Рішення адміністративного суду від 2022-06-07 00:00:00+03

У жовтні 2012 року Товариство звернулось до суду із позовом до Інспекції, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.06.2012 № 0000840802/534/4221 та від 04.09.2012 № 0001020802/9099 і № 0000510808/9100. На обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалося на те, що: згідно абзацу 7 статті 1 Закону України «Про систему оподаткування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податки і збори (обов`язкові платежі), справляння яких не передбачено цим Законом, сплаті не підлягають; в переліку загальнодержавних податків (зборів), встановлених у статтях 9 та 10 Податкового кодексу України, відсутній такий податок (збір) як «частина чистого прибутку (доходу)»; норма підпункту 7.8.2 пункту 7.8 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає одночасну сплату дивідендів всім акціонерам та за рішенням емітента, а не окремо випадок нарахування частини прибутку на рахунки держави. Справа неодноразово розглядалася різними судовими інстанціями. Львівський окружний адміністративний суд постановою від 28.07.2016, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2017, позов задовольнив повністю: визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 13.06.2012 № 0000840802/534/4221 та від 04.09.2012 № 0001020802/9099 і № 0000510808/9100. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що: оскільки в переліку загальнодержавних податків (зборів), встановлених у статях 9 та 10 Податкового кодексу України, відсутній такий податок (збір) як «частина чистого прибутку (доходу)», то обов`язок підприємства сплатити частину чистого прибутку до Державного бюджету не є податковим зобов`язанням у розумінні Податкового кодексу України; враховуючи те, що встановлений статтями 59, 60 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» обов`язок щодо сплати частини чистого прибутку суб`єктами господарювання до бюджету не є грошовим зобов`язанням, а відтак встановлена статтею 127 Податкового кодексу України відповідальність платників податків, зборів (обов`язкових платежів) у вигляді штрафу не поширюється на сплату зазначеного платежу. Інспекція оскаржила рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 03.07.2017 відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки суди не надали належної правової оцінки тому, що: в силу положень постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2009 № 315 у разі неприйняття господарськими товариствами, у статутному фонді яких є корпоративні права держави, рішення про нарахування дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності за 2008 рік, такі господарські товариства також сплачують частину чистого прибутку до державного бюджету у розмірі, визначеному за базовими нормативами відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, встановлених на відповідний рік, до 01 червня 2009 року; оскільки згідно даних реєстру власників цінних паперів Фонду державного майна належить 217668739 штук простих іменних акцій Товариства (що становить 25% акцій Товариства), а також зважаючи на те, що рішенням Господарського суду Львівської області від 15.10.2009 у справі № 24/122 було визнано недійсним рішення загальних зборів акціонерів Товариства від 03.04.2009, оформлене протоколом загальних зборів акціонерів від 03.04.2009 № 1/2009 в частині затвердження порядку розподілу чистого прибутку та виплати дивідендів за результатами господарської діяльності Товариства у 2008 році, то позивач зобов`язаний був спрямувати частину чистого прибутку на виплату дивідендів до Державного бюджету України у сумі 468787,50 грн. (12501000,00 грн.*25%*15%) в термін до 01.06.2009; оспорювані податкові повідомлення-рішення були прийняті у період дії Податкового кодексу України, згідно яких Товариству були визначені не податкові, а грошові зобов`язання. Товариство не скористалось своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 18.02.2022 прийняв касаційну скаргу Інспекції до провадження та визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи і призначив попередній розгляд справи на 22.02.2022, під час проведення якого суд дійшов висновку про призначення справи до касаційного розгляду у спрощеному провадженні без повідомлення сторін на 15.03.2022. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 був введений в Україні воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (Указ затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ) та продовжений згідно з Указами Президента України від 14.03.2022 №133\\2022 (Указ затверджений Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ), від 18.04.2022 № 259/2022 (Указ затверджений Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX), від 17.05.2022 № 341/2022 (Указ затверджений Законом України від 22.05.2022 № 2263-IX), у зв`язку з чим, справи, призначені до розгляду Верховним Судом на 15.03.2022 були зняті з розгляду. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 06.06.2022 призначив справу до касаційного розгляду у спрощеному провадженні без повідомлення сторін на 07.06.2022. