Рішення адміністративного суду від 2023-06-22 00:00:00+03

У січні 2021 року Головне управління ДПС у Львівській області (далі також позивач, контролюючий орган) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі також - відповідачка), в якому просило стягнути з відповідачки податковий борг у розмірі 686260,83 грн. Позовні вимоги обґрунтовано наявністю у відповідачки узгодженого та не сплаченого у встановлений законодавством строк податкового боргу у розмірі 686260, 83 грн, у зв`язку із чим позивачем вчинено заходи щодо стягнення такої суми у судовому порядку. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.05.2021, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2021, позов задоволено. Судами попередніх інстанцій встановлено, що [PERSON] згідно з довідкою Головного управління ДПС у Львівській області № 4153610/13-01-13-07-07 від 22.10.2020 має заборгованість в розмірі 686260, 83 грн, в т.ч. з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі - 638326,78 грн, військового збору у сумі - 47934,05 грн. Так, судами констатовано, що на підставі акту перевірки від 28.02.2018 №522/13-01-13-07/ [NUMBER] про результати документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету [PERSON] за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 позивачем винесено податкові повідомлення-рішення від 02.04.2018 № 0132691307, №0132711307, №0132741307, якими збільшено позивачці грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та військового збору, а також застосовано штрафні фінансові санкції у розмірі 170,00 грн. Вказані податкові повідомлення-рішення були надіслані відповідачці рекомендованим листом з повідомленням про вручення відправленням, проте останні повернулися на адресу контролюючого органу з відміткою поштового органу «за закінченням встановленого терміну зберігання». Ні в адміністративному, ні в судовому порядку зазначені рішення контролюючого органу відповідачкою не оскаржувалися. Також, як встановили суди, на виконання ст. 59 Податкового кодексу України (далі також - ПК України) позивач направляв на адресу відповідачки податкову вимогу № 62244-17 від 25.05.2018, відповідно до якої станом на 24.05.2018 загальна сума податкового боргу [PERSON] становить 686260,83грн. [PERSON] оскаржувала вказану податкову вимогу у судовому порядку, однак ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29.01.2019 позовну заяву [PERSON] до Головного управління ДФС у Львівській області, за участю третьої особи Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК», про визнання протиправною та скасування вимоги залишено без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.240 КАС України у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання без поважних причин. Оскільки податковий борг відповідачкою не сплачено, контролюючий орган звернувся до суду із позовом про стягнення такого боргу. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, висновки якого підтримав й апеляційний суд, виходив з того, що викладені в позовній заяві доводи про наявність підстав для стягнення з відповідачки податкового боргу є обґрунтованими, оскільки суми податків є узгодженими та у встановлені законом строки до бюджету не сплачені. З такими рішеннями судів попередніх інстанцій не погодилася відповідачка та подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В касаційній скарзі відповідачка вказує на необґрунтованість висновків контролюючого органу про наявність підстав для нарахування їй зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з посиланням на отримання нею у 2015 року додаткового блага у вигляді прощення (анулювання) боргу за кредитним договором, оскільки жодного прощення не відбулося, а повідомлення про таке прощення (анулювання) відповідачкою не отримувалося. Посилається на повне погашення нею боргу за кредитним договором. Ухвалою Верховного Суду від 20.12.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2021 у цій справі. Позивач скористався своїм правом та подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити останню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає наступне. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Відповідно до пункту 15.1. ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Підпунктом 16.1.3. п. 16.1. ст. 16 ПК України визначено, що платники податків і зборів зобов`язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів. Підпункт 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України визначає, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, передбачених податковим законодавством. Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п.38.1 ст.38 Кодексу). Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений вказаним Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання. Відтак, статусу податкового боргу набуває лише узгоджена сума грошового (податкового) зобов`язання, не сплачена платником податків у визначений строк. Відповідно до пп. 41.1, 41.5 ст. 41 ПК України органи державної податкової служби є контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби. Органи державної податкової служби, які уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах їх повноважень є органами стягнення. Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі, якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається. У відповідності до пунктів 95.1, 95.2 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. За правилами пункту 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження. Наведені положення законодавства дають підстави для висновку, що юридичним фактом, з настанням якого законодавець пов`язує реалізацію права контролюючого органу на примусове стягнення податкового боргу, у тому числі шляхом звернення до суду, є дотримання таких умов: надіслання платнику податкової вимоги рекомендованим листом з повідомленням про вручення чи вручення її особисто платнику або його законному чи уповноваженому представникові; сплив строку у 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Як вже було зазначено в цій постанові, суди попередніх інстанцій констатували факт направлення на адресу відповідачки податкових повідомлень-рішень від 02.04.2018 № 0132691307, №0132711307, №0132741307 і податкової вимоги № 62244-17 від 25.05.2018, а відтак, з огляду на відсутність доказів їх скасування, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення несплаченого грошового зобов`язання. Що ж стосується доводів касаційної скарги про безпідставність нарахування контролюючим органом грошових зобов`язань, то колегія суддів погоджується з твердженнями судів попередніх інстанцій, що в даному випадку суд не оцінює правильність донарахування позивачем сум зобов`язань, оскільки ці обставини входять до предмету доказування у справі щодо правомірності відповідних податкових повідомлень - рішень. Так, згідно з частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та зважаючи на те, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України, тощо. При цьому питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкові повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з якими відповідні зобов`язання визначено, а також вимога про сплату боргу, не є предметом дослідження у цій справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз. Наведене є однією із гарантій дотримання у податкових відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Не заслуговують на увагу й посилання відповідачки у касаційній скарзі на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19.02.2019 у справі №820/1407/15, від 15.10.2019 у справі №802/3756/15-а, оскільки предметом спору у цих справах є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, а відтак такі не є релевантними до спірних правовідносин. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України). Враховуючи, що суди першої та апеляційної інстанції прийняли рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін. Згідно з ухвалою Верховного Суду від 20.12.2021 відповідачці було відстрочено сплату судового збору за подання касаційної скарги до закінчення касаційного перегляду справи. Відповідно, наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь держави судового збору в сумі 13725,20 грн, визначеного в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху, а в подальшому відстроченого.

Результат розгляду: granted