Рішення адміністративного суду від 2023-05-17 00:00:00+03

Позивач звернувся в суд з позовом до [NUMBER] прикордонного загону Державної прикордонної служби України про скасування постанови. Посилався на те, що 17 січня 2023 року начальником відділу прикордонної служби « [INFO] » [NUMBER] прикордонного загону підполковником [PERSON] винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЗхРУ №007542 відносно громадянина Республіки Молдова [PERSON] ( [PERSON] ) [INFO] , який проживає по [ADDRESS] , якою визнано останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 202 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу у розмірі 170,00 грн. (сто сімдесят гривень). Як вбачається із оскаржуваного рішення16.01.2023 року о 15 год. 45 хв. громадянин Республіки Молдова [PERSON] ( [PERSON] ) [INFO] був затриманий прикордонним нарядом «ПП» на напрямку 916 прикордонного знаку , 3000 м. від лінії державного кордону на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « [INFO] », у межах прикордонного контрольованого району, на околиці н.п. Драниця , що розташоване на території Мамалигівської об`єднаної територіальної громади , Дністровського району. Чернівецької області, без документів , що посвідчують особу та підтверджують законність перебування в контрольованому прикордонному районі. Таким чином, на думку відповідача, [PERSON] своїми діями порушив вимоги пункту 8 Положення про прикордонний режим затвердженого Постановою КМУ від 27 липня 1998 року № 1147, тобто вчинив адміністративне правопорушення , відповідальність за яке передбачено ст.. 202 КУпАП. Однак, із таким рішенням уповноваженої особи [NUMBER] прикордонного загону від 17.01.2023 року, не можемо погодитися, оскільки вважаємо його незаконним, протиправним, винесеним із порушенням вимог чинного законодавства України у зв`язку із чим він змушений його оскаржувати в судовому порядку. Представники відповідача подав письмовий відзив на позов в якому позов не визнав. Просив суд відмовити в позовних вимогах. Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ч.5 даної Статті, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Судом встановлено, що17 січня 2023 року начальником відділу прикордонної служби « [INFO] » [NUMBER] прикордонного загону підполковником [PERSON] винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЗхРУ №007542 відносно громадянина Республіки Молдова [PERSON] ( [PERSON] ) [INFO] , який проживає по [ADDRESS] , якою визнано останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 202 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу у розмірі 170,00 грн. (сто сімдесят гривень). Як вбачається із оскаржуваного рішення16.01.2023 року о 15 год. 45 хв. громадянин Республіки Молдова [PERSON] ( [PERSON] ) [INFO] був затриманий прикордонним нарядом «ПП» на напрямку 916 прикордонного знаку , 3000 м. від лінії державного кордону на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « [INFO] », у межах прикордонного контрольованого району, на околиці н.п. Драниця , що розташоване на території Мамалигівської об`єднаної територіальної громади , Дністровського району. Чернівецької області, без документів , що посвідчують особу та підтверджують законність перебування в контрольованому прикордонному районі. Таким чином, на думку відповідача, [PERSON] своїми діями порушив вимоги пункту 8 Положення про прикордонний режим затвердженого Постановою КМУ від 27 липня 1998 року № 1147, тобто вчинив адміністративне правопорушення , відповідальність за яке передбачено ст.. 202 КУпАП. Також судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Тирасполь Республіки Молдова, після чого з батьками переїхав до України в с. Мамалига , на той час Новоселицького району, Чернівецької області, де проживав і в подальшому навчався. 24.07.2009 року позивач набув громадянства України за досягненням віку. 23.10.2009 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач отримав спадкове майно, а саме буд. [ADDRESS] , де проживає по теперішній час. 20.02.2015 року Позивач будучи громадянином України уклав шлюб на території України з громадянкою Молдова [PERSON] , від якого [INFO] в них народився син [PERSON] [INFO] УДМС України позивача [PERSON] позбавлено громадянства України. 18.10.2022 року [PERSON] отримав громадянство Республіки Молдова. За вказаний період часу позивач [PERSON] проживав на території України на законних підставах, час від часу перетинаючи державний кордон через пукти пропуску. 