Рішення адміністративного суду від 2022-01-13 00:00:00+02

[PERSON] \~звернулась до суду з позовом до Запорізької обласної прокуратури, в якому просила: - визнати протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати на користь [PERSON] вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку; - зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на користь [PERSON] вихідну допомогу при звільненні в розмірі 22114.56 грн.; - стягнути із Запорізької обласної прокуратури на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 19.03.2021 по день винесення судом рішення \~з урахуванням середньоденного розміру заробітної плати 1134.08 грн. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22.07.2021 року адміністративний позов [PERSON] було задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати на користь [PERSON] \~вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку. Зобов`язано Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на користь [PERSON] вихідну допомогу при звільненні в розмірі 22114.56 грн. Стягнути з Запорізької обласної прокуратури \~на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.03.2021 по 22.07.2021 у сумі 95\~ \~262 грн. 72 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Запорізька \~обласна прокуратура звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що приписами чинного законодавства \~не передбачено виплату вихідної допомоги у разі звільнення прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», а отже і відсутнє у позивача право на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Відзив від позивача на адресу суду не надходив. Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження. Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції, наказом Запорізької обласної прокуратури від 18.03.2021 року позивача звільнено з посади прокурора Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру з 19 березня 2021 року. Підстава: копія рішення від 19.02.2021 № 4 тринадцятої кадрової комісії…. Однак, при звільненні позивачу не була виплачена вихідна допомога, у зв`язку з чим остання звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів. Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача наявне право на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 22\~ \~114.56 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні \~у сумі 95 262 грн. 72 коп. Суд апеляційної інстанції частково погоджується з зазначеними висновками, з огляду на наступні обставини. Частиною другою\~ \~\~\~\~\~\~статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ \~\~\~\~\~\~Конституцією\~ \~\~\~\~\~\~та законами України. Законом № 1697-VII забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо. Статтею 4 Закону № 1697-VII установлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються\~ \~\~\~\~\~\~Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 51 Закону № 1697-VII\~ \~\~\~\~\~\~передбачено загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді. Так, відповідно до пункту 9 частини першої цієї статті прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Водночас, Законом № 113-ІХ статтю 51 Закону № 1697-VII доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження. Статтею 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої даної статті). За правилами частини четвертої статті 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частини першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього\~ \~\~\~\~\~\~Кодексу, встановлюються\~ \~\~\~\~\~\~законом, що регулює їхній статус. Згідно зі\~ \~\~\~\~\~\~статтею 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті\~ \~\~\~\~\~\~36\~ \~\~\~\~\~\~та пунктах 1, 2 і 6 статті\~ \~\~\~\~\~\~40\~ \~\~\~\~\~\~цього\~ \~\~\~\~\~\~Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Спірним у даному випадку є право прокурора, звільненого на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII, на отримання вихідної допомоги, передбаченої нормами статті 44 КЗпП України. Конституційний Суд України у Рішенні від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 зазначав, що\~ \~\~\~\~\~\~Конституція України\~ \~\~\~\~\~\~гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання\~ \~\~\~\~\~\~Конституцією України\~ \~\~\~\~\~\~та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна позиція неодноразово була висловлена і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31 січня 2018 року у справі № 803/31/16, від 17 жовтня 2018 року у справі №\~ \~\~\~\~823/276/16, від 30 липня 2019 року у справі № 804/406/16, від 08 серпня 2019 року у справі № 813/150/16. Чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги. Вихідна допомога це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених\~ \~\~\~\~\~\~законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин. У той же час, приписами Закону № 1697-VII не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення, є стаття 44 КЗпП України. Окрім змін, внесених Законом № 113-ІХ до статті статтю 51 Закону № 1697-VII, також внесено зміни до КЗпП України, а саме: статтю 32 