбувся без його відома та згоди, тобто не з його вини та до адміністративної відповідальності за ст.41 КУпАП не притягувався. Звертає увагу, що судом першої інстанції надано неналежна оцінка постанові Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 жовтня 2021 року у справі №345/4288/21, оскільки цим судовим рішенням притягнуто не позивача, а [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Зазначає, що пояснення [PERSON] , в яких вона зазначає, що є продавцем у нього, не є підтвердження використання ним її праці, оскільки трудові відносини останньої укладені з його дружиною ФОП [PERSON] у магазині « [INFO] ». Крім того, зауважує, що не був присутній ні при проведенні перевірки, ні при подальшому розгляді справи відповідачем, а тому можливості на надання пояснень не мав. Вказує, що відомості, викладені в акті перевірки, підлягають перевірці та оцінці на підставі наявних доказів під час розгляду справи управлінням Держпраці, оскільки такі не є доказом вини особи в порушенні вимог законодавства про працю. Зазначає, що [PERSON] мала доступ до місця проведення розрахунків, оскільки працювала в цьому ж магазині, однак вона самовільно, без наданого дозволу, підписала опис готівкових коштів і долучила Х-звіт. Таким чином, вважає, що вищенаведені обставини свідчать про відсутність трудових відносин між ним та [PERSON] . Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, однак такий не підписаний, а тому відповідно до вимог ст.304 КАС України, колегія суддів не приймає такий до уваги. Представник позивача (апелянта) - Бойко Р. Б. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи без участі представника відповідача за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів. Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення - скасувати з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] з 22 серпня 2002 року зареєстрований, як фізична особа-підприємець за основним видом діяльності 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. У позивача наявна ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (реєстраційний номер 09160308202100925 від 24 березня 2021 року) за адресою місця торгівлі: [ADDRESS] , магазин « [INFO] » з терміном дії з 31 березня 2021 року по 31 березня 2022 року (а.с.18). У додатку до ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (реєстраційний номер 09160308202100925 від 24 березня 2021 року) зазначено електронно-касовий апарат, який використовується ФОП [PERSON] під час роздрібної торгівлі алкогольними напоями - фіскальний номер 3000794506, дата реєстраційного посвідчення - 21 травня 2020 року, назва моделі MINI-T 400ME, заводський номер [NUMBER] , виробник ТОВ «ЮНІСІСТЕМ», дата виготовлення 15 травня 2020 року (а. с. 19). Згідно з копією трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, позивачем 06 травня 2014 року укладено трудовий договір з [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до копії наказу від 06 травня 2014 року №2 «Про прийняття на роботу» [PERSON] прийнято ФОП [PERSON] на роботу продавцем продовольчих товарів на основне місце (а.с. 14). Позивачем до позовної заяви долучено копію наказу від 01 жовтня 2018 року №3 «Про прийняття на роботу», зі змісту якого вбачається, що [PERSON] прийнято ФОП [PERSON] на роботу продавцем продовольчих товарів на основне місце (а.с. 15). Головне управління ДПС в Івано-Франківській області 22 вересня 2021 року провело фактичну перевірку магазину « [INFO] », розташованого за адресою: [ADDRESS] , суб`єкта господарювання фізичної особи-підприємця [PERSON] , за результатами якого складено відповідний акт (довідка) фактичної перевірки від 22 вересня 2021 року №090616 (а.с. 54-55). В акті перевірки серед іншого встановлено: використання праці найманих осіб без укладення трудового договору, а саме: відсутній трудовий договір між ФОП [PERSON] та продавцем [PERSON] . Разом з тим, згідно з письмовими поясненнями [PERSON] , які надані під час складення акту, нею зазначено у графі місце роботи, посада, найменування роботодавця «[INFO], продавець, ФОП [PERSON] », а у графі проданий товар належить зазначено «ФОП [PERSON] » (а.с. 56). Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 жовтня 2021 року у справі №345/4288/21, яка набрала законної сили 28 жовтня 2021 року, [PERSON] визнано винною у порушенні встановленого порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, а саме: проведення розрахункової операції на не повну суму покупки із застосуванням РРО, невидача розрахункового документа встановленого зразка, не відображення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку, чим порушено пунктами 1, 2, 12 статті 3 Закону України «Про застосування РРО в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Судом у результаті розгляду даної справи №345/4288/21 встановлено факт вчинення [PERSON] правопорушення, на підставі визнання вини останньою, протоколом про адміністративне правопорушення від 22 вересня 2021 року №1005, в якому викладений зміст правопорушення; копією акта (довідки) фактичної перевірки №090616 від 22 вересня 2021 року, у відповідності до якого встановлено факт правопорушення; копією письмових пояснень [PERSON] від 22 вересня 2021 року, в яких йдеться про визнання вини останньою; описом готівкових коштів, що знаходяться на місці проведення розрахунків від 22 вересня 2021 року. 27 вересня 2021 року на адресу Управління Держпраці в Івано-Франківській області надійшов лист ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 24 вересня 2021 року №10263/5/09-19-07-06-20 про вжиття заходів реагування за результатами проведеної фактичної перевірки у ФОП [PERSON] . До вказаного листа додано копію акта (довідки) про проведення фактичної перевірки від 22 вересня 2021 року №090616 з додатками до нього. Листом від 29 вересня 2021 року №05-07/15-10/6506 ФОП [PERSON] надіслано письмове повідомлення про те, що Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області отримано акт (довідку) про проведення фактичної перевірки від 22 вересня 2021 року №090616, складений за результатами проведеної фактичної перевірки, за результатами якої виявлено факт використання праці неоформлених працівників, що є підставою для накладення штрафних санкцій за порушення законодавства про працю відповідно до частини другої статті 265 КЗпП України. Дане повідомлення повернулося на адресу відповідача 03 листопада 2021 року у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання. За результатами розгляду справи про накладення штрафу, на підставі акта (довідки) фактичної перевірки від 22 вересня 2021 року №090616 та доданих до нього матеріалів, за порушення законодавства про працю, а саме: статей 21-24 КЗпП України, відповідальність за які передбачено абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України Т.в.о. начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 03 листопада 2021 року №46-ФС на суму 60000 гривень. Постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 03 листопада 2021 року №46-ФС направлена позивачу поштовим зв`язком. Однак примірник постанови повернули на адресу відповідача у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання. Про наявність постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення дізнався після направлення йому для виконання постанову про відкриття виконавчого провадження від 27 січня 2022 року. Не погоджуючись із прийнятою відповідачем постановою, позивач звернувся в суд з адміністративним позовом. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що актом фактичної перевірки ГУ ДПС в Івано-Франківській області підтверджується порушення позивачем законодавства про працю, а саме: допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, а тому Управління Держпраці в Івано-Франківській області, приймаючи спірну постанову, діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України та підстави для скасування останньої відсутні. Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За змістом ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з ч.1 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну (надомну) роботу; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. Відповідно до ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413 "Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" було установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронних довірчих послуг; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. Згідно з ч.1 ст.265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Ч.2 ст.265 КЗпП України передбачає, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення. Таким чином, роботодавці несуть відповідальність за використання найманої праці без оформлення трудових відносин у встановленому чинним законодавством порядку, тобто, без укладення трудового договору. При цьому, така відповідальність залежить від встановлення факту використання найманої праці. Отже, за умови відсутності існування трудових відносин, відсутня й передумова для притягнення роботодавця до відповідальності згідно з абз.2, ч.2 ст.265 КЗпП України. Колегія суддів зазначає, що ознаками трудових відносин є наявність відповідної угоди в тій чи іншій формі, встановлення обов`язків працівників, систематичність виконання обов`язків, систематичний характер оплати встановленого угодою розміру, підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку. Зокрема, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст.21 КЗпП України). Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 затверджено «Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» (далі - Порядок № 509). Відповідно до п.2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту). Згідно з абз.7 п.2 Порядку №509 штрафи накладаються на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю. Пункт 3 Порядку № 509 передбачає, що справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку. Відповідно до п.4 Порядку №509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Таким чином, акт перевірки ДПС, її територіального органу може бути підставою для накладення штрафу. Як вбачається з матеріалів справи, 22 вересня 2021 року ГУ ДПС в Івано-Франківській області проведено перевірку фізичної особи підприємця [PERSON] . Під час проведення Головним управлінням ДПС України в Івано-Франківській області фактичної перевірки магазину «[INFO]», розташованого за адресою: [ADDRESS] , де здійснює діяльність позивач, встановлено, що підприємець використовує працю найманої особи, а саме: [PERSON] , яка виконує обов`язки продавця без оформлення трудових відносин. З акту (довідки) фактичної перевірки №090616 від 22 вересня 2021 року вбачається, що посадовими особами контролюючого органу зазначено про порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі та використання праці найманих осіб без укладення трудового договору, а саме: відсутній трудовий договір між ФОП [PERSON] та продавцем [PERSON] (а.с.11). Колегія суддів зазначає, що позивач здійснює свою діяльність у магазині « [INFO] », розташованого за адресою: [ADDRESS] спільно з дружиною ФОП [PERSON] , в якої [PERSON] оформлена продавцем, що підтверджується копією наказу №3 від 01 жовтня 2018 року (а.