Рішення адміністративного суду від 2022-05-12 00:00:00+03

Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування У липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Служби безпеки України (далі - відповідач-1, СБ України), Департаменту оперативного документування Служби безпеки України (далі - відповідач-2, ДОД СБ України), в якому просив: - визнати протиправним та скасувати наказ СБ України від 31.05.2019 № 696-ОС в частині звільнення капітана [PERSON] у запас СБ України з виключенням зі списків особового складу СБ України; - поновити на військовій службі капітана [PERSON] на раніше займаній посаді у списках особового складу СБ України та на раніше займаній посаді, а у випадку неможливості поновлення на вищевказаній посаді - призначити на рівну (або нижчу, але не більш ніж на один ступінь) посаду з урахуванням висновків Центральної військово-лікарської комісії Військово-медичного Управління Служби Безпеки України (далі - ЦВЛК ВМУ СБУ); - зобов`язати СБ України розрахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.06.2019 по дату фактичного поновлення на посаді; - зобов`язати СБ України розглянути питання щодо укладання з позивачем нового контракту про проходження військової служби за формою, встановленою Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями СБ України строком на 5 років. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивача протиправно звільнено із займаної посади та не запропоновано рівнозначну посаду, у тому числі з пониженням посади відповідно до медичного висновку за графою III або IV, хоча позивачем подано рапорт, яким повідомлено відповідача про готовність продовжувати службу. Крім того, відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено обмеження щодо звільнення військовослужбовців в умовах триваючого воєнного конфлікту. Положеннями законодавства визначено порядок звільнення військовослужбовців у зв`язку із закінченням терміну дії контракту лише за їх бажанням. Пошук вакантної посади для позивача був здійснений формально. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 24.06.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2020, у задоволенні адміністративного позову відмовив. Судові рішення мотивовано тим, що відповідно до подання до звільнення з військової служби встановлено, що підставою до подання слугувало наступне: за результатами ЦВЛК ВМУ СБУ [PERSON] визнаний обмежено придатним до військової служби (до служби за графою ІІІ, ІV придатний); з метою перепризначення позивача було зроблено відповідні запити до структурних підрозділів СБ України, якими надано відповідь про неможливість його призначення; [PERSON] направлявся на співбесіди до НА СБ України, СМТО та ДОДТЛ, за результатами проведення яких не було позитивного рішення про подальше проходження ним служби; керівництвом СБ України прийнято рішення про недоцільність подальшого використання позивача на військовій службі в СБ України, з приводу чого з ним проведено бесіди. При цьому, в спростування доводів позивача про його готовність до проходження військової служби, зокрема і на нижчих посадах, суд першої інстанції встановив, що позивачем не зазначено у рапорті про його готовність проходити військову службу на нижчих посадах, як і не зазначено про це під час проведення з ним бесід. Крім того, з запитів щодо надання інформації вбачається, що відповідачем запитувалась інформація про наявні вакантні посади у системі СБ України рівня оперативного співробітника та на один ступінь нижче, чим спростовується твердження позивача щодо того, що йому не було запропоновано нижчі посади. Суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що позивачу були запропоновані відповідні посади з урахуванням його стану здоров`я та надано можливість безоплатної перепідготовки у 2019 році за цивільними спеціальностями у рамках дії міжнародних проектів «НАТО-Україна» та «Україна - Норвегія». Проте позивачем не надано до суду доказів того, що він не міг обіймати посади, які йому запропоновані відповідачем та дані посади не відповідали його рівню та професійним здібностям. У зв`язку з чим, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідачем вчинялися залежні від нього заходи щодо пошуку вакантних посад для позивача та відповідач діяв в межах частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги У грудні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача, в якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.06.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2020 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У касаційній скарзі позивач наполягає на тому, що під час розгляду даної справи судами попередніх інстанцій не було ураховано правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 826/11005/16, від 17.04.2019 у справі № 826/17440/16, від 19.02.2020 у справі № 804/15257/15, від 09.07.2020 у справі № 805/1200/17-а, зокрема про те, що в умовах триваючого воєнного конфлікту законодавець встановив певні обмеження щодо звільнення військовослужбовців, які проходять службу за контрактом. Зокрема, таким обмеженням є продовження дії контракту на період до оголошення демобілізації, тобто дія контрактів продовжується на період до оголошення демобілізації. Крім того, скаржник наголошує, що у практиці Верховного Суду відсутні правові позиції стосовно того, чи можливо вважати безпідставну відмову роботодавця у продовженні строку контракту з працівником порушенням статті 43 Конституції України «право на працю», а також статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), якою закріплена державна гарантія працездатним громадянам щодо правового захисту від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу, а також сприяння у збереженні роботи, адже безпідставна відмова в укладенні нового контракту фактично є відмовою у прийнятті на роботу. Позиція інших учасників справи СБ України та ДОД СБ України подали відзив на касаційну скаргу, в якому вказали на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, а також на безпідставність доводів касаційної скарги. Просили залишити касаційну скаргу позивача без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін. Рух касаційної скарги 15.12.2020 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга [PERSON] на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.06.