Рішення адміністративного суду від 2022-05-31 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду із позовом до відділу обслуговування громадян № 15 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління), в якому просив суд: - визнати протиправними дії Управління щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 19.05.1982 по 27.09.2000 на підприємстві КПАГД «Донелектроавтотранс» на посаді водія тролейбусу; - зобов`язати Управління повторно переглянути заяву від 25.08.2021 про призначення пенсії, врахувавши до страхового стажу період роботи на посаді водія з 19.05.1982 по 27.09.2000 на підприємстві КПАГД «Донелектроавтотранс». В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він 25.08.2021 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Відповідачем було прийнято рішення від 30 серпня 2021 року № 050450001763 про відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю печатки на першій сторінці трудової книжки. Вважав, що відповідач відмовляючи у призначенні пенсії, порушив його конституційні права на належний соціальний захист, тому наголошував на протиправності його дій. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення відділу обслуговування громадян № 15 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Управління від 30.08.2021 № 050450001763 про відмову у призначенні пенсії [PERSON] . Зобов`язано Управління повторно розглянути заяву позивача від 25.08.2021 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування зазначено, що право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 28 років. За наслідком розгляду наданого позивачем пакету документів, страховий стаж [PERSON] склав 20 років 3 місяці 3 дні. Період роботи позивача з 19.05.1982 по 27.09.2000 в КПАГД «Донецькелектроавтотранспорт» на посаді водія тролейбуса не зараховано до страхового стажу, оскільки на титульному аркуші трудової книжки відсутня печатка підприємства, а відомості про особу внесені неналежним чином, а саме запис здійснено різними чорнилами синього та чорного кольору. Стосовно врахування архівної довідки від 24.09.2021 № 03/1679 відповідач зауважує, що вказана довідка до заяви позивача від 25.08.2021 не надавалась та до Управління не надходила. Крім того, довідка видана на непідконтрольній території, тому апелянт не має підстав для здійснення перевірки первинних документів. Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке. [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] (а.с.57). Фактичним місце проживання позивача є: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації від 08.01.2020 року № 1437-5000252294 (а.с.17). 25 серпня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням відділу обслуговування громадян № 15 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30 серпня 2021 року № 050450001763 було відмолено позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу, а саме: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи, які зазначені в трудовій книжці [NUMBER] від 19.05.1981, не прийнято до уваги при обчисленні стажу, оскільки на титульному аркуші трудової книжки відсутня печатка підприємства та відомості про особу внесені неналежним чином (різними чорнилами), що не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок від 08.06.2001 № 259. Страховий стаж [PERSON] складає 20 років 03 місяця 03 днів (а.с.9). Як убачається з копії трудової книжки серії [NUMBER] , у спірний період позивач працював: - з 19.05.1982 по 02.07.1982 - водій 3 класу автомобіля Белаз-540 по вивозу вугілля та породи з р-за «Осінкілковський» в 13 автоколоні; - з 01.06.1982 - у зв`язку з переданням автоколони у відомство п/о «Кемероввугілля» переведений у Малиновську автобазу; - з 01.06.1982 - прийнятий водієм 3 класу автомобіля БелАЗ по вивозу вугілля та породи з розрізу по переводу; - 02.07.1982 - звільнений за власним бажанням за ст. 31 КЗпП РСФСР; - з 21.09.1982 по 20.11.1984 - водії 3 класу Донецька «Облсельхозхімія»; - з 14.02.1985 по 19.02.1985 - водій 3 класу в Донецькій автобазі; - з 26.03.1985 - прийнятий учнем школи водіїв тролейбуса тролейбусного парка № 2 Донецького трамвайно-тролейбусного управління; - з 26.09.1985 - переведений водієм тролейбуса 3 класу; - 25.01.1987 - присвоєно 2 клас водія тролейбуса; - 25.12.1989 - присвоєно 1 клас водія тролейбуса; - 15.06.1994 - звільнений за власним бажанням; - 23.07.1994 - прийнятий тимчасово в відділ експлуатації водієм тролейбуса 1 класу тролейбусного парка м. Москви компанії «Мосгортранс»; - 09.11.1994 - звільнений у зв`язку з закінченням строку тимчасової роботи; - 15.11.1995 - прийнятий водієм тролейбуса 1 класу в депо № 2 Донецького трамвайно-тролейбусного управління; - 01.10.2000 - переведений водієм 1 класу тролейбусного депо 2. Згідно довідки Комунального підприємства адміністрації міста Донецька «Донелектроавтотранс» від 24.09.2021 № 03/1679 позивач з 26.03.1985 по 15.06.1994 працював в Донецькому трамвайно-тролейбусному управління. Водієм тролейбуса (міського пасажирського) з повним робочим днем працював з 26.09.1985 по 15.06.1994. В комунальному підприємстві адміністрації м. Донецька «Донелектроавтотранс» водієм тролейбуса (міського пасажирського) з повним робочим днем працював з 15.11.1995 року по 20.11.2020. Водієм тролейбуса (міського пасажирського) з повним робочим днем з 15.11.1995 по 30.09.2000 (а.с.15-16). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з такого. Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволені позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Закон України від 09 липня 2003 року Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Аналогічне положення закріплене пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) відповідно до якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Пункт 3 зазначеного Порядку також вказує, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, записи про прийняття на роботу та про звільнення провадяться з додержанням певних правил, а саме необхідним є вказівка порядкового номеру запису (графа 1), дата прийняття на роботу/звільнення (графа 2), факт прийняття на роботу із вказівкою посади, відділу, підрозділу тощо/причина звільнення (графа 3), підстава внесення запису - наказ (розпорядження), його дата і номер (графа 4). Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Відповідно до п. 2.12 Інструкції № 58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової, не може ставитись в провину власнику трудової книжки. Як убачається з трудової книжки позивача, в ній містяться відповідні записи про періоди роботи позивача, які засвідчені підписами відповідальних осіб та печатками підприємств. Будь-яких виправлень зазначені записи не містять. Отже, достовірність записів у трудовій книжці не викликає сумніву та не може бути підставою для відмови в зарахуванні до страхового стажу. В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства, а саме непроставлення печатки на першій сторінці трудової книжки позивача та внесення відомостей про особу неналежним чином (різними чорнилами), не може бути підставою для позбавлення конституційного права на призначення пенсії, при тому, що всі записи спірного періоду роботи позивача, належним чином оформлені в трудовій книжці. Верховний Суд неодноразово у постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 висловлював правову позицію, що певні недоліки заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Стаття друга та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права. Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: - визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); - визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); - визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); - інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення. Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття відповідачем індивідуального акту, а саме: рішення про відмову у призначенні пенсії. Таким чином, порушене право позивача підлягає поновленню шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 30.08.2021 № 050450001763 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 25.08.2021 про призначення пенсії. Згідно частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Відтак, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied