Рішення адміністративного суду від 2024-06-25 00:00:00+03

У провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом Головного управління ДПС в Одеській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) до [PERSON] про стягнення податкової заборгованості. 25.04.2024 представником Головного управління ДПС в Одеській області (відокремленого підрозділу ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) до Одеського окружного адміністративного суду була подана заява про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року задоволена заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа по справі №420/26899/21 до виконання. Не погоджуючись з вказаною ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд вказане судове рішення скасувати та винести нове, яким заяву задовольнити в повному обсязі, поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт вказує, що ГУ ДПС в Одеській області, будучи обізнаним щодо порядку та строків виготовлення і направлення виконавчих документів, не вживав жодних дій, спрямованих на отримання виконавчого листа по справі №420/26899/21 у коротші строки. Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2022 у справі №420/26899/21 позовну заяву Головного управління ДПС в Одеській області задоволено та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , суму заборгованості по орендній платі з фізичних осіб у розмірі 142066,49 грн (сто сорок дві тисячі шістдесят шість гривень 49 коп.) на бюджетний рахунок UА488999980334189815000015710, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, отримувач коштів ГУК в Од.обл./м. Роздільна/18010900. Згідно з довідкою про доставку електронного листа від 15.04.2022, документ в електронному вигляді «Рішення (задоволено/частково задоволено)» від 14.02.2022 по справі № 420/26899/21 доставлено до електронного кабінету Головного управління ДПС в Одеській області 14.04.2022 14:24. Рішення набрало законної сили 17.05.2022. 04.04.2024 на адресу Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява Головного управління ДПС в Одеській області про видачу виконавчого листа. 08.04.2024 Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №420/26899/21. У виконавчому листі зазначено: «Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання до 18 серпня 2022». Відповідно до листа Одеського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 заявнику надіслано оригінал виконавчого листа. Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання згідно зі ст.376 КАС України. Задовольняючи подану заяву, суд першої інстанції виходив з того, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання пропущений не з вини стягувача. Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, мотивуючи свою позицію наступним. Відповідно до ч.ч.1, 2, 6 ст.12 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (із змінами і доповненнями) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Згідно зі ст. 376 КАС України стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Отже, єдиною та необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин його пропуску. При цьому, поважність причин є оціночною категорією та повинна визначатися, виходячи з наявності реальних обставин справи. Поважними за змістом вказаної норми процесуального права визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Як слідує зі змісту заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, її доводи зводяться до того, що стягувач отримав виконавчий лист лише 16.04.2024. З матеріалів справи слідує, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2022 у справі №420/26899/21 набрало законної сили 17.05.2022 року. При цьому, позивач був ознайомлений із вказаним рішенням, оскільки таке надсилалось до його електронного кабінету та було отримане останнім, що підтверджується повідомленням про доставку електронного відправлення (а.с. 41-42). Однак, з моменту отримання рішення у справі заявником, як стягувачем, не вживалось жодних заходів щодо звернення до його примусового виконання. Жодних доказів про те, що існували об`єктивні обставини, що перешкоджали заявнику реалізовувати свої права стягувача, в тому числі й звернення до суду, матеріали справи не містять. Апеляційний суд дійшов висновку, що такі дії позивача вказують на несвоєчасність вжиття усіх належних заходів, з метою примусового виконання рішення суду, у зв`язку із чим строк пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувачем пропущений через власну бездіяльність. Апеляційний суд наголошує на тому, що саме поважними причинами пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, вважаються об`єктивно непереборні обставини, які не залежали від волевиявлення особи, що звернулась із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та слугували дійсно істотними перешкодами чи труднощами в дотриманні нею строків пред`явлення виконавчого листа до виконання. Водночас, за даних обставин, наведені податковим органом обставини щодо підстав пропуску строку звернення до суду свідчать про несвоєчасність вчинення заявником дій з метою примусового виконання рішення суду, а строк пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувачем пропущений через власну бездіяльність, а матеріали справи та доводи податкового органу не містять об`єктивних та поважних причин пропуску зазначеного строку. Відповідно ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи в розумний строк незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону, спору про громадянські права та обов`язки цивільного характеру. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання про поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" та "Трух проти України"). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі "Пономарьов проти України"). Повноваження вищих судових органів щодо перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України"). Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що причиною пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання і підставами його поновлення є отримання стягувачем виконавчого листа лише 16.04.2024. Підсумовуючи наведене та враховуючи, що заявником не доведено поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку при ухваленні оскаржуваного рішення про задоволення заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, апеляційний суд, враховуючи приписи ст. 139 КАС України, зазначає, що понесені апелянтом судові витрати сплачений судовий збір в сумі 3028 грн має бути відшкодований апелянту за рахунок бюджетних асигнувань \~податкового органу.

Результат розгляду: granted