12.01.2023 року УДМС України в Чернівецькій області від [PERSON] прийнято заяву на отримання дозволу на імміграцію в Україну , яку зареєстровано за №400043426. Законне перебування на території України закінчується 31 січня 2023 року, з правом продовження строку. Згідно пояснень позивача , 16.01.2023 року о 15 год. 45 хв. він. перебував на ставку на території Мамалигівської ОТГ Дністровського району, Чернівецької області разом з [PERSON] 1980 року народження, та [PERSON] , 1984 року народження , мешканцями с. Мамалига, Дністровського району, Чернівецької області, де ловили рибу . В той час поруч проїжджав службовий автомобіль прикордонної служби, який зупинився , і з якого вийшов начальник відділу прикордонної служби [PERSON] , з яким [PERSON] давно знайомий , і між ними наявні неприязні стосунки. В розмові зазначена уповноважена особа запропонувала присутнім надати документи які посвідчують особу , на що [PERSON] та [PERSON] надали для перевірки цифровий документ в телефонному додатку «Дія», який посвідчує особу, [PERSON] в свою чергу також надав для перевірки цифровий документ в телефонному додатку «Дія», який діяв до позбавлення громадянства, а також фотографії паспорта громадянина Республіки Молдова, оскільки оригінал останнього документа знаходився в нотаріуса для підтвердження перекладу . 17.01.2023 року ранком дружина [PERSON] [PERSON] дізналася від [PERSON] про затримання чоловіка, після чого відразу поїхала в м. Чернівці до [NUMBER] прикордонного загону, куди надала оригінал паспорт чоловіка громадянина Молдови, після чого уповноваженою особою було складено постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 202 КУпАП. Як зазначалося вище, громадянин Республіки Молдови [PERSON] на законних підставах проживає на території України, маючи у власності нерухоме майно , де проживає разом з сім`єю: дружина [PERSON] 1990 року народження, яка перебуває на 19 тижні вагітності, син [PERSON] 2015 року народження, учень школи. В свою чергу [PERSON] вказує, що не порушував жодні прикордонні режими, так як проживає в прикордонному контрольованому районі, де його всі знають, має право вільно пересуватись на даній території , до цього його неодноразово зупиняли працівники прикордонної служби для перевірки документів, при цьому він показував цифрові документи в телефоні і ніколи ніяких проблем не виникало. Також зазначає, що під час розгляду адміністративних матеріалів йому не роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Згідно ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень. Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Із змісту оскарженої постанови вбачається, що остання не містить посилання, на докази . Отже, посадовою особою ДПС при виявлені правопорушення, фіксації даного правопорушення, формуванні доказової бази (матеріалів справи), розгляду справи про адміністративне правопорушення не дотримано вимог ст. 258 КУпАП, оскільки після виявлення факту вчинення правопорушення посадова особа зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обгрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях. Окрім того, статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Так, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Доказів надання позивачу можливості в повному обсязі скористатись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП та того, що права при розгляді справи про адміністративне правопорушення були роз`яснені позивачеві під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідачем не надано. Оскаржувана постанова не містить вказаних відомостей. Крім того, відповідно до п. 6, п. 7, розділу IV Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення. Розгляд справ про адміністративні правопорушення, зареєстрованої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 вересня 2013 року № 898 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 21 грудня 2018 року № 1046), постанова підписується посадовою особою, уповноваженою розглядати справи про адміністративні правопорушення, та скріплюється (за наявності) печаткою відповідного органу (підрозділу) охорони державного кордону. Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Разом з тим, відповідачем не надано оскаржуваної постанови, яка скріплена печаткою відповідного органу. Відтак встановлено, що прийняттям спірної постанови відповідачем було порушено, гарантоване статтями 280, 251 КпАП України, право позивача на всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а також підтвердження або спростування таких обставин належними доказами, за захистом якого особа звернулася до адміністративного суду. А тому вказані обставини безумовно свідчать про порушення відповідачем норм чинного законодавства та ставить під сумнів правомірність оспорюваної постанови. Слід також зазначити, що Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 р. по справі № 337/3389/16-а). Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Доказів того, що позивачем скоєне адміністративне правопорушення передбачене ст. 202 КУпАП, відповідачем не надано. На підставі викладеного та

Результат розгляду: granted