Рішення адміністративного суду від 2022-02-11 00:00:00+02

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність, що полягала у не зарахуванні до пільгового стажу роботи за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого Кабінетом Міністрів України, періоду роботи з 25.12.2006 по 28.12.2006 та з 29.12.2011 по 25.12.2012 в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат»; - зобов`язати зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого Кабінетом Міністрів України, період роботи з 25.12.2006 по 28.12.2006 та з 29.12.2011 по 25.12.2012 в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат», здійснити перерахунок пенсії з дати її призначення з 29.01.2019 року з урахуванням зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 періоду роботи з 25.12.2006 по 28.12.2006 та з 29.12.2011 по 25.12.2012, та виплатити недоотримані грошові кошти, визначені за результатами перерахунку пенсії. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 липня 2021 року \~позов задоволений. Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування скарги зазначає, що при винесенні рішення неправильно застосовані норми статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України в частині здійснення перерахунку з 29.01.2019. Зазначає що позивачем пропущено строк звернення до суду. Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до приписів ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ 29.01.2019 [PERSON] призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1. 11.04.2021 представником позивача подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області адвокатський запит, щодо підстав не включення до пільгового стажу періодів роботи у Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат» (а.с.11-13). Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16.04.2021 № 0400-010309-8/54649 періоди роботи [PERSON] з 25.12.2006 по 28.12.2006 та з 29.12.2011 по 25.12.2012 в ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» не були зараховані до пільгового стажу останнього, з огляду на те, що підприємством не проведено атестацію робочих місць, зокрема, посад «вивантажувач гарячого агломерату; агломератчик» на яких працював позивач (а.с. 14-15). Не погоджуючись з не зарахуванням до пільгового стажу роботи за Списком № 1 періодів роботи з 25.12.2006 по 28.12.2006 та з 29.12.2011 по 25.12.2012 в ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат", позивач звернувся до суду із цим позовом. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що як факт проведення, так і своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах. Жодних змін в організації роботи за робочим місцем позивача, змін у назві професії, колі службових обов`язків з моменту атестації у 2001 році до повторних атестацій не відбувалось. При цьому незмінність особливо важких та особливо шкідливих умов праці на комбінаті за професіями «вивантажувач гарячого агломерату; агломератчик» агломераційного цеху з повним робочим днем згідно зі Списком № 1 підтверджена кожною черговою атестацією робочих місць за умовами праці, що проводились у період роботи позивача за даними професіями на комбінаті. НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ Відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Пунктом 20 Порядку № 637 встановлено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок № 442), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі Методичні рекомендації). Згідно роз`яснень Міністерства праці та соціальної політики України, викладених у листі № 01-3/2586-02-6 від 16.12.1999 року «Про порядок обчислення стажу роботи для призначення пільгових пенсій за результатами атестації робочих місць», у разі підтвердження права за результатами атестації 31.07.1997 року (впродовж 5 років після зведення в дію Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці), до пільгового стажу зараховується весь період роботи за професіями і посадами, передбаченими Списками № 1 і № 2, тобто період до дати видання наказу по підприємству про результати проведення атестації і подальший період роботи впродовж 5 років після вперше проведеної атестації. Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих. Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року № 383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за № 1451/11731), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року. У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Отже своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації. Відповідно до трудової книжки позивача (а.с. 9-10) та довідки ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» від 23.01.2019 № 023-190 (а.с. 20), яка уточнює особливо шкідливі та особливо важкі умови праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, за спірні періоди роботи позивача з 25.12.2006 по 28.12.2006, та з 29.12.2011 по 25.12.2012 професії «вивантажувач гарячого агломерату; агломератчик» атестовані згідно з постановами по комбінату від 25.12.2001 № 1269 та від 29.12.2006 № 992 та постанови по комбінату «Про результати атестації робочих місць по умовам праці працівників агломераційного цеху № 2» від 26.12.2012№ 657, а відтак оспорювані період її роботи мають бути зараховані до пільгового стажу за результатами попередньої та наступної атестацій. Жодних змін в організації роботи за робочим місцем позивача, змін у назві професії, колі службових обов`язків з моменту атестації у 2001 році до повторних атестацій не відбувалось. З огляду на вказане колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено у включенні в пільговий стаж за Списком № 1 періодів з 25.12.2006 по 28.12.2006 та з 29.12.2011 по 25.12.2012 в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат», оскільки умови праці позивача не змінювалися, а несвоєчасне проведення підприємством атестації робочих місць, не може позбавити працівника його законного права на пенсію на пільгових умовах, як правильного висновку дійшов і суд першої інстанції. Щодо строку звернення до суду. Розглядаючи справу по суті позову, судом першої інстанції не було з`ясовано питання додержання позивачем строку звернення до суду. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Таким чином, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду з заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відтак, на думку колегії суддів, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Апеляційний суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись». Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19). Колегія суддів наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було визначено її розмір, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву. (постанова ВС від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19) Крім того, апеляційний суд зазначає, що за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі. Спірне незарахування певних періодів пільгового стажу відповідачем здійснено при призначенні пенсії позивача за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 29.01.2019, а тому саме з цього часу, тобто з січня-лютого 2019 року (з моменту першої виплати пенсії) позивач мав можливість дізнатися про складові своєї пенсії і відповідно захистити свої права шляхом звернення до суду, натомість з позовом звернувся лише 26 квітня 2021 року, що підтверджується поштовим конвертом (а.с. 23). Отже, за період з 29 січня 2019 року по 25 жовтня 2020 року позов заявлений з порушенням строку звернення до суду, у зв`язку з чим порушене право позивача підлягає судовому захисту за 6 місяців до подачі позову, тобто з 26 жовтня 2020 року. Відповідно до положень частини третьої статті 123 КАС України в редакції, яка є чинною станом на час перегляду справи апеляційним судом, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Отже, підстави, визначені статтею 240 КАС України, у випадку їх встановлення судом апеляційної інстанції є імперативними, тобто обов`язковими для скасування судового рішення і залишення позову без розгляду. ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ Отже, судом першої інстанції рішення в частині задоволення позову за період з 29 січня 2019 року по 25 жовтня 2020 року прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з прийняттям нового рішення про залишення позову без розгляду. В іншій частині рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін. Оскільки справа відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial