Рішення адміністративного суду від 2022-07-27 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не проведенні перерахунку транспортного податку за 2019 рік та зобов`язання здійснити такий перерахунок. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року позов задоволено. В подальшому представник позивача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 11700 грн. Окружним адміністративним судом міста Києва 09 грудня 2021 року прийнято додаткове рішення, яким задоволено частково заяву представника позивача та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на користь [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9700 грн. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення та відмовити у задоволенні заяви представника позивача. Апелянт зазначив, що судом було порушено положення ст.44,49 ,134 КАС України , а саме відповідачу не було надіслано заяву про ухвалення додаткового судового рішення, не було надано можливості відповідачу ознайомитись із вказаною заявою, а також було позбавлено можливості надати до суду свої заперечення щодо зазначеної заяви або подати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Відповідно до ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, зокрема, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю. Проаналізувавши матеріали апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення, з урахуванням частини другої статті 12 КАС України, а також беручи до уваги, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у цій справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін суд дійшов висновку щодо наявності підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків. Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ч.3 ст.252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно зі статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Частинами першою-п`ятою статті 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частини третя, п`ята статті 143 КАС України передбачають, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу. На підтвердження понесених позивачем витрат, до матеріалів справи долучено: договір про надання правової допомоги від 10.02.2022; квитанцію №0.0.2363107545.1 від 1 грудня 2021 року на суму 11700,00 грн.; звіт про надання послуг від 01 грудня 2021 року. Враховуючи вищенаведені докази в підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення коштів у розмірі 9700 грн. У апеляційній скарзі відповідач зазначив, що судом було порушено положення ст.44,49,134 КАС України, а саме відповідачу не було надіслано заяву про ухвалення додаткового судового рішення, не було надано можливості відповідачу ознайомитись із вказаною заявою, а також було позбавлено можливості надати до суду свої заперечення щодо зазначеної заяви або подати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Судом встановлено, що разом з позовною заявою позивачем було подано до суду заяву про відшкодування витрат на правову допомогу, у якій зокрема зазначено, що оскільки розгляд справи не завершено, наразі встановити розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, не є можливим. 29 листопада 2021 року Окружним адміністративним судом міста Києва було ухвалено рішення про задоволення позову. 02 грудня 2021 року представником позивача до суду першої інстанції було подано заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на правову допомогу у розмірі 11700 грн. За наслідком поданої представником позивача після ухвалення рішення по суті позовних вимог заяви про вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу, суд першої інстанції за результатами розгляду заяви, ухвалив додаткове судове рішення від 09 грудня 2021 року в порядку письмового провадження. Проте, в матеріалах справи відсутні докази направлення судом першої інстанції цієї заяви відповідачу для реалізації його права подати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, висловити свою позицію з цього питання та надати необхідні докази. Вказані обставини свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті вказаного додаткового рішення, що відповідно до статті 317 КАС України є підставою для скасування останнього. Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідачем у справі не вчинено жодних процесуальних дій на наслідками подання апеляційної скарги. Так, у апеляційній скарзі відповідачем окрім посилань на порушення судом норм процесуального права не було заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та не наведено жодних доводів щодо необгрунтованості чи неспівмірності суми витрат на правову допомогу. Фактично у апеляційній скарзі відповідачем не висловлено свою позицію з питання правомірності здійсненого судом розподілу судових витрат. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому, суд апеляційної інстанції у контексті цієї справи вважає за необхідне вказати, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин. Вказана позиція висловлена Верховним Судом у судових рішеннях від 05.09.2019 (справа №826/841/17), від 24 жовтня 2019 року (справа №820/4280/17), від 30 листопада 2020 року (справа №Н/806/1943/18). Водночас, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту. Аналізуючи наведені правові норми та доводи заяви представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про підтвердження здійснених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9700 грн., їх пов`язаність з розглядом справи. Натомість, відповідачем не спростовано заявленого позивачем до стягнення розміру понесених витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Оскільки матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат на правову допомогу розмірі 9700 грн., а також враховуючи те, що відповідачем не було надано до суду заперечень чи клопотань щодо незгоди із заявленим до відшкодування розміром чи зменшення витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції хоча і порушив норми процесуального права дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 9700 грн. Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС України. Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За змістом частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: partial