доповнено частиною п`ятою такого змісту: Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~законом, що регулює їхній статус; статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього\~ \~\~\~\~\~\~Кодексу, встановлюються\~ \~\~\~\~\~законом, що регулює їхній статус; частину дев`яту статті 252 після слів дисциплінарної відповідальності та звільнення доповнено словами і цифрами а також положення частин другої і третьої\~ \~\~\~\~\~\~статті 49-4 цього Кодексу. При цьому, внесені Законом № 113-ІХ\~ \~\~\~\~\~\~зміни до\~ \~\~\~\~\~\~КЗпП України\~ \~\~\~\~\~\~не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом. Таким чином, \~колегія суддів приходить до висновку, що частиною п`ятою статті 51 Закону № 1697-VII та частиною четвертою\~ \~\~\~\~\~\~статті 40 КЗпП України\~ \~\~\~\~\~\~передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже, не заборонено застосування положень\~ \~\~\~\~\~\~статті 44 КЗпП України\~ \~\~\~\~\~\~при вирішенні спірного питання. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19, від 27 січня 2021 року у справі №\~ \~\~\~\~380/1662/20, від 21 січня 2021 року у справі № 260/1890/19, від 18 лютого 2021 року у справі\~ \~\~\~\~\~№ 640/23379/19, від 25\~ \~\~\~\~\~\~лютого 2021 року у справі № 640/8451/20, від 17 березня 2021 року у справі №\~ \~\~\~\~420/4581/20, від 30 березня 2021 року у справі № 640/25354/19, від 31 березня 2021 року у справі №\~ \~\~\~\~320/2449/20, від 15 квітня 2021 року у справі № 440/3166/20, від 27 травня 2021 року у справі № 380/4855/20, від 24 червня 2021 року у справі № 200/5390/20-а, від 22 липня 2021 року у справі № 300/2000/20 та від 11 серпня 2021 року у справі № 640/9375/20, від 30.09.2021 року в справі №160/10949/20. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач має право на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі середньомісячної заробітної плати, яка становить 22114.56 грн. Щодо вимог позивача про стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Приписами\~ \~\~ст. 116 Кодексу Законів про працю України\~ \~\~на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена\~ \~\~статтею 117 КЗпП України\~ \~\~відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскільки при проведенні розрахунку при звільненні позивачу не виплачено вихідну допомогу при звільненні з вини відповідача, тому для останнього настає відповідальність, передбачена\~ \~\~статтею 117 КЗпП України. Такий висновок щодо застосування ст. 117 КЗпП України при аналогічних спірних відносинах викладений в постанові Верховного Суду від 30.09.2021 року в справі №160/10949/20. Згідно \~з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення, згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). В свою чергу, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~ \~\~статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц. Встановлені обставини справи свідчать, що позивача було звільнено з посади прокурора Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури з 19.03.2021 року, а з даним позовом остання звернулась до суду 06.05.2021 року. Так, відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі також Порядок), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до довідки від 08.04.2021 за №21-370вих-21, виданої відповідачем позивачу, середньоденна заробітна плата останньої на посаді прокурора Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області (розрахована відповідно до п.8 розділ IV постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100) складала 1134,08 грн. (Одна тисяча сто тридцять чотири гривні 08 копійок). Розмір середньоденної заробітної плати розраховано за один робочий день, в тому числі: за січень 2021 року нарахована заробітна плата за 19 робочих днів 21554,34 грн.; за лютий 2021 року нарахована заробітна плата 20 робочих днів 1127,25 грн. (21554,34 грн + 1127,25 грн.= 22681,59 : 20 робочих днів = 1134,08 грн.) \~Довідка видана для пред`явлення до суду. Станом на день винесення судового рішення судом першої інстанції (22.07.2021) відповідачем не виплачено позивачу вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 22114 грн. 56 коп. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.03.2021 по 22.07.2021 у сумі 95 262 грн. 72 коп. (95 262 грн. 72 коп. = 84 робочих днів х 1134 грн. 08 коп. середньоденної заробітної плати). Між тим, необхідно відзначити, що враховуючи \~компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц. Так, враховуючи розмір простроченої заборгованості з виплати грошового забезпечення при звільненні, дату звернення позивача до суду з даним позовом \~та розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат позивача, колегія суддів апеляційного суду вважає обгрунтованим визначення розміру грошової компенсації у сумі 22000.00 грн. Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Запорізької обласної прокуратури \~на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.03.2021 по 22.07.2021 у сумі 95 262 грн. 72 коп. та прийняття нової постанови в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: partial