Рішення адміністративного суду від 2022-06-14 00:00:00+03

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, мотивуючи його тим, що 19 березня 2020 року він отримав податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС в Одеській області м. Одеса № 0015697/2016-5306-1509, № 0015697 /2017-5306-1509, № 0015697/2018-5306-1509, № 0015697-5306-1509 якими визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2016 - 2019 роки. З зазначених податкових повідомлень-рішень вбачається, що вони прийняті згідно з п.п. 54.3.3 п.54.3 ст. 54 ПК України та відповідно до підпункту 266.7.2 п.266.7 ст. 266 ПК України. Позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що не відповідають вимогам законодавства. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 03.03.2020 року: - № 0015697/2016-5306-1509, яким визначено [PERSON] суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2016 рік в сумі 1806,04 грн.; - № 0015697/2017-5306-1509, яким визначено [PERSON] суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2017 рік в сумі 12582,00 грн.; - № 0015697/2018-5306-1509, яким визначено [PERSON] суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2018 рік в сумі 14637,06 грн.; - № 0015697-5306-1509, яким визначено [PERSON] суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2019 рік в сумі 16407,71 грн. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що позивачем не було надано жодного доказу щодо: наявності підстав називати себе «сільськогосподарським товаровиробником»; правового статусу будівлі, технічної документації, складських документів на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] та його цільове призначення, оскільки не зрозуміло чи призначена ця будівля для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; використання приміщення за адресою: [ADDRESS] саме у сільськогосподарській діяльності. Крім того, апелянт вказує, що доводи позивача щодо порушення податковим органом строків надіслання податкового повідомлення-рішення, встановлених приписами пункту 266.7.2 статті 266 ПК України, як на підставу скасування такого рішення є безпідставними, оскільки сам факт порушення податковим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо сплати сум податку. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне: Судом першої інстанції встановлено, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за фізичною особою [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) значиться об`єкт нежитлової нерухомості: нежитлова будівля (комплекс тракторної бригади №2), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1048, 5 кв. м., спільна часткова власність, розмір частки 1/2. Податковим повідомленням-рішенням від 03.03.2020 року № 0015697/2016-5306-1509 відповідач повідомив позивача, що згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, визначено суму податкового зобов`язання за платежем: под на нерух майно, відмінне від зем ділянки, сплач фізособами, які є власн об`єктів нежитл нерух (код 18010300), податковий період 2016, сума податкового зобов`язання 1806,04 грн. (а.с.11) Податковим повідомленням-рішенням від 03.03.2020 року № 0015697/2017-5306-1509 відповідач повідомив позивача, що згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, визначено суму податкового зобов`язання за платежем: под на нерух майно, відмінне від зем ділянки, сплач фізособами, які є власн об`єктів нежитл нерух (код 18010300), податковий період 2017, сума податкового зобов`язання 12582,00 грн. (а.с.10) Податковим повідомленням-рішенням від 03.03.2020 року № 0015697/2018-5306-1509 відповідач повідомив позивача, що згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, визначено суму податкового зобов`язання за платежем: под на нерух майно, відмінне від зем ділянки, сплач фізособами, які є власн об`єктів нежитл нерух (код 18010300), податковий період 2018, сума податкового зобов`язання 14637,06 грн. (а.с.9) Податковим повідомленням-рішенням від 03.03.2020 року № 0015697-5306-1509 відповідач повідомив позивача, що згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, визначено суму податкового зобов`язання за платежем: под на нерух майно, відмінне від зем ділянки, сплач фізособами, які є власн об`єктів нежитл нерух (код 18010300), податковий період 2019, сума податкового зобов`язання 16407,71 грн. (а.с.8) Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями податкового органу від 03.03.2020 року № 0015697/2016-5306-1509, № 0015697/2017-5306-1509, № 0015697/2018-5306-1509, № 0015697-5306-1509, позивач звернувся до суду з даним позовом. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, тому вони є протиправними та підлягають скасуванню. Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду частково погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спірні правовідносини врегульовано Податковим кодексом України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (далі ПК України), Порядком надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 р. за № 124/28254 (далі Порядок № 1204). Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно. Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Відповідно до підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Норми ПК України пов`язують обов`язок сплати особою податку на нерухоме майно з фактом виникненням права власності на таке майно. