Рішення адміністративного суду від 2022-02-03 00:00:00+02

Позивач 07.07.2020 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, (треті особи: ТОВ «Екологія-Д», КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, ТОВ «К.О.Д», КП «ЖИЛСЕРВІС-14» Дніпровської міської ради), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив: - визнати протиправним та нечинним наказ Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 29.11.2019 року №110 «Про затвердження конкурсної документації щодо проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку»; - визнати протиправним та нечинним рішення конкурсної комісії Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з призначення управителів багатоквартирних будинків у місті Дніпрі, оформлене протоколом №4 від 16.01.2020 року; - визнати протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №39 від 21.01.2020 року «Про призначення управителів багатоквартирних будинків». В обґрунтування позовних вимог зазначено, що виконавчим комітетом Дніпровської міської ради ухвалено рішення №39 від 21.01.2020 року «Про призначення управителів багатоквартирних будинків», яке на думку позивача є протиправним, оскільки прийняте на підставі протиправного конкурсу, тобто не проходило процедуру його прийняття, встановленого Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Порядком проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку, затвердженого наказом Мінрегіону України №150 від 13.06.2016 року. Вказане рішення прийняте без проведення конкурсу на підставі протиправного протоколу конкурсної комісії. Також позивач вказує, що в порушення п.6 Порядку №150 до відома співвласників багатоквартирних будинків не доведено інформацію про управителів, з якими укладено договори надання послуг, оскільки на офіційному сайті Дніпровської міської ради така інформація відсутня. Позивач вважає конкурс з призначення управителів багатоквартирних будинків у місті Дніпрі, проведений Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради та рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №39 від 21.01.2020 року «Про призначення управителів багатоквартирних будинків», яке прийнято за результатами конкурсу протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги зазначено про помилковість висновків суду першої інстанції щодо визначення наказу Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 29.11.2019 року №110 «Про затвердження конкурсної документації щодо проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку» не регуляторним актом, оскільки такий наказ не є нормативно-правовим, не спрямований на правове регулювання господарських відносин, не встановлює, не змінює та не скасовує жодних норм права, передбачає конкретні приписи, застосовується одноразово і після реалізації вичерпує свою дію. При цьому судом не враховано зазначену позивачем правову позицію с цього питання, викладену у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі №580/44/19. Крім того, апелянт вказує на те, що судом взагалі не враховано доводи позивача стосовно відсутності конкурсних пропозицій учасників, які є основним документом при проведенні конкурсу. Департамент зазначив, що такі документи було знищено під час затоплення архівної частини. Проте, судом вказана інформація взагалі не перевірялась та таким посиланням відповідача оцінка судом не надавалась. Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано і позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 06.05.2020 року у справі №804/340/18, від 18.06.2020 року по справі №160/3611/20 та від 31.03.2021 року по справі №160/1303/19, а тому судом помилково зроблено висновки про відсутність порушення прав позивача як частини громадського суспільства, який наділений правом оскаржувати рішення, які зачіпають інтереси невизначеного кола осіб. Відповідачі та третя особа ТОВ «К.О.Д» подали відзив на апеляційну скаргу, в якій просили рішення суду першої інстанції залишити без змін. Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подали. Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити. Представники відповідача та третьої особи - ТОВ «К.О.Д» в судовому засіданні апеляційної інстанції проти вимог апеляційної скарги заперечували, просили залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Третя особа - КП «ЖИЛСЕРВІС-5» Дніпровської міської ради надіслав до апеляційного суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його представника. Інші учасники справи в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, їх явка в судове засідання обов`язковою не визнавалась. Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзивів на скаргу, встановила наступне. Позивач - ГО «Платформа Громадський контроль» зареєстрована Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію громадського об`єднання як громадської організації чи громадської спілки від 11.03.2015 року №1430640, є неприбутковою юридичною особою, яка здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, Закону України «Про громадські об`єднання» та Статуту. Рішенням Виконкому Дніпровської міської ради №1138 від 26.11.2019 року: - визначено Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради організатором конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку; - доручено організатору конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку (п.1 цього рішення) створити конкурсну комісію, затвердити її склад та Положення (а.с.134 т.1). На виконання вказаного рішення Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради видав Наказ від 27.11.2019 року №107 «Про створення конкурсної комісії з призначення управителя багатоквартирного будинку», яким - створено конкурсну комісію та затверджено її склад; - затверджено Положення про конкурсну комісію з призначення управителя багатоквартирного будинку; - доручено конкурсній комісії (п.1 цього наказу) підготувати конкурсну документації та надати її для затвердження (а.