Рішення адміністративного суду від 2022-09-30 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: - визнати протиправними дії Головного управління Національної гвардії України - лист № 27/11/3-П-60 від 26.01.2021 про відмову щодо виплати одноразової грошової допомоги за встановлені 20 відсотків втрати професійної працездатності в розмірі 141 890,00 грн.; - зобов`язати Головне управління Національної гвардії України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із частковою втратою професійної працездатності (20 відсотків) на підставі поданої заяви та документів від 12.01.2021 в розмірі 141 890, 00 грн.; Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2021 у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим рішенням Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, як таке, що постановлене із порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що наказом командувача Національної гвардії України № 131 о/с від 03.07.2020 по особовому складу відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби Національної гвардії України прапорщика [PERSON] . Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12 AAA № 038447 від 25.11.2020, [PERSON] встановлено 20 відсотків ступінь втрати професійної працездатності, «причина втрати професійної працездатності: захворювання пов`язане з проходженням військової служби». [PERSON] звернувся до Головного управління Національної гвардії України з заявою про виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 141 890, 00 грн. Також, 12.01.2021 з аналогічною заявою [PERSON] звернувся і до військової частини [NUMBER] Національної гвардії України. Листом від 26.01.2021 № 27/11/3-П-60 Головне управління Національної гвардії України проінформовано позивача про порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві». Листом від 22.02.2021 № 69/21-186 військова частина [NUMBER] Національної гвардії України повідомила позивачу, що законних підстав для клопотання перед командувачем Національної гвардії України про виплату [PERSON] одноразової грошової допомоги немає. Не отримавши запитуваної одноразової грошової допомоги позивач звернувся з даним позовом до суду першої інстанції. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позовні вимоги до Головного управління Національної гвардії України є безпідставними та передчасними, оскільки рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги відповідачем не приймалося. Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що Головне управління Національної гвардії України є розпорядником бюджетних коштів, а тому воно повинно виплатити позивачу одноразову грошову допомогу. Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне. Згідно з ч.1 ст.21 Закону України «Про Національну гвардію України» від 13.03.2014 № 876-VII (далі - Закон № 876-VII) держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їхніх сімей, працівників, резервістів Національної гвардії України, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби (виконання обов`язків служби у військовому резерві) або постраждали в полоні у ході бойових дій (війни), в умовах правового режиму надзвичайного стану, під час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки. Частиною 2 ст. 21 Закону № 876-VII передбачено, що військовослужбовці Національної гвардії України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-ХІІ) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ підставою для отримання одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Частиною 6 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975 в редакції станом на момент звернення позивача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги). Відповідно до п.11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: - заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; - довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: - постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; - документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; - сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; - документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою). Згідно з п. 12 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів). Відповідно до п. 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Таким чином, прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги належить до компетенції розпорядника бюджетних коштів. Як вже було зазначено вище, [PERSON] звернувся до Головного управління Національної гвардії України з заявою про виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 141 890, 00 грн., за результатами розгляду якої листом від 26.01.2021 № 27/11/3-П-60 Головним управлінням Національної гвардії України проінформовано позивача про порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві». В той же час, даний лист № 27/11/3-П-60 від 26.01.2021 Національної гвардії України, на який посилається позивач, як на відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, не містить такої відмови, а лише зазначено відповідачем, що відповідно до пункту 11 Порядку для можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності позивачу необхідно звернутися до військової частини [NUMBER] , у якій позивач проходив військову службу (уповноважений орган), та подати документи за переліком. Вказане свідчить про те, рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги не приймалося Головним управлінням Національної гвардії України, а тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність протиправних дій з боку Головного управління Національної гвардії України. При цьому, правова оцінка відмові, викладеної в листі від 22.02.2021 №69/21-186 військової частини [NUMBER] , не може бути надана, оскільки останній виходить за межі предмету позову, а є підставою для звернення позивача до суду з приводу правомірності дій саме військової частини [NUMBER] . Доводи апелянта про те, що саме Головне управління Національної гвардії України є розпорядником бюджетних коштів, а тому воно повинно виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, колегія суддів не бере до уваги, оскільки це не спростовує передчасності позовних вимог Головного управління Національної гвардії України з приводу виплати позивачу одноразової грошової допомоги. Посилання апелянта у своїй апеляційній скарзі на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідно до норм КАС України, зокрема ст. 7, рішення суду першої та апеляційної інстанцій та наведені в них правові висновки не є джерелами права та не є обов`язковими для врахування судами при вирішенні інших спорів. Отже, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010). Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції. Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Результат розгляду: denied