Рішення адміністративного суду від 2022-07-07 00:00:00+03

Слободянюк А.І. звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Лисянської селищної ради, яка полягає у ненаданні адвокату Слободянюку А.І. відповіді на адвокатський запит від 17.12.2021 №23 у встановленому чинним законодавством строк; - зобов`язати Лисянську селищну раду надати адвокату Слободянюку А.І. відповідь на адвокатський запит від 17.12.2021 № 23; - стягнути з Лисянської селищної ради моральну шкоду, спричинену адвокату Слободянюку А.І. протиправною бездіяльністю щодо ненадання адвокату Слободянюку А.І. відповіді на адвокатський запит від 17.12.2021 № 23 у розмірі 5 000, 00 грн. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25.03.2022 позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Лисянської селищної ради щодо ненадання адвокату Слободянюку А.І. відповіді на адвокатський запит від 17.12.2021 № 23 у встановленому чинним законодавством строк; зобов`язано Лисянську селищну раду протягом п`яти робочих днів із дня набрання чинності рішенням суду розглянути адвокатський запит адвоката Слободянюка А.І. від 17.12.2021 № 23 та надати повну і обґрунтовану відповідь; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 11.04.2022 до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лисянської селищної ради на користь адвоката Слободянюк А.І. витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 11 600,00 грн. Додатковим рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 у задоволені заяви відмовлено повністю. Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням Слободянюк А.І. звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване додаткове рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що надана представником позивача - адвокатом Ярмолінським Ю.В. на підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу довідка від 08.04.2022 №б/н не є документом, що підтверджує сплату гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору від 13.01.2022 №13/01/22. При цьому, оскільки інших доказів, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (зокрема, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи), заявником не надано, то суд позбавлений можливості встановити дійсність понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката, а тому заявлені вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є безпідставними та не підлягають задоволенню. Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване додаткове рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі. Колегія суддів вважає доводи апелянта частково обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Частиною 3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами частини 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як убачається з пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з вимогами пункту 2 частини 3 статті 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Колегія суддів звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: копію ордеру серія СА №1020574; копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 13.01.2022 № 13/01/22; копію додаткової угоди від 13.01.2022 №1; копію акта приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) та понесених витрат від 08.04.2022 №б/н; детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом від 08.04.2022 №б/н; довідку від 08.04.2022 №б/н. Відтак, на думку суду першої інстанції, позивачем надані всі необхідні документи, якими детально підтверджуються понесені витрати на правничу допомогу. Щодо висновків суду першої інстанції про те, що надана представником позивача - адвокатом Ярмолінським Ю.В. на підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу довідка від 08.04.2022 №б/н не є документом, що підтверджує сплату гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору від 13.01.2022 №13/01/22, колегія суддів зазначає, що профільний закон «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату, а оскільки адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність, то до них не можуть бути застосовані положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13 та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148, так як останні не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку та не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. При цьому, відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката та одночасно колегія суддів доходить до висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанцію, довідку, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Отже, видана адвокатом квитанція, довідка або інший документ, складений у довільній формі на підтвердження отримання від клієнта готівкових коштів за надання правової допомоги разом із договором про надання правової допомоги (актами виконаних робіт тощо) є належним доказом для підтвердження витрат учасника справи на професійну правничу допомогу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19. Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В той же час, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, згідно яких: «…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Результат розгляду: partial