Рішення адміністративного суду від 2022-01-12 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ( [INFO] ) з наступними позовними вимогами: - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення; - зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018, із встановленням для обчислення індексації місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки - за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ( [INFO] ) щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018. Зобов`язано Вінницький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки ( [INFO] ) нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018. Зобов`язано Вінницький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки ( [INFO] ) нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмовлених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на протиправність дій відповідача. В свою чергу відповідач, не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням щодо задоволених вимог позивача, просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Також відповідачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він зазначає, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Зазначене, на думку представника відповідача підтверджується і роз`ясненнями Департаменту фінансів Міністерства оборони України. Відповідно до роз`яснення Департаменту № 248/3/9//2 від 04.01.2016, у пункті 7 якого зазначено, що у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення", індексацію грошового забезпечення не нараховувати до окремого роз`яснення. Відповідач просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення. Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] , у період з 23.05.2015 до 12.10.2018 проходила військову службу у [INFO] , який перебуває на фінансовому забезпеченні у Вінницькому ОТЦК та СП. Оскільки за час проходження військової служби відповідачем позивачеві не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018, у квітні 2021 року [PERSON] звернулася до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за такий період. Листом від 13.05.2021 № 10/55/350 відповідач повідомив, що відповідно до ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та пункту 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2008 №1078, індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Для виплати індексації в січні 2016 року - лютому 2018 року фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було. Фінансування на виплату індексації не здійснювалось. Позивач не погоджується з невиплатою індексації грошового забезпечення тому звернулася до суду. Приймаючи оскаржуване сторонами рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Так, на переконання суду, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві індексації грошового забезпечення підлягають задоволенню. Зважаючи на встановлення судом факту порушення прав позивача, застосовуючи механізм захисту порушеного права та його відновлення, суд вважає також за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 Відтак, в цій частині заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Водночас, оцінюючи інші доводи позивача та її вимогу про нарахування та виплату індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 із встановленням для обчислення індексації місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року, суд дійшов висновку про передчасність вимог позивача в частині покладення на відповідача обов`язку встановити для обчислення індексації місяця підвищення тарифної ставки (окладу) "січень 2008 року", адже судовому захисту підлягає лише вже порушене право, а не те, яке може бути порушене у майбутньому. Крім того, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації, оскільки вважає, що зміст і правова природа спірних правовідносин у цій частині, у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Статтею 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон №1282-XII) передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Положеннями статті 4 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078). Згідно із пунктом 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби. Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства. Як вірно встановлено судом першої інстанції, індексація грошового забезпечення позивача у період з 01.01.2016 до 28.02.2018 не нараховувалась та не виплачувалась. Як зауважив Верховний Суд у постановах від 12.12.2018 у справі № 825/874/17 та від 19.06.2019 у справі № 825/1987/17, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Колегія суддів не приймає до уваги посиланням відповідача на роз`яснення Міністерства оборони України та вказівки Департаменту фінансів Міністерства фінансів України, оскільки такі роз`яснення мають інформаційний характер та не є нормативно-правовими актами. В силу приписів статті 19 Основного Закону органи державної влади та їх посадові особи повинні діяти відповідно до Конституції та законів України. Крім того, не може визнаватися правомірною відмова у виплаті позивачу спірних сум індексації з мотивів відсутності достатнього фінансування Міністерства оборони України загалом та військової частини зокрема. У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що відсутність у відповідача належного фінансового забезпечення в період з 01.01.2016 до 28.02.2018, в тому числі для покриття витрат з індексації грошового забезпечення військовослужбовців, не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком відповідача. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві індексації грошового забезпечення, а також зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 є обгрунтованими та \~підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача нарахування та виплату індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 із встановленням для обчислення індексації місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про її передчасність, оскільки розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу та який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення. Тому, лише в процесі виконання судового рішення, в разі набрання ним законної сили, відповідач в порядку, встановленому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядком № 1078, буде визначати та встановлювати місяць підвищення тарифної ставки (окладу), тобто базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення позивача. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.10.2020 у справі № 240/11882/19. Відносно вимоги про виплату компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної індексації, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині та враховує, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства. При цьому, використане у ст. 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Таким чином, право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №240/11882/19. Водночас колегія суддів вважає помилковою позицію відповідача про те, що право на компенсацію позивач набуде після набрання законної сили судовим рішенням у цій справі та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення. Так, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів. Така ж правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 04.04.2018 у справі № 822/1110/16, від 20.12.2019 у справі №822/1731/16, від 13.03.2020 у справі №803/1565/17, від 15.10.2020 у справі №240/11882/19. Отже, враховуючи встановлені у справі обставини та правові норми, що регулюють спірні правовідносини між сторонами, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, що свідчить про те, що суд ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо про часткове задоволення позовних вимог. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається. Водночас, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції виявлено, що апелянтом - Вінницьким обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, під час сплати судового збору за подання апеляційної скарги використано неналежні банківські реквізити, що призвело до того, що сплачені кошти в розмірі 1362,00 грн. не надійшли на відповідні рахунки банку отримувача. Зокрема, з матеріалів справи встановлено, що скаржником в підтвердження факту сплати судового збору за подання апеляційної скарги до Сьомого апеляційного адміністративного суду, до матеріалів справи долучено платіжне доручення №4418 від 10.11.2021 року на суму 1362,00 грн. Рахунок банку отримувача вказано UA028999980313181206084002856, тоді як вірним рахунком є - [NUMBER] . Так, згідно ст. 9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Натомість, судом при відкритті апеляційного провадження у справі було помилково визнано платіжне доручення №4418 від 10.11.2021 року належним доказом сплати судового збору за подання апеляційної скарги Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки до Сьомого апеляційного адміністративного суду на судове рішення у даній справі. Таким чином, враховуючи, що фактично при поданні апеляційної скарги судовий збір позивачем сплачено не було, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки судового збору за подання апеляційної скарги у відповідному розмірі.

Результат розгляду: granted