Рішення адміністративного суду від 2022-02-01 00:00:00+02

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ Позивач 24.06.2021 звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду \~в якому просив: - визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника Управління-начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України у Вінницькій області Кушніра В.М. про заборону в`їзду в Україну від 31.05.2021; - визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника Управління-начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України у Вінницькій області Кушніра В.М. про скасування посвідки на тимчасове проживання від 02.06.2021 виданої Салєх Єхіа. ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05.10.2021 відмовлено у задоволенні позову повністю. Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи, що громадянин Ізраїлю [PERSON] , станом на момент винесення оскаржуваного рішення добровільно не виконав постанову про накладення на нього адміністративного штрафу та мав майнові зобов`язання перед державною у розмірі 340,00 грн, з метою забезпечення вимог абзацу 7 частини 1 статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", Управління ДМС України у Вінницькій області мало достатні правові підстави для прийняття рішення про заборону в`їзду позивача до України строком на три роки, яке є обґрунтованим та прийнятим відповідно до ч. 1 ст. 13 вказаного Закону та Інструкції №1235. Рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання виданої громадянину Ізраїлю - [PERSON] ( [INFO] ) прийняте 02.06.2021 заступником начальника УДМС України у Вінницькій області, у відповідності до пп.5 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322. З огляду на те, що 31.05.2021 заступником начальника УДМС України у Вінницькій області було прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну, рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 02.06.2021 є правомірним та прийнятим уповноваженим органом в порядку та спосіб, визначений чинним законодавством України. ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що 31.05.2021 управлінням ДМС у Вінницькій області на виконання звернення про заборону в`їзду в Україну громадянину Ізраїлю [PERSON] з додатками Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області прийнято рішення про заборону в`їзду в [PERSON] . Так, під час винесення зазначеного рішення \~управлінням ДМС у Вінницькій області не встановлювались будь-які обставини справи, а саме: чи має право ініціювати Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області про прийняття рішення про заборону в`їзду, \~за яких умов можливе таке ініціювання, чи сплатив іноземець грошове стягнення, чи не оскаржив стягнення у встановленому порядку, оскільки Департаментом патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області надано лише постанови серії ЕАМ №\~2754465 від 29.06.2020 та серії ЕАМ №\~2754494 від 29.06.2020 та листи до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління \~Міністерства юстиції за вих. №\~22944041/21/2020 від 11.08.2020 та № 2943641/21/2020 від 11.08.2020, законність звернення. Отже, висновки суду першої інстанції зазначенні в рішенні не відповідають обставинам справи, оскільки Департамент Патрульної поліції \~Управління патрульної поліції у Вінницькій області не мав право ініціювати звернення про прийняття рішення про заборону в`їзду [PERSON] . Крім того, рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку, а не відповідно до абз. 7 ч. 1 та ч. 3 ст. 13 Закону №\~3773-VI, як зазначено в обґрунтованому зверненні Департаменту Патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області. ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4\~ ст. 304 КАС України\~ не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ Ухвалою суду від 19.11.2021 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ [PERSON] [INFO] є громадянином Ізраїлю, що підтверджується паспортом громадянина. В 2018 році [PERSON] прибув в Україну, з метою навчання та наказом за № 550 від 29.08.2018 був зарахований на 1 курс медичного факультету Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, і, за клопотанням приймаючої сторони, 23.11.2018 був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні № [NUMBER] терміном дії до 01.08.2024. 31.05.2021 до Управління ДМС України у Вінницькій області за вихідним № 22555/41/21/01-2021 від 31.05.2021 надійшло обґрунтоване звернення Управління патрульної поліції у Вінницькій області (далі - УПП у Вінницькій області) Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про заборону в`їзду в Україну на термін 3 (три) роки громадянину Ізраїлю [PERSON] . У вказаному зверненні повідомлено, що 29.06.2020 під час виконання покладених завдань по запобіганню загрозам публічній безпеці і порядку в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, працівниками батальйону управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, в м. Вінниці по вул. Д. Галицького, 60 був виявлений громадянин Ізраїлю [PERSON] , [INFO] . Вказаний іноземний громадянин керував транспортним засобом на якому був відсутній передній державний номерний знак, чим порушив п. 2.9. ПДР передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП. \~Також не мав при собі посвідчення водія