Рішення адміністративного суду від 2023-05-18 00:00:00+03

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради про скасування постанови № 05/238 від 08.07.2022 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради по справі про адміністративне правопорушення. Позовні вимоги мотивовані тим, що постанову в справі про адміністративне правопорушення № 05/238 від 08.07.2022 прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, без врахування всіх обставин та невірного застосування норм чинного законодавства, а тому вказане рішення підлягає скасуванню. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 7 березня 2023 року в задоволенні позову було відмовлено повністю. Не погодившись із таким рішенням, його оскаржила позивачка. Посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове про повне задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що не доведено факт продажу неповнолітньому алкогольного напою. Також відповідачем не було повідомлено про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, чим порушено право на захист. У судовому засіданні представник позивача Іваночко Ю.А. підтримав апеляційну скаргу та дав пояснення аналогічні викладеним доводам. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, що підтверджено довідкою про доставку листа судової повістки до електронного кабінету. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11.05.2022 на гарячу лінію 102 надійшло повідомлення із лікувального закладу про факт доставлення малолітньої особи (віком 13-14 років) із діагнозом: кома невідомої етіології, гостре ентеральне отруєння, ймовірно алкогольними середниками (а.с.43,64). За даним фактом співробітниками поліції проводилися заходи перевірки інформації, в ході яких 11.05.2022, 19.05.2022, 22.05.2022, 23.05.2022, 25.05.2022 було відібрано пояснення неповнолітніх в присутності батьків (а.с.44-45, 50-57, 59-60) згідно яких алкогольні напої один із неповнолітніх придбав в магазині « [INFO] » 11.05.2022. При цьому документів, що підтверджують його особу продавець у нього не запитував. Неповнолітній, що особисто придбавав алкоголь (горілку «Неміров» ємністю 1л в кількості 1 пляшка) в своїх поясненнях від 25.05.2022 особисто підтвердив цю інформацію (а.с.57). Опитана 25.05.2022 продавець магазину «Ом» [PERSON] у поясненнях вказала, що працювала продавчинею в магазині 11.05.2022, проте чи заходили неповнолітні особи та чи придбавали алкоголь сказати не може, бо протягом дня була велика кількість людей. Також зазначила, що коли особа не виглядає на 18 років, то вона запитує документи, а при продажі товару видає касовий чек. Щодо позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 156 КУпАП ВАБ №065383 від 25.05.2022 (а.с.40). При цьому у протоколі не зазначено про дату розгляду справи про адміністративне правопорушення у відповідній графі. Судом встановлено, що адміністративною комісією було призначено розгляд справи на 15.06.2022 та рекомендованим листом №7601871340454 від 08.06.2022 на адресу вказану у протоколі про адміністративне правопорушення направлено повідомлення [PERSON] . Однак остання не з`явилась на засідання і комісією було вирішено, розгляд справи відкласти та про час та дату повідомити [PERSON] повторно. Надалі, розгляд справи про адміністративне правопорушення було призначено на 08.07.2022 і надіслано позивачці рекомендований лист №7601871428807 від 27.06.2022. [PERSON] не з`явилась на засідання і справу було заслухано без її участі. 08.07.2022 Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради прийнято постанову № 05/238, якою накладено на [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 9500 грн (а.с. 41). Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про законність вказаної постанови з таких підстав. Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Згідно ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, де у рішенні від 06 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» зазначається, що справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично мало кримінальний характер з усіма гарантіями\~ \~\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ \~\~1950 року. Крім того відповідно до принципу рекомендацій № R (91) 1 Комітету - Міністрів Ради Європи державам - членам стосовно адміністративних санкцій, окрім сформульованих у резолюції (77) 31 принципів справедливо адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватись такими принципами: особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину; вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; вона або її представник інформується стосовно характеру доказів зібраних у справі проти неї; вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується. Як видно з тексту протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо [PERSON] , у ньому не зазначено про дату розгляду справи про адміністративне правопорушення у відповідній графі. При цьому, відповідач надсилав рекомендовані листи позивачу, як зазначено ним, з повідомленням про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Однак, належних доказів про вручення позивачу такого повідомлення суду не надано. При цьому, відповідач не надав суду доказів повернення \~рекомендованого листа через його невручення адресату з незалежних від адміністративної комісії причин, зокрема, відсутній конверт з відміткою про причини повернення із зазначенням дати та підпису відповідального працівника поштового відділення. Апеляційний суд зазначає, що у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення зазначено номер телефона [PERSON] . Однак, відповідач не скористався даним засобом зв`язку для повідомлення позивачки про розгляд щодо неї справи про адміністративне правопорушення. Факт неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною, як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що міститься у постановах від 31.10.2019 у справі № 822/681/16 та від 14.11.2019 № 815/1570/16. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). За таких обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла до висновку про те, що оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, викладені у ньому висновки не відповідають фактичним обставинам справи, а тому його необхідно скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Результат розгляду: granted