Рішення адміністративного суду від 2024-05-14 00:00:00+03

[PERSON] в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: - визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Липинського, 7 код ЄДРПОУ 37806243) від 02.08.2023 року № 4-526/6/1201-23/1201.4.1/14859-23 та від 24.06.2023 року № 1235-1619/1235-23 у видачі [PERSON] , [INFO] у зв`язку із досягненням ним 14-річного віку, паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ; - зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Липинського, 7 код ЄДРПОУ 37806243) оформити та видати [PERSON] , [INFO] у зв`язку із досягненням ним 14-річного віку, паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року в задоволення позовної заяви відмовлено повністю. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції [PERSON] в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просила його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги, позивач зазначає про протиправність відмови Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області в особі Новомосковського відділу Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області у видачі [PERSON] [INFO] паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку із досягненням ним 14-річного віку. В письмовому відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області просило відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що [PERSON] , є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розумінні ст. 1 Закону України від 18.01.2001р. № 2235-ІІІ «Про громадянство України» та Сімейного кодексу України, є законним представником своєї дитини до досягнення нею 18-річного віку. У зв`язку із досягненням сином чотирнадцятирічного віку, [PERSON] в його інтересах 09.06.2023 року звернулася із заявою до територіального підрозділу ДМС України у м. Новомосковську, за місцем свого проживання та до Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області із заявою про оформлення їх сину паспорта громадянина України. В даній заяві зазначено, що дитина [PERSON] , 2009р.н. не має наміру оформляти паспорт громадянина України у формі пластикової картки типу ID та про незгоду на збір та обробку персональних даних, а також прохання видати паспорт громадянина України у формі книжечки. Крім того, [PERSON] з чоловіком [PERSON] просили врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.09.2018р. у зразковій справі № 806/3265/17. До заяви у додатку зазначено як дві фотокартки розміром 4х5 для оформлення бланку паспорту - для територіального підрозділу [INFO] ; копію свідоцтва про народження [PERSON] , 2009 р.н.; заяву за формою про видачу паспорта відповідно наказів МВС України від 13.04.2012 року №320 та від 06.06.2019 року №456 - для територіального підрозділу [INFO] ; копію листа Міністерства освіти та науки України №1/9-131 від 11.03.2021 року; копію листа Міністерства освіти та науки України №1/9-347 від 24.06.2020 року; особисту заяву [PERSON] , 2009 р.н. Листом від 24.06.2023 року № 1235-1619/1235-23 Новомосковським відділом Головним управління ДМС у Дніпропетровській області повідомлено [PERSON] та її [PERSON] про те, що судові рішення у справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) не можуть бути підставою для видачі [PERSON] паспорта громадянина України зразка затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, оскільки такі рішення є індивідуальними актами, та стосується прав або інтересів визначених в рішеннях осіб. Відтак, з метою документування [PERSON] паспортом громадянина України зразка 1994 року необхідно, після настання 16-річного віку, надати рішення суду, що набрало законної сили про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку та документи перелік яких визначено розділом III Тимчасового порядку. 02.08.2023 року Головним управління ДМС у Дніпропетровській області за вих. №4-525/6/1201-23/1201.4.1/14861-23 та вих.№4-526/6/1201-23/1201.4.1/14861-23 на заяву було надано відповіді з роз`ясненням законодавчо визначеного алгоритму дій стосовно порядку оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року, зокрема зазначено, що згідно норм чинного законодавства право на отримання паспорта у формі книжечки виникає у особи після досягнення нею 16-річного віку. Відтак, з метою документування паспортом громадянина України зразка 1994 року необхідно звернутися після настання 16-річного віку та надати необхідні документи. оформлення і видачу паспорта громадянина України у формі книжечки здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, тобто оформлення і видача паспорта громадянина України у формі книжечки є виключно компетенцією територіальних підрозділів, а не територіальних органів ДМС. Вважаючи відмову протиправною та безпідставною, позивач звернулася до суду із даною позовною заявою. Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення виходить з наступного. Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначено Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" № 5492-VI від 20 листопада 2012 року (Далі - Закону №5492- VI). За змістом частини першої статті 4 Закону № 5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування. Відповідно до ч.1 ст.13 Закону № 5492-VI документами, оформлення яких встановлено цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення, є документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, яким є, зокрема, паспорт громадянина України. За приписами ч.3 ст.13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій. Згідно з частинами першою, другою статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Перелік інформації, яка вноситься до паспорта громадянина України, визначено у частині сьомій статті 21 Закону № 5492-VI, відповідно до якої такий містить, зокрема, унікальний номер запису в Реєстрі; відцифрований образ обличчя особи; відцифрований підпис особи. Постановою Верховної Ради України № 2503-XII від 26 червня 1992 року затверджено Положення про паспорт громадянина України, пунктом 3 якого визначено, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. 25 березня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України». 