с.15). Тобто, ФОП [PERSON] здійснює свою діяльність тільки в частині вищевказаного магазину, в іншій частині веде свою господарську діяльність фізична особа- підприємець [PERSON] , видами господарської діяльності якої є: інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (КВЕД 47.19). Таким чином, беззаперечно стверджувати про те, що [PERSON] працює та допускалась до виконання функцій продавця у ФОП [PERSON] відсутні підстави. Крім того, матеріалами справи підтверджується, що фінансову санкцію Управлінням Держпраці в Івано- Франківській області застосовано на підставі акту фактичної перевірки органу ДПС та на підставі абз.2 п.2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2013 року №509. Разом з тим, на підставі вказаного акту (довідки) №090616 від 22 вересня 2021 року щодо [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.155-1 КУпАП про порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг та постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 жовтня 2021 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Колегія суддів звертає увагу, що вищевказаною постановою притягнуто до адміністративної відповідальності [PERSON] , а не позивача, та на підтвердження вини ФОП [PERSON] у допуску до роботи останньої без укладення трудового договору відповідачем не надано беззаперечних доказів, а судом таких здобуто. Крім того, колегія суддів зазначає, що у акті (довідці) фактичної перевірки №090616 від 22 вересня 2021 року суб`єктом господарської діяльності зазначено ФОП [PERSON] , перевірка здійснена лише в присутності [PERSON] . При цьому, в самому акті перевірки вказано, що [PERSON] не перебуває в трудових відносинах з ФОП [PERSON] . Також колегія суддів зауважує, що у матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] є посадовою особою, до повноважень якої належить здійснювати розрахункові операції чи організовувати здійснення розрахункових операцій, обліковувати товарно-матеріальні цінності у ФОП [PERSON] , доказів протилежного суду не надано. Відомості, викладені в акті перевірки ГУ ДПС в Івано-Франківській області, підлягають перевірці та оцінці на підставі наявних доказів під час розгляду справи Управлінням Держпраці, оскільки ці відомості не є беззаперечним доказом вини позивача у порушенні вимог законодавства про працю. Колегія суддів звертає увагу, що актом фактичної перевірки на підставі належних і допустимих доказів повинен бути безумовно та однозначно доведений факт використання найманої праці без оформлення трудових відносин із працівником (виконання ним роботи без укладення трудового договору). Необхідною умовою для накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, є докази фактичного допуску працівника до роботи без оформлення з ним трудового договору (контракту). Разом з тим, як вбачається з оскаржуваної постанови, її було винесено виключно на відомостях зазначених в акті фактичної перевірки №090616 від 22 вересня 2021 року, при цьому, будь-яких доказів допуску зазначеної особи до роботи, відповідач, як уповноважений орган не встановив та не дослідив, а лише обмежився доводом зазначеним ГУ ДПС Івано-Франківській області в акті перевірки щодо такого допуску. Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи управління Держпраці про те, що скерований податковим органом акт перевірки із зазначеними вище доказами давав можливість вважати підтвердженим факт допуску працівника [PERSON] до роботи без оформлення трудових відносин. Орган державного нагляду (контролю) зобов`язаний повно, об`єктивно та всебічно перевіряти документи, пояснення, довідки, інші матеріали та відомості з питань, які виникають як під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) органами Держпраці, так і у разі одержання інформації від інших органів. Таким чином, у актах, складених за наслідками перевірок (заходів контролю, інспекційних відвідувань) повинні фіксуватись лише ті порушення, які достеменно підтверджені належними і допустимими доказами (документами, поясненнями тощо) у обсязі, що дозволяє беззаперечно стверджувати про виявлені факти. Такі докази не повинні носити суперечливий характер або допускати неоднозначне тлумачення, а також повинні бути належним чином сформовані, містячи усі необхідні відомості та реквізити. Важливість відображення у актах достовірної, повної і головне підтвердженої інформації обумовлене тим, що вони є підставою для застосування фінансових санкцій та являють собою суттєву частину доказової бази під час розгляду справ про накладення штрафів. При цьому, колегія суддів зазначає, що покази свідків, які надані у судовому засіданні в суді першої інстанції, є суперечливими, оскільки наявна певна невідповідність у поясненнях свідків, що, на переконання суду, не може свідчити про підтвердження факту допуску позивачем працівника до роботи без оформлення трудового договору. Крім того, будь - яких доказів, фото чи відеофіксації факту допуску позивачем працівника до роботи без оформлення трудового договору також не було надано. Ст.72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Разом з тим, в порушення вимог вищезазначеної норм, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження допуску зазначеної особи до роботи позивачем, не зазначено в чому полягала така робота, умови праці, грошової винагороди, тощо, що в свою чергу свідчить про прийняття оскаржуваного рішення без встановлених усіх обставин, що мають значення для його прийняття. Крім того, апелянт покликається на недотримання відповідачем, визначеної Порядком №509 процедури притягнення його до відповідальності, зокрема щодо неповідомлення про розгляд справи про накладення штрафу. Відповідно до п.9 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Згідно з п.6 Порядку №509 накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення покладає цей обов`язок на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим. Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи. Отже, саме на уповноважену посадову особу покладається обов`язок з`ясувати чи поінформовано особу. При цьому, саме лише надсилання повідомлення (без доказів його отримання) не свідчить про її поінформованість. У разі неналежного поінформування особи, яка притягується до відповідальності, уповноважена особа не може розпочинати розгляд справи. З врахуванням наведеного вище, обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Таке тлумачення пункту 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення відповідає завданням адміністративного судочинства та принципу верховенства права, оскільки має наслідком більш ефективний захист права та інтереси фізичних та юридичних осіб. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи, яка її стосується. У разі одержання повідомлення до засідання, але у строк, що є меншим за п`ятиденний, особа повинна вживати розумних заходів для реалізації своїх прав на участь у засіданні. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 813/3415/18, від 05 серпня 2019 року у справі № 814/2473/17, від 13 травня 2020 року у справі № 804/5031/17, від 09 червня 2021 року у справі № 815/6704/17 та у справі №620/1267/19 від 08 грудня 2021 року. Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення позивачу щодо розгляду справи у вказаний вище спосіб не було надіслано відповідачем, доказів протилежного суду не надано, а у матеріалах справи такі відсутні. При цьому, на адресу позивача, яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань надіслано оскаржувану постанову, що підтверджується копією конверту з вказаним повідомленням, який повернувся з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.63). Колегія суддів звертає увагу, що з поштової відмітки «за закінченням терміну зберігання» неможливо зробити висновок, що позивач відмовився від отримання поштового відправлення. Обставин, які б свідчили про ухилення від отримання повідомлення судами не встановлено. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що контролюючий орган не довів, що про час розгляду справи про накладення штрафу позивач був поінформований належним чином. Таким чином, з огляду на недотримання відповідачем порядку накладення штрафів, позивач був позбавлений можливості брати участь в розгляді зазначеної справи, почути свої права та обов`язки, бути вислуханим, надати заперечення, своєчасно здійснити захист своїх порушених прав, пред`явити факти й наводити аргументи та докази, які могли бути враховані Управління Держпраці в Івано-Франківській області тощо. Участь позивача в розгляді справи про накладення штрафу, подання ним відповідних доказів могло вплинути на прийняття відповідного рішення відповідачем. Доказів на спростування вищевказаних порушень процедури притягнення позивача до відповідальності відповідачем не надано. З врахуванням того, що у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що позивач ухилявся від одержання повідомлення або ж вчиняв інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі у розгляді справи, можна дійти висновку про те, що позивача не було належним чином повідомлено про розгляд справи та він, відповідно, був позбавлений брати участь у такому розгляді. Таким чином, неналежне повідомлення позивача про проведення відповідачем розгляду справи є самостійною підставою для скасування оспорюваної постанови відповідача про накладення штрафу на позивача. Аналогічного висновку про скасування постанов про накладення штрафу на суб`єктів господарювання/роботодавців у випадку недотримання органом, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю Порядку №509 в частині належного повідомлення уповноваженими посадовими особами суб`єктів господарювання/роботодавців про розгляд справи про накладення штрафу дійшов Верховний Суд у постановах від 15 січня 2021 року у справі № 1340/3731/18, від 04 березня 2021 року у справі №160/8027/18 та від 17 березня 2021 року у справі №160/9340/18, у справі №620/1267/19 від 08 грудня 2021 року. Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що, отримавши акт перевірки податкового органу, відповідачем не надано належної оцінки щодо обгрунтованості підтвердження вини позивача у допуску працівника до роботи, що свідчить про прийняття оскаржуваного рішення без встановлених усіх обставин, що мають значення для його прийняття. Крім того, позивача не було належним чином повідомлено про розгляд справи та він, відповідно, був позбавлений брати участь у такому розгляді, чим порушено визначену Порядком №509 процедуру притягнення його до відповідальності, а тому постанова від 03 листопада 2021 року №46-ФС про накладення штрафу у розмірі 60000,00 грн за порушення законодавства про працю та зайнятість населення є протиправною та підлягає скасуванню. Враховуючи усе наведене вище, колегія суддів вважає підставними та обґрунтованими доводи апеляційної скарги, такі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів. Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Результат розгляду: granted