Рішення адміністративного суду від 2023-02-09 00:00:00+02

13.12.2022 року з Одеського окружного адміністративного суду надійшла вищевказана адміністративна справа за підсудністю, де 28.09.2022р. адвоката Арабаджи І.М. в інтересах позивача ФОП [PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та стягнення з відповідача судові витрати - в розмірі сплаченого судового збору та на професійну правничу допомогу. Також вона надала заяву про поновлення строку звернення до суду за захистом прав позивача. Свої вимоги представник позивача мотивував тим, що 28.07.2022р. [PERSON] старшим інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаментом реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті була ухвалена постанова АА№00000154, згідно якої він, позивач, 30.05.2022р. керуючі транспортним засобом "DAFXF 95.430", д/н [NUMBER] , нібито допустив рух транспортного засобу з перевищенням нормативних параметрів, що передбачені п.22,5 ПДР України, а саме, - перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,8% (2343тонни), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2ст.132-1 КУпАП України, а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами великогабаритними і великоваговими транспортними засобами та накладено на нього штраф в розмірі 8500грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача, стверджуючи, що позивач [PERSON] не скоював зазначеного у постанові правопорушення, вважає, що ця постанова є незаконною та має бути скасована, оскільки не відповідає вимогам закону, ухвалена з порушенням встановленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному, не об`єктивному і не всебічному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували неспростовний факт неправомірних його, позивача, дій. На позов надійшов відзив від представника відповідача - Державної служби України з безпеки на транспорті, яким стверджується, що позивач насправді винний у скоєнні правопорушення, оскільки, оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України відповідає усім вищенаведеним критеріям та містить усю необхідну інформацію, передбачену КУпАП та пунктом 17 Порядку фіксації адміністративних правопорушень, а отже, зміст оскаржуваної постанови відображає ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП (перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами).Дії посадових осіб відповідача під час її формування є законними та такими, шо відповідають вимогам статті 19 Конституції України. Також представник відповідача вважає, що позивачем не надано належних аргументів щодо доцільності стяґнення судових витрат з відповідача. Представник відповідача до суду не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений, про причини неявки не повідомив, надав відзив на позов та письмові пояснення, та, станом на початок судового засідання на зв`язок в режимі відеоконференції не вийшов, а його телефон переадресовував дзвінки на автовідповідач, не закінчилися й успіхом спроби протягом 30-ти хвилин додзвонитися до нього. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, за наявними у суду матеріалами справи. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, та докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, - на яких ґрунтуються позовні вимоги, та обвинувачення позивача у скоєнні вищевказаного правопорушення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі як обґрунтовані, за наступних підстав. Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Судом встановлено, що 30.05.2022р. позивач, керуючи транспортним засобом "DAF XF 95.430», з д.н.з. [NUMBER] , допустив рух транспортного засобу з перевищенням нормативних параметрів, передбачених п.22,5ПДР України, а саме, - перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,8% (2343тонни), чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст.132-1 КУпАП. Відносно нього старшим інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаментом реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті ухвалена постанова АА№00000154 28.07.2022р., за що застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500грн (а.с.26). Відповідно до ст.132-1 КУпАП, порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Порушення правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - в разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - в разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - в разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%. Згідно примітки до даної статті - дія ч.1 цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.2 цієї статті, є відповідальна особа, зазначена у ч.1 ст.14-3 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. Підставою для звільнення від відповідальності є наявність у суб`єкта правопорушення дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. А, за приписами ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, гр. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП, а саме: правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами. П.22.5 ПДР України встановлює, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6м, за висотою від поверхні дороги - 4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35м), за довжиною - 22м (для маршрутних транспортних засобів - 25м), фактичну масу понад 40т (для контейнеровозів - понад 44т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46т), навантаження на одиночну вісь - 11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5т), здвоєні осі - 16т, строєні - 22т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11т, здвоєні осі - 18т, строєні - 24т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11т, здвоєні осі - понад 16т, строєні осі - понад 22т або фактичною масою понад 40т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11т, здвоєні осі - понад 18т, строєні осі - понад 24т, або фактичною масою понад 44т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46т) в разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Забороняється також рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7т або фактичною масою понад 24т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення. Статтею 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» передбачено, що в разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень, обов`язковим документом є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків. А, ст.33 ЗУ «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженням з відповідними органами у порядку, що визначений КМУ. Аналогічні вимоги містить ч.2ст.29 ЗУ «Про дорожній рух». Так, згідно ч.3п.2 Порядку, здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, що затверджені постановою КМУ від 27.06.2007р. за №879, а також відповідно до п.4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд. У даному випадку, згідно товарно-транспортної накладної №4141 від 01.06.2022р. - позивач перевозив сипучий вантаж - соняшник, вага на момент зважування становила - 44т. 340кг, що не перевищувало допустимої норми, яка встановлена відповідно до п.22.5 ПДР України та становить для контейнеровозів понад 44 тони та до 46 тон (а.