Рішення адміністративного суду від 2022-01-17 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] з 82 % до 50 % при здійсненні перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового за період з 19.02.2020 та в подальшому довічно; скасувати рішення 164150000276 від 14.06.2021 про перерахунок довічного грошового утримання та протоколу / розпорядження Великобагачанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо призначення / перерахунку пенсії в частині перерахунку суми отриманого [PERSON] довічного грошового утримання виходячи з 50 % від розміру суддівської винагороди працюючого судді відповідно до вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 82 % від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації Полтавської області від 28.02.2020 № 02/888/2020-вих про розмір грошового забезпечення працюючого судді, починаючи з 19.02.2020 з урахуванням вже отриманих сум грошового утримання судді. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.10.2021 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 164150000276 від 14.06.2021 в частині перерахунку суми отриманого [PERSON] довічного грошового утримання, виходячи з 50 % від розміру суддівської винагороди працюючого судді. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити [PERSON] перерахунок та виплату з 19.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області № 02/888/2020-вих від 28.02.2020 в розмірі 52 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Позивач, не погоджуючись з судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування апелянт зазначив, що він має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 82 % від розміру заробітної плати діючого на відповідній посаді судді, оскільки позивач набув право на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82%, яке не може бути зменшено, у зв`язку з чим, що його обраховано на підставі закону, чинного на момент призначення довічного грошового утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 308, п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як встановлено судовим розглядом, [PERSON] є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Полтавській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відповідно до рішення 164150000276 від 14.06.2021 здійснило [PERSON] перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області № 02/888/2020-вих від 28.02.2020, виходячи із загального відсотку від розміру суддівської винагороди працюючого судді - 50 %. 27.08.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій, у тому числі, просив повідомити на підставі яких положень законодавства здійснено зменшення відсотків від розміру суддівської винагороди працюючого судді при розрахунку розміру довічного утримання. Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області листом № 8181-8078/К-02/8-1600/21 від 13.08.2021 повідомило [PERSON] , що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 у справі № 440/7803/20 з 19.02.2020 проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 47295 грн, що становить 50 % суддівської винагороди (94590,00 грн), зазначеної в довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області № 02/888/2020-вих від 28.02.2020. Не погодившись із проведеним перерахунком позивач звернувся до суду із даним позовом. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 52 % суддівської винагороди. Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, зазначає наступне. Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Згідно статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечення права кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VI). За приписами ч.1 ст. 142 Закону № 1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ч. 2 ст. 142 Закону №1402-VI). Досліджуючи поняття щомісячне довічне грошове утримання судді, Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення. У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Крім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016, у абз. 2 п. 3 мотивувальної частини якого Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу. Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 % грошового утримання судді. Відповідно до ч. ч. 4-5 ст. 142 цього Закону у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно з ч. 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI). До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI (п. 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII). Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 16.10.2019 № 193-IX та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019 року, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, якими передбачалось, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у п. 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (п. 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII). Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 % суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 % суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення п.25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII зі змінами. За встановленими обставинами, після прийняття рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації Полтавської області від 28 лютого 2020 року № 02/888/2020-вих та рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 у справі № 440/7803/20 позивачу було здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо невірного визначення відповідачем при перерахунку пенсії позивача загального відсотку від розміру суддівської винагороди працюючого судді на рівні 50 %. Так, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 у справі № 1640/3445/18, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019, зобов`язано Великобагачанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області зарахувати до стажу роботи [PERSON] на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, період проходження військової служби з 15.11.1980 по 16.11.1982, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1988 по 26.06.1993, періоди роботи на посадах слідчого та старшого слідчого з 28.07.1993 по 10.03.1995 та на посаді судді Шишацького районного суду Полтавської області з 04.09.2002 по 29.05.2018. Отже, у ході судового розгляду встановлено, що стаж роботи на посаді судді позивача для обрахунку його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці складає повний 21 рік. Як вже зазначалось вище, відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді. Тобто, виходячи з того, що стаж роботи позивача на посаді судді становить 21 рік, щомісячне довічне грошове утримання повинно виплачуватись саме в розмірі 52 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, як і було вірно встановлено судом першої інстанції. Посилання позивача на необхідність застосування розміру 82 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, під час проведення перерахунку пенсії позивачу, є помилковими, оскільки такий відсоток розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді був визначений відповідачем в порядку, який відрізняється від порядку визначення розміру довічного грошового утримання, встановленого чинним Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, на підставі якого позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці. Така відмінність полягає в тому, що пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII розмір довічного грошового утримання судді у відставці визначався у відсотках (80% і більше), проте виходячи із суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. Законом № 2453-VI було передбачено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат (з урахуванням рішення КСУ від 04.12.2018 № 11-р/2018 - у розмірі 15 мінімальних заробітних плат), на відміну від положень Закону № 1402-VIII, який передбачає зовсім інші базові показники суддівської винагороди, виходячи з окладу працюючого судді, в даному випадку місцевого суду, - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (ст. 135), а також інший розмір довічного утримання судді у відставці 50% і більше від суддівської винагороди (ч. 3 ст. 142). Отже, чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, що свідчить про відсутність правових підстав для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за грошовим утриманням (розміром щомісячної суддівської винагороди) за Законом № 1402-VIII, а розміру відсотку - за Законом № 2453-VI. Зміна відсоткового обчислення при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі ст. 142 Закону №1402-VIII не порушує права позивача, оскільки за рахунок збільшення розміру суддівської винагороди станом на 18.02.2020, що враховується при перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, значно збільшується і розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який підлягає перерахунку згідно з ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII. При цьому, колегія суддів зазначає, що ч. 3 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» неконституційною не визнавалась, а також вказана норма не вступає в колізію з іншими нормами законодавства. Колегія суддів також зазначає, що за правовим висновком Верховного Суду, викладеним у рішенні від 16.06.2020 у зразковій справі № 620/1116/20 (провадження Пз/9901/5/20), у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому згідно положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», наявне право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів». Тобто, у даному випадку при перерахунку довічного грошового утримання судді слід застосовувати норму закону, яка визначає суддівську вислугу і є чинною на час виникнення спірних правовідносин. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у постановах від 27.09.2021 у справі № 580/585/21, від 06.10.2021 у справі № 380/5074/20. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач зобов`язаний здійснити [PERSON] як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 52 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням виплачених сум. Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо здійснення позивачу перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 82 % суддівської винагороди судді. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied