Рішення адміністративного суду від 2022-01-17 00:00:00+02

[PERSON] звернувся в суд першої інстанції з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправною бездіяльності щодо недоплати йому за фактичний час денної роботи, за фактичний час роботи у вихідні дні та святкові дні, за фактичний час роботи у нічний час в період з 02.07.2019 по 14.07.2020 в сумі 275694,00 грн або встановленої судом; зобов`язання здійснити перерахунок його щомісячної заробітної плати в період з 02.07.2019 по 14.07.2020, нарахування та виплату (стягнення) за фактичний час денної роботи, за фактичний час роботи у вихідні та святкові дні, за фактичний час роботи у нічний час в сумі 275694,00 грн. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо недоплати грошового забезпечення [PERSON] за фактичний час денної роботи, за фактичний час роботи у вихідні дні та святкові дні, за фактичний час роботи у нічний час в період з 02 липня 2019 року по 14 липня 2020 року. Зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити [PERSON] грошове забезпечення за фактичний час денної роботи, за фактичний час роботи у вихідні дні та святкові дні, за фактичний час роботи у нічний час в період з 02 липня 2019 року по 14 липня 2020 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись з таким рішення суду першої інстанції, в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] подав апеляційну скаргу, де просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року у вказаній частині та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом визнано, що під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права. При цьому, згідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. У відповідача в даній справі свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень обмежена нормами трудового законодавства, які являються імперативними та не передбачають обирання відповідачем одного з кількох юридично допустимих рішень, альтернативні юридично допустимі рішення відсутні, оскільки не передбачені нормами законодавства, а тому дискреція повноважень щодо даного предмету у відповідача відсутня. Зазначає, що відмова суду в частині позовних вимог без урахування вимог ст. 242 КАС України, відсутня норма чинного законодавства на підставі якої відмовлено в частині позовних вимог. У матеріалах справи наявна необхідна інформація, яка не спростована та незаперечена для встановлення розміру доплати, наявні чинні норми законодавства у відповідності до яких можливо встановити (перевірити) розмір доплати, а також відсутня норма законодавства, щодо відмови у встановленні розміру доплати. За аналогічними предметом позову у справі №460/155/21 в аналогічному суді підставою відмови в частині позовних вимог являється: «суд також звертає увагу, що відомості у табелях обліку використання робочого часу позивача не узгоджуються із відомостями, зазначеними у розстановках особового складу смт. Новотроїцьке. В зв`язку із наведеним, суд позбавлений можливості перевірити достовірність зробленого позивачем розрахунку щодо суми як недоплаченої заробітної плати (грошового забезпечення), так і кількості годин, відпрацьованих у вихідні, святкові і неробочі дні, в т.ч. нічні години.». Крім того, в зазначеному рішенні немає жодного змісту про дискреційні повноваження відповідача. Однак, в справі №460/9405/21 у суду є можливість перевірити достовірність зробленого позивачем розрахунку, зокрема відповідно до листа Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 15.07.2021 № 176/14/28-97- 06 з додатками. Відомості в розрахункових періодах в додатку листа відповідають розрахункам в позовній заяві. Розрахунки в позовній заяві не спрощені та не заперечені судом і відповідачем. Жоден доказ долучений до позовної заяви судом та відповідачем не спростований. Також зазначає, що табель обліку використання робочого часу працівників за фактичний час денної роботи, за фактичний час роботи у вихідні дні та святкові дні, за фактичний час роботи у нічний час в період з 02 липня 2019 року по 14 липня 2020 року не здійснювався. Натомість табелювався тільки 8-годинний і 5-денний робочий день на тиждень. Таким чином, не тільки гарантії трудового законодавства, а і його конституційне право на своєчасне одержання винагороди за працю, всупереч принципу верховенства права залишаються порушеними. Щодо «відсутності у суду підстав надавати правову оцінку правильності здійсненого позивачем розрахунку сум доплати», то апелянт зазначає, що зазначене не відповідає дійсності та спростовується нормами законодавства з урахуванням та на підставі яких чітко здійснено розрахунки, а також долученими доказами до позовної заяви. В судовій практиці наявні рішення щодо перерахунку та виплатити із зазначенням розміру. Наприклад в рішеннях, де відповідачем являються органи пенсійного фонду, управління праці та соцзахисту населення. Зокрема в рішеннях № 639/8782/16-а, № 420/7721/20, №460/8526/20. Щодо відсутності підстав вважати, що відповідачем буде здійснений неправильний розрахунок, то зазначене суперечить принципу неупередженості. Аналогічно і відсутні підстави вважати, шо відповідачем буде здійснений правильний розрахунок. Крім того, судом визнано бездіяльність відповідача протиправною. Вважає, що твердження суду, що спірним у даній справі є виключно право позивача на отримання доплати за службу у святкові дні, нічний час та за службу понад установлений законодавством робочий час не відповідає дійсності. В позовних вимогах спірним являється не тільки право позивача на отримання доплати за службу у святкові дні, нічний час та за службу понад становлений законодавством робочий час, а також розмір компенсації за службу у святкові дні, нічний час та за службу понад установлений законодавством робочий час за відповідний період. Звертає увагу апеляційного суду, що судом першої інстанції не враховано зазначену в позовній заяві практику Європейського суду з прав людини. Однак, в рішенні застосована практика Європейського суду з прав людини щодо дискреційних повноважень, шо не стосується предмету позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань. \~ Судом першої інстанції встановлено, [PERSON] в період з 02 липня 2019 року по 14 липня 2020 року проходив службу як старший інспектор з особливих доручень у відділі оперативного реагування міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників Державної фіскальної служби. Згідно наявних у справі відповідей Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, графіків чергувань (а.с. 9-13) [PERSON] у період з 02 липня 2019 року по 14 липня 2020 року під час проходження служби в податковій міліції залучався до роботи у складі добових нарядів відділу у святкові та вихідні дні та був залучений до роботи у нічний час. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що підтверджується та обставина, що оплата праці за час роботи у нічний час та за час роботи у вихідні та святкові дні не проводилася належним чином. Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно п.353.1 ст.353 Податкового кодексу України (далі - ПК України) особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Відповідно до п.356.1 ст.356 ПК України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про Національну поліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист». Приписами ст.91 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: 1) службу у святкові та вихідні дні; 2) службу позмінно; 3) службу з нерівномірним графіком; 4) службу в нічний час. Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції. Для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов`язків. Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців. Згідно п.21 Положення про походження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України РСР від 29.07.1991 року №114 (далі - Положення №114), для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 №268 затверджено схеми посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців Адміністрації Президента України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Апарату Верховної Ради України, апарату Національного центру з питань євроатлантичної інтеграції України, Рахункової палати України, апарату Ради національної безпеки і оборони України, апарату Вищої ради юстиції, секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, апарату Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, їх територіальних органів, місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Рахункової палати Автономної Республіки Крим, виборчої комісії Автономної Республіки Крим, міністерств і республіканських комітетів Автономної Республіки Крим, органів прокуратури, судів та інших органів державної влади, згідно з додатками 1 - 47, 55, а також розміри надбавок за ранг державного службовця, дипломатичний ранг, спеціальне звання та окладів осіб рядового і начальницького складу податкової міліції за спеціальні звання згідно з додатками 56 - 58. Відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (далі - Постанова №704, установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Згідно п.3 Постанови 704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується\~ Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ,\~ Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи). Відповідно до вимог\~ Податкового кодексу України,\~ Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, постанови Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року\~ № 114\~ «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ»,\~ пункту 3\~ постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»\~ \~Міністерством фінансів України видано наказ від 17.07.2018\~ \~№ 616 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції», яким затверджено Порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції (далі Порядок №616). Згідно наявних у справі відповідей Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, графіків чергувань (а.с. 9-13) [PERSON] у період з 02 липня 2019 року по 14 липня 2020 року під час проходження служби в податковій міліції залучався до чергування у складі добових нарядів відділу, в тому числі, у нічний час та святкові і вихідні дні. Згідно із роз`ясненнями, викладеними в листі Міністерства соціальної політики України від 11 липня 2018 року № 1217/0/101-18/28, у випадку оплати годин роботи у нічний час, оплата тих же годин як надурочних не здійснюється. Також, не вважається надурочною робота, яка, зокрема, виконується працівниками з ненормованим робочим днем. У цьому разі переробки понад нормальну тривалість обумовлені необхідністю виконання звичайних обов`язків, що випливають із трудової функції працівників, вони не мають виняткового характеру. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач виплачувало позивачу грошове забезпечення відповідно до чинного законодавства. Матеріалами справи підтверджуються відсутність доказів, які б свідчили про залучення позивача до понаднормової служби, таких як: наказів, табелів обліку понаднормового виходу, табелів обліку використання робочого часу щодо підтвердження виконання роботи, книги нарядів щодо залучення до служби, графіків нарядів чергувань. У даній спірній ситуації не слід утотожнювати чергування у складі добових нарядів, в тому числі, у нічний час та святкові і вихідні дні, з понаднормовим залученням працівника до служби. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати позивачу грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час та для зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошове забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час, за період з 02.07.2019 по 14.07.2020 в сумі 275694 грн. Колегія суддів, також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Також, згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відтак, враховуючи наведене вище, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Судові витрати розподілу не підлягають виходячи із вимог ст. 139 КАС України. З огляду на це, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, бо висновки суду не відповідають матеріалам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, а у задоволенні позовних вимог відмовити. \~

Результат розгляду: partial