Рішення адміністративного суду від 2023-07-26 00:00:00+03

У травні 2022 року [PERSON] звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому позивач просив суд: - визнати протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови у проведенні нарахування та виплати [PERSON] пільг на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». - зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради здійснити перерахунок та виплату [PERSON] пільг на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 01.10.2019 року. Доводи адміністративного позову ґрунтуються на тому, що дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови у проведенні нарахування та подальшої виплати належних позивачу відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пільг на оплату житлово-комунальних послуг є протиправними та такими, що порушують його конституційні права, оскільки право позивача на пільги за житлово-комунальні послуги не може ставитися у залежність від механізмів взаємодії відповідача з управителями, виконавцями комунальних послуг тощо. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 до участі у справі № 420/6738/22 залучено другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року в задоволенні адміністративного позову [PERSON] відмовлено. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Ліпенко Юрій Костянтинович звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах [PERSON] , в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції констатував, що позивач має право на пільги та зазначені пільги у повному обсязі не отримує, при цьому суд прийшов до висновку про відсутність об`єктивного порушення прав чи інтересів позивача, з чим апелянт не погоджується. Апелянт просить врахувати, що право позивача на пільги за житлово-комунальні послуги не може ставитися в залежність від механізмів взаємодії відповідача з управителями, виконавцями комунальних послуг тощо. Апелянт наголошує, що встановлення пільг ветеранам війни (до яких також належать учасники бойових дій), є одним із засобів реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей. Відповідачами надано до апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу, у яких зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, \~ [PERSON] , [INFO] , з 23.07.2013 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на підставі Спеціального Ордеру на жилу площу в гуртожитку № 130, виданий як працівнику ЗСУ, який проходить службу в КЕВ м. Одеси, на право зайняття з сім`єю з 2 осіб (з дружиною) жилої площі в гуртожитку [ADDRESS] , розміром 16,0 кв.м. 04.10.2019 між [PERSON] (Споживач) та Військовою академією (м.Одеса) (Надавач послуг) був укладений Договір №259 про надання та відшкодування житлово-комунальних послуг, згідно з яким Надавач послуг забезпечує надання комунальних послуг, a Споживач оплачує комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, опалення, електричну енергію) та квартирну плату за утримання будинку та прибудинкової території (прибирання прибудинкової території, прибирання підвалу, технічних поверхів, покрівлі та сходових кліток, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем: холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання, зливної каналізації) (п.1.1). Розрахунковий період, для оплати комунальних послуг встановлюється в межах, який дорівнює календарному місяцю. Розмір плати за водопостачання, водовідведення, електричну енергію розраховується за встановленими тарифами постачальних організацій та нараховується відповідно до кількості осіб (показників засобів обліку), які проживають на житловій площі, плата за опалення нараховується пропорційно зазначеному розміру займаної площі. Плата за комунальні послуги вноситься щомісяця, до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, за який проводиться оплата (п.2) (а.с.20). 12.06.2019 [PERSON] отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серія [NUMBER] . Згідно з довідкою від 06.09.2019, позивача, як учасника бойових дій, складом сім`ї три особи, з 06.09.2019 взято на персоніфікований облік в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків в Управлінні соціального захисту населення в Малиновському районі за адресою місця реєстрації позивача: [ADDRESS] . Відповідно до довідки №6/21/31 від 13.01.2022 Військової академії (м. Одеса) (а.с.14) та вищезазначеного Договору №259, позивач за місцем свого мешканця отримує наступні види житлово-комунальних послуг: 1) квартирна плата за утримання будинку та прибудинкової території; 2) теплопостачання; 3) водопостачання та водовідведення; 4) електропостачання. Станом на 01.11.2021 у [PERSON] відсутня заборгованість перед Військовою академією (м. Одеса) зі сплати житлово-комунальних послуг (а.с.15). 14.01.2022 позивач звернувся до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (далі за текстом - Департамент) з заявою щодо надання пільг на житлово-комунальні послуги. 20.01.2022 Департамент надав лист-відповідь в якому повідомив, що нарахування пільг на житлово-комунальні послуги проводиться у разі надання індивідуальних або колективних договорів, укладених від імені та в інтересах мешканців, та документів, що приміщення, де військовослужбовці, є житловими. Листами від 11.06.2014, від 24.05.2018, від 04.12.2019, від 19.03.2020 \~\~керівництву Військової академії неодноразово надавалися роз`яснення з питання надання встановлених законодавством пільг на житлово-комунальні послуги мешканцям будівель, розташованих на території академії, та на особистому прийомі. Також Військовій академії надіслано листа про необхідність надання інформації щодо тарифів та особових рахунків пільговиків (лист від 27.08.2021 №9585/14-14). Однак, станом на сьогоднішній день до управління соціального захисту населення відповідь не надійшла (а.с.27-28). Вважаючи протиправними дії відповідачів щодо відмови у нарахуванні та виплаті пільг на оплату житлово-комунальних послуг, позивач звернувся з цим позовом до суду. Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що нарахуванню позивачу вказаних пільг передують дії з укладення колективних договорів між колективним споживачем/управителем (Військова академія (м. Одеса) та виконавцями комунальних послуг, при цьому матеріали справи не містять жодних договорів, угод укладених між Військовою академією (м. Одеса) та виконавцями комунальних послуг. Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Статтею 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002). У рішенні від 06.04.2022 № 1-р(II)/2022 Конституційним Судом України констатовано, що конституційні принципи закріпленні у статті 17 Конституції України є осердям конституційного ладу України, від захисту яких залежить його втілення загалом, зокрема й гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і громадянина (друге речення пункту 5 мотивувальної частини), а також наголошено на головній ролі Збройних Сил України та інших військових формувань в обороні України, які своєю мужньою боротьбою забезпечують ефективний захист Української держави та Українського народу від агресії Російської Федерації проти України, розпочатої 20.02.2014, яка набула повномасштабного характеру з 24.02.2022 (абзац перший підпункту 5.1 пункту 5 мотивувальної частини). За змістом статей 17, 65 Основного Закону України громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладено обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, визначеними у статті 46 Основного Закону України [абзаци другий, третій пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 18.12.2018 № 12-р/2018, абзац одинадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25.04.2019 № 1-р(II)/2019]. На виконання свого конституційного обов`язку, приписів частини п`ятої статті 17 Конституції України Верховна Рада України в Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 року визначила правовий статус ветеранів війни як особливої окремої категорії громадян, обсяг їх соціального захисту та гарантій, зокрема передбачено пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них (стаття 12), особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 13), учасникам війни (стаття 14), особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551-ХІІ (стаття 15), особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною (стаття 16). Так, відповідно до статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни. Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я (стаття 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»). Згідно із частиною третьою статті 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Згідно ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,Ю учасникам бойових дій надаються такі пільги, зокрема, 75-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю); 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю. Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 75-процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім`ю). Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , з 23.07.2013 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на підставі [ADDRESS] , виданий як працівнику ЗСУ, який проходить службу в КЕВ м. Одеси, на право зайняття з сім`єю з 2 осіб (з дружиною) жилої площі в гуртожитку [ADDRESS] , розміром 16,0 кв.м. Згідно з довідкою від 06.09.2019, позивача, як учасника бойових дій, складом сім`ї три особи, з 06.09.2019 взято на персоніфікований облік в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків в Управлінні соціального захисту населення в Малиновському районі за адресою місця реєстрації позивача: [ADDRESS] . Водночас, як зазначається позивачем та не заперечується відповідачем, нарахування позивачу зазначених вище пільг не здійснюється. Відповідачами жодним чином не заперечуються обставини щодо права позивача на пільги в частині знижки плати за користування комунальними послугами, а також відповідачі не заперечують, що така пільга до позивача не застосована за спірний період. Будь-яких обґрунтованих доводів щодо підстав не нарахування позивачу пільги в частині знижки плати за користування комунальними послугами відповідачем не надано. Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, відповідач лише посилається на положення п.п. 5, 6 Порядку надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 373, які регулюють питання щодо взаємодії структурних підрозділів з питань соціального захисту та бюджетних установ, казенних підприємств, комунальних некомерційних підприємств, що утворюються у результаті реорганізації державних та комунальних закладів охорони здоров`я, об`єднань, управителів, виконавців комунальних послуг в частині розрахунку розміру пільги. Відповідачі вказують, що листами від 11.06.2014, від 24.05.2018, від 04.12.2019, від 19.03.2020 \~\~керівництву Військової академії неодноразово надавалися роз`яснення з питання надання встановлених законодавством пільг на житлово-комунальні послуги мешканцям будівель, розташованих на території академії, та на особистому прийомі. Також Військовій академії надіслано листа про необхідність надання інформації щодо тарифів та особових рахунків пільговиків (лист від 27.08.2021 №9585/14-14). Суд першої інстанції погодився з вказаними доводами відповідачів. Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги наведені посилання відповідачів, оскільки останнім не наведено жодної законодавчої підстави для відмови позивачу у наданні пільг, як учаснику бойових дій. Колегія суддів зазначає, що відповідач не вказує, які дії має вчинити позивач (подати документи) для отримання пільг, наявність у позивача яких прямо передбачена Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач надав до управління соціального захисту договір про надання та відшкодування житлово-комунальних послуг, довідку щодо розміру сплачених ЖКП (а.с. 14-15, 20-23). Відповідачі не зазначають підстав для не прийняття їх до уваги, а так само не зазначає, яких саме документів не вистачає, які вчинені дії щодо отримання відповідної інформації з боку управління соціального захисту, з огляду на подання позивачем неодноразових звернень щодо неотримання ним пільг в частині знижки плати за користування комунальними послугами. Фактично відповідачами поставлено в залежність право позивача на отримання пільг, як учасником бойових дій, від механізмів взаємодії відповідача з управителями, виконавцями комунальних послуг, що свідчить про те, що такі дії вчинені відповідачем без дотримання принципу пропорційності, зокрема, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці дії. Водночас, колегія суддів наголошує, що принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Також, колегія суддів зазначає, що будь-які обмеження основоположних прав і свобод можливі тільки на підставі закону у передбачених конституцією (чи міжнародно-правовими документами) цілях та лише у межах, що є необхідними для нормального функціонування демократичного суспільства. На підставі наведеного у сукупності, враховуючи, що право позивача на отримання пільги в частині знижки плати за користування комунальними послугами, як учасником бойових дій, не оспорюється відповідачами та останніми не наведено жодної законодавчої підстави для відмови позивачу у наданні такої пільги, колегія суддів приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати позивачу пільги на ЖКП є протиправними, а позов підлягає задоволенню. Зазначеним обставинам судом першої інстанції помилково не надано оцінки, що призвело до неправильного вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted