Рішення адміністративного суду від 2023-03-07 00:00:00+02

У вересні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора взводу №1 роти №4 батальйону УПП в Чернівецькій області капітана поліції Волошенюка Юрія Васильовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення посилаючись на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення на нього по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є безпідставною, незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема апелянт, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем порушення вимог ПДР України, а також не дотримано порядку розгляду та вирішення справи про адміністративне правопорушення. Позивачу було безпідставно відмовлено в реалізації права на правову допомогу, не повідомлялось про строк на оскарження винесеної постанови, у зв`язку з чим не володіючи інформацією про свої права та не являючись фахівцем у галузі права, позивач не міг реалізувати своє право на отримання правової допомоги, що гарантується ст.59 Конституції України. З відеозапису TruCam не вбачається, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 76 км/год в населеному пункті, оскільки не зафіксовано будь-яких дорожніх знаків, у зв`язку з чим, зазначені відеозапис та фотокопії не можуть бути належними доказами. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 07.03.2023. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. Судом першої інстанції встановлено, що постановою серії ДП18 №823836 від 07 вересня 2022 року інспектором взводу №1 роти №4 батальйону УПП в Чернівецькій області капітаном поліції Волошенюком Юрієм Васильовичем позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративного стягнення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у виді штрафу у розмірі 340 грн. за те, що він 07.09.2022 року о 14:22 год. в с. Припруття Чернівецької області керуючи транспортним засобом «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , перевищив встановлену швидкість руху на 26 км/год., чим порушив вимоги п.12.4 ПДР України. Позивач, не погодившись з притягненням його до адміністративної відповідальності та накладенням адміністративного стягнення, звернувся до суду з даним позовом. Відмовляючи в задоволенні позивних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України підтверджується належними та допустимими доказами. Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та враховує наступне. Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Положеннями пунктів 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Згідно із п. 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Для позначення початку та кінця населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах встановлюються знаки, передбачені п.п. 5.45 та 5.46. Пункт 1.10 ПДР України визначає значення термінів, зокрема, населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45, 5.46, 5.47, 5.48. Згідно п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Відповідно до ч. 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Статтею ст. 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом першої інстанції встановлено, що в матеріалах справи наявні відеозапис та фотознімок, здійснений сертифікованим приладом TruCam LTI 20/20, на якому зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 76 км/год. На думку суду, вказані фотознімок та відеозапис дають можливість достовірно встановити місце фіксації швидкості транспортного засобу позивача. Однак, колегія суддів апеляційної інстанції із вказаним висновком суду першої інстанції не погоджується, оскільки надані матеріали не чіткі, розмиті. Із наданого відеозапису не можливо роздивитись державний номерний знак та неможливо встановити, що саме транспортний засіб позивача рухався зі швидкістю 76 км/год. Тобто, наведені фото та відео матеріали з засобу TruCam достеменно не вказують на скоєння позивачем адміністративного правопорушення, які є єдиними доказами свідчення перевищення обмеження швидкості руху у населеному пункті. Отже, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Крім того, позивач, у спірному випадку, стверджує, що відповідачем не було роз`яснено його права та не надано можливості реалізувати свої права, в тому числі право на юридичну допомогу. Так, згідно зі статтею 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Судом встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивач виявив бажання скористатись правовою допомогою. Однак, інспектором не надано водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги та фактично відмовлено у задоволенні заяви позивача. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що такими діями інспектор порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тому і порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є окремою підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 18 лютого 2020 року по справі №524/9827/16-а, від 15 квітня 2020 року у справі №524/3644/17 та від 18 лютого 2020 року у справі №524/9827/16-а. Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині. Згідно пунктів 4 частини 1 статті 317 цього ж Кодексу підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з`ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нової постанови про задоволення позову. Частиною 6 ст. 139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції про задоволення вимог адміністративного позову [PERSON] , колегія суддів, здійснюючи розподіл судових витрат у справі, приймає рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача судові витрати, які складаються із витрат по сплаті судового збору за подання адміністративного позову та подання апеляційної скарги у загальній сумі 1240,50 грн.

Результат розгляду: granted