Рішення адміністративного суду від 2022-09-14 00:00:00+03

У лютому 2022 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (надалі відповідач), в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому недоплачену грошову допомогу до 05 травня за 2021 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням розміру зазначеної соціальної виплати, визначеного статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та здійснити її виплату з урахуванням фактично виплачених сум. В обґрунтування позову вказав, що в 2021 році йому було виплачена грошова допомога як учаснику бойових дій та особі з інвалідністю 3 групи внаслідок війни у розмірі 3391,00 грн., що не відповідає вимогам ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону від 25.12.1998р. №367-IV щ урахуванням висновків Конституційного суду у рішенні від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 у справі №14-247/2018 (3393/18), на підставі яких на думку позивача, йому мала бути виплачена у 2021 році допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року, адміністративний позов [PERSON] задоволено повністю. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем управлінням соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, \~подано до суду на зазначене рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати судове рішення, направити справу для нового розгляду до суду першої інстанції та стягнути з позивача понесені відповідачем витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Судова колегія вважає, що у відповідності до ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті. Заперечень щодо розгляду справи в порядку письмового провадження від сторін до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом першої інстанції було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач має статус ветерана війни особи з інвалідністю 3гр внаслідок війни відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 23.10.2018 року (дійсно до 01.11.2021 року) та посвідчення серії [NUMBER] від 01.01.2021 року (дійсно до 19.10.2023 року). На виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №325 «Деякі питання виплати у 2021 році щорічної разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» йому відповідачем виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2021 рік у розмірі 3391,00 грн. Не погоджуючись із зазначеним розрахунком, вважаючи протиправними дії відповідача щодо зменшення йому розміру щорічної разової грошової допомоги у порівнянні із Законом, позивач звернувся до суду з даним позовом. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що \~з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, позивач набув право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та має право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня як ветеран війни особа з інвалідністю 3 групи внаслідок війни у розмірі семи мінімальних пенсі за віком (12383грн.). Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, відповідач наголошує лише на порушенні процесуального права, яке виразилось у тому, що судом першої інстанції не було дотримано головних принципів розгляду і вирішення справ адміністративним судом: рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальності сторін та свободи в наданні відповідачем до суду доказів у доведення правомірності його дій. Так, зокрема, скаржник наголошує, що в порушенням приписів ст.174 КАС України суд першої інстанції не повідомив Управління про відкриття провадження у справі. Відповідну копію ухвали та копії позовної заяви з додатками відповідач від суду не отримував, що підтверджується відсутністю в матеріалах справи відповідних документів. Надаючи оцінку таким доводам апелянта, апеляційний суд враховує наступне. Згідно з ч.1 ст.8 КАС України, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. У відповідності до ч.1 ст.44 КАС України, учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. За визначенням ч.1 ст.11 КАС України, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. \~\~\~\~\~\~\~ Апеляційний суд звертає увагу, що норми КАС України \~встановлюють для судів певну процедуру надсилання процесуальних документів учасникам справи, а також необхідність їх виклику та заслуховування в судовому засіданні. Так, згідно ст.174 КАС України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому \~статтею 251 \~цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Отже, передумовою для розгляду справи судом є, зокрема, належне направлення учасникам справи ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви. Належність означає інформування учасників справи у спосіб та за формою, передбаченою процесуальним законодавством. В силу приписів ст. 124 КАС України, судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками-повідомленнями. Повістки про виклик у суд надсилаються учасникам справи, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а повістки-повідомлення - учасникам справи з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою. Судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється: 1) за наявності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки на офіційну електронну адресу; 2) за відсутності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву, а також п`ятиденний строк для надання заперечень з урахуванням відповіді на відзив у разі його надання позивачем. Також повідомлено, що розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня відкриття провадження та справа буде розглянута у строк не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження. На підтвердження направлення відповідачу у справі вказаної ухвали в матеріалах справи міститься супровідний лист та електронне повідомлення (а.с.27, 28). Між тим, на переконання судової колегії, доводи апелянта в частині неналежного його сповіщення про розгляд справи є ґрунтовними, адже сам по собі супровідний лист та електронні повідомлення про направлення відповідних документів стороні не є достатнім та належним доказом сповіщення учасника справи про розгляд справи. Матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі від 10.05.2022р. За вказаного, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, розглянуто справу №420/3311/22 за відсутності доказів щодо належного сповіщення відповідача про її розгляд. Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення визначено ст.315 КАС України, у відповідності до ч.2 якої визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. В силу приписів п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Згідно з п.3 ч.3 ст.317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. Враховуючи викладене вище, оскільки доводи апелянта, якими обґрунтована скарга, щодо порушення норм процесуального права, яке виразилось у розгляді справи судом першої інстанції за відсутності належного повідомлення відповідача про відкриття адміністративного провадження у справі №420/3311/22, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, судова колегія приходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду. Водночас, оскільки повноваження апеляційного суду щодо направлення справи на новий розгляду до суду першої інстанції КАС України не передбачені, апеляційний суд вважає за необхідне надати правову оцінку вказаним правовідносинам та ухвалити рішення у даній справі, на підставі наявних у матеріалах справи письмових доказів. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спірні правовідносини у даній справі виникли стосовно питання розміру щорічної разової допомоги ветерану війни \~інваліду 3 групи внаслідок війни до 05 травня 2021 року. Колегія суддів зазначає, що дана справа є типовою та відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №440/2722/20, провадження №Пз/9901/14/20 від 29 вересня 2020 року, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року. Відповідно до ч.3 ст.291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи. Враховуючи висновки Верховного Суду викладені у згаданій вище постанові, апеляційний суд зазначає, що спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини з приводу соціального захисту ветеранів війни як особливої окремої категорії громадян, визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, є Закон України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (надалі - Закон України №3551-XII). Пільги особам з інвалідністю внаслідок війни встановлені статтею 13 вказаного Закону. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 статтю 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було доповнено частиною четвертою такого змісту: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком". Пунктом 20 Розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» згадану вище норму права викладено в такій редакції: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України". Водночас, Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI. Протягом 2012-2014 років на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення статті 13 Закону № 3551-XII застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 3551-XII фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються БК України. Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01 січня 2015 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. На виконання приписів БК України КМ України прийнято постанову КМ України № 325 від 08.04.2021р. «Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», згідно якої разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році виплачується в таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 4421 гривня; II групи - 3906 гривень; III групи - 3391 гривня. Водночас, Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 наголошував на тому, що „законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони" (абзаци третій, четвертий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини). Крім того, Конституційний Суд України в Рішенні від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018 уже наголошував, що „забезпечення державою соціального захисту осіб, які відповідно до обов`язку, покладеного на них частиною першою статті 65 Конституції України, захищали Вітчизну, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, та членів їхніх сімей згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України в поєднанні з частиною першою цієї статті означає, що надання пільг, інших гарантій соціального захисту ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551, не має залежати від матеріального становища їхніх сімей та не повинне обумовлюватися відсутністю фінансових можливостей держави" (абзац дев`ятий пункту 6 мотивувальної частини). Відповідно до положень ст. 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Конституційним Судом України в Рішенні від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 вказано про втрату чинності окремого положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, визнаного неконституційним, саме з дня ухвалення цього Рішення. Отже, положення п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, втратили чинність саме з 27.02.2020р., при цьому необхідно враховувати, що Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено. Таким чином, з 27.02.2020 року у позивача виникло право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 №367-ХІV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для осіб з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни - семи мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ч. 1 ст. 28 вказаного Закону, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2021 року - 1769 гривень. Отже, з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року №3-р/2020розмір разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам війни ІІІ групи у 2021 році становить 12383,00грн.(1769*7). Водночас, як свідчать матеріали справи позивачу у 2021 році виплачено щорічну разову грошову допомогу до 05 травня у сумі 3391,00 грн., яка не відповідає статті 13 Закону №3551-ХІІ та свідчить про порушення її прав на отримання такої допомоги у належному розмірі. Звертаючи увагу на те, що на час виплати [PERSON] у 2021 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як інваліду 3 групи внаслідок війни, одночасно діяли Закон № 3551-XII і Постанова № 112, апеляційний суд зауважує, що у розумінні ч.1 ст.7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Тобто, вимоги закону є пріоритетними над приписами підзаконних актів, з урахуванням чого, для визначення розміру разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни у 2021 році слід застосовувати не Постанову № 112, а саме Закон № 3551-XII, який має вищу юридичну силу. Норми будь-яких підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанов Кабінету Міністрів України, не можуть змінювати приписів закону України, і не позбавляють позивача цього права, відсутність встановленого механізму їх виплати не звільняє державу в особі уповноваженого органу від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум допомоги, чим спростовуються доводи апелянта у цій частині. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу. Висновки апеляційного суду уданій справі узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними в рішенні від 29 вересня 2020 року у зразковій справі №440/2722/20, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року (оприлюднено в ЄДРСР 26.01.2021 року). Слід зазначити при цьому, що разова грошова допомога учасникам бойових дій є доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції). Стаття 1 Конвенції, у редакції протоколів №11 та №14 (04.11.1950), визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26.06.2014 ЄСПЛ зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52). Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 № 17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011). З урахуванням усього наведеного вище, з метою належного та ефективного способу захисту порушеного права позивача, колегія суддів, враховуючи правові висновки, викладені у постанові \~Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №440/2722/20 вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Результат розгляду: partial