Рішення адміністративного суду від 2022-01-27 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд: - зупинити виконання постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Гука С.В. від 20.07.2021 р.ВП № 65880715 про накладення штрафу до розгляду позовної заяви ТУ ДСА України у Харківській області по суті. - постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Гука С.В. від 20.07.2025; ВП № 65880715 про накладення штрафу скасувати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова від 20.07.2021р. ВП № 65880715 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. підлягає скасуванню, оскільки рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 року №520/13224/2020 не може бути виконано без надходження бюджетного фінансування на виконання рішення суду. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2021р. адміністративний позов Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання дій протиправними та скасування постанови залишити без задоволення. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що при прийняті рішення судом першої інстанції не враховано положення бюджетного законодавства, особливості нормативного регулювання порядку фінансового забезпечення судів, а тому судом неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення. ТУ ДСА України у Харківській області вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 у справі № 520/14567/21 є необґрунтованим та безпідставним, оскільки в оскарженому рішенні має місце неповне з`ясування судом всіх обставин, що мають значення для справи, як наслідок рішення ухвалене з невірним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню . Вказує, що у Законі України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначена бюджетна програма 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України. Враховуючи вищевикладене, ТУ ДСА України у Харківській області не має правових підстав для виконання судового рішення у зв`язку з відсутністю бюджетної програми. Посилається на правову позицію викладену в рішеннях Верховного суду України від 24.03.2015 у справі №21-66а15, від 30.06.2015 у справі № 21-1044а15 та від 30.06.2015 у справі № 21-660а15, від 18.06.2019 у справі № 826/721/16 . Зазначає, що територіальне управління не наділене повноваженнями розпоряджатися коштами бюджетної програми 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя», тому для виконання рішень судів стосовно виплат суддівської винагороди стягувач чи виконавець мають право звернутися до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення шляхом безспірного списання відповідної суми коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є ДСА України. Вказує, що невиконання ТУ ДСА України у Харківській області виконавчого листа ХОАС від 16.06.2021 у справі № 520/13224/2020 допущено виключно з об`єктивних причин, які унеможливлюють виконання вищевказаного рішення в повному обсязі. Зазначає, що 13.07.2021 за вихідним № 06-15/2339/2021 ТУ ДСА України у Харківській області надало відповідь з поясненнями та посиланням на норми чинного законодавства стосовно поважних причин, які унеможливлюють виконання рішення ХОАС від 14.12.2020 по справі № 520/13224/2020 (копія листа на 2-ох аркушах додається). Посилається на те, що виконання рішення ХОАС 14.12.2020 по справі № 520/13224/2020 можливе лише шляхом списання Державною казначейською службою України визначеної судом суми коштів з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь судів", головним розпорядником бюджетних коштів якої є Державна судова адміністрація України. Отже, у старшого державного виконавця не було жодних підстав для винесення постанови від 20.07.2021 ВП № 65880715 про накладення штрафу на ТУ ДСА України у Харківській області, так як рішення не виконано з поважних причин. Враховуючи наведене просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 у справі № 520/14567/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТУ ДСА України у Харківській області та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Гука С.В. про накладення штрафу від 20.07.2021 ВП № 65880715. Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином. За правилами ч.4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі. Відповідно до ст.268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст.287 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Учасники справи повідомлялися на електронні адреси, які містяться а матеріалах справи. Також сторони про дату, час і місце розгляду справи, повідомлялись шляхом розміщення на веб-порталі "Судова влада" повідомлення про виклик у судове засідання учасників справи. Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши \~рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга \~підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням ХОАС від 14.12.2020 по справі №520/13224/2020 задоволено адміністративний позов [PERSON] до територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України Харківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме: визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківської області щодо нарахування та виплати судді Фрунзенського районного суду м. Харкова [PERSON] суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застуванням обмеження нарахування 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року та зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області провести нарахування та виплату судді Фрунзенського районного суду м. Харкова [PERSON] суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року