на право керування з відповідними категоріями, чим порушив п. 2.1. ПДР передбаченого ч. 2 ст.126 КУпАП. За вчинення адміністративних правопорушень, іноземному громадянину було винесено постанови про накладення адміністративних стягнень по справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАМ №2754465 від 29.06.2020 та серії ЕАМ №2754494 від 29.06.2020. Позивач не виконав зазначені постанови та не оскаржив їх у встановленому порядку та у визначений термін. Таким чином не вжив необхідних заходів з метою виконання постанов про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №2754465 від 29.06.2020 та постанови серії ЕАМ №2754494 від 29.06.2020. Вказані постанови направлено для примусового виконання до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за вих. №2944041/21/2020 від 11.08.2020 та №2943641/21/2020 від 11.08.2020. 31.05.2021 заступником начальника УДМС України у Вінницькій області прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну на підставі абз. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". 01.06.2021 на адресу відділу у справах іноземців та ОБГ УДМС України у Вінницькій області від відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС України у Вінницькій області надійшли відомості, що стосовно громадянина Ізраїлю [PERSON] , на підставі обґрунтованого звернення УПП у Вінницькій області, прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки. 02.06.2021 заступником начальника УДМС України у Вінницькій області прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання виданої громадянину Ізраїлю - [PERSON] ( [INFO] ). Згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень та витребуваних документів встановлено, що 18.08.2020 головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький) Бондар Н.С. відкрито виконавче провадження № 62822606 з примусового виконання постанови УПП у Вінницькій області №ЕАМ 2754465 про стягнення з [PERSON] штрафу у розмірі 340,00 грн виданої 29.06.2020. Також 18.08.2021 головним державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 169,00 та постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 34,00 грн. Згідно із розпорядженням №62822606, затвердженим начальником відділу ДВС 10.06.2021, вказано, що грошові кошти в сумах: 340,00 грн, 200,00 грн та 34,00 грн 07.06.2021 надійшли на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №ЕАМ 2754465, виданого 29.06.2020. 10.06.2021 Центральним відділом ДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький) надіслані кошти в сумах 340,00 грн та 34,00 грн перераховано на ГУК у Вінницькій області. З огляду на фактичне виконання виконавчого документа, 10.06.2021 головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький) Бондар Н.С. закінчено виконавче провадження № 62822606 з примусового виконання постанови УПП у Вінницькій області №ЕАМ 2754465, виданої 29.06.2020. Так, з метою визнання протиправними та скасування рішень заступника начальника управління-начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України у Вінницькій області Кушніра В.М. про заборону в`їзду в Україну від 31.05.2021 та рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 02.06.2021, позивач звернувся до суду з даним позовом. VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України. Згідно з положеннями абзацу 7 частини 1 статті 13 зазначеного Закону в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну. У відповідності до зазначеної статті, з метою упорядкування роботи з прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, Міністерством внутрішніх справ України була прийнята Інструкція про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затверджена наказом МВС України №1235 від 17.12.2013. Підпунктом «г» пункту 4 Інструкції №1235 встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку. Також, відповідно до підпункту «д» пункту 4 Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця - \~у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну. З викладеного слідує, що положення абз. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п.п. «д» п. 4 Інструкції №1235 є тотожними за своїм змістом. Отже, з аналізу наведених нормативно-правових норм вбачається, що у випадку, встановленому абз. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну, рішення про заборону в`їзду такій особі приймається органами ДМС України за поданням державного, приватного виконавця або за власною ініціативою. Підпунктом «г» пункту 4 Інструкції №1235 передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну за ініціативою підрозділів патрульної поліції приймається лише під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку. Згідно матеріалів справи спірне рішення було прийнято відповідачем на підставі п.