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2020. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2020 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Мартинюк Н. М. для розгляду судової справи № 640/12004/19. Ухвалою Верховного Суду від 05.01.2021 відкрито касаційне провадження за скаргою [PERSON] на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.06.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2020. Зі змісту даної ухвали встановлено, що провадження у справі відкрито з підстав, визначених пунктами 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Ухвалою Верховного Суду від 27.04.2022 закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2022 закрито касаційне провадження № К/9901/34595/20 у справі № 640/12004/19 в частині оскарження судових рішень з підстав, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.06.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі за позовом [PERSON] до СБ України, ДОД СБ України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи Між [PERSON] та СБ України 07.05.2014 укладено контракт про проходження військової служби у СБ України відповідно до пунктів 9-16 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБ України, строком на п`ять років з 05.06.2014 по 05.06.2019. Пунктом 6 контракту визначено, що не пізніше, ніж за 2 місяці до закінчення строку дії цього контракту сторони зобов`язуються повідомити одна одну про намір щодо укладання нового контракту. Так, рапортом від 08.04.2019 позивач просив продовжити термін проходження військової служби в СБ України відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБ України за контрактом осіб офіцерського і начальницького складу строком на п`ять років. Відповідно до Витягу із свідоцтва про хворобу від 30.01.2019 № 16/349, виданого ЦВЛК ВМУ СБУ позивача визнано обмежено придатним до військової служби: до служби за графою ІІ непридатний; захворювання, так, пов`язані з військовою службою. З метою визначення ступеня придатності до військової служби позивачу 14.02.2019 видано направлення для проходження ЦВЛК відповідно до запису в Журналі реєстрації та обліку направлень на ЦВЛК ВМУ СБУ. Відповідно до довідки ЦВЛК ВМУ СБУ № 189 при медичному огляді 15.02.2019 [PERSON] визнано обмежено придатним до військової служби: до служби за графою ІІІ, ІV придатний. Відповідно до висновку атестації за період з квітня 2014 року по квітень 2019 року позивач гідний продовження військової служби на посадах неоперативного складу; у разі відсутності можливості призначення [PERSON] на посади за графою ІІІ, ІV, доцільно звільнити з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту. З метою пошуку вакантних посад для позивача відповідачем направлено запити начальнику Управління роботи з особовим складом СБ України від 26.03.2019 № 7/6/469ДСК, на який отримано відповідь від 08.04.2019 № 11/1/1-3104 надіслано список наявних вакантних посад, серед яких були наявні посади в Управлінні СБ України у Дніпропетровській області, Управлінні СБ України у Львівській області, Управління СБ України в Одеській області. Відповідно до довідки для узагальнення від 01.04.2019 єдиною вакантною посадою для призначення позивача є офіцер-інструктор кафедри № 7 центру підвищення кваліфікації особового складу підрозділів оперативного документування СБ України Навчально-наукового інституту перепідготовки та підвищення кваліфікації кадрів СБ України НА СБУ. Листами від 22.04.2019 № 33/3085ДСК Штабом антитерористичного центру при СБ України повідомлено про відсутність можливості призначення позивача; від 02.04.2019 № 5/7661 Департаментом захисту національної державності СБ України повідомлено про неможливість призначення співробітників; від 24.04.2019 № 366/1-8 Апаратом голови СБ України повідомлено про відсутність підрозділів та посад, які передбачають діяльність, що відповідає освіті, зокрема, позивача, а отже вирішити питання щодо можливого його призначення не вбачається можливим; від 11.05.2019 № 29/18-5738/дск Національною академією СБ України повідомлено про відсутність вакантних посад; від 13.05.2019 № 19/14-1969 Департаментом господарського забезпечення СБ України повідомлено про відсутність посад відповідного рівня. Крім того, 15.04.2019 з позивачем проведено бесіду, оформлену довідкою щодо бесіди з капітаном [PERSON] , відповідно до якої позивачу повідомлено, що на УРОС СБ України направлений запит щодо надання інформації про наявні вакантні посади у системі СБ України рівня оперативного співробітника та на один ступінь нижче; 10.04.2019 на адресу Департаменту надійшла відповідь зі списком вакантних посад; 11 квітня підготовлені та направлені запити до НА СБ України, ДЗНД, Штабу АТЦ при СБ України, Апарату Голови, ДОТЗ, ДГЗ щодо розгляду можливості призначення його на вакантні посади в цих підрозділах; капітан [PERSON] від розгляду запропонованих посад в регіональних органах СБ України відмовився; капітану [PERSON] повідомлено про можливість самостійного пошуку відповідних посад; у зв`язку з закінченням строку дії контракту позивача його повідомлено, що у квітні поточного року відбудеться засідання атестаційної комісії ДОД СБ України; через неможливість виконання ним службових обов`язків, передбачених графою ІІ та відсутністю на теперішній час у ДОД СБ України вакантних посад відповідно до його освіти, набутого досвіду та за графою ІІІ або ІV, капітану [PERSON] повідомлено, що йому до кінця квітня поточного року необхідно знайти відповідну посаду, в іншому випадку буде розглянуте питання щодо його звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту. З листка співбесіди з позивачем від 17.05.2019 встановлено, що позивачу доведено, що з 05.06.2019 у нього закінчується строк дії контракту про проходження військової служби в СБ України; з приводу цього він заявив, що висловлює бажання продовжити період проходження військової служби за новим контрактом строком на п`ять років відповідно до поданого ним рапорту, проте, Департамент відмовляє йому з незрозумілих підстав. Позивачу роз`яснено, що, беручи до уваги постанову ЦВЛК ВМУ СБУ (протокол від 05.02.2019 № 13), довідку ЦВЛК ВМУ СБУ (від 15.02.2019 № 189), довідку за результатами професійно-психологічного відбору (протокол від 03.05.2019 № 326), отримані відповіді від структурних підрозділів, висновок засідання атестаційної комісії ДОД СБ України керівництвом СБ України прийнято рішення про недоцільність подальшого використання капітана [PERSON] на військовій службі у СБ України та укладання з ним нового контракту. Крім того, капітану [PERSON] було доведено що у нього є можливість безоплатної перепідготовки у 2019 році за цивільними спеціальностями у рамках дії міжнародних проектів «НАТО-Україна» та «Україна - Норвегія». Відповідно до листка співбесіди від 20.05.2019 позивача ознайомлено з поданням про звільнення з військової служби в СБ України . Відповідно до подання до звільнення з військової служби, підставою до подання слугувало наступне: за результатами ЦВЛК [PERSON] визнаний обмежено придатним до військової служби (придатний за графою ІІІ, ІV); з метою перепризначення було здійснено запити до структурних підрозділів, якими надано відповідь про неможливість призначення позивача; [PERSON] направлявся на співбесіди до НА СБУ, СМТО та ДОДТЛ, за результатами проведення яких не було позитивного рішення щодо його призначення; керівництвом СБ України прийнято рішення про недоцільність подальшого використання позивача на військовій службі, з приводу чого з ним проведено бесіди. Наказом СБ України від 31.05.2019 № 696-ОС «По особовому складу» звільнено капітана [PERSON] з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом «а» пункту 61 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБ України та підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку дії контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас СБ України, виключивши його зі списків особового складу з урахуванням часу на здавання посади з 05.06.2019. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ Релевантні джерела права й акти їхнього застосування Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною першою статті 1 Закону України від 25.03.1992 № 2229-XII «Про Службу безпеки України» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України. Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про Службу безпеки України» умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками-військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. Військовослужбовці Служби безпеки України приймають Військову присягу на вірність народу України. Частиною четвертою статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) у зв`язку із закінченням строку контракт. Згідно з пунктом 9 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 № 1262/2007 (далі - Положення № 1262; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України - письмова угода, що укладається між громадянином України і державою, від імені якої виступає Служба безпеки України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби. Контракт укладається за зразком, що додається, у двох примірниках, підписується особою, яка вступає на військову службу, і відповідною посадовою особою Служби безпеки України згідно з пунктами 11 і 14 цього Положення, скріплюється гербовою печаткою підрозділу (органу, закладу, установи) і зберігається кожною із сторін. Контракт є підставою для видання наказу про прийняття особи на військову службу за контрактом. Пунктом 13 Положення № 1262 визначено, що перший контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України укладається на такі строки в календарному обчисленні, зокрема, з громадянами, які приймаються на військову службу за контрактом на посади сержантського і старшинського складу, - від 3 до 5 років. Відповідно до пункту 14 Положення № 1262 новий контракт укладається не пізніш як за 2 місяці до закінчення строку чинного контракту і діє з дня, наступного після дня закінчення попереднього контракту. Строк проходження військової служби може бути продовжено за новим контрактом до досягнення граничного віку перебування на військовій службі, зокрема, для військовослужбовців, які проходять військову службу на посадах