Рішення адміністративного суду від 2023-06-21 00:00:00+03

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди. Позивачі просять визнати дії протиправними Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови в перерахунку щорічної одноразової допомоги до 5 травня 2022 р. позивачам, як учасникам ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у порядку ст.ст.7, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. №3551-ХІІ; Зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити у порядку ст.ст.7, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. №3551-ХІІ щорічну одноразову допомогу до 5 травня 2022 р. позивачам у розмірі 11 566 грн. - кожному; Стягнути з Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області у порядку ст.ст.7, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. №3551-ХІІ щорічну одноразову допомогу до 5 травня 2022 р. на користь позивачів 11 566 грн. - кожному з урахуванням виплачених сум; Стягнути з Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області у порядку ст.56 Конституції України від 28.06.1996 р. №254к/96-вр, рішень Конституційного суду України від 22.05.2018 р. №5-р/2018, від 27.02.2020 р. №з-р/2020 моральну шкоду на користь позивачів 3 000 грн. - кожному. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. Позивачами подана апеляційна скарга, просять рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1 ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів. Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Як було встановлено судом першої інстанції, позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 22.08.2016; є постраждалим внаслідок Чорнобильної катастрофи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 04.02.2011. Позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 04.07.2005; є постраждалим внаслідок Чорнобильної катастрофи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 16.07.2002. Позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 07.08.2017; є постраждалим внаслідок Чорнобильної катастрофи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 01.02.2009. Позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 30.05.2002; є постраждалим внаслідок Чорнобильної катастрофи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 20.12.2005. На звернення позивачів 18.07.2022 щодо виплати разової грошової допомоги, відповідач листом від 05.08.2022 повідомив, що відповідно до постанови КМУ від 07.05.2022 №540 «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» особам з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи разова грошова допомога до 5 травня 2022 року виплачується у розмірі 3 906 грн. Щорічна разова грошова допомога [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в розмірі 3 906 грн. перерахована на поточні рахунки заявників в червні 2022 року разом з поточною пенсією за червень. Позивачі звернулись до суду з даним позовом. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи положення статті 64 Конституції України, частини 2 ст.20 Закону №389, частину сьому статті 20 та абзацу третього підпункту 2 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, у 2022 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня має здійснюватися у розмірах, визначених в додатку до Порядку, затвердженого постановою КМУ від 07.05.2022 року №540. Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. На час виникнення спірних відносин у справі, яка розглядається, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб (пункт 3). Крім того, підпунктом 2 пункту 4 вказаного Указу Кабінет Міністрів України зобов`язано невідкладно забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України, який продовжувався і триває на час виникнення спору та розгляду цієї справи в судах. Абзацом третім підпункту 2 пункту 22 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України в редакції Закону України від 03.03.2022 № 2118-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану» установлено, що в умовах воєнного стану або для здійснення згідно із законом заходів загальної мобілізації Кабінет Міністрів України може приймати рішення щодо порядку застосування і розмірів державних соціальних стандартів та гарантій, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування. У відповідності до частини сьомої статті 20 та абзацу третього підпункту 2 пункту 22 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 07.05.2022 № 540 «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», якою затвердив Порядок № 540, яким, зокрема визначено, що разова грошова допомога до 5 травня у 2022 році виплачується в таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 4421 гривня, II групи -3906 гривень, III групи - 3391 гривня; учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1491 гривня; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 4421 гривня; членам сімей загиблих і дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни та жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, а також членам сімей загиблих (померлих) захисників і захисниць України - 966 гривень; учасникам війни та колишнім в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, особам, яких було насильно вивезено на примусові роботи, дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога - 612 гривень. На час виникнення спірних відносин у справі, яка розглядається також діє стаття 13 Закону № 3551-ХІІ у редакції Закону № 367-XIV, за правилами якої щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком. Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19). За правовою позицією Верховного Суду у справі №560/8064/22, визначення Урядом у своїй постанові інших (менших), ніж у Законі № 3551-ХІІ, розмірів щорічної допомоги до 5 травня у 2022 році для осіб, які внаслідок виконання обов`язків оборони та захисту держави набули статусу ветеранів війни, свідчить про неналежне виконання Державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни та осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551-ХІІ та підриває довіру до Держави, оскільки порушуються сама суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту таких осіб. До спірних відносин у справі, яка розглядається при визначенні розміру щорічної допомоги до 5 травня у 2022 році не можуть бути застосовані нормативно-правові акти органів державної влади (Бюджетний кодекс України та постанова № 504), які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені Законом № 3551-ХІІ, оскільки вони є такими, що суперечать статті 17 Основного Закону та спеціальному законодавству, яке регулює забезпечення державою соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України шляхом надання їм пільг і гарантій соціального захисту відповідно до законодавства, які є пріоритетними й мають безумовний характер, а мають бути застосовані саме положення статті 12 Закону № 3551-XII, як спеціального законодавства, яке регулює спірні відносини та ухвалене з метою конкретизації приписів Конституції. Враховуючи те, що на час виникнення спірних правовідносин одночасно чинні норми Порядку № 540 та положення статті 13 Закону № 3551-ХІІ у редакції Закону № 367-XIV, які по різному визначають розміри щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2022 році, та ієрархію нормативно-правових актів, застосуванню підлягають саме положення вказаного Закону № 3551-ХІІ, який має вищу юридичну силу. Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, позовні вимоги належить задовольнити наступним чином: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] щомісячної разової грошової допомоги до 5 травня 2022 року у розмірі восьми мінімальних пенсі за віком з урахуванням раніше виплачених сум, як інвалідам війни згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] недоплачену суму щорічної разової допомоги до 5 травня 2022року згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком як інвалідам війни, з урахуванням раніше виплачених сум допомоги. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди на користь позивачів 3000 грн. - кожному. В цій частині позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі вимушені доказувати своїм близькім, друзям, знайомим, представникам місцевої влади, посадовим особам органів державної влади, що вони дійсно були ліквідаторами аварії на ЧАЕС і що мають отримувати грошові кошти згідно законів України, а не постанови КМУ, що змушує позивачів хвилюватися і переживати за те, що Держава в особі відповідача відмовилась від гарантій щодо виплати щорічної разової грошової допомоги. Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Колегія суддів враховує, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. Колегія суддів вважає, що позивачами не доведено та матеріалами справи не встановлено, що негативні емоції позивачів досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди відсутні.

Результат розгляду: partial