Рішення адміністративного суду від 2022-11-03 00:00:00+02

22 липня 2021 р. [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: - визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо зберігання та використання шляхом зазначення у довідці\~ повній\~ № 20297309520400628467 на бланку серії ААА № 0987344, виданій Департаментом інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, наступних відомостей: "Разом з тим є особою, якій 31.08.2010 року Шевченківським РУВС м. Києва пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309КК України, кримінальна справа № 11010-2-1-2010/023623від31.08.2010. Відомості про результати судового розгляду кримінальної справи до МВС не надходили"; - визнати протиправним дії Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови на підставі листа-відповіді № С-16259/16 від 25.06.2021 року позивачу у виключенні з персонально-довідкового обліку (систематизованого банку (бази) даних інформаційної підсистеми\~ «Оперативно-довідкова картотека»\~ єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України) інформації відносно позивача, саме:\~ «Разом з тим є особою, якій 31.08.2010 року Шевченківським РУВС м. Києва пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3\~ ст. 309 КК України, кримінальна справа № 11010-2-1-2010/023623 від 31.08.2010. Відомості про результати судового розгляду кримінальної справи до МВС не надходили\~ та зобов`язати Департамент інформатизації Міністерства внутрішніх справ України виключити з цього обліку цю інформацію»; - зобов`язати Департамент інформатизації Міністерства внутрішніх справ України видати позивачу довідку\~ повну, в якій зазначити виключно відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, без зазначення відомостей:\~ «Разом з тим є особою, якій 31.08.2010 року Шевченківським РУВС м. Києва пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3\~ ст. 309 КК України, кримінальна справа № 11010-2-1-2010/023623 від 31.08.2010. Відомості про результати судового розгляду кримінальної справи до МВС не надходили». Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року у справі №280/6321/21 адміністративний позов [PERSON] до Міністерства внутрішніх справ України, Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Судом зазначено, що інформація про те, що позивач «є особою, якій 31.08.2010 року Шевченківським РУВС м. Києва пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, кримінальна справа № 11010-2-1-2010/023623 від 31.08.2010. Відомості про результати судового розгляду кримінальної справи до МВС не надходили» не могла бути відображена у довідці, виданій позивачу, оскільки не відноситься до інформації ані про притягнення особи до кримінальної відповідальності, ані про відсутність (наявність) судимості, ані про наявність обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України. Суд дійшов висновку \~, що враховуючи відсутність згоди позивача на поширення іншої конфіденційної інформації про нього, крім відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, дії відповідачів щодо зберігання та використання шляхом зазначення у довідці наступних відомостей: «Разом з тим є особою, якій 31.08.2010 року Шевченківським РУВС м. Києва пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3\~ ст. 309 КК України, кримінальна справа № 11010-2-1-2010/023623 від 31.08.2010. Відомості про результати судового розгляду кримінальної справи до МВС не надходили», є протиправними. Разом з цим, суд дійшов висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача-2 видати позивачу довідку («повну»), в якій зазначити виключно відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, без зазначення відомостей про пред`явлення позивачу звинувачення в скоєнні злочину. Не погодившись з рішенням суду, Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року у справі №280/6321/21, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує, що оскільки позивач замовив «повну» довідку, то до неї \~\~включено інформацію про притягнення до кримінальної відповідальності, а саме щодо пред`явленого Шевченківським РУВС м. Києва обвинувачення у вчинені злочину, передбаченого ст. 309 КК. Таким чином, МВС України надало повну достовірну інформацію щодо статусу позивача у кримінальному провадженні. Зазначає, що суд першої інстанції не встановив, що персональні дані позивача, які містяться в персонально-довідковому обліку єдиної інформаційної системи МВС України, обробляються незаконно або є недостовірними. Вважає, що розмір витрат на правову допомогу у сумі 6000,00 грн. не є співмірним із складністю справи та витраченими зусиллями, а отже не може бути стягнутий на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає: Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач отримав «повну» довідку серії ААА № 0987344, видану Департаментом інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, з якої він дізнався, що у ній міститься така інформація: «За обліками МВС громадянин України [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Вітебськ Білорусь на території України станом на 23.10.2020 року не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим є особою, якій 31.08.2010 року Шевченківським РУВС м. Києва пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, кримінальна справа № 11010-2-1-2010/023623 від 31.08.2010. Відомості про результати судового розгляду кримінальної справи до МВС не надходили». Довідку видано для надання в установи іноземних держав. Відповідно до відповіді Шевченківського районного суду м. Києва (вих. №01-14/352/2020М-210 від 30.06.2020 року у період з 01.01.2010 року до 20.11.2012 року кримінальні