сержантського і старшинського складу, - на строк від 3 до 5 років. Згідно з пунктом 15 Положення № 1262 дія контракту припиняється: у день закінчення його строку - у разі продовження військовослужбовцю Служби безпеки України військової служби за новим контрактом; у день набрання чинності контрактом про проходження іншого виду військової служби; у день, зазначений у наказі про виключення військовослужбовця Служби безпеки України зі списків особового складу Служби безпеки України. Відповідно до пункту 44 Положення № 1262 переміщення по службі військовослужбовців Служби безпеки України здійснюється, зокрема, на нижчі посади - на підставах, передбачених пунктом 46 цього Положення. Пунктом 46 Положення № 1262 визначено, що переміщення військовослужбовців Служби безпеки України з вищих посад на нижчі здійснюється, зокрема, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії. Згідно з підпунктом «а» пункту 61 Положення № 1262 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється у запас Служби безпеки України - осіб офіцерського складу, якщо вони не досягли граничного віку перебування у запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час. Підпунктом «а» пункту 62 Положення № 1262 визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці Служби безпеки України звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту. Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційне провадження у цій справі підлягає перегляду з підстав, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, . Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Скаржник у касаційній скарзі посилається на відсутність правової позиції стосовно того, чи можливо вважати безпідставну відмову роботодавця у продовженні строку контракту з працівником порушенням статті 43 Конституції України та статті 5-1 КЗпП України, адже, на думку скаржника, безпідставна відмова в укладенні нового контракту фактично є відмовою у прийнятті на роботу. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке. Статтею 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Отже, Конституція України, норми якої, відповідно до статті 8 цього Основного закону, є нормами прямої дії, визначає, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. З огляду на положення статті 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Проте стаття 5-1 КЗпП України носить загальний характер. Зазначена стаття визнає державу безпосереднім гарантом перед працездатними громадянами, які проживають в Україні, у реалізації ними права на працю. Якщо йдеться про гарантії правового захисту від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, то такі гарантії дійсно перебувають в сфері повноважень і можливостей держави. Це стосується і деяких інших гарантій. Крім того, у статті 5-1 КЗпП України не проводиться чітка межа між правами, що складають відповідно до частини першої статті 2 КЗпП України зміст права на працю, і гарантіями цього права. Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про Службу безпеки України» умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками-військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. Військовослужбовці Служби безпеки України приймають Військову присягу на вірність народу України. Правове регулювання трудових відносин працівників Служби безпеки України визначено статтею 21 Закону України «Про Службу безпеки України», відповідно до якої трудові відносини працівників, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, регулюються законодавством України про працю. Судами попередніх інстанцій встановлено, що між [PERSON] та СБ України 07.05.2014 укладено контракт про проходження військової служби у СБ України відповідно до пунктів 9-16 Положення № 1262, строком на п`ять років з 05.06.2014 по 05.06.2019. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.02.2015 у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічні правові висновки неодноразово висловлені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30.07.2019 у справі № 804/406/16, від 08.08.2019 у справі № 813/150/16, від 15.04.2021 у справі № 440/3166/20, від 18.05.2021 у справі № 360/2160/20, від 24.06.2021 у справі № 480/2577/20. Стаття 5-1 КЗпП України, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, не регулює правовідносини щодо звільнення з військової служби військовослужбовців СБ України. Звільнення з військової служби військовослужбовців СБ України врегульовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням № 1262. Пунктом 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено перелік підстав для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, зокрема, під час дії особливого періоду. Так, відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) у зв`язку із закінченням строку контракт. У зв`язку із зазначеним, наказом СБ України від 31.05.2019 № 696-ОС «По особовому складу» [PERSON] звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом «а» пункту 61 Положення № 1262 та підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку дії контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас СБ України. Таким чином, судами попередніх інстанцій правомірно застосовано до спірних правовідносин норми спеціального законодавства, а саме: Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положення № 1262. Отже, переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Висновки щодо розподілу судових витрат Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Результат розгляду: denied