с.76-83 т.3). Наказом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №110 від 29.11.2019 року затверджено конкурсну документацію щодо проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку (а.с.84, 85-91 т.3). Протоколом засідання конкурсної комісії Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з призначення управителя багатоквартирного будинку №4 від 16.01.2020 року визначено переможців конкурсу (а.с.205-217 т.1). На підставі рішення конкурсної комісії, оформленого протоколом №4 від 16.01.2020 року, Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради прийнято рішення №39 від 21.01.2020 року «Про призначення управителів багатоквартирних будинків», яким: - призначено управителів багатоквартирних будинків, що ввійшли в об`єкти конкурсу та не визначилися з формою управління, а саме: Товариство з обмеженою відповідальністю «УПРАВБУД-СЕРВІС» - у багатоповерхових будинках Індустріального, Соборного районів м.Дніпра; - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКОЛОГІЯ-Д» - у багатоповерхових будинках Амур-Нижньодніпровського, Новокодацького, Самарського, Центрального, Чечелівського, Шевченківського районів м.Дніпра; - Комунальне підприємство «ЖИЛСЕРВІС-5» Дніпровської міської ради - у гуртожитках та малоповерхових будинках Самарського, Амур-Нижньодніпровського, Новокодацького, Чечелівського, Центрального, Шевченківського районів м.Дніпра; - Комунальне підприємство «ЖИЛСЕРВІС-14» Дніпропетровської міської ради - у малоповерхових будинках Індустріального та Соборного районів м.Дніпра; - доручено директору Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради Грицаю В. В. укласти договори про надання послуги з управителями (п.1 цього рішення) строком на один рік, від імені співвласників багатоквартирного будинку (а.с.218 т.1). Не погодившись із наказом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 29.11.2019 року №110, рішенням конкурсної комісії Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з призначення управителів багатоквартирних будинків у місті Дніпрі, оформлене протоколом № 4 від 16.01.2020 року та рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №39 від 21.01.2020 року, позивач оскаржив їх до суду. Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що наказ Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 29.11.2019 року №110 «Про затвердження конкурсної документації щодо проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку» не є регуляторним актом, оскільки не є нормативно-правовим актом, не спрямований на правове регулювання господарських відносин, не встановлює, не змінює і не скасовує жодних норм права, передбачає конкретні приписи, застосовується одноразово і після реалізації вичерпує свою дію (оскільки розрахований на проведення лише одного конкурсу). При прийнятті такого наказу відповідач не повинен був виконувати жодних процедур, передбачених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Також суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги про визнання протиправними та нечинними рішення конкурсної комісії Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з призначення управителів багатоквартирних будинків у місті Дніпрі, оформлене протоколом №4 від 16.01.2020 року, та рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №39 від 21.01.2020 року «Про призначення управителів багатоквартирних будинків» є похідними від вимоги щодо оскаржуваного наказу №110 від 29.11.2019 року, та враховуючи, що судом не встановлено протиправних дій чи рішень відповідача щодо винесення наказу №110, вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що у позивача з відповідачами спору стосовно проведення конкурсу з призначення управителів багатоквартирних будинків не виникало та між сторонами не виникало спору як такого, тобто позивачем не доведено в чому саме полягає порушене право громадської організації, на чому воно грунтується (правова підстава) і яким чином відповідач своїми діями/бездіяльністю порушив відповідне право. Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про наступне. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. За правилами пунктів 1, 3 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). При цьому відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Конституційний Суд України в рішенні від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 вказав, що поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень. Для визначення інтересу як об`єкта судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити й спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві. Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який: - має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання, але виходить за межі суб`єктивного права; - пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; - є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві або скарзі особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; - є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу або скаржнику; - порушений суб`єктом владних повноважень. Щодо права позивача на звернення до суду з даним позовом. Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 22 березня 2012 року №4572-VI «Про громадські об`єднання» (далі по тексту - Закон №4572) громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Згідно з частиною п`ятою статті 1 Закону № 4572 громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку. Позивач в даній справі - Громадська організація «Платформа Громадський Контроль» є юридичною особою (код ЄДРПОУ 39689459). Пунктом 2 частини першої статті 21 Закону №4572 обумовлено, що для здійснення своєї мети (цілей) громадське об`єднання має право звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами. Оскільки позивач є частиною громадського суспільства, а отже наділений правом оскаржувати рішення, які зачіпають інтереси невизначеного кола осіб. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06 травня 2020 року у справі №804/340/18, від 18 червня 2020 року у справі №160/7311/19 та від 31 березня 2021 року у справі №160/12303/19. Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі № 804/577/18, як правовий висновок про відсутність у позивача права на звернення до суду з даним позовом, апеляційний суд вважає помилковим. Так, 11 червня 2020 року Верховний Суд розглянув справу №804/577/18 за позовом ГО «Платформа Громадський Контроль» до Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, предметом судового контролю у якій були дії Департаменту транспорту щодо непроведення у порядку та строки, передбачені чинним законодавством, конкурсів з перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у місті Дніпрі, за якими закінчився строк дії договорів про надання послуг з перевезення пасажирів, укладених за результатами конкурсів. За результатом розгляду цієї справи Верховний Суд дійшов висновку про те, що метою звернення Громадської організації з цим позовом до суду є змусити відповідача виконувати/здійснити свої повноваження у певній сфері правовідносин, у яких він як суб`єкт владних повноважень наділений відповідними владними функціями. Водночас, Суд зазначив, що Громадська організація не надає послуг з перевезення пасажирів, конкурсні процедури щодо визначення перевізників на автобусних маршрутах загального користування безпосередньо її прав як учасника таких правовідносин не стосуються, будь-яких порушень з боку відповідача, які б зачіпали безпосередньо права та інтереси Громадської організації та/або її учасників позивач не зазначив. Тому, звернення до суду за відсутності публічно-правового спору і безвідносно до порушення безпосередньо чиїхось прав чи інтересів, зокрема громадської організації, у цьому спорі, виключає і право на захист. Отже, наведені вище висновки Верховного Суду у справі № 804/577/18 не могли бути застосовані судом першої інстанції до правовідносин у даній справі, які є відмінними за обставинами та предметом доказування. Далі, як видно зі змісту оспорюваного наказу Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 29.11.2019 року №110 «Про затвердження конкурсної документації щодо проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку» воно було прийнято суб`єктом владних повноважень відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.06.2016 року №150 «Про затвердження Порядку проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 24.06.2016 року за №893/29023, рішення виконкому Дніпровської міської ради від 26.11.2019 року №1138 «Про визначення департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради організатором конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку», протоколу засідання конкурсної комісії з призначення управителя багатоквартирного будинку від 29.11.2019 року №1 (а.с.84, 85-91 т.3). Повноваження органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів визначаються, зокрема, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР (далі по тексту - Закон №280/97-ВР), відповідно до підпункту 1 пункту «а» статті 30 якого до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження з управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню, а також згідно із підпунктом 1 пункту «б» - делеговані повноваження щодо здійснення заходів щодо розширення та вдосконалення мережі підприємств житлово-комунального господарства, торгівлі, громадського харчування, побутового обслуговування, розвитку транспорту і зв`язку. Частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 року №417-VIII (далі по тексту - Закон №417-VIII) визначено, що у разі якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. У разі якщо місцевою радою або її виконавчим органом відповідно до законодавства прийнято рішення про делегування іншому органу - суб`єкту владних повноважень функцій із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг, управитель призначається на конкурсних засадах таким органом. Згідно із пунктом 6 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 09.11.2017 року №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» у випадку отримання виконавчим органом місцевої ради (або іншим органом - суб`єктом владних повноважень, якому делеговані функції із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг) (далі - організатор конкурсу) протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку із проханням призначити управителя такого будинку (в якому не створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, співвласниками не прийнято рішення про форму його управління та не оголошено конкурс з призначення управителя багатоквартирного будинку відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону №417-VIII) встановлено тримісячний строк з дня його отримання для оголошення та проведення такого конкурсу. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.06.2016 року №150 відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону №417-VIII затверджено Порядок №150, який визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, співвласники якого не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком (пункт 1 розділу І Порядку № 150). Згідно із пунктами 1, 2 розділу II Порядку №150 організатор конкурсу: складає перелік будинків, в яких не створено об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, співвласники яких не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, та оголошує щодо них конкурс з призначення управителя, а із складеного переліку - визначає об`єкти конкурсу; створює конкурсну комісію, затверджує її склад та положення. З наведеного слідує, що норма частини п`ятої статті 13 Закону №417-VIII є спеціальною нормою Закону, яка регулює механізм делегування функцій представництва відповідному організатору конкурсу, його проведення та укладення договору у випадку, якщо протягом року з дня набрання чинності Законом №417-VIII співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з того, що Порядок №150, який визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, співвласники якого не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком прийнято з метою нормативного врегулювання такого представництва, та на виконання норм Закону №417-VIII. Отже наказ Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 29.11.2019 року №110 «Про затвердження конкурсної документації щодо проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку» прийнятий на виконання положень, передбачених законодавством України, та визначає затвердженою конкурсну документацію відповідних конкурсантів, які будуть приймати участь у конкурсі, тобто є складовою порядку та організації діяльності конкурсної комісії та проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку житлового фонду міста у відповідних районах міста Дніпра. В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що ані позивач, ані будь-який інший мешканець міста, як член територіальної громади не мав можливості обговорити вказаний наказ, ознайомитись з кількістю та особами конкурсантів, з їх конкурсними пропозиціями щодо ведення господарської діяльності, запропонованими тарифами на ведення певних робіт та послуг та т.і., оскільки оспорюваний наказ не був оприлюднений. Представники відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснили, що наказ Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 29.11.2019 року №110 на їх думку не є регуляторним актом, а тому не потребував оприлюднення. Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 року №1160-IV (далі по тексту - Закон №1160) регуляторний акт - це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом. Оскільки оспорюваний наказ Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 29.11.2019 року №110 «Про затвердження конкурсної документації щодо проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку» не містив норм регуляторного характеру, то його прийняття не потребувало реалізації процедур, встановлених Законом №1160. Водночас, за встановлених у справі обставин, на переконання колегії суддів, оспорюваний наказ Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 29.11.2019 року №110 встановлює вимоги до суб`єктів господарювання, що визначені у Конкурсній документації, зокрема, умови взяття участі у конкурсі та окремі процедури щодо його проведення (перелік документів, оригінали або копії яких подаються учасниками конкурсу для їх оцінювання, методику оцінювання конкурсних пропозицій тощо), вимоги стосовного подальшого ведення господарської діяльності управителем (перелік робіт, їх періодичність) та може застосовуватись неодноразово. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 29 жовтня 2020 року у справі № 580/44/19. Таким чином, зазначений вище наказ Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 29.11.2019 року №110 містить норми регуляторного характеру та підпадає під визначення регуляторного акта, а отже, його прийняття потребувало реалізації процедур, передбачених статтею 59 Закону №280/97-ВР, статтями 9, 13, 21, 21-1, 36 Закону №1160. Натомість, колегія суддів вважає, що вказаний наказ в даному випадку вичерпав свою дію саме проведенням конкурсу 16.01.2020 року та його скасування не призведе до поновлення прав позивача, а тому в задоволенні вимог про визнання його протиправним та нечинним слід відмовити. Щодо визнання протиправним та нечинним рішення конкурсної комісії Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з призначення управителів багатоквартирних будинків у місті Дніпрі, оформлене протоколом №4 від 16.01.2020 року, колегія суддів зазначає наступне. Позивач в адміністративному позові та апеляційній скарзі зазначає, що виконавчим комітетом Дніпровської міської ради ухвалено рішення №39 від 21.01.2020 року «Про призначення управителів багатоквартирних будинків», яке є протиправним, оскільки прийняте на підставі протиправного конкурсу, тобто не проходило процедуру його прийняття, встановленого Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Порядком проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку, затвердженого наказом Мінрегіону України №150 від 13.06.2016 року. Вказане рішення прийняте без проведення конкурсу на підставі протиправного протоколу конкурсної комісії Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з призначення управителів багатоквартирних будинків у місті Дніпрі, оформлене протоколом №4 від 16.01.2020 року. Протоколом засідання конкурсної комісії Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з призначення управителя багатоквартирного будинку №4 від 16.01.2020 року визначено переможців конкурсу: - Товариство з обмеженою відповідальністю «УПРАВБУД-СЕРВІС» - у багатоповерхових будинках Індустріального, Соборного районів м.Дніпра; - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКОЛОГІЯ-Д» - у багатоповерхових будинках Амур-Нижньодніпровського, Новокодацького, Самарського, Центрального, Чечелівського, Шевченківського районів м.