Рішення адміністративного суду від 2022-03-17 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до [INFO] в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у не нарахуванні та не виплаті позивачеві індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 30.11.2018р.; - зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 30.11.2018р. включно з урахуванням базового місяця січень 2008 року; - зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації з 01.01.2016р. по момент винесення рішення суду. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду 01 листопада 2021 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність [INFO] щодо не нарахування та не виплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. Зобов`язано [INFO] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. включно з урахуванням базового місяця січень 2008 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове - про відмову в задоволені позову. Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Перевіривши підстави для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, [PERSON] проходив військову службу на посаді оператора відділення зв`язку [INFO] та отримував грошове забезпечення в [INFO], що підтверджується копіями витягу із наказу військового комісара [INFO] (по стройовій частині) №245 від 29.12.2020р. та довідок щодо виплаченого грошового забезпечення від 12.03.2021р. (а.с.60, 65-67). Згідно копії витягу із наказу військового комісара [INFO] (по стройовій частині) №245 від 29.12.2020р. сержанта [PERSON] було виключено зі списків особового складу [INFO] та всіх видів забезпечення з 29.12.2020р., що підтверджується копією відповідного витягу з наказу, наявною у справі (а.с.60). [PERSON] звернувся до відповідача із зверненням від 25.02.2021р., у якому просив, зокрема, виплатити індексацію грошового забезпечення починаючи з січня 2016 року по день звільнення (а.с.61-63). Листом [INFO] №6/3/138 від 12.03.2021р. було повідомлено, що у період з 01.01.2016р. по 30.11.2018р. індексація грошового забезпечення не виплачувалась відповідно до роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016р. №248/3/9/1/2 про призупинення виплати індексації грошового забезпечення у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань, до окремого розпорядження, що підтверджується змістом копії відповідного листа (а.с.64). Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у не нарахуванні та не виплаті позивачеві індексації грошового забезпечення за період 01.01.2016 року по 28.02.2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року. При цьому суд першої інстанції не вбачає підстав для задоволення вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 30.11.2018 року включно з урахуванням базового місяця січень 2008 року. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Згідно з ч.2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до ст.1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Згідно зі ст.2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Згідно з ч.1 ст. 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Відповідно до ч.2 ст.5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078). Відповідно до п. 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Згідно з п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. Отже, з аналізу викладених норм вбачається, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Право на індексацію грошового забезпечення позивач набув під час проходження служби у відповідності до вимог вищенаведеного законодавства, зокрема, згідно до абз.2 ч.3 ст.9 Закону №2011, що не заперечується учасниками справи. Водночас, зі змісту довідок [INFO] №6/1/28 від 12.03.2021 року щодо виплаченого грошового забезпечення сержанту [PERSON] за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року встановлено, що останньому не нараховувались та не виплачувались суми індексації грошового забезпечення (а.с.66-67). Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо наяності права у позивача на нарахування та отримання індексації його грошового забезпечення, яка відповідачем не нараховувалась та не виплачувалась за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верхового Суду від 19.06.2019 року по справі №825/1987/17, яка, відповідно до приписів ч.5 ст. 242 КАС України врахована судом. Колегія суддів розцінює критично доводи апелянта стосовно того, що судом першої інстанції протиправно було встановлено базовий місяць - січень 2008 року для проведення індексації грошового забезпечення позивача, з огляду на наступне. Так, з 01.03.2018 року відбулась зміна тарифних ставок (окладів) військовослужбовців у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу та березень 2018 року став базовим місяцем для проведення індексації грошового забезпечення позивача. Водночас, зі змісту наявної в матеріалах справи копії довідки [INFO] №6/1/28 від 12.03.2021р. щодо виплаченого грошового забезпечення сержанту [PERSON] за період з 01.03.2018 року по 31.11.2019 року вбачається, що у вказаному періоді відповідачем проводились нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивача із застосуванням базового місяця для проведення індексації - березень 2018 року, фактично нарахована та виплачена сума такої індексації становить - 1991,44 грн. (а.с.66). Таким чином, враховуючи викладене колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно було визначено базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення [PERSON] за період 01.01.2016 року по 28.02.2018 року саме січень 2008 року. З урахуванням вищенаведеного та зважаючи на те, що підстави і порядок обчислення індексації грошових доходів населення визначаються законодавством України, колегія суддів дійшла висновку про передчасність спору щодо визначення базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення позивача. Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності. Статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки справа є справою незначної складності відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Результат розгляду: denied