Рішення адміністративного суду від 2022-07-26 00:00:00+03

В червні 2022 року [PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ДОП відділення поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області Олійник Ганни Іванівни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2022 року вказану позовну заяву повернуто особі яка її подала, на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України. Не погоджуючись із ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2022 року, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, безпідставного повернення позовної заяви. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 312 КАС України. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як встановлено з матеріалів справи, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2022 року матеріали позовної заяви [PERSON] до ДОП відділення поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області Олійник Ганни Іванівни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності були залишені без руху та надано строк для усунення недоліків даної заяви - не більше ніж п`ять днів з дня отримання ухвали. Серед недоліків позовної заяви судом було зазначено: - відсутність документа про сплату судового збору; - необхідність визначення \~відповідача виходячи з характеру правовідносин; - відсутність власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; - позовна заява не містить зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; - позивачем не обґрунтовано та недоведено поважність причин пропуску строку звернення до суду з позовною заявою. На виконання вимог вказаної вище ухвали суду, 13.06.2022 року до суду від позивача надішли заяви про: виклик свідка; поновлення строків позову (поворно); покладення на відпвідача сплату судового збору; усунення недоліків (не підписану), в якій вказано, що: він клопоче про заміну первісного відповідача на належного ГУНП у Вінницькій області; ним не подано іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, а також що ним не надаються копії документів до позовної заяви за власних міркувань. Також позивачем подано клопотання про доручення доказів (докази лише в одному примірнику). Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції дійшов висновку, що недоліки заявником в повному обсязі усунуті не були. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке. Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Статус, права, пільги учасників бойових дій встановлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Аналіз п.13 ч.1 ст.5 Закону «Про судовий збір» в сукупності з частиною другою статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу. Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів. Аналогічні висновки щодо застосування вказаних норм права висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 \~у справі № 9901/311/19, від 12.02.2020 у справі №545/1149/17, постанові Верховного Суду від 19.10.2020 у справі №240/934/20. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, справляється судовий збір. В той же час, відповідно до статті 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита. Питання застосування наведених вище норм закону стало предметом дослідження Великої Палати Верховного Суду, яка у постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17 дійшла висновку про те що: «за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 25 Закону №3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають». Частиною п`ятою статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з позовної заяви, позивачем при зверненні до суду заявлено вимогу про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, тобто вимогу немайнового характеру, з яких, відповідно до зазначених вище висновків, необхідно сплатити судовий збір. Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини третьої статті 4 Закону №3674-VІ за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на час звернення позивача до суду складає 992,40 грн. В той же час, частиною п`ятою статті 4 Закону № 3674 передбачено, що розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на даний час складає 496,20 грн. При цьому, у вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17 висловлено правовий висновок про те, що «З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб». Як уже зазначалося, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС). Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2022 року складає 2481,00 грн. Таким чином, за вимогу про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності слід сплатити 496,20 грн. Разом з тим, позивачем \~подав заяву про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, або зменшення його розміру, чи звільнення від його сплати, у зв`язку з лікуванням рецидиву хвороби, отриманої під час безпосередньої участі в антитерористичній операції у 2017-2018 роках. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. З огляду на зазначене, позивачем не надано суду доказів щодо його розміру річного доходу. Така підстава, як хвороба, не передбачена законодавством, а тому відсутні підстави для відстрочення або розстрочення позивачеві сплати судового збору, зменшення його розміру, чи звільнення від його сплати. Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за подання позовної заяви позивачу потрібно було сплатити судовий збір в розмірі 496,20 грн. Також, із позовної заяви вбачається, що позивач звернувся з позовом до ДОП відділення поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області Олійник Ганни Іванівни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Однак, у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі №742/2298/17 та від 26.12.2019 року у справі за №724/716/16-а, Верховний Суд виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення. При цьому, суд звертає увагу на те, що органом Національної поліції, у даній справі, є ГУНП у Вінницькій області, від імені якого виступає ДОП відділення поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області Олійник Г.І., яка уповноважена накладати адміністративні стягнення та розглядати справи про адміністративні правопорушення. Натомість, позивачем в якості відповідача у позовній заяві визначено поліцейського, а не Головне управління Національної поліції у Вінницькій області. В заяві про усунення недоліків позивач заявив клопотання про заміну первісного відповідача на належного- ГУНП у Вінницькій області, тоді як позивачу потрібно було подати позовну заяву в новій редакції із зазначенням вірного відповідача та в кількості відповідно до учасників процесу. Окрім того, позивачем не надано до суду належних доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення. Позивач зазначає, що отримав постанову 08.11.2021 року, а вперше звернувся до суду з позовом 16.11.2021 року, ухвалою суду від 03.05.2022 року позовну заяву повернуто, копію вказаної ухвали отримав 05.06.2022 року (проте доказів вказаним обставинам суду не зазначено) повторно позовна заява у справі №127/11757/22 подана була 07.06.2022 року, тобто вже з пропуском строку). Інших підстав для поновлення строку позивачем не вказано. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що [PERSON] не в повному обсязі усунув недоліки позовної заяви, а відтак ії слід повернути позивачеві. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено. Згідно з ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied