Рішення адміністративного суду від 2022-08-10 00:00:00+03

В червні 2022 року адвокат Богорел С.В. в інтересах [PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Балтського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №69130138, прийняту 31.05.2022 року старшим державним виконавцем Балтського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Маснюк Людмилою Леонідівною. Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що спірна постанова винесена неправомірно, оскільки на день її винесення вже сплив визначений частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» тримісячний строк, протягом якого міг бути пред`явлений для виконання виконавчий документ, на підставі якого було відкрито таке виконавче провадження, а саме постанова від 14.02.2022 року у виконавчому провадженні №30889572 про стягнення виконавчого збору у розмірі 8812,64 грн.. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 року відмовлено у задоволенні позову. Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат Богорел С.В. в інтересах позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження №30889572 було відкрито ще 26.01.2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Балтського районного управління юстиції на підставі виконавчого листа Біляївського районного суду від 25.11.2011 року, виданого з метою виконання рішення Біляївського районного суду Одеської області від 04.11.2011 року по справі №2-2220, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки, в розмірі 1/4 частини усіх доходів заробітку, щомісяця починаючи з 14.10.2011 року до 03.12.2028 року. До лютого 2022 року по вказаному виконавчому провадженні періодично вчинялись виконавчі дії. 14.02.2022 року начальником відділу Балтського відділу державної виконавчої служби ПМУМЮ (м. Одеса) Балєвим О.Ю. складено постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої до відділу надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документу (а.с.167). Крім того, 14.02.2022 року начальником відділу Балтського відділу державної виконавчої служби ПМУМЮ (м. Одеса) Балєвим О.Ю. винесено постанову про стягнення виконавчого збору, згідно якої у виконавчому провадженні №30889572 вирішено стягнути з [PERSON] суму виконавчого збору в розмірі 8812,64 грн., а стягувачем цього виконавчого збору визначений Балтський відділ державної виконавчої служби ПМУМЮ (м. Одеса). 31.05.2022 року старшим державним виконавцем Балтського районного відділу державної виконавчої служби ПМУМЮ (м. Одеса) Маснюк Л.Л. складено постанову про відкриття виконавчого провадження (№69130138), якою передбачено стягнення з позивача на користь держави виконавчого збору на підставі постанови від 14.02.2022 року про стягнення виконавчого збору. Саме дана постанова є предметом оскарження у даній справі. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що винесена у виконавчому провадженні №30889572 постанова від 14.02.2022 року про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 8812,64 грн. є чинним виконавчим документом, яка винесена цілком законно та обґрунтовано, позивачем не оскаржена, а тому дії державного виконавця з винесення постанови від 31.05.2022 року про відкриття виконавчого провадження №69130138 по стягненню цього виконавчого збору відповідають приписам частини першої статті 40 Закону №1404, отже є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд першої інстанції також зазначив, що спірна постанова винесена з пропуском строку, який встановлено абз.13 п.8 Розділу ІІІ Інструкцією з організації виконавчого провадження, відповідно до якого державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження, проте зауважив, що скасування постанови про відкриття виконавчого провадження за своєю суттю не скасує обов`язку позивача виконати постанову про стягнення виконавчого збору від 14.02.2022 року, оскільки вона не оскаржена та, відповідно, не визнана протиправною. Апелянт не погоджується з доводами суду першої інстанції та зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою його обґрунтування позову про те, що спірна постанова винесена всупереч вимогам частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначений тримісячний термін для пред`явлення до виконання виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган. Колегія суддів погоджується з такими доводами апелянта, оскільки суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не встановив, чи має місце порушення строку пред`явлення до виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 14.02.2022 року, і якщо такий строк порушено, то які правові наслідки слід застосувати суду в такому випадку. Надаючи відповіді на такі питання, колегія суддів зазначає наступне. Згідно з частиною з ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Підпунктом 2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» визначений імперативний обов`язок органу державної виконавчої служби повернути стягувачу виконавчий документ без прийняття його до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Отже, встановлений частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення до виконання виконавчих документів є преклюзивним (присічним) строком, який визначений законом як межа існування та здійснення свого права або обов`язку в часі, зі спливом якого таке право або обов`язок припиняються. Враховуючи, що виконавчим документом, на підставі якого винесена спірна постанова від 31.05.2022 року, є постанова відповідача у виконавчому провадженні №30889572 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 8812,64 грн., яка винесена 14.02.2022 року, і стягувачем за цією постановою є сам відповідач, то згідно вимог ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» відповідач повинен був реалізувати своє право на пред`явлення такого виконавчого документа протягом трьох місяців з дати видання, тобто до 15.05.2020 року включно. У спірній постанові від 31.05.2022 року про відкриття виконавчого провадження не зазначено дати, коли вищевказаний виконавчий документ було пред`явлено до виконання, але відповідно до вимог абз.13 п.8 Розділу ІІІ Інструкцією з організації виконавчого провадження затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 30.09.2016 року за №1302/29432 державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що спірною постановою від 31.05.2022 року було відкрито виконавче провадження №69130138 на підставі виконавчого документу, який було пред`явлено до виконання з пропуском встановленого законом строку При цьому, відповідно до ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Однак у даній справі не встановлено того, що строк пред`явлення до виконання виконавчого документа, тобто постанови від 14.02.2022 року у виконавчому провадженні №30889572 про стягнення з позивача виконавчого збору, був поновлений у визначений законом спосіб, і відповідач на існування таких обставин не посилається. Виходячи з цього, такий виконавчий документ у відповідності до приписів пп.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» не міг бути прийнятий до виконання та мав бути повернутий стягувачу. Таким чином, спірна постанова від 31.05.2022 року про відкриття виконавчого провадження №69130138 винесена з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому є неправомірною та підлягає скасуванню. Посилання відповідача у відзиві на позов на те, що внаслідок введення на території України воєнного стану Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022 було тимчасово заблоковано доступ до автоматизованої системи виконавчого провадження, який було відновлено 09.04.2022 року, наведених вище висновків колегії суддів не змінює, оскільки такі обставини могли бути підставою для використання передбаченої ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» процедури поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, але відповідач не використав таку процедуру. Також колегія суддів відхиляє і доводи відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, про те, що постанова від 14.02.2022 року у виконавчому провадженні №30889572 про стягнення з позивача виконавчого збору залишається чинною та обов`язковою для виконання, оскільки, як вже зазначено вище, сплив передбаченого ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа припиняє право стягувача подати такий документ на виконання, а у випадку його подання орган виконавчої служби повинен повернути стягувачу такий виконавчий документ без прийняття його до виконання. За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про задоволення позову. За правилами ст.139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору за подачу позову в розмірі 992,40 грн. (а.с.7), за подачу апеляційної скарги в розмірі 1488,62 грн., всього 2481,02 грн..

Результат розгляду: granted