Рішення адміністративного суду від 2022-06-28 00:00:00+03

Позивач, [PERSON] , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавської міської ради, в якому просив суд: - стягнути з Полтавської міської ради на користь [PERSON] заборгованість по виплаті компенсації за невикористану відпустку у розмірі 22367,26 грн.; - стягнути з Полтавської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення (60150,52 грн). В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що з 17.12.2010 по 29.12.2020 [PERSON] перебував на посаді сільського голови Кротенківської сільської ради Полтавського району Полтавської області (з 22.12.2017- Сем`янівська сільська рада Полтавського району Полтавської області). В день звільнення [PERSON] йому було не в повному обсязі виплачено суму компенсації за невикористану відпустку (сума недоплати - 22 367,26 грн). У зв`язку з чим позивач вважає, що Полтавська міська рада, як правонаступник прав та обов`язків Сем`янівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, зобов`язана доплатити йому зазначену суму компенсації, а також відшкодувати середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнення за 92 робочих дні у розмірі 60150,52 грн. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з Полтавської міської ради на користь [PERSON] \~\~\~\~\~\~\~компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 22367,26 грн. Стягнуто з Полтавської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.12.2020 по 10.08.2021 у розмірі 5000,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської міської ради на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської міської ради на користь [PERSON] витрати зі сплати судового збору у розмірі 246,12 грн. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу Полтавської міської ради. Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині визначеної судом суми середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, що підлягає стягненню на користь [PERSON] з Полтавської міської ради, подав апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу [PERSON] , в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. У відповіді на відзив Полтавської міської ради позивач просив суд задовольнити апеляційну скаргу позивача, скасувати рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, що підлягає стягненню на користь [PERSON] з Полтавської міської ради, а також в частині відмови в залученні до участі у справі як співвідповідача Виконавчого комітету Полтавської міської ради. Стосовно залучення до участі у справі як співвідповідача Виконавчого комітету Полтавської міської ради, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Тобто, вказаними вище положеннями передбачено можливість здійснення судом першої інстанції заміни первинного відповідача на належного, залучення до участі у справі співвідповідача або, у разі наявності заперечень позивача, залучення як другого відповідача. Відтак, заміна неналежного відповідача, або залучення до справи співвідповідача може проводитися виключно судом першої інстанції, оскільки положення вказаної статті, як наслідок заміни неналежного відповідача чи залучення належного відповідача у якості другого відповідача, передбачає розгляд справи спочатку, апеляційний суд позбавлений такої процесуальної можливості як заміна неналежної сторони. Можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції КАС України не передбачено. Таким чином, доводи позивача в частині незгоди з рішенням суду першої інстанції в частині не залучення до участі у справі як співвідповідача Виконавчого комітету Полтавської міської ради є необґрунтованими. Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для залучення до участі у справі як співвідповідача Виконавчого комітету Полтавської міської ради, оскільки п. 5 рішення позачергової другої сесії восьмого скликання Полтавської міської ради від 29.01.2021 визначено, що Полтавська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Сем`янівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, відтак належним відповідачем у справі є саме Полтавська міська рада. На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Як свідчать матеріали справи, з 17.12.2010 по 29.12.2020 [PERSON] перебував на посаді сільського голови Кротенківської сільської ради Полтавського району Полтавської області (з 22.12.2017 перейменована на Сем`янівську сільську раду). Як вже вище зазначалось, відповідно до п. 5 рішення позачергової другої сесії восьмого скликання Полтавської міської ради від 29.01.2021 Полтавська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків, у тому числі Сем`янівської сільської ради Полтавського району Полтавської області. Згідно розпорядження Полтавського міського голови О.Мамая від 29.12.2020 № 49 [PERSON] звільнено з посади Сем`янівського сільського голови 29.12.2020 у зв`язку із припиненням повноважень на підставі п.п. 1 п. 6-1 Розділу V Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до довідки - розрахунку від 29.12.2020 [PERSON] виплачено компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 26 487,54 грн. Заборгованість з виплати компенсації за невикористану відпустку складає 22 367,26 грн. (а.с. 8). Сума заборгованості також підтверджується розрахунковим листом від 29.12.2020 (а.с. 9). Згідно довідки від 29.12.2020 на дату звільнення [PERSON] ним не використано \~\~\~\~\~\~\~відпустки у кількості 83 дні (а.с. 10). З листа головного бухгалтера Сем`янівської сільської ради від 11.01.2021 № 05-21/6, адресованому Полтавському міському голові Мамаю О.Ф. вбачається, що компенсацію за невикористану відпустку [PERSON] не доплачено в сумі 22 367,26 грн. у зв`язку з відсутністю бюджетних призначень (а.с. 17). 10.02.2021 [PERSON] звернувся до Полтавського міського голови Мамая О.Ф. з заявою, в якій просив виплатити йому недоплачену суму компенсації за невикористану відпустку. \~\~\~\~\~\~\~ Листом головного бухгалтера Полтавської міської ради від 02.03.2021 № 07-45/78 [PERSON] повідомлено, що при затвердженні кошторисних видатків Сем`янівської сільської ради на 2020 рік (внесенні змін до кошторисних призначень) на сесії сільської ради необхідно було врахувати витрати на здійснення виплат при звільненні сільського голови та секретаря сільської ради. В річній фінансовій звітності Сем`янівської сільської ради на 2020 рік не відображено заборгованість з виплати заробітної плати, тому немає підстав здійснити зазначені в листі виплати (а.с. 16). Позивач не погодився з отриманою відповіддю, звернувся до суду з вказаним позовом. