Рішення адміністративного суду від 2022-03-31 00:00:00+03

В травні 2021 року позивач, [PERSON] , звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Райгородської сільської ради Немирівського району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача фізична особа-підприємець [PERSON] , в якому просила: -визнати протиправним та скасувати рішення 8 сесії 8 скликання Райгородської сільської ради Немирівського район Вінницької області від 19.03.2021 «Про відмову [PERSON] , жительці [ADDRESS] в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка знаходиться в [ADDRESS] на території Райгородської сільської ради; -зобов`язати Райгородську сільську раду Немирівського району Вінницької області затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки 0,25 га кадастровий номер 0523085700:01:001:0431 в натурі (на місцевості). Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення № 404 Райгородської сільської ради Немирівського району Вінницької області 8 сесії 8 скликання від 19.03.2021 року "Про відмову гр. [PERSON] , жительці [ADDRESS] в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка знаходиться в [ADDRESS] на території Райгородської сільської ради. Зобов`язано Райгородську сільську раду Немирівського району Вінницької області затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки 0,25 га кадастровий номер 0523085700:01:001:0431 в натурі (на місцевості). Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що ухвала Вінницького окружного адміністративного суду про відкриття провадження від 14.05.2021 на електронну адресу Райгородської сільської ради та третій особі не надходила, що свідчить про неможливість використання права на захист порушених прав та законних інтересів Райгородської сільської ради. Крім того, апелянт зазначає, що ухвалою суду від 14.05.2021 зобов`язано позивача повідомити про відкриття провадження у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідач вказав, що на його запит ФОП [PERSON] зазначила, що не була повідомлена позивачем про відкриття провадження у справі. Також, апелянт вказує на правомірність прийнятого 8 сесією 8 скликання рішення Райгородської сільської ради від 19.03.2021 №404, яким відмовлено в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), оскільки наявні документи, які підтверджують законність розміщення інженерної комунікації (каналізації) на земельній ділянці по [ADDRESS] , на яку претендує позивач. Вказана обставина підтверджується долученим до матеріалів справи копією технічного паспорту на виробничу нежитлову будівлю компресорної «Біовітал-25». Отже, на думку апелянта, земельну ділянку, яку бажає отримати у власність позивач, не можливо передати у приватну власність у зв`язку з відсутністю в проекті землеустрою відомостей про інженерне комунікаційне з`єднання (каналізація), а тому відповідач діяв у єдино можливий спосіб шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою. Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно зобов`язав відповідача затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки 0,25 га кадастровий номер 0523085700:01:001:0431 в натурі (на місцевості), оскільки заміна судом відповідного органу місцевого самоврядування у питанні розпорядження землею комунальної власності, зумовлює вибуття земель із комунальної власності не у передбачений законом спосіб, а шляхом втручання суду у виключну компетенцію територіальних громад. 04.02.2022 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору фізичної особи-підприємця [PERSON] , в якій третя особа зазначає, що позивачу не може бути надана у власність земельна ділянка, оскільки на ній знаходить нерухоме майно, яке є приватною власністю іншої особи, у зв`язку з чим просить рішення суду першої інстанції скасувати, а у задоволенні позову [PERSON] відмовити. 08.02.2022 позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Райгородської сільської ради, в якому представник позивача вказала, що судом першої інстанції не зобов`язано позивача повідомляти інших сторін у даній справі про відкриття провадження. Також, представник вказала, що матеріалами справи, а саме довідкою секретаря судового засідання від 01.07.2021 та 19.11.2021 спростовуються аргументи відповідача щодо неповідомлення відповідача та третьої особи про відкриття провадження у справі та прийняття рішення за результатами розгляду адміністративного позову. Крім того, представник позивача зазначає, що відповідач незаконно відмовляє [PERSON] у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка знаходиться в [ADDRESS] на території Райгородської сільської ради, одночасно не надаючи жодного документу щодо правомірності розташування каналізації пансіонату « Наш Дім » на території земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка була виділена позивачу для приватизації. 14.02.2022 до суду надійшов лист [PERSON] , в якому позивач зазначає про відсутність у третьої особи дозволу на забудову каналізації, при цьому, вказана обставина не дає позивачу здійснити приватизацію земельної ділянки за кадастровим номером 0523085700:01:001:0431, що свідчить про порушення її прав та інтересів. 