Рішення адміністративного суду від 2022-01-11 00:00:00+02

Історія справи. Товариство з додатковою відповідальністю «Пологівський хімічний завод «КОАГУЛЯНТ» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Південного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України (далі - відповідач-1), Державної служби геології та надр України (далі - відповідач-2) про: - визнання протиправним і скасування з моменту прийняття припису Південого міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України від 29.11.2018 №108/2461-З; - визнання протиправним і скасування наказу Державної служби геології та надр України від 11.03.2019 № 76 «Про поновлення, зупинення дії, анулювання спеціальних дозволів на користування надрами, встановлення термінів на усунення порушень та внесення змін до наказів», яким внесено зміни до пункту 2 додатку до наказу Держгеонадра від 19.12.2016 № 489 в частині доповнення підстав для зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами від 27.04.2001 № 2461. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року, адміністративний позов було задоволено частково: - визнано протиправним припис Південного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України від 29.11.2018 № 108/2461-З в частині, яка стосується зобов`язання ТОВ «Пологівський хімічний завод «Коагулянт» усунути порушення статті 24 Кодексу України про надра у зв`язку з невиконанням пункту угоди від 29.09.2016 № 2461 про умови користування надрами, а саме не проведенням повторної державної експертизи (через кожні п`ять років) та оцінки запасів Чапаєвського родовища цегельної сировини; - визнано протиправним і скасовано наказ Державної служби геології та надр України від 11.03.2019 № 76 «Про поновлення, зупинення дії, анулювання спеціальних дозволів на користування надрами, встановлення термінів на усунення порушень та внесення змін до наказів», яким внесено зміни до пункту 2 додатку до наказу Держгеонадра від 19.12.2016 № 489 в частині зазначення підстав для зупинення дії наданого ТОВ «Пологівський хімічний завод «Коагулянт» спеціального дозволу на користування надрами від 27.04.2001 № 2461. У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовлено. Ухвалюючи такі рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, суди виходили з того, що обставини щодо правомірності припису Південного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Держгеонадра від 22.07.2016 №88/2461-З, а отже й пункту 2 цього припису, встановлені рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2019 у справі № 826/1503/17, яке набрало законної сили, не підлягають доказуванню в межах цієї адміністративної справи. Разом з тим, суди зазначили, що ухвалою Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 826/1503/17 відкрито провадження за касаційною скаргою ТОВ «ПХЗ «Коагулянт» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2019 і в разі скасування Верховним Судом рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2019 у вказаній справі № 826/1503/17 рішення суду в цій адміністративній справі (№ 640/11915/19) в частині, яка стосується відмови в задоволенні вимоги позивача про визнання протиправним пункту 1 припису Південного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Держгеонадра від 29.11.2018 № 8108/2461-З щодо зобов`язання виконання пункту 2 припису від 22.07.2016 № 88/2461-З відповідно до пункту 3 частини другої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України може бути переглянуте за нововиявленими обставинами. Позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року, в якій просив скасувати таке судове рішення в частині відмови в задоволенні його позову та ухвалити нове рішення, яким відповідні позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування зазначеної заяви позивач послався на те, що постановою Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 826/1503/17 скасовано рішення судів попередніх інстанцій та задоволено позовні вимоги ТОВ «ПХЗ «Коагулянт» повністю. Тобто, за твердженнями заявника, у вказаній справі Верховним Судом скасовані судові рішення, які були підставою для ухвалення судових рішень в цій справі (№ 640/11915/19) в частині відмови в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року в задоволенні зазначеної заяви ТОВ «ПХЗ «Коагулянт» відмовлено. Постановляючи таку ухвалу, суд виходив з того, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. При цьому, суд зазначив, що обставини, на які заявник посилається як на нововиявлені, стосуються лише судових рішень в цій справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог і можуть бути підставою для подання ним касаційної скарги. Також суд вказав, що у Верховному Суді наразі триває касаційне оскарження іншими сторонами судових рішень в цій справі. Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та задовольнити його заяву про перегляд судового рішення в цій справі за нововиявленими обставинами в повному обсязі. В обґрунтування заявлених апеляційних вимог позивач наводить доводи, аналогічні тим, що були викладені в його заяві, посилається на п. 3 ч. 2 ст. 361 КАС України та стверджує, що наведені ним обставини є нововиявленими, відповідно до цієї норми і що безпосередньо сам суд при ухваленні судових рішень в цій справі (по суті позовних вимог) чітко вказав, що в разі ухвалення Верховним Судом у справі № 826/1503/17 судового рішення на користь товариства, позивач зможе звернутися до суду із заявою про перегляд відповідного рішення суду за нововиявленими обставинами. При цьому, апелянт зазначає, що судове рішення у цій справі № 640/11915/19 набрало законної сили і відповідно до норм чинного законодавства підлягає перегляду саме за нововиявленими обставинами, а також, що такі обставини в розумінні КАС України не є підставою для касаційного оскарження, оскільки виникли після ухвалення рішення суду. З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала суду прийнята за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення його заяви про перегляд судового рішення в цій справі за нововиявленими обставинами. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду. У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав. Нормативно-правове обґрунтування. Відповідно до ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду. Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність фізичної особи. Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову. Отже, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано виключний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими та виключними обставинами. При цьому, нововиявленою обставиною є юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин, тобто такий, що має істотне значення для вирішення конкретної справи, існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом, але не міг бути відомий ані заявнику, ані суду, що розглядав справу. Обставини, установлені судом апеляційної інстанції. За результатами судового розгляду позову в цій справі судами було відмовлено в задоволені тих позовних вимог ТДВ «ПХЗ «Коагулянт», які були нерозривно пов`язані з предметом спору в іншій справі № 826/1503/17 (щодо визнання протиправними та скасування припису від 22.07.2016 № 88/2461-3, наказів від 25.10.2016 № 373 та від 19.12.2016 № 489), оскільки оскаржуваний у цій справі припис в частині, яка залишена судами в силі ( у справі № 640/11915/19) стосується, зокрема виконання припису від 22.07.2016 № 88/2461-3 та наказу від 19.12.2016 № 489, що були предметом судового розгляду у вказаній справі № 826/1503/17. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 826/1503/17 та встановлені ними обставини, зокрема щодо правомірності припису від 22.07.2016 № 88/2461-3 і наказів від 25.10.2016 № 373 та від 19.12.2016 № 489 були враховані судами при вирішенні цієї справи. Втім, уже після того, як спір у цій справі № 640/11915/19 було вирішено по суті заявлених позовних вимог, постановою Верховного Суду від 15.06.2021 скасовано рішення судів попередніх інстанцій у справі № 826/1503/17 та визнано протиправними і скасовано, зокрема, припис від 22.07.2016 № 88/2461-3 та наказ від 19.12.2016 № 489. Висновки суду апеляційної інстанції. Отже, скасування Верховним Судом рішень судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 826/1503/17 є нововиявленою обставиною в розумінні ст. 361 КАС України для перегляду судового рішення в цій справі. Разом з тим, скасування Верховним Судом у вказаній справі припису від 22.07.2016 № 88/2461-3 і наказу від 19.12.2016 № 489 фактично свідчить про те, що припис від 29.11.2018 № 108/2461-З, який є актом індивідуальної дії, у відповідній частині вичерпав свою дію, а отже не підлягає скасуванню. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що зазначений припис від 29.11.2018 не встановлює нових, спеціальних правил поведінки, а був націлений на забезпечення виконання відповідних нормативів, визначених приписом від 22.07.2016 № 88/2461-3 і наказом від 19.12.2016 № 489, тому визнання його протиправним внаслідок визнання протиправними цих актів не відповідатиме принципу правової визначеності. З огляду на це, колегія суддів, переглянувши рішення суду в цій справі за ново виявленими обставинами, на які посилається Позивач, приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для його скасування. Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід. Приходячи до таких висновків, судова колегія зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви Позивача та про залишення в силі рішення суду в цій справі, але неправильно визначив мотиви для постановлення відповідної ухвали. Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне встановлення обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Таким чином, апеляційна скарга товариства з додатковою відповідальністю «Пологівський хімічний завод «КОАГУЛЯНТ» підлягає задоволенню частково, ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року - зміні в мотивувальній частині, а в іншій частині - залишенню - без змін. Розподіл судових витрат. З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Результат розгляду: partial