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за фізичною особою [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) значиться об`єкт нежитлової нерухомості: нежитлова будівля (комплекс тракторної бригади №2), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1048, 5 кв. м., спільна часткова власність, розмір частки 1/2. З огляду на вищезазначені норми чинного законодавства, позивач, як власник об`єктів нерухомості, є платником податку. Рішенням Біляївської міської ради від 13 січня 2016 року № 57-5/VII встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2016 (1378 грн.) за 1 кв.м. бази оподаткування: ППР від 03.03.2020 № 0015697/2016-5306-1509 на суму 1806,04 грн. (13,78*524,25/12*3); Рішенням від 23 лютого 2017 року № 285-19/VII Біляївської міської ради про внесення змін до рішення Біляївської міської ради від 06 липня 2016 року № 159-11/VII «Про встановлення місцевих податків і зборів на території Біляївської об`єднаної територіальної громади» встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 0,75% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.07.2017 (3200 грн.) за 1 кв.м. бази оподаткування: ППР від 03.03.2020 № 0015697/2017-5306-1509 на суму 12582,00 грн. (24*524,25); Рішенням Біляївської міської ради від 29 червня 2017 року № 374-23/VII встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 0,75% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2018 (3723 грн.) за 1 кв.м. бази оподаткування: ППР від 03.03.2020 № 0015697/2018-5306-1509 на суму 14637,06 грн. (29,92*524,25); Рішенням Біляївської міської ради від 21 червня 2018 року № 607-33/VII встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 0,75% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2019 (4173 грн.) за 1 кв.м. бази оподаткування: ППР від 03.03.2020 № 0015697-5306-1509 на суму 16407,71 грн. (29,92*524,25). Відповідно до п. 2 розділу І Порядку № 1204 цей Порядок визначає форму та порядок надіслання (вручення) контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків. Згідно з п. 1 розділу ІІ Порядку № 1204 контролюючий орган визначає суму нарахування (зменшення) грошових, податкових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, що передбачені Кодексом або іншим законодавством, і складає податкове повідомлення-рішення у випадках, якщо: 1) платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявність показників, які підлягають декларуванню відповідно до вимог Кодексу, та наявність діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством; 2) дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, податкового кредиту, суми бюджетного відшкодування та/або завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, що заявлені у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; 3) згідно із законодавством з питань державної митної справи, податковим та іншим законодавством відповідальним за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган; 4) дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб, таким податковим агентом; 5) результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях; 6) в інших випадках, коли надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення передбачено законом. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Порядку № 1204 у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за такими формами: «Ф» - для платників податків - фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства (додаток 1). Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача щодо порушення податковим органом строків надіслання податкового повідомлення-рішення, встановлених приписами пункту 266.7.2 статті 266 ПК України, як на підставу скасування такого рішення, оскільки сам факт порушення податковим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо сплати сум податку. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.02.2020 по справі №500/2407/18. За таких обставин, колегія суддів вважає, що податковим органом правомірно було прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.03.2020 року № 0015697/2017-5306-1509 яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: под на нерух майно, відмінне від зем ділянки, сплач фізособами, які є власн об`єктів нежитл нерух (код 18010300), податковий період 2017, сума податкового зобов`язання 12582,00 грн. (а.с.10) Щодо податкового повідомлення-рішення від 03.03.2020 року № 0015697/2016-5306-1509 яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: под на нерух майно, відмінне від зем ділянки, сплач фізособами, які є власн об`єктів нежитл нерух (код 18010300), податковий період 2016, сума податкового зобов`язання 1806,04 грн. колегія суддів зазначає наступне: Законом України від 07 грудня 2017 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році" було доповнено пункт 266.10 статті 266 Податкового кодексу України підпунктом 266.10.3., відповідно до якого податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу. Згідно з п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. Норма, встановлена підпунктом 266.10.3. пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України набула чинності з 01 січня 2018 року. Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1/99-рп зазначено, що частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Згідно правилу "закон зворотної сили не має", дія закону чи іншого нормативно-правового акту поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності. Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості суб`єктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативного акту, а також необхідною умовою довіри до держави і права, що зазначено в окремій думці судді Конституційного Суду України стосовно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). Згідно приписів пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Оскільки приписи пп. 266.10.3. п. 266.10. ст. 266 Податкового кодексу України набули чинності з 01 січня 2018 року, тому вказана норма може бути застосовано до правовідносин, що виникли на момент її дії. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідачем ні в суді першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, не надано доказів поважності причин виконання приписів ст. 266 Податкового кодексу України лише у 2020 році. Враховуючи вище викладене, податкове повідомлення-рішення від 03.03.2020 року № 0015697/2016-5306-1509 яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: под на нерух майно, відмінне від зем ділянки, сплач фізособами, які є власн об`єктів нежитл нерух (код 18010300), податковий період 2016, сума податкового зобов`язання 1806,04 грн. підлягає скасуванню. Щодо оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідача від 03.03.2020 року № 0015697/2018-5306-1509 та № 0015697-5306-1509, суд зазначає таке. Позивач з 6 квітня 2018 року зареєстрований як фізична особа-підприємець. Відповідно до п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього кодексу юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на дальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання; Згідно зі ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю. Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України ), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України ). Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Позивач є власником 1/2 частини нежитлових будівель (комплексу тракторної бригади № 2), що знаходиться в [ADDRESS] , яка використовується позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності як склади для зберігання сільхоз культур, овочів, кормів для худоби, для зберігання сільськогосподарської техніки. Відповідно до підпункту 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт. Підпунктом "ж" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. В силу вимог підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі промислові та склади. Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення. Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»). До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші». Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000. Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) "Будівлі нежитлові" належить клас (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо. До класу (код 1272) " Будівлі для культової та релігійної діяльності" належать, зокрема, церкви, каплиці, мечеті, синагоги. Водночас, Визначення "сільськогосподарський товаровиробник" міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18 січня 2001 року N 2238-ІІІ, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. Крім того, законодавцем, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції". Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" від 23 вересня 2008 року N 575-VI виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин. Тобто, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 04.03.2021 у справі № 500/2782/18, від 01.04.2021 у справі № 820/6752/16, від 12.10.2021 у справі № 580/322/20. Отже, на підставі вищевикладеного, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі. Позивач займається такими видами діяльності: змішане сільське господарство, допоміжна діяльність у рослинництві, вантажний автомобільний транспорт та використовує у своїй діяльності належне йому нерухоме майно - комплекс тракторної бригади № 2, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та складається з двох нежитлових будівель загальною нежитловою площею 1048,50 кв.м: нежитлова будівля, А, загальною площею 246.7 кв.м, будівля складу, Б, загальною площею 801.8 кв.м. При цьому суд зазначає, що жодних доводів щодо використання позивачем спірного об`єкту нерухомості для цілей, не пов`язаних із сільськогосподарською діяльністю позивача, відповідачем не наведено та доказів на їх підтвердження до суду не подано. Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, спірні податкові повідомлення-рішення, а саме: № 0015697/2018-5306-1509 та № 0015697-5306-1509 яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: под на нерух майно, відмінне від зем ділянки, сплач фізособами, які є власн об`єктів нежитл нерух (код 18010300), податковий період 2018-2019 роки є такими, що не ґрунтуються на нормах закону, а тому вони підлягають скасуванню. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними матеріалами справи та підлягають частковому задоволенню. Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було неправильно застосовано нормо матеріального права, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Результат розгляду: partial