Рішення адміністративного суду від 2022-07-07 00:00:00+03

Товариство з обмеженою відповідальністю Транспортні Рішення ( далі позивач) звернулося \~до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки ( далі відповідач), \~у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу №296319 від 06.09.2021 р. в сумі 1700 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України « Про автомобільний транспорт». Доводи позову обгрунтовані тим, що відповідно до приписів Закону України Про автомобільний транспорт обов`язкова установка та використання контрольних пристроїв - тахографів передбачена виключно на транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів. Проте, в даному випадку позивачем не здійснювались міжнародні перевезення, а обов`язок установки та використання тахографів для внутрішніх перевезень чинним законодавством не передбачено. З цих же підстав перевірка транспортних засобів, що не здійснюють міжнародні перевезення, на предмет наявності тахографу неможлива. Крім того, позивач зазначив, що відповідно до приписів чинного законодавства України водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія. Зазначає, що водій, який здійснював перевезення, вів індивідуальну контрольну книжку, яка була надана під час перевірки, тому в даному випадку в діях позивача відсутній склад \~правопорушення, передбаченого ст. \~60 Закону України « Про автомобільний транспорт». Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2022 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі, представник позивача- адвокат Соколовська А.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 12 квітня 2022 року скасувати, прийняти нову постанову про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги аналогічні обгрунтуванню позову. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши \~законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що \~апеляційна скарга підлягає \~задоволенню \~з таких мотивів. Судом першої інстанції встановлено, що основним видом діяльності ТОВ Транспортні Рішення є вантажні перевезення автомобільним транспортом. 28 липня 2021 р., на ділянці дороги: а/д Р-58 М-14/-Вознесенськ - Новий Буг км. 51 + 640 м, позивач як Перевізник за ТТН №Р316 від 28 липня 2021 р., рухаючись по маршруту смт. Ємільчене - МТПЮ (морський торгівельний порт Южний), автомобіль DAF/Frone номерний знак: [NUMBER] / [NUMBER] , який належить ТОВ Транспортні Рішення, цей ТЗ був зупинений посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки та направлений на перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. 29.07.2021 р. о 21 год. 27 хв. в пункті перевірки, що знаходиться на ділянці дороги а/д Р-58 М-14/-Вознесенськ - Новий Буг км. 51 + 640 м, згідно направлення на перевірку від 28.07.2021 р. №026497 старшим державним інспектором ВДК Матвійчуком Є.С. було здійснено перевірку транспортного засобу марки DAF/Frone номерний знак: [NUMBER] / [NUMBER] , що належить ТОВ Транспортні Рішення (водій [PERSON] ), та складено акт №291811 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 29 липня 2021 р. Під час перевірки було встановлено порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 ЗУ Про автомобільний транспорт: надання послуг перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких передбачено ст. 48 цього Закону, а саме: відсутня роздруківка на паперовому носії режиму праці і відпочинку водія за 28.07.2021 - 29.07.2021; відсутня особиста картка водія на ім`я [PERSON] до цифрового тахографу. Згідно з повідомленням (а.с.9) позивача поінформовано про розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт, призначений на 06.09.2021 року. За результатами розгляду зазначеного вище акту, ТОВ Транспортні Рішення було отримано постанову №296319 від 06.09.2021 р. про застосування адміністративно- господарського штрафу в сумі 1 700 гри. за порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт, прийнятою Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки на підставі акту перевірки № 291811 від 29.07.2021 р. Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що оскаржувана постанова є правомірною, відповідно, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, належний позивачу транспортний засіб не був обладнаний цифровим тахографом. Водночас, актом перевірки зафіксовано відсутність карти водія до цифрового тахографа. Також під час перевірки у водія була відсутня індивідуальна контрольна книжка водія. Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку. Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин суд першої інстанції правильно застосував норми Закону України Про автомобільний транспорт від 05.04.2001 року № 2344-III, Закону України Про транспорт від 10.11.1994 року № 232/94-ВР, норми Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07 червня 2010 року № 340, норми Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103, норми Постанови КМУ № 1567 від 08.11.2006 р. Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, та норми Інструкцієї з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному \~транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року №385. Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини. Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України. Пунктом 1, підпунктами 2, 15, 27 пункту 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103 (далі Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорт. Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному міському електричному, залізничному транспорті, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю. Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (пункт 8 Положення). Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що відповідач наділений повноваженнями щодо накладення стягнення за порушення вимог законодавства, зокрема, на автомобільному транспорті. Зокрема, пунктом 4 Положення №103 передбачено, що основним завданням Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті. У відповідності до абзацу першого п. 8 Положення №103, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи. Отже відповідач (Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки) мав правові підстави для проведення рейдової перевірки та прийняття рішення за результатами проведення перевірки. Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі Закон №2344-III). Відповідно до ст.18 Закону №2344-III з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: - організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; - здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; - забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; - здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством. Відповідно до п. 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого \~\~постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 року \~\~(далі \~\~- Порядок № 1567) органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи. Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Згідно з пунктом 2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Вказана норма встановлює, що позивач є об`єктом \~державного контролю. Згідно з п. 14, 15 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту. Під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (п. 15 Порядку № 1567). Отже рейдова перевірка, що здійснена відповідачем торкалася безпосередньо наявності визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом. Відповідно до п. 1.1. Положення про робочий час і час відпочинку водіїв \~колісних транспортних засобів, яке затверджено наказом Міністерства \~транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010 року \~(далі - Положення) це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) № 561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15 березня 2006 року про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) № 3821/85 та (ЄС) № 2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) № 3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух». П 1.3. Положення передбачено, що його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ). Відповідно до п. 6.1. Положення автобуси, \~\~що \~використовуються \~для нерегулярних і регулярних \~спеціальних \~пасажирських \~перевезень, для регулярних пасажирських \~\~перевезень \~на \~\~міжміських автобусних маршрутах протяжністю \~понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. П. 1.3. Інструкції \~з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства \~транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 року (далі - Інструкція), передбачено, що ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які \~проводять \~діяльність \~у \~сфері \~надання послуг з перевезення пасажирів \~та/або \~вантажів \~автомобільними транспортними засобами (крім таксі). Згідно з п. 3.1. Інструкції виробники транспортних засобів, \~перевізники, \~водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип \~яких \~затверджено \~відповідно \~\~до \~\~вимог \~\~ЄУТР. Відповідно до п. 3.3. Інструкції водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема, має при \~собі: \~протокол про перевірку та адаптацію тахографа до \~транспортного \~засобу; \~заповнені \~тахокарти \~у \~кількості, що передбачена \~ЄУТР, \~або картку водія чи роздруківку даних \~роботи \~тахографа \~у \~разі \~обладнання транспортного засобу цифровим тахографом. П. 3.6 Інструкції визначено, що перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних \~засобів \~з \~установленими \~тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні \~інспекції, \~які включають перевірку: - \~\~правильності роботи \~тахографа \~та \~відповідності \~його \~типу згідно \~із \~законодавством \~(обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); - \~\~наявності та цілісності таблички \~тахографа \~та \~його \~пломб, а також \~\~маркування \~таблички \~та \~пломб \~тахографа \~знаком \~ПСТ, внесеним до Переліку; - \~\~дотримання вимог \~\~щодо \~періодичності \~проведення \~перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, \~а також перевірки тахографа; - \~дотримання вимог щодо періодів роботи \~та \~відпочинку \~водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; - наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній \~пунктом \~3.3 цього розділу, \~або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; - строків зберігання \~\~відповідної \~\~інформації, \~отриманої \~за допомогою тахографа, \~протоколів перевірки та адаптації \~тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа. З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що норми Положення та Інструкції в тому числі поширюються на перевізників, які здійснюють внутрішні перевезення. Отже, перевізник, який здійснює внутрішні перевезення, зобов`язаний забезпечувати перевірку тахографів. В свою чергу водій транспортного засобу, обладнаного тахографом повинен мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу. З огляду на наведене, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апелянта щодо відсутності у співробітників Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки повноважень на перевірку оснащеності тахографом транспортного засобу при здійсненні внутрішніх перевезень. Ст. 48 Закону №2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. Згідно з абз.3 ч. 1 ст.60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений \~\~статтями 39 \~\~та \~\~48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. При цьому при здійснені перевірки виявлено, що водій транспортного засобу не має при собі документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (п.21 Порядку № 1567). Як було зазначено вище, в матеріалах справи наявний акт №291811 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 29 липня 2021 р. Отже, \~відповідачем не порушено вищезазначені норми. При цьому, відповідно до Положення \~№ 340, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами (п. 6.1 Положення №340). Тахограф це контрольний пристрій, який встановлюється на транспортний засіб для показу та реєстрації інформації про рух транспортного засобу (п. 1.5 Положення №340). Водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом (в силу п. 6.3 Положення №340), веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3). Отже, якщо транспортний засіб не обладнаний тахографом, то водій, який керує таким транспортним засобом повинен вести індивідуальну контрольну книжку водія. Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що законодавець певною мірою розмежував ведення обліку робочого часу і часу відпочинку водіїв за такими критеріями, як протяжність маршруту та вага автомобіля, тому саме в пунктах 6.1, 6.3 Положення №340, законодавець виокремив автобуси, що здійснюють пасажирські перевезення на міжміських маршрутах протяжністю понад 50км, і вантажних автомобілів з повною масою понад 3,5 тонн. Таким чином, перевізникам (а саме, позивачу) при перевезенні вантажів потрібно особливу увагу приділити вимогам «Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів» в частині встановлення порядку дотримання режимів праці та відпочинку водіїв та використання тахографів відповідно до порядку установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів. Недотримання перевізником вимог «Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів» є однією із причин і обставин дорожньо-транспортних пригод. Тому перевізник (у відповідності до норм законодавства України) повинен потурбуватися про належний стан вантажного транспортного засобу повною масою понад 3,5 тонн, належний час відпочинку водія, що керує таким транспортним засобом, та безпосередньо та належні документи, що це підтверджують. Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування. У відповідності до п. "а" ч. 1 ст. 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році) компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями. Судом першої інстанції зазначено, що під час перевірки у водія була відсутня індивідуальна контрольна книжка водія, без посилання на будь які докази. Водночас, колегія суддів враховує, що до позовної заяви позивачем долучено копію індивідуальної контрольної книжки водія [PERSON] , у якій відображена уся необхідна інформація про перевезення вантажу, у спірний період. Крім того, як зазначає позивач, що на момент здійснення перевірки у водія була наявна та заповнена згідно з вимогами законодавства індивідуальна контрольна книжка водія. Вказані обставини відповідачем не спростовані. Як вбачається із складеного старшим державним інспектором ВДК Матвійчуком Є.С. акту № 291811, в самому акті відсутня будь-яка інформація щодо визначення повної маси автомобіля DAF/Frone номерний знак: [NUMBER] / [NUMBER] , та більше, сам акт не містить такої графи запису щодо зазначення повної маси автомобіля. А задля того, щоб вимагати надання саме документів на тахограф, відповідачу необхідно було здійснити безпосередньо перевірку наявності чи відсутності такого тахографу та перевірку характеристик транспортного засобу (повної маси) позивача для визначення обов`язку обладнання його тахографом, з послідуючою перевіркою документів на такий тахограф. В рішенні суду першої інстанції також не наведено будь-яких обґрунтованих підстав визначення повної маси автомобіля позивача, дослідження документів на такий транспортний засіб, тощо. В ході розгляду справи підтверджено, що 29 липня 2021 року року за товарно-транспортною накладною від 28 липня 2021 року № Р316 на перевезення вантажу від вантажовідправника - Товариства з обмеженою відповідальністю « Банковський» Житомирська область, Ємільчинський район, смт. Ємільчине, \~вантажоодержувачу SIA «BioMix Balticum», Латвія, перевізником зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю « Транспортні Рішення», за яким зареєстрований транспортний засіб марки DAF/Frone номерний знак: [NUMBER] / [NUMBER] . Транспортний засіб позивача - вантажний автомобіль з повною масою 25.1 тонн, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність покладення на позивача стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що в даному випадку індивідуальна контрольна книжка водія була належним документом для обліку робочого часу та часу відпочинку водія. Крім того, як вбачається з оскаржуваної постанови, під час перевірки було встановлено порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт»: надання послуг перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких передбачено ст. 48 цього Закону, а саме: відсутня роздруківка на паперовому носії режиму праці і відпочинку водія за 28.07.2021 - 29.07.2021; відсутня особиста картка водія на ім`я [PERSON] до цифрового тахографу. Водночас, жодних зауважень щодо відсутності індивідуальної контрольної книжки водія, акт перевірки та постанова № 296319 не містить. У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склалися. Водночас, оскільки на суд покладено обов`язок здійснювати правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Законів України «Про судоустрій і статус суддів» у редакціях від 07 липня 2010 року та 02 червня 2016 року), зазначений \~обов`язок суду полягає в закладенні у свої мотиви відповідної аргументації з дотриманням принципів верховенства права. Відповідно до ст. ст. 242 КАС України КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги підтверджують обставини неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині, означеній колегією суддів, з якими вона погодилася при вирішенні даної справи та вважає, що суд першої інстанції не надав належну правову та обґрунтовану оцінку заявленим вимогам на підставі норм закону, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову. У відповідності до ст. ст. 315, 317 КАС України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення на підставі неправильного застосування норм матеріального права.

Результат розгляду: granted