Рішення адміністративного суду від 2022-04-07 00:00:00+03

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ: 21 жовтня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ГУПФ України в Херсонській області, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про результати розгляду заяви № 20 від 03.12.2020 щодо відмови у зарахуванні пільгового стажу роботи [PERSON] та рішення від 28.08.2021 № 211530005939 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язати відповідача призначити [PERSON] з 19.08.2021 пенсію за віком на пільгових умовах та виплатити пенсію з 19.08.2021 по дату набрання рішенням суду законної сили. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року позов був задоволений частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про результати розгляду заяви від 03.12.2020 № 20 щодо відмови у зарахуванні пільгового стажу роботи [PERSON] та рішення від 28.08.2021 № 211530005939 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи [PERSON] на посаді контролера в ливарному виробництві відділу технічного контролю з 01.11.1989 до 31.01.2006 у ВАТ "Південелектромаш" та вирішити питання про призначення [PERSON] пенсії з урахуванням зазначеного періоду, з дати звернення - 19.08.2021, з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. II. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: Не погоджуючись з рішенням Херсонського окружного адміністративного суду 24 грудня 2021 року ГУПФ України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просив його скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги апелянт, обґрунтовує тим, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 30.09.2013 припинена діяльність юридичної особи - ВАТ "Південний електромашинобудівний завод". У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у Порядку, затвердженому постановою Пенсійного фонду України від 10.11.2006 №18-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.11.2006 за № 1231/13105. Апелянт вказує на те, що згідно даних трудової книжки з 18.08.1989 Позивач була учнем контролера в ливарному виробництві обрубної дільниці відділу технічного контролю, з 01.11.1989 по 31.01.2006 -контролером ливарного виробництва. Управління не погоджується з твердженням суду 1-ї інстанції про те, що до списку № 2, затвердженому постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 включено посаду, яку займала Позивач. Як вбачається із судового рішення: "... до розділу XV "Металлообработка. Литейное производство ''вказаного списку включено посади:''Браковщики (приемщики, контролери) на участках плавки, заливки (разливки) металла, вибивки и обрубки лиття; Транспортировщики на обрубних, формовочних, стержневих и вибивних участках работ уборщики литейних цехов», проте, згідно записів трудової книжки Позивача, вона , як зазначено вище була учнем контролера в ливарному виробництві обрубної дільниці відділу технічного контролю, з 01.11.1989 по 31.01.2006 -контролером ливарного виробництва. Апелянт зазначив, що судом 1-ї інстанції проігноровано наступне: надана архівна копія особової картки форми Т-2, згідно якої Позивач працювала у цеху № 48: учнем контролера у ливарному виробництві з 18.08.1989, контролером у ливарному виробництві з 01.11.1989 по 31.01.2006. Також зазначено, що з 01.07.2002 наказом від 26.07.2002 № 222 встановлено 210 грн.+80грн. суміщення транспорт (так у документі). Згідно із копією наказу від 26.07.2002 № 222 [PERSON] - контролеру у ливарному виробництві (БТК цеху 06) встановлено оклад в сумі 210,00грн. та доплату за суміщення професії транспортувальника (БТК цеху 06) в сумі 80грн. На думку апелянта, враховуючи те, що Позивач у період з 01.11.1989 по 31.01.2006 працювала за суміщенням вказаний період неможливо зарахувати до стажу роботи, який дає право на отримання пенсії на пільгових умовах. Крім того, апелянт вказує на те, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Таким чином, з 1 січня 2004 року Закон № 1058 є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду. Згідно з п. 4.7. Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органу, що призначає пенсію. Також, Управління наголошує на тому, що при призначенні пенсії застосовується той закон, який є чинним на дату звернення із заявою про призначення. III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2022 року апеляційну скаргу було залишено без руху. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження. Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав: IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ : Судом першої інстанції було встановлено, що у листопаді 2020 року [PERSON] звернулася до Новокаховського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ст. 114 Закону № 1058. Згідно із записами у трудовій книжці серії [NUMBER] (а/с 16-20), [PERSON] працювала у наступні періоди на посадах: - 18.08.1989 прийнята в "отдел технического контроля ученицей контролера в литейном производстве на обрубной участок" в Новокаховський електромашинобудівний завод; - 31.01.2006 звільнена у зв`язку з переведенням "ООО "Новокаховский электромаш. завод"; - 01.02.2006 прийнята в ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод" в "отдел технического контроля контролером в литейном производстве четвертого разряда в ВТК цеха 06 на термообрубной участок по переводу с ОАО "Южелектромаш"; - 13.04.2009 переведена в "06 чугуно-литейный цех уборщицей в хозяйственную группу"; - 22.07.2009 звільнена за власним бажанням з ТОВ "Новокаховський електромашинобудівний завод"; - 23.07.2009 прийнята прибиральником у ливарних цехах у господарську групу в ТОВ "Новокаховський ливарний завод"; - 03.01.2012 переведена у 06 чавуно-ливарний цех у господарську групу прибиральником у ливарних цехах другого розряду; - 21.05.2015 звільнена за угодою сторін з ТОВ "Новокаховський електромеханічний завод". 