Рішення адміністративного суду від 2022-08-30 00:00:00+03

[PERSON] звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила суд: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо застосування у 2020 році при переведенні [PERSON] з пенсії державного службовця на пенсію за віком показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за 2014-2016 року, а також у незастосуванні даних про заробітну плату за період роботи з 01.07.1995 по 30.06.2000 та з 01.07.2000 по 03.03.2005 на підставі довідки про заробітну плату від 28.07.2020 р. №20, видану ПАТ «Центренерго» за період роботи, довідки №26/1.3-23.1.1-16684 від 10.07.2020, видану Міністерством енергетики України; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України м. Києва здійснити нарахування та виплату пенсії за віком [PERSON] у відповідності до ч.1 ст. 27 та ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2017 - 2019 роки із врахуванням даних про заробітну плату за період роботи з 01.07.1995 по 30.06.2000 та з 01.07.2000 по 03.03.2005 на підставі довідки про заробітну плату від 28.07.2020 №20, видану ПАТ «Центренерго» за період роботи, довідки № 26/1.3-23.1.1-16684 від 10.07.2020, виданої Міністерством енергетики України, у відповідному розмірі з дня призначення пенсії за віком, з 28.09.2020. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року позов задоволено. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що з 2000 року позивач вже отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу», а тому звернувшись у 2020 році з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три попередні роки перед відповідним зверненням (2017-2019 роки) позивач вчинив дії на призначення того ж виду пенсії зі зміною складових, що чинним законодавством не передбачено. До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке. Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, [PERSON] перебуває як пенсіонер на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві з 16 лютого 2000 року. З 16 лютого 2000 року позивач отримувала пенсію державного службовця, призначену відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу». 28 вересня 2020 року позивач подала до відповідача заяву про переведення її з пенсії державного службовця на пенсію за віком відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням - відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - її заробітної плати за 60 місяців з 01.07.1995 по 30 06.2000 та з 01.07.2000 по 03.03.2005 (останній день роботи). Листом від 10.10.2020 №2600-0305-8/144746, відповідач повідомив про те, що [PERSON] отримує пенсію за віком та розмір якої станом на 01.10.2020 становить 4334,45 грн. Позивач стверджує, що реальний розмір пенсії за червень, липень, серпень, вересень та жовтень 2020 року становили помітно меншу суму 3727,08 грн., оскільки відповідач застосував для розрахунку розміру пенсії за віком показник двічі проіндексованої (з 01.03.2019 та з 01.05.2020) середньої заробітної плати (доходу) за 2014-2016 роки, а не показник середньої заробітної плати (доходу) за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком згідно з ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за 2017 - 2019 роки. 20.11.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила провести обчислення розміру нової пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по країні за 2017- 2019 роки, відповідно до 4.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач в листі від 18.12.2020 №28930-29946/М-02/8-2600/20 зазначив, що застосувати для обчислення пенсії за віком показник середньої зарплати по країні за 2017 - 2018 роки неможливо, оскільки з 01 травня 2020 року [PERSON] було автоматично, без її звернення переведено з пенсії держслужбовця на «звичайну» пенсію за віком, а таке переведення не передбачає застосування даного показника середньої зарплати по країні, а також зазначалось, що при переведенні з одного виду пенсії на інший для обчислення розміру пенсії був врахований стаж тільки по 14.02.2000, та заробітна плата тільки за період з 01.02.1998 по 31.01.2000. Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723 від 01.01.2006, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. Згідно з ст.2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XI ( (далі - Закон № 1788-XI) за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії. Відповідно до положень ст.9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058) відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Відповідно до ст.10 Закону № 1058, особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що призначена позивачу пенсія за нормами Закону №3723 та Закону № 1788-XI не входила до правового регулювання Закону №1058, а є спеціальною пенсією для конкретно визначеного кола осіб. Позивач, отримуючи пенсію за Законом №3723, не користувався жодним із видів передбачених пенсій, встановлених Законом №1058. Таким чином, призначення позивачеві пенсії за віком з 01.05.2020 відповідно до приписів Закону № 1058 відбулось вперше. Згідно з положеннями ч.2 ст.40 Закону № 1058 заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи. В свою чергу, приписами ч.1 ст.45 Закону №1058 встановлено, що: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку; 2) пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника. В силу вимог ч.2 ст.45 Закону №1058 пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону. У той же час, ч.3 ст.45 Закону №1058 встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Буквальний зміст цих норм свідчить на користь того, що правила, які регулюють переведення з одного виду пенсії на інший поширюються виключно на ті три види пенсій, які призначаються за правилами Закону №1058-IV, тобто пенсії за віком, пенсії по інвалідності та пенсії у зв`язку з втратою годувальника. У тому ж випадку, коли особа одержує пенсію, призначену за нормами іншого законодавства, зокрема згідно з Законом №3723, то призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-IV, зроблене після настання віку, що дає їй на це право, не може розглядатися як переведення з одного виду пенсії на інший, позаяк мова не йде про різні види виплат в одній солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. З аналізу наведених норм вбачається, що ч.3 ст.45 Закону №1058 регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої за цим законом. Поряд з цим, якщо мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком). Висновки аналогічного за змістом характеру викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 876/5312/17, а також постановах Верховного Суду від 31.01.2019 у справі № 639/2751/17, від 18.01.2019 у справі № 577/5237/16-а, від 10.04.2019 у справі № 211/1898/17, від 27.02.2020 у справі №513/298/17. Таким чином, враховуючи те, що 16.02.2000 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону №1788-XI, а відповідно до Закону №3723, які передбачають інші підстави та порядок призначення пенсії, то призначення пенсії відповідно до Закону №1058 в травні 2020 року слід розцінювати як таке, що відбулося вперше. Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач зобов`язаний був з 01.05.2020 призначити позивачу пенсію, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017, 2018 та 2019 роки, тобто з урахуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом №1058. Зважаючи на викладене, відповідач, призначивши позивачу інший вид пенсії, а саме: пенсію за віком відповідно до Закону №1058 без врахування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2017-2019 роки, порушив її права та охоронювані законом інтереси щодо належного пенсійного забезпечення, які підлягають судовому захисту, а відтак, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством. Доводи апелянта, що за своїм змістом аналогічні тим, що наводились у відзиві на позов, про те, що позивач вже отримував пенсію за віком на підставі Закону №3723 та Закону №1788-XI, а тому призначення пенсії за віком у відповідності Закону №1058 слід розглядати як переведення з одного виду пенсії на інший, як вірно зазначено судом першої інстанції є цілком не обґрунтованими та суперечать вимогам чинного пенсійного законодавства. В даному випадку пенсія за віком на підставі Закону №1058 буде вважатися такою, що призначена позивачу вперше, так як до травня 2020 року позивач отримував пенсію за віком на підставі інших законів, а саме: Закону №1788-XI та згодом Закону №3723. З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявленого позову. Інші доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю. Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Результат розгляду: denied