на підставі частин 2, 3, 5, 6 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2020 року, та з урахуванням передбачених Законом доплат, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року у загальній сумі 280228,61 грн. Рішення звернуто до негайного виконання у межах виплати [PERSON] суддівської винагороди за один місяць. ТУ ДСА України у Харківській області добровільно виконало рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 по справі №520/13224/2020 в частині, яка підлягала негайному виконанню та здійснило нарахування та виплату недоотриманої суддівської винагороди за квітень 2020 року судді Фрунзенського районного суду м. Харкова [PERSON] , а саме з 18.04.2020 по 30.04.2020 у розмірі 31554 грн. 77 коп. (тридцять одна тисяча п`ятсот п`ятдесят чотири грн. 77 коп.). На виконання Рішення Харківського окружного адміністративного суду віл 14.12.2020 по справі №520/13224/2020 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року ТУ ДСА України у Харківській області здійснило розрахунок недоотриманої суддівської винагороди судді Фрунзенського районного суду м. Харкова [PERSON] загальна сума якої складає 248673 грн. 84 коп. (двісті сорок вісім тисяч шістсот сімдесят три грн. 84 коп.) з цієї суми: 44761,29 грн. податок з доходів фізичних осіб, та 3730,11 грн. військовий збір, які необхідно утримати. Таким чином, залишок недоотриманої суддівської винагороди який підлягає до сплати складає: 200182 грн. 44 коп. (двісті тисяч сто вісімдесят дві грн. 44 коп.). 09.07.2021 за вхідним № 1647/2021 до ТУ ДСА України у Харківській області надійшли постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.06.2021 ВП №65880715, постанови про стягнення виконавчого збору від 23.06.2021 ВП №65880715, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 23.06.2021 ВП №65880715. 13.07.2021 за вихідним № 06-15/2339/2021 ТУ ДСА України у Харківській області надало відповідь з поясненнями та посиланням на норми чинного законодавства стосовно поважних причин, які унеможливлюють виконання рішення ХОАС від 14.12.2020 по справі № 520/13224/2020. ТУ ДСА України у Харківській області зазначило, що виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 по справі №520/13224/2020 в повному обсязі можливе лише після зміни способу і порядку виконання судового рішення-на підставі частини третьої статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-УІН та статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року № 2747-ІУ в порядку стягнення з вищевказаної бюджетної програми, головним розпорядником бюджетних коштів якої є Державна судова адміністрація України. 28.07.2021 на адресу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області надійшла постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 20.07.2021 ВП № 65880715 про накладення на Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області штрафу в розмірі 5100,00 гривень. Постанова мотивована невиконанням в повному обсязі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 по справі №520/13224/2020 та містить посилання на норми чинного законодавства. Позивач не погоджується з винесеною постановою та звернувся до суду із зазначеним позовом за захистом своїх прав та інтересів. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач вказує лише на часткове виконання рішення та нарахування заборгованості, та не надає жодних інших доказів виконання рішення суду в повному обсязі, суд погоджується із висновком державного виконавця про доцільність накладення штрафу на позивача. Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією \~\~\~та законами України. Відповідно до статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього \~\~\~\~\~Закону \~\~\~\~\~підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема обов`язковість виконання рішень (ст. 2 вказаного Закону). Як визначено п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених \~\~\~законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених \~\~законом або міжнародним договором України. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". На підставі ч.1 ст.18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим \~\~\~\~\~Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною шостою статті 26 Закону №1404 визначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). Згідно ч.1 ст.63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. Відповідно до ч.2 ст.63 Закону №1404у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. На підставі ч.1 ст.75 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. Таким чином, накладення штрафу на боржника державним виконавцем можливо тільки за відсутності поважних причин невиконання рішення. Поважними, в розумінні наведених норм \~Закону, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. Отже, якщо рішення не виконується, державний виконавець, в разі зазначення причин невиконання боржником, зобов`язаний проаналізувати вказані причини на предмет їх поважності. Лише після аналізу вказаних боржником причин та встановлення відсутності їх поважності у державного виконавця виникають підстави для накладення штрафу за невиконання без поважних причин боржником рішення. ТУ ДСА України в Харківській області обґрунтовує поважність причин неможливістю виконання судового рішення з огляду на відсутність відповідних бюджетних асигнувань з боку розпорядника коштів. Щодо зазначених доводів позивача, суд зазначає наступне. Повноваження ТУ ДСА України у Харківській області визначаються положеннями статей 154 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та Положенням про Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, затвердженого Головою Державної судової адміністрації України 25.09.2015. Частиною третьою статті 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення судів, крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів. Пунктом четвертим частини п`ятої статті 22 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VI визначено, що головний розпорядник бюджетних коштів затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до положень ст. ст. З, 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення виключно в рамках бюджетного періоду, який становить один календарний рік який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Згідно з частиною першою статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань. Таким чином, ТУ ДСА України у Харківській області здійснює всі нарахування і виплати лише у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, який затверджує Державна судова адміністрація України. Судом встановлено, що Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Харківській області, в межах своєї компетенції, проведено розрахунок суми, яка підлягає виплаті стягувачу, що підтверджується відповідним розрахунком від 13.07.2021 №04-49/381. Таким чином, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 позивачем було здійснено всі залежні від нього дії для виконання судового рішення. Так, Постановою КМУ від 03 серпня 2011 року №845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення (далі Порядок). Пункт 25 Порядку передбачає, що безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів за його платіжними дорученнями здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку. У разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому пункти 24-34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми. Судові рішення, які передбачають виплату на користь суддів коштів, здійснюється за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень на судів на користь суддів та працівників апаратів судів". У Законі України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) визначена бюджетна програма 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів", головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація. Судом встановлено, що позивач листом від 13.07.2021р. № 06-15/2339/2021 повідомляв відповідача, що виконання судового рішення здійснюється виключно в порядку передбаченому чинним законодавством України, інших наявних способів, які б могли бути спрямовані ДСА України на виконання рішення суду, у боржника відсутні. Невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. \~ Відповідач відповідно до статей 63 та 75 Закону України "Про виконавче провадження" та фактичних обставин, а саме: зазначення боржником на його думку поважних причин невиконання судового рішення, повинен був проаналізувати вказані боржником причини, і лише після встановлення неповажності вказаних причин мав право накладати штраф. Суд зазначає, що в оскаржуваній постанові не міститься аналіз вказаних боржником причин невиконання рішення суду. Невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 18 червня 2019 року у справі №826/721/16 (адміністративне провадження №К/9901/12499/18). Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з матеріалів справи та тексту постанов, приймаючи постанову \~від 20.07.2025 ВП № 65880715 про накладення штрафу \~державний виконавець жодним чином не здійснив перевірку наданих ТУ ДСА України в Харківській області обґрунтувань щодо об`єктивної не можливості виконання рішення суду. \~Державний виконавець обмежився лише констатуванням \~факту не виконання рішення суду в частині виплати боргу. Таким чином, колегія суддів колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова \~від 20.07.2025 ВП № 65880715 про накладення штрафу є не обґрунтованою, прийнятою без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не було досліджено в повній мірі причини невиконання вищевказаного судового рішення позивачем, що свідчить про відсутність обґрунтованих підстав для прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу, оскільки виконання рішення суду не може ставитись у залежність лише від волі та/або бажання боржника щодо такого виконання, а й повинно бути оцінено виконавчою службою на предмет наявності об`єктивних можливостей та відповідного законодавчого регулювання такого виконання. Приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що постанова про накладення штрафу \~від 20.07.2025 ВП № 65880715 прийнята без урахуванням усіх обставин, тому позовні вимоги ТУ ДСА України в Харківській області підлягають задоволенню. З урахуванням вищенаведеного, доводи відповідача, щодо правомірності оскаржуваної постанови про накладення штрафу \~від 20.07.2025 ВП № 65880715 є помилковими. Згідно пункту 41 висновку № \~11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з положеннями \~статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є \~справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України \~\~\~\~за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 \~ст. 317 КАС України \~визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. З огляду на приписи п.10 ч.6 ст.12 КАС України, відповідно до якого справами незначної складності є інші справи у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що ця справа була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, дане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Результат розгляду: granted