справи відносно гр. [PERSON] до цього суду не надходили. Згідно з інформацією від Київської місцевої прокуратури № 10 (вих. № 10.40-41-2930ВИХ-20 від 06.07.2020 року) відповідно до даних канцелярії місцевої прокуратури кримінальна справа за № 11010-2-1-2010/023623 від 31.08.2010 прокуратурою Шевченківського району м. Києва відносно [PERSON] не порушувалась. Також відповідно до ЄРДР прокуратурою не здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні відносно гр. [PERSON] , останньому про підозру не повідомлялось, обвинувальний акт не вручався та до суду не скеровувався. Відповідно до відповідей Шевченківського УП ГУНП у м. Києві: - [PERSON] \~повідомлено про підозру 31.08.2010 року, кримінальна справа № 010-23623 від 31.08.2020 року направлено до суду з обвинувальним актом (вих. № 8304/125/56/07-2020 від 30.06.2020 року); - [PERSON] проходив у вищевказаній справі в якості обвинуваченого. 20.10.10. кримінальна справа направлена до суду в порядку ст. 232 КПК, будь-яка інша інформація відсутня (вих. № 930-аз/105/56-2020 від 13.11.2020 року). Згідно з відповіддю від Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції у м. Києві (вих. № 121-аз/125/31/6/01-2021 від 26.05.2021 року) за даними інформаційної підсистеми «Оперативно-довідкова картотека» єдиної інформаційної системи МВС України позивач є особою, якій 31.08.10 р. Шевченківським РУ ГУМВС у м. Києві повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, кримінальна справа № 010-23623 від 31.08.2020 року. 02.09.10 р. \~\~обрано запобіжний захід підписка про невиїзд. Відомостей про рішення по справі до МВС України не надходило. Визначення процесуального статусу особи у кримінальному судочинстві до компетенції УІАП ГУНП у м. Києві не входить. Внести до персонально-довідкового обліку зміни про результати судового розгляду кримінальної справи можливо на підставі рішення суду. В оскаржуваній відповіді № С-16259/16 від 25.06.2021 року Департаментом інформатизації МВС України позивачу \~\~відмовлено у видаленні вищевказаної інформації, оскільки відповідач не наділений повноваженнями самостійно вносити відомості до персонально-довідкового обліку, так само як і вносити зміни в облікові документи або вилучати їх. Вважаючи дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно приписів статті 1 Закону України від 01.06.2010 № 2297-VI "Про захист персональних даних" (далі Закон № 2297, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) цей Закон регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних. Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів. Приписами ст. 6 Закону № 2297 визначено, що: мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних (частина перша); склад та зміст персональних даних мають бути відповідними, адекватними та ненадмірними стосовно визначеної мети їх обробки (частина третя); обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством (частина п`ята); не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина шоста). Положеннями ст. 7 Закону № 2297 забороняється обробка персональних даних про расове або етнічне походження, політичні, релігійні або світоглядні переконання, членство в політичних партіях та професійних спілках, засудження до кримінального покарання, а також даних, що стосуються здоров`я, статевого життя, біометричних або генетичних даних. Положення частини першої цієї статті не застосовується, якщо обробка персональних даних здійснюється за умови надання суб`єктом персональних даних однозначної згоди на обробку таких даних (пункт 1 частини 2 статті 7 Закону № 2297). Приписами ч.1 ст. 11 Закону України від 02.10.1992 № 2657-XII "Про інформацію" визначено інформацію про фізичну особу (персональні дані) як відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Згідно положень статті 7 Закону України від 13.01.2011 № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі Закон № 2939) конфіденційною є інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Розпорядники інформації, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина 2 статті 7 Закону № 2939). Відтак, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці. Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Державного департаменту України з питань виконання покарань від 23 серпня 2002 року № 823/188 затверджено Інструкцію про порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України. Відповідно до пункту 2.1 Інструкції об`єктами оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку є особи, які на території України обвинувачуються у вчиненні злочинів або засуджені, розшукуються, затримані за підозрою в занятті бродяжництвом, а також громадяни України, що вчинили злочини за її межами і відомості про яких надійшли офіційними каналами згідно з міжнародними договорами у сфері обміну інформацією, які набрали чинності в установленому порядку. Облік здійснюється шляхом ведення алфавітних оперативно-довідкових картотек (далі - ОДК) і дактилоскопічних картотек (далі - ДК), у тому числі з використанням автоматизованих банків даних та автоматизованих дактилоскопічних інформаційних систем. Централізований облік здійснюється Департаментом інформаційних технологій при МВС України (далі - ДІТ при МВС), а регіональний (місцевий) облік - управліннями (відділами) оперативної інформації при ГУМВС України в Автономній Республіці Крим та при управліннях МВС України в областях. У місті Києві і Київській області алфавітний і дактилоскопічний облік здійснюється ДІТ при МВС України. Відповідно до пункту 8.1 Інструкції інформація оперативно-довідкового та дактилоскопічного обліку ДІТ при МВС та УОІ-ВОІ має обмежений доступ. Пунктом 9.9 Інструкції передбачено, що інформацію про судимість (несудимість) за особистими зверненнями громадян надають територіальні УОІ-ВОІ за місцем останнього постійного мешкання цих громадян з урахуванням вимог статей 5, 89, 108 КК України. Довідка надається на бланку встановленого зразка за підписом керівника та засвідчується печаткою підрозділу з її обов`язковою реєстрацією. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.11.2016\~ \~№ 1256 затверджено Порядок доступу до відомостей персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України (далі Порядок №1256, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин). Згідно п. 2 розділу V Порядку № 1256 відомості з персонально-довідкового обліку надаються Заявнику у формі Довідки з дотриманням вимог законодавства про звернення громадян та захист персональних даних на підставі запиту на отримання довідки про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, що подається за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку. Пунктом 2 розділу І Порядку № 1256 визначено, що довідка - документ, який містить відомості з персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України та який залежно від обсягу запитуваної особою інформації може містити відомості про: відсутність (наявність) судимості; притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України. Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивач отримав повну довідку серії ААА № 0987344, видану Департаментом інформатизації Міністерства внутрішніх справ України в якій міститься наступна інформація: «За обліками МВС громадянин України [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Вітебськ Білорусь на території України станом на 23.10.2020 року не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим є особою, якій 31.08.2010 року Шевченківським РУВС м. Києва пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, кримінальна справа № 11010-2-1-2010/023623 від 31.08.2010. Відомості про результати судового розгляду кримінальної справи до МВС не надходили». Довідку видано для надання в установи іноземних держав.» Колегія суддів звертає увагу на те, що у зазначеній довідці відповідачем вказано лише про те, що позивач не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, однак, даних щодо безпосередньо запитуваної ним інформації - про наявність або відсутність у нього судимості, дана довідка не містить. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки інформація, яка зазначена в довідці серії ААА № 0987344, не відноситься до інформації про притягнення особи до кримінальної відповідальності, про відсутність (наявність) судимості, про наявність обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, дії Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України щодо видачі вказаної довідки із інформацією, яка не відповідає нормам діючого законодавства, є протиправними. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі 818/2013/18, від 24 лютого 2020 року у справі № 802/1587/18-а, від 18 грудня 2019 року у справі № 826/18484/16. Разом з тим, пунктом 14 Розділу V Порядку №1256 передбачено, що у разі незгоди з відомостями, що надані в довідці, заявник може надати до Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України офіційні документи (вирок суду, довідку з місць позбавлення волі тощо) для внесення відповідних змін до персонально-довідкового обліку». Для виключення зазначеної інформації з довідки стосовно позивача орган в провадженні, якого знаходиться кримінальне провадження, має надіслати до Департаменту інформатизації МВС постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першою статті 284 КПК. Підставою для внесення змін до персонально-довідкового обліку також може бути відповідне рішення суду. Зі змісту матеріалів справи вбачається, що Управлінням інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції у м. Києві позивачу відмовлено у виключенні відомостей про те, що він є особою, «якій 31.08.2010 року Шевченківським РУВС м. Києва пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, кримінальна справа № 11010-2-1-2010/023623 від 31.08.2010. Відомості про результати судового розгляду кримінальної справи до МВС не надходили», оскільки ці відомості відповідають даним \~інформаційної підсистеми «Оперативно-довідкова картотека» єдиної інформаційної системи МВС України Також, матеріали справи містять відповіді Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, зі змісту яких вбачається, що [PERSON] \~\~повідомлено про підозру 31.08.2010 року, кримінальна справа № 010-23623 від 31.08.2020 року направлено до суду з обвинувальним актом (вих. № 8304/125/56/07-2020 від 30.06.2020 року); [PERSON] проходив у вищевказаній справі в якості обвинуваченого. 20.10.10. кримінальна справа направлена до суду в порядку ст. 232 КПК, будь-яка інша інформація відсутня (вих. № 930-аз/105/56-2020 від 13.11.2020 року). В свою чергу, відповідно до відповіді Шевченківського районного суду м. Києва (вих. №01-14/352/2020М-210 від 30.06.2020 року у період з 01.01.2010 року до 20.11.2012 року кримінальні справи відносно гр. [PERSON] до цього суду не надходили. Згідно з інформацією від Київської місцевої прокуратури № 10 (вих. № 10.40-41-2930ВИХ-20 від 06.07.2020 року) відповідно до даних канцелярії місцевої прокуратури кримінальна справа за № 11010-2-1-2010/023623 від 31.08.2010 прокуратурою Шевченківського району м. Києва відносно [PERSON] не порушувалась. Також відповідно до ЄРДР прокуратурою не здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні відносно гр. [PERSON] , останньому про підозру не повідомлялось, обвинувальний акт не вручався та до суду не скеровувався. Відтак, колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять документи, які доводять, що інформація, яка обробляється стосовно позивача в персонально-довідковому обліку є неточною. Доказів протилежного відповідачами до матеріалів справи не подано. Підсумовуючи, апеляційній суд вважає правильним висновок суду першої інстанції, що за відсутності згоди позивача на поширення іншої конфіденційної інформації про нього, крім відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, дії відповідачів щодо зберігання та використання шляхом зазначення у довідці \~серії ААА № 0987344 наступних відомостей: «Разом з тим є особою, якій 31.08.2010 року Шевченківським РУВС м. Києва пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, кримінальна справа № 11010-2-1-2010/023623 від 31.08.2010. Відомості про результати судового розгляду кримінальної справи до МВС не надходили», є протиправними. \~Є вірним висновок суду першої про наявність підстав для зобов`язання Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України видати позивачу повну довідку без зазначення вищевказаних відомостей стосовно позивача. Також, оскільки інформація, яка обробляється стосовно позивача в персонально-довідковому обліку є неточною, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що належним способом відновлення порушеного права позивача є визнання протиправними дій Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови на підставі листа-відповіді № С-16259/16 від 25.06.2021 року позивачу у виключенні з персонально-довідкового обліку (систематизованого банку (бази) даних інформаційної підсистеми «Оперативно-довідкова картотека» єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України) інформації відносно позивача, саме: «Разом з тим є особою, якій 31.08.2010 року Шевченківським РУВС м. Києва пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, кримінальна справа № 11010-2-1-2010/023623 від 31.08.2010. Відомості про результати судового розгляду кримінальної справи до МВС не надходили» та зобов`язання Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України виключити з цього обліку цю інформацію. Доводи апеляційної скарги ці висновки не спростовують. Стосовно доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, щодо витрат на правову допомогу. Відповідно до частин першої та третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини другої статті 134 КАС за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Згідно приписів частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною п`ятою статті 134 КАС визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Cудова колегія зауважує, що вирішення питання про стягнення суми заявлених витрат, суд вирішує з урахуванням клопотанням іншої сторони, щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. На підтвердження цих витрат позивачем до матеріали справи подано: ордер від 21.07.2021 року на надання правової допомоги, договір № 25/06 від 25.06.2020 року про надання правової допомоги (далі Договір), додаток № 1 від 19.07.2021 року до Договору, акт № 1 від 21.07.2021 року про надані послуги до Договору. Положеннями пункту 5.1. договору № 25/06 від 25.06.2020 року визначено, що розмір гонорару адвокатського бюро, а також умови і порядок його сплати визначається у додатках до договору. Відповідно до положень додатку № 1 від 19.07.2021 року до договору № 25/06, порядок сплати гонорару: безготівковий переказ або готівкою, протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту набрання законної сили рішенням по справі. Акт від 21 липня 2021 року про надання послуг до договору №25/06 від 25.06.2020 містить відомості, що у відповідності до п.5.1 договору сторони остаточно зазначають перелік та ціну наданих послуг: консультація щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку (2 години) 1000,00 грн.; складання п`яти адвокатських запитів (3 години) 2000,00 грн.; складання заяви до МВС України (2 години) 500,00 грн.; складання адміністративного позову (5 годин) 2000,00 грн.; підготовка до подачі адміністративного позову до суду, у тому числі друк позову, добірка та сканування письмових доказів, завіряння копій документів (1 година) 500,00 грн. Колегія суддів звертає увагу, що така послуга, як підготовка до подачі адміністративного позову до суду, у тому числі друк позову, добірка та сканування письмових доказів, завіряння копій документів, за своєю суттю не може бути віднесена до правової допомоги, оскільки вона не потребує спеціальних вмінь та навичок правового (юридичного) характеру. Відтак, послуги з підготовки до подачі адміністративного позову до суду у розмірі 500,00 грн. відшкодуванню не підлягають. Щодо решти суми витрат у розмірі 5500,00 грн., зважаючи на предмет спору, заявлені позовні вимоги, зміст позовної заяви, складність та обсяг виконаних адвокатом послуг, час, витрачений на надання послуг, значення справи для сторони, апеляційний суд дійшов висновку, що сума витрат на правову допомогу у розмірі 5500,00 грн. є співмірною та відповідає принципу справедливості. Відтак, на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на правову допомогу у розмірі 5500,00 грн. гривень. За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, однак рішення суду першої інстанції у даній справі прийнято з порушенням норм процесуального права в частині розподілу судових витрат, що свідчить про наявність підстав для зміни абзацу 5 резолютивної частини рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року у справі №280/6321/21 шляхом викладення його в новій редакції.

Результат розгляду: partial