17.02.2022 до суду надійшла відповідь на відзив від Райгородської сільської ради, в якому апелянт зазначив про правомірність підстав для відмови у затвердженні технічної документації, оскільки наявні документи, які підтверджують законність розміщення інженерної комунікації (каналізації) на земельній ділянці по [ADDRESS] , на яку претендує позивач. Вказана обставина підтверджується долученим до матеріалів справи копією технічного паспорту на виробничу нежитлову будівлю компресорної «Біовітал-25». Апелянт зазначає, що неодноразово вказував позивачу про необхідність зазначення в технічній документації відомостей про інженерне комунікаційне з`єднання, після чого буде погоджено технічну документацію. Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 20 червня 2003 року рішенням 7 сесії 24 скликання Новообиходівської сільської ради Немирівського району Вінницької області [PERSON] надано безоплатно у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства розміром 0,25 га. Листом Новообиходівської сільської ради Немирівського району Вінницької області від 22.06.2016 року №02-16/8, позивачці повідомлено про те, що надана земельна ділянка по [ADDRESS] , відповідно до обмірів ПП "Земельно-кадастрове бюро" у розмірі 0,22 га підлягає приватизації. В той час, як частина земельної ділянки - орієнтовним розміром 0,01 га., по якій проходить інженерна комунікація (каналізація) пансіонату " Наш дім ", виділеної згідно рішення 8 сесії 23 скликання Новообиходівської сільської ради від 03.11.1999 року та висновкам Немирівської райсанепідемстанції №37 від 06.11.1999 року, по відведенню земельної ділянки по будівництво Центру здорового способу життя, не підлягає приватизації, відповідно до Земельного кодексу України (ст.113 ЗК України "Зони санітарної охорони"). Листом Новообиходівської сільської ради Немирівського району Вінницької області від 28 липня 2016 року №259 позивачці повідомлено, що 30 травня 2016 року працівниками ПП "Земельно-кадастрове бюро" було проведено кадастрову зйомку земельних ділянок. За результатами обмірів взято до уваги, що поряд з земельною ділянкою проведено каналізацію від пансіонату " Наш дім ". Для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості, необхідно в ПП "Земельно-кадастрове бюро" отримати протокол погодження (встановлення та закріплення меж земельної ділянки для узгодження з суміжними землевласниками та землекористувачами). 23.12.2016 року складено Акт про те, що виділена земельна ділянка рішенням 7 сесії 24 скликання Новообиходівської сільської ради від 20.06.2003 року може бути погоджена, але на частині даної земельної ділянки буде діяти сервітут та обмежено-охоронна зона навколо інженерної комунікацій (каналізація). В подальшому, на замовлення позивачки, Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру виготовлено технічну документацію на земельну ділянку, у власність яку бажає отримати [PERSON] . Застережень щодо користування земельною ділянкою технічна документація не містила. Рішенням відповідача 16 сесії 1 скликання від 11.09.2018 року вирішено підняти клопотання перед Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру про внесення зауважень до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості), розташованої в [ADDRESS] (землекористувач [PERSON] ), оскільки на кадастровому плані не внесена підземна лінійна споруда (каналізація) та в переліку обмежень у використанні земельної ділянки не вказана охоронна зона навколо каналізації. Крім того встановлено, що власником інженерної комунікації, що з`єднує будівлю пансіонату " Наш дім " з вигребом, а також проходить через земельну ділянку, яку бажає отримати у власність [PERSON] , є ФОП [PERSON] . Вважаючи рішення відповідача 16 сесії 1 скликання від 11.09.2018 року є протиправним, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом. Суд звертає увагу, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.07.2019 у справі № 120/629/19-а адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Райгородської сільської ради Немирівського району Вінницької області 16 сесії 1 скликання від 11.09.2018 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)", винесеного за результатом розгляду заяви [PERSON] від 28.08.2018 року. Зобов`язано Райгородську сільську раду Немирівського району Вінницької області повторно розглянути заяву [PERSON] про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 28.08.2018 року. [PERSON] розробила та повторно звернулась з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) до Райгородської сільської ради Немирівського району Вінницької області. Рішенням від 19.03.2021 № 404 8 сесії 8 скликання сесія сільської ради вирішила відмовити гр. [PERSON] , в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) яка знаходиться в [ADDRESS] на території Райгородської сільської ради в зв`язку із відсутністю Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; на кадастровому плані не нанесена підземна лінійна споруда (каналізація); в переліку обмежень у використанні земельної ділянки не вказана охоронна зона навколо каналізації (копію рішення до заяви додаю). Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача, звернулась з адміністративним позовом до суду. Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що з однією із причин, чому 8 сесія 8 скликання Райгородської сільської ради Немирівського району Вінницької області сільської ради вирішила відмовити [PERSON] в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є відсутність Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Разом з тим, суд першої інстанції критично оцінив вказане, враховуючи, разом з поданими документами на затвердження технічної документації із землеустрою, [PERSON] надавала Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Щодо інших причин відмови гр. [PERSON] , в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з тих підстав, що на кадастровому плані не нанесена підземна лінійна споруда (каналізація) та в переліку обмежень у використанні земельної ділянки не вказане охоронна зона навколо каналізації, суд першої інстанції вказав, що відповідач незаконно відмовляє [PERSON] в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) яка знаходиться в [ADDRESS] на території Райгородської сільської ради, одночасно не надаючи жодного документу щодо правомірності розташування каналізації пансіонату " Наш Дім " на території земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка була виділена позивачці для приватизації. Також, суд вказав, що на даний час вирішити спірне питання щодо правомірності розташування каналізації на виділеній [PERSON] земельній ділянці, зокрема у судовому порядку, не вбачається за можливе та є передчасним, оскільки на даний час дана земельна ділянки перебуває у комунальній власності, так як її приватизація не завершена. Враховуючи вказане, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов в цій частині підлягає задоволенню шляхом визнання протиправним та скасувати рішення Райгородської сільської ради Немирівського району Вінницької області №404 8 сесії 8 скликання від 19.03.2021 року "Про відмову гр. [PERSON] , жительці [ADDRESS] в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка знаходиться в [ADDRESS] на території Райгородської сільської ради. Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Райгородську сільську затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки 0,25 га кадастровий номер 0523085700:01:001:0431 в натурі (на місцевості), суд першої інстанції врахував, що за аналогічних обставин рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.07.2019 у справі №120/629/19-а адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Райгородської сільської ради Немирівського району Вінницької області 16 сесії 1 скликання від 11.09.2018 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)" винесеного за результатом розгляду заяви [PERSON] від 28.08.2018 року. Зобов`язано Райгородську сільську раду Немирівського району Вінницької області повторно розглянути заяву [PERSON] про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 28.08.2018 року. На виконання рішення суду рішенням 8 сесії 8 скликання сесія сільської ради від 19.03.2021 №404 вирішено відмовити гр. [PERSON] , в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) яка знаходиться в [ADDRESS] на території Райгородської сільської ради в зв`язку із відсутністю Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; на кадастровому плані не нанесена підземна лінійна споруда (каналізація); в переліку обмежень у використанні земельної ділянки не вказана охоронна зона навколо каналізації (копію рішення до заяви додаю). Суд першої інстанції вказав, що під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав, у зв`язку з чим з метою належного захисту прав позивача позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно вимогам статті 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 12 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. За правилами статті 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Відповідно до частини першої статті 33 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема: організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою. Статтею 59 Закону №280/97-ВР визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради. Згідно з частинами першою, другою статті 79-1 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.. Відповідно до частин п`ятої-сьомої статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Згідно з частиною восьмою статті 79-1 Земельного кодексу України у разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Нормами частин дев`ятої, десятої статті 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ч. 14 ст. 79-1 Земельного кодексу України наявність обмежень у використанні земель, у тому числі червоних ліній, в межах земельної ділянки, що формується для обслуговування існуючого об`єкта нерухомості (будівлі, споруди), не перешкоджає її формуванню та визначенню її цільового призначення для потреб, пов`язаних із функціонуванням зазначеного об`єкта з дотриманням встановлених обмежень щодо використання земельної ділянки. Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Зокрема, відповідно до положень вказаної норми, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу. Відповідно до ч. 14 ст. 186 ЗК України (в редакції закону, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності. Як встановлено судом, згідно витягу з Державного земельного кадастру НВ-0508792612018 від 16.08.2018 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0523085700:01:001:0431 позивачем в особі ДП «Поділлягеодезкартографія» зареєстровано технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 10.08.2018; ДП «Поділлягеодезкартографія», затвердити яку відмовився відповідач з тих підстав, зокрема, що на кадастровому плані не нанесена підземна лінійна споруда (каналізація) та в переліку обмежень у використанні земельної ділянки не вказана охоронна зона навколо каналізації. Крім того, підставою для відмови також слугувала відсутність витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Разом з тим, надаючи оцінку вказаному, а також досліджуючи матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що [PERSON] разом з поданими документами на затвердження технічної документації із землеустрою, надавався Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, копію якого також долучено до матеріалів справи. Щодо прийняття рішення 8 сесії 8 скликання Райогородської сільської ради Немирівського району Вінницької області № 404 від 19.03.2021 про відмову [PERSON] в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка знаходиться в [ADDRESS], вул. Лісова на території Райгородської сільської ради, з тих підстав, що на кадастровому плані не нанесена підземна лінійна споруда (каналізація) та в переліку обмежень у використанні земельної ділянки не вказана охоронна зона навколо каналізації, колегія суддів зазначає наступне. Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою, а також відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування врегульовані Законом України від 22.05.2003 № 858-IV "Про землеустрій" (далі - Закон №858-IV, в редакції Закону, чинного на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно ст. 25 вказаного Закону, документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Одним з видів документації з землеустрою є зокрема технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям. У разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом). Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється без надання дозволу Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, у разі передачі: а) у власність чи користування земельної ділянки державної чи комунальної власності, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано. Така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку; б) у користування земельної ділянки державної чи комунальної власності, що перебуває в постійному користуванні підприємств, установ, організацій, на якій розташоване нерухоме майно (будівля, споруда), яке є об`єктом державно-приватного партнерства (концесії). Така технічна документація розробляється на замовлення державного партнера (концесієдавця). Так, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що підставою для відмови у затвердженні технічної документації слугувала наявність документів, а саме, акт обстеження земельної ділянки від 01.02.2018, копія технічного паспорта на виробничу нежитлову будівлю на компресорну Біовітал-25, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на компресорну Біовітал-25, які підтверджують законність розміщення інженерної комунікації (каналізації ) на земельній ділянці по вул. Лісовій, [ADDRESS], на яку претендує відповідач. Надаючи оцінку доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне. Так, згідно ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України встановлено, що землекористувачі зобов`язані, зокрема, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Земельного кодексу України на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Частиною 4-5 ст. 111 Земельного кодексу України встановлено, що обмеження у використанні земель (крім обмежень, безпосередньо встановлених законом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами) підлягають державній реєстрації в Державному земельному кадастрі у порядку, встановленому законом, і є чинними з моменту державної реєстрації. Обмеження у використанні земель, безпосередньо встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, є чинними з моменту набрання чинності нормативно-правовими актами, якими вони були встановлені. Відомості про обмеження у використанні земель зазначаються у схемах землеустрою і техніко-економічних обґрунтуваннях використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектах землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, проектах землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відомості про такі обмеження вносяться до Державного земельного кадастру. Статтею 193 Земельного кодексу України визначено, державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Досліджуючи матеріали справи судом апеляційної інстанції встановлено, що на земельній ділянці кадастровий номер 0523085700:01:001:0431 будь-яких обмежень чи сервітут не встановлено. Вказана обставина підтверджується листом Райгородської сільської ради від 16.12.2020 №02/19-63 (а.с. 21), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 23) При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» (в редакції Закону, чинного на момент прийняття оскаржуваного рішення) визначено, що у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення. Ведення Державного земельного кадастру здійснюється відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр», а також Порядку ведення Державного земельного кадастру (далі - Порядок), який затверджений постановою Кабінету Міністрів від 17.10.2012 №1051 та інших законів України та прийнятих до них нормативно-правових актів. (далі - Порядок №1051 в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення). Згідно п. 101 Порядку №1051 для державної реєстрації обмеження у використанні земель (змін до нього) Державному кадастровому реєстраторові подаються: 1) заява про державну реєстрацію обмеження у використанні земель за формою заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру згідно з додатком 12; 2) документація із землеустрою, інші документи, які згідно з пунктом 102 цього Порядку є підставою для виникнення, зміни та припинення обмеження у використанні земель; 3) електронний документ. Відповідно до п. 102 Порядку №1051 до Державного земельного кадастру вносяться відомості (зміни до них) про обмеження у використанні земель, зазначені у пункті 23 цього Порядку, на підставі: 1) схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць; 2) проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів; 3) проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь; 4) проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок; 5) технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); 6) іншої документації із землеустрою відповідно до статті 25 Закону України "Про землеустрій"; 7) договору; 8) рішення суду. Пунктом 103 Порядку №1051 визначено, що відмова у здійсненні державної реєстрації обмеження у використанні земель (змін до нього) надається у разі, коли: 1) обмеження згідно із законом не підлягає державній реєстрації; 2) обмеження встановлюється на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; 3) із заявою про державну реєстрацію обмеження у використанні земель звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам законодавства; 5) заявлене обмеження вже зареєстроване. Аналізуючи вищевикладені положення, колегія суддів приходить до висновку, що встановлення обмежень щодо використання земельної ділянка має бути зареєстровано та відображено в Державному земельному кадастрі, відповідно до вимог Порядку №1051. Разом з тим, досліджуючи матеріали справи, колегія суддів зауважує, що ні відповідачем, який є розпорядником земельної ділянки кадастровий номер 0523085700:01:001:0431, ні третьою особою, яка згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності є власником компресорної Біовітал-25, не вчинено дії щодо реєстрації обмежень на земельну ділянку, яку бажає отримати у власність позивач. При цьому, долучені до матеріалів справи листи містять відомості про те, що на земельній ділянці кадастровий номер 0523085700:01:001:0431 знаходиться інженерне комунікаційне з`єднання, власником якого є пансіонату « Наш дім ». Разом з тим, ні з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ні з технічної документації, долученої апелянтом та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, неможливо встановити, що на земельній ділянці кадастровий номер 0523085700:01:001:043 наявна лінійна споруда. Колегія суддів звертає увагу, що однією з підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації обмеження у використанні земель є те, що із заявою про державну реєстрацію обмеження у використанні земель звернулася неналежна особа. Отже, враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що в даному випадку тягар вчинення дії щодо реєстрації обмежень земельної ділянки кадастровий номер 0523085700:01:001:0431 не може бути покладено на позивача, враховуючи, що [PERSON] , не є тією особою, яка може звертатись з відповідною заявою, оскільки власником земельної ділянки є Райгородська сільська рада. Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі. Враховуючи встановлені в ході розгляду обставини справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовна вимога позивача про визнання протиправною відмови відповдача у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка знаходиться в [ADDRESS] на території Райгородської сільської ради є обґрунтованою, а тому підлягає задоволення, а з метою належного та повного захисту порушеного права позивача суд вважає, що похідна позовна вимога [PERSON] також підлягає задоволенню шляхом зобов`язання відповідача затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки 0,25 га кадастровий номер 0523085700:01:001:0431 в натурі (на місцевості). При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що задоволення адміністративного позову шляхом зобов`язання Райгородську сільську раду затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки 0,25 га кадастровий номер 0523085700:01:001:0431 в натурі (на місцевості) не перешкоджає відповідачу належним чином зареєструвати обтяження або сервітут. Крім того, щодо доводів апеляційної скарги стосовно не направлення позивачем третій особі позовної заяви, колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ФОП [PERSON] , подано відзив на апеляційну скаргу та викладено заперечення на висновки суду першої інстанції. При цьому, жодних доводів стосовно порушення її прав та інтересів під час розгляду справи в суді першої інстанції, не зазначено. Отже, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду апеляційної інстанції, а зводяться до переоцінки досліджених судом доказів, та не дають підстав вважати, що цим судом невірно застосовано норми матеріального чи порушено норми процесуального права. У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника. Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied