Рішення адміністративного суду від 2022-07-15 00:00:00+03

[PERSON] звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просила: - визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо не проведення своєчасного повного розрахунку з позивачем при звільненні; - стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь [PERSON] середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 червня 2020 року по 30 липня 2020 року в сумі 23269,95 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач несвоєчасно виплатив одноразову грошову допомогу при звільненні, а саме, не в день звільнення - \~16 червня 2020 року, а 30.07.2020 року. Відповідальність за вказану бездіяльність відповідача передбачена саме ст. 117 КЗпП України. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо не проведення своєчасного повного розрахунку з [PERSON] при звільненні. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь [PERSON] середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 червня 2020 року по 30 липня 2020 року в сумі 23 269,95 грн. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, не відповідність висновків обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на частину 8 розділу VI Порядку № 260, згідно з якою одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну -протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські та вказує на її дотримання відповідачем під час звільнення позивача. Просить урахувати правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 25.07.2018 по справі № 820/1134/17. Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, [PERSON] з 17.05.2004 до 06.11.2015 проходила службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 по 15.06.2020 проходила службу в Національній поліції України. 15.06.2020 року наказом №154о/с Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (по особовому складу) капітана поліції [PERSON] начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Павлоградського відділу поліції звільнено зі служби за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», з 15.06.2020 року. 30.07.2020 року на картковий рахунок позивача надійшли кошти у розмірі 63595,43 грн. з призначенням платежу «зарплата ГУНП в Дніпропетровській області». Відповідно до довідки листа Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 22.09.2020 року № 1/Ш-6111/103/05-2020 30.07.2020 року на картковий рахунок [PERSON] було перераховано одноразову грошову допомогу після утримання податку на доходи фізичних осіб в розмірі 55 330,72 грн. Крім того, 30.07.2020 року на картковий рахунок позивача перераховано грошову компенсацію за невикористану в році звільнення відпустку в кількості 18 діб у розмірі 8264,71 грн (а.с. 14). Отже, перераховані на картковий рахунок позивача кошти у розмірі 63595,43 грн. складаються з одноразової грошової допомоги та грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку. У зв`язку з несвоєчасним розрахунком під час звільнення, позивач на підставі ст.ст. 47 та 117 КЗпП України, звернулась до суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку. Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що норми ст.ст.116, 117 КЗпП України дають підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, внаслідок чого суд першої інстанції стягнув з ГУ НПУ в Дніпропетровській обл. на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 23269,95 грн. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із частиною 1 статті 59 Закон України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII), служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Згідно до частини 2 статті 56 Закону №580-VIII, службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського. Статтею 48 Закону №580-VIII визначено, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону. Відповідно до статті 77 Закону №580-VIII, днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. Частиною 1 статті 94 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Згідно із частиною 2 статті 94 Закону № 580-VIII, порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова № 988) та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за №669/28799 (далі - Порядок № 260). Приписами статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Згідно з пунктом 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку № 260, при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно. Приписами частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Отже, з вищенаведених норм вбачається, що законодавством встановлені гарантії працівника при звільненні на отримання належних йому сум коштів при звільненні зі служби. При вирішені справи колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 820/1134/17, проте, зазначає, що у вказаній постанові досліджувалось питання строків виплати середнього грошового забезпечення за час затримки при проведенні розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги. В той же час, у справі - №160/12717/20 відповідачем було проведено розрахунок з позивачем 30.07.2020 року з виплати не тільки одноразової грошової допомоги, а й грошової компенсації за невикористану відпустку, що в свою чергу свідчить про порушення відповідачем приписів ст. 116 КЗпП. Відповідно до статті 117 КЗпП, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Між тим, як Закон України «Про Національну поліцію», так і Порядок № 260, не передбачають процедуру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівника з Національної поліції. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини. Частиною 1 статті 117 КЗпП визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП. Умовами виплати працівникові такого відшкодування є факт невиплати належних йому сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасникам справи, [PERSON] була звільнена зі служби в Національній поліції з 15.06.2020 року згідно з наказом начальника ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області № 154 о/с від 15.06.2020 року, тоді як остаточний розрахунок з нею проведено 30.07.2020 року, що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача, відкритого в АТ «КБ Приватбанк». Водночас, визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на користь позивача за час затримки розрахунків при звільненні за період з 16.06.2020 року по 30 липня 2020 року, колегія суддів враховує наявну в матеріалах справи довідку № 2024 від 10.12.2020 року, в якій зазначено, що середньоденне забезпечення [PERSON] після утримання податку на доходи фізичних осіб, нарахування компенсації податку, відповідно до \~постанови КМУ № 44 від 15.01.2001 року, \~та утримання військового збору 1,5%, становить 461, 09 грн (а.с. 44). При цьому, враховуючи, що день звільнення позивача - 15 червня 2020 року вважається останнім днем служби, тому період нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні складає \~45 календарних днів - з 16 червня 2020 року по 30 липня 2020 року (дата проведення розрахунку). Отже, середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 червня 2020 року по 30 липня 2020, яке належить стягнути на користь позивача (461,09 грн х 45 календарних днів = 20794,05 грн). Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з приводу розрахунку суми середньоденного грошового забезпечення [PERSON] , оскільки такий розрахунок підтверджено відповідною довідкою за підписом начальника УФЗБО головного бухгалтера ГУНП в Дніпропетровській області та доказів відкликання довідки від 10.12.20202 року № 2024 \~як помилкової відповідачем не надано та матеріали справи не містять. Таким чином колегія суддів, враховуючи вищевикладене та приписи ч. 4 ст. 317 КАС України, вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення суми, \~яка підлягає стягненню \~з відповідача на користь позивача за весь час затримки розрахунку при \~звільненні.

Результат розгляду: partial