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та, враховуючи межі касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що Інспекція провела позапланову невиїзну документальну перевірку Товариства з питань достовірності обчислення та повноти сплати частини чистого прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності господарських товариств, у статутному фонді яких є корпоративні права держави, за 2008 рік, а також, авансового внеску з податку на прибуток, нарахованого на суму дивідендів, призначених для виплати, результати якої оформлені актом №175/08-20/00152388 від 24.05.2012, за висновками якого Товариством були порушені: вимоги статей 59, 60 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік», постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2009 «Про затвердження базових нормативів відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави», які полягали у тому, що Товариством не було нараховано та не було сплачено в установлений законодавством України термін частину чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України за результатами фінансово-господарської діяльності за 2008 рік у сумі 468787,50 грн.; вимоги підпункту 7.8.2 пункту 7.8 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого Товариством занижено авансовий внесок з податку на прибуток за 2008 рік на суму 117196,88 грн. Зокрема, у акті перевірки було вказано, що згідно даних реєстру власників цінних паперів Фонду державного майна належить 217668739 штук простих іменних акцій Товариства (що становить 25% акцій Товариства). Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.10.2009 у справі № 24/122, залишеним в силі постановою Вищого господарського суду України від 08.04.2010, було визнано недійсним рішення загальних зборів акціонерів Товариства від 03.04.2009, оформлене протоколом загальних зборів акціонерів від 03.04.2009 № 1/2009 в частині затвердження порядку розподілу чистого прибутку та виплати дивідендів за результатами господарської діяльності Товариства у 2008 році. З огляду на викладене, Товариство зобов`язане було спрямувати частину чистого прибутку на виплату дивідендів до Державного бюджету України у сумі 468787,50 грн. (12501000,00 грн.*25%*15%) в термін до 01.06.2009 та, як наслідок, нарахувати та сплатити авансовий внесок з податку на прибуток за 2008 рік у сумі 117196,88 грн. (468787,50 грн.*25%), з огляду на положення пункту 1.9 статті 1, підпункту 7.8.2 пункту 7.8 статті 7Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». На підставі висновків вказаного акта перевірки та з урахуванням процедури адміністративного оскарження Інспекція прийняла податкові повідомлення-рішення: 13.06.2012 № 0000840802/534/4221, яким збільшила Товариству суму грошового зобов`язання за платежем: частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій на 468787,50 грн. - за основним платежем, 117196,88 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); від 04.09.2012 № 0001020802/9099, яким збільшила Товариству суму грошового зобов`язання за платежем: податок на прибуток на 117196,88 грн. - за основним платежем; від 04.09.2012 № 0000510808/9100, яким збільшила Товариству суму грошового зобов`язання за платежем: податок на прибуток на 29299,22 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). Відповідно до частини восьмої статті 59 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» господарські товариства, у статутному фонді яких є корпоративні права держави (крім Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»), сплачують до 01 червня 2009 року до Державного бюджету України дивіденди, нараховані за результатами фінансово-господарської діяльності за 2008 рік пропорційно розміру державної частки (акцій, паїв) у їх статутних фондах у розмірі базових нормативів відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів. Згідно частини першої статті 60 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» у разі неприйняття господарськими товариствами, у статутному фонді яких є корпоративні права держави, та господарськими товариствами, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) яких знаходиться у статутних фондах господарських товариств, частка держави яких складає не менше 50 відсотків (крім закритого акціонерного товариства «Укргаз-Енерго»), рішення про нарахування дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності за 2006, 2007 та 2008 роки до 1 червня 2009 року, такі господарські товариства сплачують частину чистого прибутку до державного бюджету у розмірі, визначеному за базовими нормативами відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, встановлених на відповідний рік, до 01 червня 2009 року. Частиною другою статті 59 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» встановлено, що Порядок відрахування частини чистого прибутку (доходу) встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2009 № 315 «Про затвердження базових нормативів відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, у 2008 році» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було встановлено, що частка прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів (відсотків) для господарських товариств, що провадять діяльність у галузях, реалізацію державної політики в яких забезпечує Міністерство палива та енергетики України становить 15%. Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, а також зважаючи на те, що Товариство у 2008 році мало статус господарського товариства, у статутному фонді якого є корпоративні права держави, то Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що вимога статті 59 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) щодо сплати до бюджету частини чистого прибутку у розмірі, визначеному за базовими нормативами відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, встановлених на відповідний рік, є для нього обов`язковою, з огляду на що суди попередніх інстанцій дійшли неправомірного висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 13.06.2012 № 0000840802/534/4221 в частині основного платежу у розмірі 468787,50 грн. Нормами пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, то це тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. Наведені