п. «г» п. 4 Інструкції №1235, тобто на підставі звернення Управління патрульної поліції у Вінницькій області, за вих № 22555/41/21/01-2021 від 31.05.2021 \~про заборону в`їзду в Україну на термін 3 (три) роки громадянину Ізраїлю [PERSON] і станом на час подання звернення не виконана у добровільному порядку. Разом з тим, встановлені у справі обставини свідчать про те, що станом на момент звернення Управління патрульної поліції у Вінницькій області до відповідача вже було відкрито виконавче провадження з приводу виконання постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення (постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 18.08.2020 № 62822606 з примусового виконання постанови УПП у Вінницькій області №ЕАМ 2754465 про стягнення з [PERSON] штрафу у розмірі 340,00 грн виданої 29.06.2020), а отже право ініціювати прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну позивачу належало саме державному виконавцю або органам ДМС України. За приписами ст. 77 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень стосовно іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб, які відповідно проживають (перебувають) чи зареєстровані на території України або мають на території України власне майно, яким володіють самостійно або разом з іншими особами, застосовуються положення цього Закону. У разі невиконання зазначеними в частині першій цієї статті особами рішень виконавець звертається до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органів охорони державного кордону з поданням про заборону в`їзду в Україну чи видворення за межі України таких осіб відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Отже, колегія суддів зазначає, що відповідач помилково прийняв спірне рішення з посиланням на підпункт «г» пункту 4 Інструкції №1235, оскільки з відкриттям виконавчого провадження розпочалась стадія примусового виконання рішення органу державної влади, а тому саме державний або приватний виконавець є особою, уповноваженою звертатися до органів ДМС України з ініціативою про прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну іноземному громадянину з підстави, визначеної абз. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 16.11.2021 по справі №120/113/21-а. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що прийняте відповідачем рішення про заборону в`їзду в Україну не є співмірним заходом щодо скоєного позивачем порушення п. 2.9. ПДР передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП та \~п. 2.1. ПДР передбаченого ч. 2 ст.126 КУпАП. Адміністративне правопорушення, яке пов`язане із порушенням правил дорожнього руху, не може бути кваліфіковане як дія, що загрожує національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян \~України та інших осіб, що проживають в Україні в розумінні норм діючого законодавства. При цьому позивачем як суб`єктом владних повноважень не зазначено фактичних даних щодо вчинення або можливості вчинення позивачем конкретних протиправних дій на шкоду державній безпеці України, громадському порядку в Україні. Окрім цього, відповідачем не враховано, що на момент винесення рішення про заборону в`їзду в Україну позивач - [PERSON] навчався в Україні та був студентом 3 курсу Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова (відповідно до витягу наказу №\~550 від 29.08.2018 Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова Салєх Єхіа зарахований на 1-й семестр 1 курсу медичного факультету (222 "Медицина") з англомовною формою навчання термін навчання до 2024 року. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про освіту" в Україні створюються рівні умови доступу до освіти. Ніхто не може бути обмежений у праві на здобуття освіти. Право на освіту гарантується незалежно від віку, статі, раси, стану здоров`я, інвалідності, громадянства, національності, політичних, релігійних чи інших переконань, кольору шкіри, місця проживання, мови спілкування, походження, соціального і майнового стану, наявності судимості, а також інших обставин та ознак. Винесеними рішеннями Управління УДМС України у Вінницькій області про заборону в`їзду в Україну та про скасування посвідки на тимчасове проживання за №\~ [NUMBER] [PERSON] позбавлено права на освіту та можливості закінчити навчання у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова. Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення заступника начальника Управління-начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України у Вінницькій області Кушніра В.М. про заборону в`їзду в Україну від 31.05.2021. Стосовно позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення заступника начальника Управління-начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України у Вінницькій області Кушніра В.М. про скасування посвідки на тимчасове проживання від 02.06.2021 виданої Салєх Єхіа, суд апеляційної інстанції зазначає таке. Так, рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання виданої громадянину Ізраїля [PERSON] прийняте 02.06.2021 заступником начальника УДМС України у Вінницькій області, у відповідності до пп.5 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322. Згідно пп.5 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України або про заборону подальшого в`їзду в Україну. З огляду на те, що суд дійшов висновку про визнання\~протиправним та скасування рішення заступника начальника Управління-начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України у Вінницькій області Кушніра Володимира Миколайовича, затвердженого начальником Управління ДМС України у Вінницькій області Наливайком Борисом Олександровичем від 31 травня 2021 року про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 роки громадянину Ізраїля [PERSON] , а тому наявні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення рішення заступника начальника Управління-начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України у Вінницькій області Кушніра В.М. про скасування посвідки на тимчасове проживання від 02.06.2021 виданої Салєх Єхіа. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.\~ VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови. Частиною 3 ст. 286 КАС України вказано, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. За таких обставин на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 3632,00 грн. судового збору сплаченого згідно квитанції від 22.06.2021 №\~ \~\~МР_АВ201196SIVI_19867901 на суму 908, 00 грн та квитанції від 26.10.2021 №MP_AB201196SIVI_21757622 на суму 2724,00 грн. Окрім цього, в позовній заяві представником позивача було заявлено клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Вирішуючи вказане питання, суд зазначає наступне. Частиною 1, 3 ст. 132 КАС України, встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI). Відповідно до ст. 1 цього Закону: договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4); інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6); представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9). Статтею 19 Закону № 5076-VI, передбачено, що видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Згідно з ч. 2-3 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За приписами ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 5 ст. 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України). В силу вимог ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги. При цьому покладення обов`язку довести неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не можуть нівелювати положень статті 139 КАС України щодо обставин, які враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових, зокрема обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат. Згідно матеріалів справи, між позивачем [PERSON] та адвокатом Герасимчуком Сергієм Петровичем укладено Договір про надання професійної правничої допомоги від 08.06.2021 № 126/21-а (далі - Договір).\~ Згідно з п. 1.1 цього Договору Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором. Пунктом 2.1 Договору передбачено, що Адвокат на підставі звернення Клієнта приймає на себе зобов`язання з надання наступної правової допомоги: - надавати усні та письмові консультації з питань захисту прав та інтересів клієнта стосовно оскарження рішення Управління ДМС у Вінницькій області про скасування посвідки на тимчасове проживання № 800025641, виданої підрозділом 0501 від 23.11.2018, виданої на [PERSON] та рішення про заборону в`їзду в Україну; - представляти у встановленому порядку інтереси клієнта в судах всіх рівнів пов`язаних з розглядом даної справи, а також в органах державної влади, органах прикордонної служби, органах державної міграційної служби, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування з питань захисту прав та інтересів клієнта. За приписами пункту 3.1 Договору Клієнт зобов`язаний: а) своєчасно забезпечувати Адвоката всім необхідним для виконання його обов`язків за цим Договором, в тому числі документами у потрібній кількості примірників, нормативними актами, що регулюють діяльність Клієнта; б) відшкодувати витрати Адвоката, необхідні для виконання його обов`язків за цим Договором, а тому числі транспортні; в) оплачувати послуги Адвоката в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 4.1 розділу 4 Договору гонорар Адвоката погоджується за взаємною згодою сторін та оформляється додатковою угодою (Додаток № 1) до цього Договору, яка є ії невід`ємною частиною. Згідно Додатку № 1 до договору № 126/21-а, винагорода за надання професійної правничої допомоги згідно Договору \~\~складає 20 000 грн. Вказаний Гонорар включає в себе надання юридичних консультацій, підготовку та подання до суду позовної заяви, представництво в судах. До позовної заяви позивачем було долучено квитанцію до прибуткового касового ордера № 72 на суму 20 000 грн. Колегія суддів вважає, що витрати позивача в суді першої інстанції в розмірі 20 000 грн на професійну правничу допомогу підтверджуються належними і допустимим доказами. При цьому, апеляційний суд враховує, що справа не вважається складною, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність процесуальних документів також не є значними. Окрім цього, розгляд цієї справи в суді першої інстанції здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), що додатково вказує на її малозначність. Враховуючи предмет спору, складність справи, її значення для позивача та обсяг адвокатських послуг, що був необхідним для захисту інтересів позивача в суді у зв`язку з розглядом цієї справи, суд вважає, що заявлений до відшкодування розмір витрат позивача на допомогу адвоката в сумі 20 000 грн є надмірним та необґрунтованим. Отже, колегія суддів вважає, що на користь позивача \~ [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить присудити витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн, що відповідатиме критеріям співмірності та вимогам розумності. Таким чином, за результатами розгляду цієї справи на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 3632,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн, а всього 8632,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Результат розгляду: granted