Рішення адміністративного суду від 2022-02-09 00:00:00+02

31.05.2021р. [PERSON] звернулась з позовом до Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в якому просила суд: -визнати протиправним та скасувати рішення №642 від 30.03.2021р. про відмову у призначенні пенсії. -зобов`язати призначити пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення з 23.03.2021р. дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021р. позов задоволено. Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт просить суд, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021р. скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в позові. 27.01.2022р. представник позивача Шевченко Н.П. надіслав клопотання в суд про проведення судового засідання яке призначене 09.02.2022р. на 12.30 год. в режимі відеоконференції. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2022р. вищевказане клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференція залишене без задоволення. Дану ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2022р. представник позивача Шевченко Н.П. отримав 07.02.2022р. на електронну адресу [INFO] , що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України. Згідно ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. З копії паспорта [PERSON] серії [NUMBER] , видно, що остання народилася [INFO] , а отже 50-річного віку досягла [INFO] (а.с. 11). Судом першої інстанції встановлено, що позивач 25.03.2021р. звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2. Рішенням Головного управління пенсійного фонду в Івано-Франківській області від 30.03.2021р. за №642 [PERSON] відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. При цьому, відповідач покликається на положення ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якої право на відповідну пільгову пенсію належить працівникам, які зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, який затверджений Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, зокрема, жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи, зокрема в період звернення з 08.01.2025р. не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Пенсійний орган встановив, що страховий стаж позивача становить - 34 роки 3 місяці, в тому числі стаж роботи за Списком №2 - 11 років 2 місяці, внаслідок чого, у неї немає права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. (а.с. 45). Тобто, пенсійний орган не заперечив тієї обставини, що [PERSON] має страховий стаж більше необхідних 20 років, в тому числі стаж роботи за Списком №2 більше обов`язкових 10 років, а саме 11 років 2 місяці. Однак, підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах є та обставина, що на дату звернення позивачу виповнилось 50 років при необхідних 55 р. В п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року і при страховому стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. В ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. за №1788-XII до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. за №213-VIII встановлено такий пенсійний вік: у пунктах «б» - «з» для чоловіків 55 років, для жінок 50 років. Законом України від 02.03.2015р. № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (який набрав чинності 01.04.2015р.) збільшено раніше передбачений п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вік набуття права на пенсію на пільгових умовах зокрема, жінкам із 50 років до 55 років. Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020р. №1-р/2020 визнано неконституційною ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». Тобто, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», з одного боку, та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - з іншого, в частині визначення віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55. Оскільки норми цих законів регулюють одне і те ж коло відносин. Отже, вказані норми явно суперечать одна одній. Велика палата Верховного Суду у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок про те, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Таким чином, у даній справі застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки Головне управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України. Така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному п.3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020р., та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст.8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність. Таким чином, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, який затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Висновки колегії судів узгоджуються з правовою позицією яка викладена в Постанові Великої палати Верховного Суду від 03.11.2021р. у справі № 360/3611/20 (провадження № 11-209заі21). Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Результат розгляду: denied