03.12.2020 Комісією при ГУ ПФУ в Херсонській області прийнято рішення № 20, яким відмовлено в зарахуванні [PERSON] періоду роботи на посаді контролера в ливарному виробництві відділу технічного контролю з 01.11.1989 до 31.01.2006 у ВАТ "Південелектромаш" до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком за списком № 2 відповідно до пункту 2-2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішення прийнято у зв`язку з тим, що у складі заробітної плати проводились нарахування доплати за суміщення професій (код 28) з січня 1992 року по грудень 1993 року, з вересня по грудень 1995 року, з січня по грудень 1998 року, з березня 1999 року по січень 2006 року. Крім того, кількість відпрацьованих заявницею годин з січня 1995 року по грудень 2000 року становить 3 роки 10 місяців 9 днів (а/с 73). 19.08.2021 [PERSON] звернулася до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та подала документи. 27.08.2021 ГУ ПФУ в Херсонській області прийнято рішення № 211530005939 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України № 1058 відсутнє, у зв`язку з відсутнім необхідним пільговим стажем. За доданими документами до страхового стажу зараховані всі періоди роботи. До пільговою стажу не зараховано період з 01.11.1989 до 31.01.2006, оскільки Комісія з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії при Головному управлінні Пенсійного фонду України відмовила в підтвердженні пільгового стажу за цей період по причині роботи по сумісництву (а/с 115). V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ТА ОЦІНКА СУДУ : Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Згідно статті 8 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституції не є вичерпними. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно із п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. Відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року. При цьому за відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок. Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному ПФУ за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном. Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника врегульовано Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженим постановою Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1. Пунктами 3, 4 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугою років, здійснюються комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років. Комісії створюються при головних управліннях, зокрема Пенсійного фонду України в областях. Згідно із пунктом 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 процентів робочого часу, встановленого для працівників даного виробництва, професії чи посади з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням трудових обов`язків. Відповідно до пункту 7 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах у разі неритмічної роботи підприємства чи організації підрахунок пільгового стажу здійснюється в такому порядку: загальна кількість днів, протягом яких працівник повний робочий день був зайнятий на роботах із шкідливими умовами праці, ділиться на 25,4 - при шестиденному робочому тижні і на 21,2 - при п`ятиденному робочому тижні. Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 затверджено "Список №2 производств, цехов, профессий и должностей с тяжелыми условиями труда, работа в которых дает право на государственную пенсию на льготных условиях и в льготных раз мерах" до розділу XV якого "Металлообработка. Литейное производство" включено посади: "Браковщики (приемщики, контролеры) на участках плавки, заливки (разливки) металла, выбивки и обрубки лиття; Транспортировщики на обрубных, формовочных, стержневых и выбивных участках работ уборщики литейных цехов". Згідно п. 2150100а розділу XIV "Металлообработка/21501000. Литейное производство" Списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 включено посади: "2150100а-12936 Контролеры в литейном производстве, занятые на участках плавки, заливки (разливки) металла, выбивки и обрубки лиття; 2150100а-19219 Транспортировщики в литейном производстве, занятые на обрубных, формовочных, стержневых и выбивных участках работ; 2150100а-19252 Уборщики в литейных цехах". У Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 до розділу 21500000 XIV "Металообробка. Ливарне виробництво" внесено посади: 2150100а-12936 Контролери у ливарному виробництві, зайняті на дільницях плавлення, заливання (розливання) металу, вибивання та обрубування лиття; 2150100а-19219 Транспортувальники у ливарному виробництві, зайняті на обрубних, формувальних, стержньових та вибивних дільницях; 2150100а-19252 Прибиральники у ливарних цехах. Згідно розділу ХIV "Оброблення металу. Ливарне виробництво" Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 включено посади: 14.1а контролери у ливарному виробництві, зайняті на ділянках плавлення, заливання (розливання) металу, вибиванням та обрубуванням литва; 14.1а прибиральники у ливарних цехах; 14.1а транспортувальники у ливарному виробництві, зайняті на обрубних, формувальних, стрижневих та вибивних дільницях. Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII). Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ). Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Поняття майно в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися майновими правами і, відповідно, майном у розумінні цього положення. Питання, що має бути розглянуто, полягає у тому, чи надавали заявнику обставини справи, розглянуті в цілому, право на інтерес, який по суті захищається статтею 1 Першого протоколу (див. рішення щодо прийнятності у справі Броньовські проти Польщі (Broniowski v. Poland) [ВП], заява №31443/96, пункт 98, ECHR 2002-X). Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див. рішення у справі "Кечко проти України (Kechko v. Ukraine), згадане вище, пункт 23). За певних обставин "легітимне очікування" на отримання "активу" також може захищатися ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "легітимне очікування", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви №68385/10 та №71378/10, §35)). (1) Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії). Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що для призначення пенсії на пільгових умовах за даними трудової книжки необхідна наявність в ній відомостей про виконання особою роботи на певній посаді, що віднесена, в даному випадку до Списку № 2, повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці і за результатами атестації робочих місць. Як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до архівної копії особової картки форми Т-2 позивач працювала у цеху № 48: учнем контролера у ливарному виробництві з 18.08.1989, контролером у ливарному виробництві з 01.11.1989 до 31.01.2006. Разом з тим, позивачці з січня 1992 по грудень 1993, з вересня по грудень 1995, з січня по грудень 1998, з березня 1999 по січень 2006 проводилась доплата за суміщення професії транспортувальника (БТК цеху 06). Разом з тим, пенсійним органом при прийнятті рішення про незарахування до стажу роботи, який дає право на отримання пенсії на пільгових умовах, періоду з 01.11.1989 до 31.01.2006 не прийнято до уваги, що і посада контролера у ливарному виробництві, і посада транспортувальника у ливарному виробництві внесені до Списку № 2. При цьому, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта, що з 18.08.1989 позивачка була учнем контролера в ливарному виробництві обрубної дільниці відділу технічного контролю, оскільки вказана обставина не спростовує того, що з 01.11.1989 по 31.01.2006 позивачка працювала на посаді контролера у ливарному виробництві, яка згідно чинного законодавства віднесена до списку №2. Також необґрунтованими є доводи апелянта щодо неможливості зарахування до пільгового стажу роботи за суміщенням, оскільки позивачка обіймала посаду контролеру у ливарному виробництві (БТК цеху 06) та отримувала доплату за суміщення професії транспортувальника (БТК цеху 06), тобто повний робочий день виконувала роботи із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а відтак незарахування відповідачем до стажу роботи за Списком № 2 періоду з 01.11.1989 до 31.01.2006 з даної підстави є протиправним. Окрім того, позивачкою при зверненні до пенсійного органу надано: висновок № 15 щодо експертизи якості атестації робочих місць на ВАТ "Південелектромаш" від 04.04.1992 № 26/03-10, наказ від 03.05.1995 № 223 "Про підтвердження права працівників на пільгове пенсійне забезпечення", наказ від 20.04.2000 № 128 "Про результати атестації робочих місць за умовами праці для підтвердження права працівників на пільгове пенсійне забезпечення", висновок № 21 щодо експертизи якості атестації робочих місць на ВАТ "Південелектромаш" від 27.04.2000 № 30-05. Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що позивачкою було підтверджено виконання нею роботи на певній посаді, що віднесена, в даному випадку до Списку № 2, повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці і за результатами атестації робочих місць Стосовно віку, з якого може бути призначена пенсія за віком на пільгових умовах, апеляційний суд зазначає наступне: В пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист. Відповідно до пункту 1 пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють, зокрема, на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 та на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зазначеним вище особам пенсії призначають за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого в Законі України "Про пенсійне забезпечення". 03.10.2017 Верховною Радою України ухвалений Закон № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", яким Закон № 1058-ІV доповнений розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту: "На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах". За приписами статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. Натомість, згідно із пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом від 02.03.2015 № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років. Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 у справі № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII. Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 від 23.01.2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII. Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ). Отже, на час виникнення спірних правовідносин існувала колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років. Тобто, апеляційний суд вказує на те, що вищенаведені норми законів регулюють одне і те ж коло відносин та суперечать один одному, тобто порушують вимогу "якості закону" складову принципу верховенства права , визначену практикою ЄСПЛ щодо застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника. Апеляційний суд зазначає, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а. Більш того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20 зазначила, що у справі з аналогійних правовідносин застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020, а не Закону № 1058-ІV. Таким чином, відмова управління ПФУ в призначенні [PERSON] , яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 53 років та мала страховий стаж на роботах за Списком № 2, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням, зокрема, на недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058-ІV, є протиправною. Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити з 19.08.2021 пенсію за віком на пільгових умовах та виплатити пенсію з 19.08.2021 по дату набрання рішенням суду законної сили, апеляційний суд зазначає про їх передчасність та відсутність підстав для задоволення, оскільки у спірних правовідносинах призначення пенсії не проведено, тому задоволення позову у вказаній частині буде свідчити про вирішення спору на майбутнє, що не узгоджується із завданням адміністративного судочинства. Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду 1-ї інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю. (2) Висновки апеляційного суду: Судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми матеріального та процесуального права, справу розглянуто повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийнятне та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні. Апеляційний суд доходить до висновку, щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги , та зміни чи скасування рішення суду 1-ої інстанції, а також вважає, що відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Результат розгляду: denied