Рішення адміністративного суду від 2022-04-11 00:00:00+03

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 31.07.2019 у справі № 824/742/19-а визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі ГУ ПФУ в Чернівецькій області) при проведенні перерахунку та виплати [PERSON] пенсії з 01.01.2018 року в розмірі 70% сум грошового забезпечення; зобов`язано ГУ ПФУ в Чернівецькій області здійснити [PERSON] , перерахунок та виплату пенсії на виконання Постанови КМУ № 103 в розмірі 83% від суми грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018 року з врахуванням проведених виплат. 18.01.2022 [PERSON] звернулася до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, в якій просила замінити стягувача у справі №824/742/19-а [PERSON] , на його правонаступника- [PERSON] . Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.01.2022 в задоволенні заяви відмовлено. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, заявник подала апеляційну скаргу. В обґрунтування доводів апеляційної скарги [PERSON] посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення заяви. 21.03.2022 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року у справі № 824/742/19-а зокрема зобов`язано ГУ ПФУ в Чернівецькій області здійснити [PERSON] перерахунок та виплату пенсії на виконання Постанови КМУ № 103 в розмірі 83% від суми грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018 року з врахуванням проведених виплат. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим Чернівецьким міським відділом РАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.03. 2021 року. Згідно повторного Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 02.04.2021, виданого Чернівецьким міським відділом РАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] . Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №67306637 від 15 листопада 2021 року, виданого приватним нотаріусом Савчук В.Г., [PERSON] є спадкоємцем майна померлого [PERSON] . Будь-які відомості про інших спадкоємців у справі відсутні. Вирішуючи питання про заміну сторони виконавчого провадження у справі №824/742/19-а, суд першої інстанції виходив із того, що членам сім`ї померлого пенсіонера, а у разі їх відсутності-входять до складу спадщини, виключно суми пенсії, які були нараховані, але не отримані пенсіонером за життя. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази нарахування [PERSON] належних йому за життя сум пенсії на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року у справі №824/742/19-а, то наразі відсутні правові підстави для здійснення правонаступництва, тобто для заміни стягувача на [PERSON] . Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного. Статтею 52 КАС України передбачено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив. Згідно з частиною першою статті 378 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Отже, процесуальним правонаступництвом є заміна сторони або третьої особи іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірних правовідносин, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки сторони або третьої особи. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду заміна сторони у відносинах, щодо яких виник спір (процесуальне правонаступництво) можлива на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи, так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №2а/0612/649/11, від 03.05.2018 у справі №2-а-1864/10, від 13.12.2018 у справі №2-а-1710/11, від 29.01.2020 у справі №815/1303/17, і Суд не вбачає підстав для відступу від неї. За приписами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У ст. 1227 ЦК України закріплено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. (ст.ст.1296, 1298 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 91 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. За змістом статті 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.<…>. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду висловленими у постанові від 15 липня 2021 року у справі № 2-а-2691/2009 та від 14 червня 2021 року у справі №2-а-1411/11. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є дружиною (членом сім`ї) померлого [PERSON] . При цьому, згідно відповіді ГУ ПФУ в Чернівецькій області, наданої на запит приватного нотаріуса Чернівецького міського округу В.Савчук, на виконання рішення суду [PERSON] при житті нараховано 18737,74 грн. За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заявниця має право на отримання суми пенсійних виплат, що були нараховані за життя [PERSON] , проте залишилися недоодержаними ним у зв`язку зі смертю. Стосовно доводів відповідача про те, що вказані суми не були включені до складу спадкового майна, колегія суддів звертає увагу, що за правилами ч.1 ст. 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що до відкриття виконавчого провадження відсутні підстави для заміни сторони виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження триває з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 0417/7776/2012. Зважаючи на те, що матеріали справи не містять відомостей щодо відкриття виконавчого провадження у справі №824/742/19-а, суд апеляційної інстанції вважає, що належним способом захисту прав заявника буде заміна позивача-стягувача у справі його правонаступником [PERSON] . Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення. У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення заяви.

Результат розгляду: granted