Дніпра; - Комунальне підприємство «ЖИЛСЕРВІС-5» Дніпровської міської ради - у гуртожитках та малоповерхових будинках Самарського, Амур-Нижньодніпровського, Новокодацького, Чечелівського, Центрального, Шевченківського районів м.Дніпра; - Комунальне підприємство «ЖИЛСЕРВІС-14» Дніпропетровської міської ради - у малоповерхових будинках Індустріального та Соборного районів м.Дніпра; - доручено директору Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради Грицаю В. В. укласти договори про надання послуги з управителями (п.1 цього рішення) строком на один рік, від імені співвласників багатоквартирного будинку (а.с.205-218 т.1). Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» запровадив нові норми права, відповідно до яких співвласники багатоквартирних будинків набули усю повноту прав власників щодо багатоквартирних будинків, у яких вони володіють квартирами. Саме співвласники багатоквартирних будинків визначають форму управління власним будинком і є стороною у договорах управління з управителями. Згідно з вимогами п.5 ст.13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» у разі якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок... У такому разі ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається за результатами конкурсу, який проводиться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства, а договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя. Згідно з положеннями вищенаведених нормативно-правових актів, виконавчі комітети не стають стороною договірних відносин, що мають бути встановлені за результатами проведення конкурсу. На реалізацію норм Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та рішення відповідача за результатами проведення конкурсу укладаються договори управління, де сторонами договорів є учасники конкурсу (господарюючі суб`єкти) та співвласники багатоквартирних будинків (не господарюючі суб`єкти). Відтак, спірними рішеннями відповідачів №4 від 16.01.2020 року та №39 від 21.01.2020 року зачіпаються інтереси будь-якого мешканця територіальної громади відповідного района м.Дніпро, тобто невизначеного кола осіб. В апеляційній скарзі позивач зазначає, що конкурсна документація є актом, що встановлює обов`язкові для суб`єктів господарювання правила поведінки, зокрема встановлює перелік складових послуг з управління багатоквартирним будинком, які повинні будуть надаватись переможцем конкурсу; вимоги щодо якості надання послуг (перелік робіт та періодичність їх надання) з посиланням на стандарти, нормативи, норми, правила; порядок визначення ціни послуги з управління багатоквартирним будинком (визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу), проект договору тощо. Зазначені норми права застосовуються неодноразово та щодо невизначеного кола осіб. Як зазначалось вище, протоколом засідання конкурсної комісії Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з призначення управителя багатоквартирного будинку №4 від 16.01.2020 року визначено переможців конкурсу. При цьому відповідачами ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано документів, що були предметом обговорення засідання конкурсної комісії Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з призначення управителя багатоквартирного будинку та підставою прийняття протоколу №4 від 16.01.2020 року з визначення переможців конкурсу, та в матеріалах справи такі докази відсутні. Вказані обставини судом першої інстанції взагалі залишені поза увагою та ним не дана оцінка в рішенні суду. В судовому засіданні апеляційної інстанції представники відповідачів пояснили, що конкурсні пропозиції було знищено під час затоплення архівної частини, що підтверджується актом від 01.06.2020 року за №1 про нестачу архівних справ (документів) у структурних підрозділах (а.с.186-189 т.2). При цьому, представники відповідачів не змогли пояснити суду чому лише через чотири місяці після проведення конкурсу, матеріали цього конкурсу були передані до архіву. Крім того, не знайшло відповіді питання щодо можливості відтворення вказаної документації, адже всі конкурсанти, вони ж і переможці конкурсу, існують. Відповідачами суду апеляційної інстанції не надано будь-яких доказів неможливості відтворення конкурсних документів, та в матеріалах справи такі докази відсутні. На підставі викладених вище обставин в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку що за відсутності документів, які були підставою прийняття рішення конкурсної комісії Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з призначення управителів багатоквартирних будинків у місті Дніпрі, оформлене протоколом №4 від 16.01.2020 року, таке рішення є немотивованим та необгрунтованим, тобто, прийнятим не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, а тому є нечинним. Оскільки рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №39 від 21.01.2020 року «Про призначення управителів багатоквартирних будинків» є похідним, пов`язаним спільним предметом правозастосування від рішення конкурсної комісії Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з призначення управителів багатоквартирних будинків у місті Дніпрі, оформлене протоколом №4 від 16.01.2020 року, та прийнято на його підставі, тому вимоги про визнання його протиправним та нечинним підлягають задоволенню. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про порушення відповідачами процедури підготовки та прийняття регуляторних актів, які, в свою чергу, порушують права та охоронювані законом інтереси позивача. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, не доведено правомірність прийняття оскаржуваних рішень. За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову. На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: partial