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення з Полтавської міської ради на користь [PERSON] компенсації за невикористану відпустку у розмірі 22367,26 грн., суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості. Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне. \~ Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні". Закон України від 07.06.2001 №2493-ІІІ "Про службу в органах місцевого самоврядування" регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 2 Закону №2493-ІІІ, посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Положеннями Закону №280/97-ВР, Закону №2493-ІІІ та Кодексу законів про працю України визначено механізм звільнення посадових осіб органів місцевого самоврядування зі служби в органах місцевого самоврядування та дотримання при цьому гарантій їх соціального захисту. Згідно ч. 1 ст. 42 Закону №280/97-ВР, повноваження новообраного сільського, селищного, міського голови починаються з моменту складення ним присяги відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради, на якому відповідною територіальною виборчою комісією були оголошені рішення щодо його обрання та реєстрації. Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин першої та другої статті 79 цього Закону. Тобто, підставою для звільнення сільського, селищного, міського голови у зв`язку із закінченням строку повноважень буде рішення новообраної ради про набуття нею повноважень або, у разі якщо рада не обрана - рішення про набуття повноважень новообраним сільським, селищним, міським головою. Таким чином, у разі закінчення строку повноважень сільський, селищний, міський голова звільняється з посади за ч. 1 ст. 42 Закону №280/97-ВР, а підставою звільнення є рішення першої сесії новобраної ради про початок повноважень ради нового скликання (у разі, якщо рада не обрана - рішення про набуття повноважень новобраним сільським, селищним, міським головою). 14.05.2020 набрав чинності Закон України від 16.04.2020 №562-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад", згідно п. 2 розділу ІІ Прикінцевих положено якого установлено, що повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, старост сіл, селищ територіальних громад, які увійшли до складу територіальних громад, території яких затверджено Кабінетом Міністрів України на підставі цього Закону, припиняються в день набуття повноважень сільських, селищних, міських рад, обраних на перших місцевих виборах у 2020 році відповідно до підпункту 2 цього пункту. За пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту від 29.07.1993 №58 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110) днем звільнення вважається останній день роботи. Статтею 47 Кодексу законів про працю України встановлено обов`язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником, а саме - власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Статтями 116, 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вже вище зазначалося, розпорядженням Полтавського міського голови О.Мамая від 29.12.2020 № 49 [PERSON] звільнено з посади Сем`янівського сільського голови 29.12.2020 у зв`язку із припиненням повноважень на підставі п.п. 1 п. 6-1 Розділу V Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Наявність заборгованості з виплати компенсації за невикористану відпустку у розмірі 22367,26 грн. підтверджується довідкою - розрахунком від 29.12.2020, розрахунковим листом від 29.12.2020, а також довідкою від 29.12.2020, згідно якої на дату звільнення [PERSON] ним не використано відпустку тривалістю 83 дні. Доводи відповідача на те, що в річній фінансовій звітності Сем`янівської сільської ради на 2020 рік не відображено заборгованість з виплати заробітної плати, а також на те, що відповідач ставить під сумнів дані, зазначені у наданих позивачем довідках є необґрунтованими, оскільки вказані документи підписані уповноваженими посадовими особами органу місцевого самоврядування, доказів підробки чи недостовірності цих документів матеріали справи не містять. З урахуванням встановлених по справі обставин, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Полтавської міської ради на користь позивача компенсації за невикористану відпустку у розмірі 22367,26 грн. Стосовно позовних вимог в частині стягнення з Полтавської міської ради на користь [PERSON] середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення (60150,52 грн), колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з вимогами ст.ст. 2, 5 КАС України, в порядку адміністративного судочинства захисту підлягають тільки порушені права, а не ті, які можуть бути порушені в майбутньому. Звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. В спірних правовідносинах позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме невиплати грошової компенсації за невикористану відпустку. Колегія суддів зауважує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Колегія суддів зазначає, що підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 1 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; відсутність спору щодо їх розміру; невиплата нарахованих сум в день звільнення. Підставою ж для виплати передбаченого ст. 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 2 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився а користь працівника. Колегія суддів звертає увагу, що гарантоване в ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була висловлена в постанові від 12.02.2020 по справі №160/7402/18. При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Колегія суддів зазначає, що компенсацію за невикористану позивачем відпустку у розмірі 22367,26 грн. Полтавською міською радою на користь позивача не виплачена, відтак позовні вимоги в частині стягнення з Полтавської міської ради на користь [PERSON] середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні є передчасними, а відтак не підлягають задоволенню у спосіб визначений у рішенні суду першої інстанції. Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи те, що під час ухвалення рішення в частині стягнення з Полтавської міської ради на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.12.2020 по 10.08.2021 у розмірі 5000,00 грн., судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, наявні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача та скасування рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 в цій частині з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стосовно здійсненого за результатами розгляду справи судом першої інстанції розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Результат розгляду: partial