26 жовтня 2016 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 745, якою внесено відповідні зміни до Постанови № 302. Вказана постанова набрала чинності з 1 листопада 2016 р., і з цієї ж дати паспорт громадянина України оформляється у формі картки з безконтактним електронним носієм з використанням бланка, затвердженого Постановою № 302. Постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року №398 внесено зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302, відповідно до яких Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року, здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року №456 відповідно до абзацу 5 пункту 3 Постанови № 302, Постанови № 398 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (Далі - Тимчасовий порядок №456). Відповідно до пункту 2 розділу 1 Тимчасового порядку №456, паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1994 року № 353. Пунктом 3 розділу 1 Тимчасового порядку №456 передбачено, що оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, особі, яка досягла 16-річного віку, - на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України за зразком, наведеним у додатку 1 до цього Тимчасового порядку, поданої нею особисто та особі, яка досягла 16-річного віку та яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, на підставі заяви одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. За приписами підпункту 4, 5 розділу 1 Тимчасового порядку №456, оформлення і видача паспорта здійснюються протягом 30 календарних днів з дня подання особою до територіального підрозділу ДМС заяви та документів для оформлення і видачі паспорта. Заява та документи для оформлення і видачі паспорта (у тому числі для вклеювання фотокартки) подаються заявником до територіального підрозділу ДМС за зареєстрованим місцем проживання особи. Верховний Суд у постанові від 08 червня 2023 року у справі №380/5977/21 зазначив, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим. Як вбачається із наявних у справі письмових доказів, [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] 09.06.2023 року звернулася із заявою до територіального підрозділу ДМС України у м. Новомосковську про видачу неповнолітньому [PERSON] паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року. До вказаної заяви долучено заяву про видачу паспорта згідно Додатку 1 до Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №456 від 06.06.2019, дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см для оформлення бланку паспорту громадянина України, копія свідоцтва про народження [PERSON] , копії листів Міністерства освіти та науки України №1/9-131 від 11.03.2021 року та №1/9-347 від 24.06.2020 року та особисту заяву [PERSON] . Таким чином, [PERSON] , особисто підписавши заву, підтвердив своє волевиявлення на отримання паспорту громадянина України у формі книжечки. Крім того, Верховний Суд у постанові від 20 березня 2024 року у справі № 560/3366/23 звернув увагу, що пунктом 13 Положення № 2503-ХІІ встановлено, що для одержання паспорта громадянин подає: (1) заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; (2) свідоцтво про народження; (3) дві фотокартки розміром 35 х 45 мм; (4) у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України. Форма такої заяви, зазначеної у підпункті 1 пункті 13 Положення № 2503-ХІІ, була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України № 320 від 13.04.2012 «Про затвердження порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», а саме Додаток 1. Однак вказаний наказ втратив чинність на підставі наказу цього ж Міністерства від 01.03.2018 № 161. Відтак на сьогодні немає іншого зразка форми про видачу паспорта громадянина України, встановленого Міністерством внутрішніх справ України для реалізації пункту 13 Положення № 2503-ХІІ. Щодо доводів відповідача про вік, з якого має бути видано паспорт громадянина України. Верховний Суд у постанові від 18 листопада 2021 року у справі № 420/4049/20 дійшов висновку, що у визначенні віку, з якого має видаватися паспорт у формі книжечки зразка 1994 року, застосуванню підлягають норми Закону №5492-VI, яким встановлено обов`язок кожного громадянина України, який досяг 14-річного віку отримати паспорт громадянина України. В свою чергу, Великою Палатою Верховного Суду 19 вересня 2018 року ухвалено постанову у зразковій справі №806/3265/17(Пз/9901/2/18) провадження №11-460заі18, в якій зазначено, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних; їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи. Особа має право на отримання паспорта громадянина України у формі книжечки в силу закону, незалежно від того, чи підтверджено таке право ще й індивідуально судовим рішенням. При цьому в постанові Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) визначені наступні ознаки типових справ: а) позивач фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ; б) відповідач територіальні органи ДМС України; в) предмет спору вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ. У цій же постанові Велика Палата вказала, що висновки у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення № 2503-ХІІ. В свою чергу, обставини даної справи відповідають ознакам типової справи, а тому висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №806/3265/17 підлягають застосуванню в межах даної справи. Таким чином, особа, яка досягла 14-річного віку має право на отримання паспорту громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ за умови особистого подання заяви та необхідних документів. Оскільки відповідач протиправно відмовив в оформленні та видачі позивачу паспорта громадянина України у формі книжечки, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати відповідача оформити та видати [PERSON] , у зв`язку із досягненням ним 14-річного віку, паспорт громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ. Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог [PERSON] в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України). При цьому доводи викладені в апеляційній скарзі, спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції. Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Згідно із ч.6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Так, документально підтвердженими судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги на загальну суму 2684,00 грн., який підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Результат розгляду: granted