Рішення адміністративного суду від 2022-01-12 00:00:00+02

07 червня 2021 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: - визнати протиправним та скасувати пункт 20 протоколу №167 від 17 грудня 2020 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині визначення розміру одноразової грошової допомоги [PERSON] , у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності. - зобов`язати Міністерство оборони України донарахувати та виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та у Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 "Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб", у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, тобто - 01.01.2020, з урахуванням вже виплачених сум. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року позивачу відмовлено у задоволенні позову. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В апеляційній скарзі позивач зазначає, що відповідно до постанови Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 240/10153/19 право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду медико-соціальною експертною комісією (МСЕК). Згідно «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 №975, з урахуванням змін, внесених постановою КМУ від 17.04.2019 року № 334, розмір одноразової грошової допомоги позивача у зв`язку із встановленням II групи інвалідності повинен розраховуватись із 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, станом на момент встановлення інвалідності - 2020 рік, з урахуванням вже виплачених сум. Міністерством оборони України призначено і виплачено позивачу одноразову грошову допомогу зв`язку із встановленням інвалідності II групи в розмірі 96050,00 грн., яка, на думку позивача, є меншою аніж передбачено чинними законодавством на 54300,00 грн., оскільки 300 х 2102 грн. (прожитковий мінімум встановлений законом на 01.01.2020 року) - 480250,00 грн. (сума, яка була виплачена позивачу у зв`язку із встановленням III групи інвалідності) = 150350,00 грн. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позову. Від відповідача відзив на апеляційну скаргу позивача до апеляційного суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15 липня 2019 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у зв`язку з чим йому було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 480250,00 грн. 09 листопада 2020 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №657742. Протокольним рішенням від грудня 2020 року №167 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум позивачу призначено виплату - різницю між сумою одноразової грошової допомоги, отриманої у зв`язку з установленням ступеня втрати працездатності та допомогою, передбаченою у зв`язку з установленням інвалідності, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, виходячи із розміру прожиткового мінімуму, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності - 2019 рік. 01 лютого 2021 року позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про донарахування та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням групи інвалідності, виходячи із розрахунку одноразової грошової допомоги - 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, станом на момент встановлення групи інвалідності (2020 рік) та виникнення права на отримання допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності. Листом Міністерства оборони України від 12 лютого 2021 року №248/Д-133/131 позивачу повідомлено про відсутність правових підстав для доплати одноразової грошової допомоги. Відмова мотивована тим, що позивача первинно визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок захворювання, пов`язаного з із захистом Батьківщини, 15.07.2019, та призначено допомогу в розмірі 250 кратного прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб, на 1 січня 2019 року, а зміна групи інвалідності, що надала право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, відбулася в 2020 році. Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, 17.12.2020 прийнято рішення про призначення позивачу допомоги у розмірі різниці між 300 та 250 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2019), в сумі 96050 гривень. Не погодившись із зазначеним рішення, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки: одноразова грошова допомога за своїм змістом є одноразовою виплатою, що виключає визнання за позивачем права на її повторне отримання у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму; після встановлення ІІ групи інвалідності з 09 листопада 2020 року, відповідно до законодавства, яке діяло на вказану дату, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 96050,00 грн., яка і була йому призначена рішенням комісії Міністерства оборони України від 17 грудня 2020 року. Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти. Згідно ч. 1 ст. 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (пункт 4 частини другої статті 16 Закону №2011-XII). Згідно положень п. "б" частини 1 ст. 16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону). Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється (ч. 4 статті 16-2 Закону №2011-XII). Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 16-2 Закону №2011-XII). Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975). Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: - у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, - у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності. Згідно підпункту 1 пункту 6 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: - 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності I групи; - 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи; - 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи. При цьому, згідно пункту 8 Порядку №975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Отже, зазначені правові норми пов`язують право на отримання одноразової грошової допомоги з днем встановлення інвалідності. При цьому у разі зміни групи інвалідності при повторному огляді днем встановлення інвалідності є дата, коли інвалідність було встановлено вперше. Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що ІІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, позивачу встановлено 15 липня 2019 року, ІІ групу - 09 листопада 2020 року. Станом на 1 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, складав 1921,00 грн. Одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановлення ІІІ групи інвалідності позивач отримав у 2020 році в сумі 480250,00 грн. (250 *1921,00 грн.). Таким чином, у зв`язку із встановленням вищої групи інвалідності позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, яка розраховується із урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року, та раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги, та становить 96050,00 грн. (300*1921,00 грн.-250*1921,00 грн.) З матеріалів справи вбачається, що 17.12.2020 комісією Міністерства оборони України прийнято рішення щодо виплати позивачу допомоги у розмірі різниці між 300 та 250 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2019), в сумі 96050,00 грн. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог позивача. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Результат розгляду: denied