правові норми дають підстави для висновку, що частина чистого прибутку не є податковим платежем у розумінні норм Податкового кодексу України, оскільки цей платіж не віднесений ані до загальнодержавних податків та зборів, ані до місцевих податків. Отже, застосування до позивача штрафних санкцій на підставі статті 123 Податкового кодексу України не відповідає змісту вищевказаної норми, дія якої поширюється виключно на випадки несплати платником податків податкових зобов`язань. При цьому покладення на контролюючі органи повноважень щодо обліку таких платежів, а також сплата його до державного бюджету України, не змінює правової природи такого платежу і не звільняє Товариство від обов`язку, встановленого статтями 59, 60 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» щодо сплати частини чистого прибутку, розрахованого за 2008 рік. З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що у податкового органу не було законних підстав для застосування до Товариства штрафних (фінансових) санкцій, оскільки платіж (частина прибутку (доходу)), що відраховується господарським товариством, у статутному фонді якого є корпоративні права держави, до бюджету, не є податковим зобов`язанням. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи позов в частині скасування податкового повідомлення-рішення 13.06.2012 № 0000840802/534/4221, помилково скасували зазначене податкове повідомлення-рішення в частині збільшення грошового зобов`язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій за основним платежем у сумі 468787,50 грн., з огляду на що ухвалені у даній справі судові рішення підлягають скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. Щодо податкових повідомлень-рішень від 04.09.2012 № 0001020802/9099 і № 0000510808/9100 Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду вказує наступне. Згідно з абзацом 1 підпункту 7.8.2 пункту 7.8 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) крім випадків, передбачених підпунктом 7.8.5 цього пункту, емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок з податку на прибуток у розмірі ставки, встановленої пунктом 10.1 статті 10 цього Закону, нарахованої на суму дивідендів, призначених для виплати, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно із виплатою дивідендів. Абзацом 3 підпункту 7.8.2 пункту 7.8 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що обов`язок із нарахування та сплати авансового внеску з цього податку за визначеною пунктом 10.1 статті 10 цього Закону ставкою покладається на будь-якого емітента корпоративних прав, що є резидентом, незалежно від того, чи такий емітент або отримувач дивідендів є платником податку на прибуток або має пільги зі сплати податку на прибуток, надані цим Законом або іншими законодавчими актами, чи у вигляді застосування ставки податку іншої, ніж встановлена пунктом 10.1 статті 10 цього Закону (крім платників цього податку, які підпадають під дію пункту 7.2 статті 7 чи підпункту 10.2.3 пункту 10.2 статті 10 цього Закону). Відповідно до пункту 1.9 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) дивідендом визнається платіж, який здійснюється юридичною особою - емітентом корпоративних прав чи інвестиційних сертифікатів на користь власника таких корпоративних прав (інвестиційних сертифікатів) у зв`язку з розподілом частини прибутку такого емітента, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку. За змістом статті 41 Закону України «Про господарські товариства» (чинного на час виникнення спірних відносин) вищим органом акціонерного товариства є загальні збори товариства. До компетенції загальних зборів, серед іншого, належить затвердження річних результатів діяльності акціонерного товариства, включаючи його дочірні підприємства, затвердження звітів і висновків ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів), визначення порядку покриття збитків. Зміст наведених положень у їх системному зв`язку свідчить про те, що обов`язок платника податку - емітента корпоративних прав щодо внесення авансового внеску з податку на прибуток виникає виключно у випадку прийняття ним рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам, що, у свою чергу, відноситься до виключної компетенції загальних зборів емітента. У справі, яка розглядається, суди встановили, що рішенням Господарського суду Львівської області від 15.10.2009 у справі № 24/122, залишеним в силі постановою Вищого господарського суду України від 08.04.2010, було визнано недійсним рішення загальних зборів акціонерів Товариства від 03.04.2009, оформлене протоколом загальних зборів акціонерів від 03.04.2009 № 1/2009 в частині затвердження порядку розподілу чистого прибутку та виплати дивідендів за результатами господарської діяльності Товариства у 2008 році. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що передумовою для здійснення нарахування та сплати до бюджету суми авансового внеску з податку на прибуток є прийняття платником цього податку рішення про виплату дивідендів, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що за відсутності такого рішення позивачем не було порушено вимог пункту 1.9 статті 1, підпункту 7.8.2 пункту 7.8 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що свідчить про безпідставність визначення Товариству суми грошового зобов`язання з податку на прибуток та штрафних (фінансових) санкцій за порушення порядку нарахування та сплати авансового внеску до бюджету. Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення , переглянуте у передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або з порушенням норм процесуального права.

Результат розгляду: partial