с.19). Як вбачається зі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів [NUMBER] та [NUMBER] , перевезення соняшнику здійснювалося позивачем наступними транспортними засобами: спеціалізованим вантажним сідловим тягачем, та спеціалізованим напівпричіпом - контейнеровозом (а.с.17-18). А тому, відповідно до вищенаведеного, враховуючи те, що здійснювалося перевезення сипучого вантажу саме контейнеровозом, - позивачем дотримано вимоги п.22.5 ПДР України, а тому, він діяв відповідно до приписів законодавчих норм України. Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Порушення позивачем Правил дорожнього руху України, за яке ст.132-1 КУпАП передбачена відповідальність, - не підтверджено належними та допустимими доказами, які б свідчили про наявність в діях позивача складу даного адміністративного правопорушення. Так, твердження представника відповідача у письмових поясненнях щодо того, що позивач здійснював перевезення вантажу не в контейнеровозі, оскільки він був переобладнаний - суд не може взяти до уваги як доказ на підтвердження вчинення правопорушення, оскільки переобладнаний контейнер не перестав бути контейнером. Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. А, згідно ч.3ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Таким чином, оскільки відповідачем не надано суду достатніх та належних доказів скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування постанови є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У зв`язку з чим постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 8500 грн. підлягає скасуванню. Що стосується строків оскарження постанов про накладання адміністративного стягнення, відповідно до ч.1ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. А, згідно вимог ст.289 КУпАП, скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення постанови, та, щодо постанов у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Відповідно до вимог ч.1ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Позивач просив поновити строк на оскарження постанов, про що подав відповідну заяву та зазначав, що позивач дізнався про порушення своїх прав лише 12.09.2022року. Враховуючи наведене суд вважає, що є підстави для поновлення строку на оскарження вказаної постанови, оскільки він пропущений з поважної причини. Крім того, посилання представника відповідача на воєнний стан як на поважність причини надання відзиву на позов судом враховується як поважна причина, оскільки дійсно, через воєнний стан і здійснення бомбардування території України ракетами російською окупаційною армією, на всій території України здійснюються аварійні відключення електропостачання, що дійсно є перешкодою для своєчасного друку та надсилання електронною поштою документів за допомогою інтернет-зв`язку, а тому відзив на позов суд прийняв до розгляду, тим більше, що строк пропуску є незначним і представником відповідача не загострювалося уваги на порушенні цього строку. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд, відповідно до ч.1ст.132 КАСУ має вирішити питання щодо судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.1ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а ч.ч.1,2ст.134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. При цьому даною статтею передбачено мету розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи надає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з наступним: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А, відповідно до ч.ч.6,7ст.134 КАС України, в разі недотримання вимог ч.5 цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, - всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до ч.ч.7,9ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, - встановлюється судом на підставі наданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню у судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, має довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може надати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4250 грн., надавши на підтвердження таких витрат: договір №06/09 від 06.09.2022р. та додаткову угоду №1 про надання правової допомоги адвокатським бюро "АБ Арабаджи Ірини" в особі директора бюро - адвоката Арабаджи І.М. (а.с.28-29); детальний опис робіт до договору (а. с. 30); квитанцію №0.0.2679952137.1 від 19.09.2022р. (а.с.31), меморіальний ордер №@2PL746452 від 19.09.2022р. ( а.с.32). При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, судом враховується відсутність клопотань відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, характер інституту судових витрат, те, що оплата послуг адвоката безпосередньо пов`язана з розглядом справи, до уваги береться складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, складання позовної заяви. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що розмір витрат на правничу допомогу є співмірним із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, зазначених у акті, до матеріалів справи долучено докази про сплату гонорару, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки це підтверджено належними доказами у справі і тому вони підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП у Одеської області. Так, Велика Палата ВС у Постанові від 18.03.2020р. у справі №543/775/17 зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень ст.ст.287,288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, - слід застосовувати ст.ст.2-5 ЗУ «Про судовий збір», які пільг зі сплати судового збору за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Також Велика Палата ВС відступила від висновку, який передбачав, що судовий збір при оскарженні постанов про адміністративне правопорушення сплаті не підлягає, та зазначила, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення. У вищезазначеній постанові Великої Палати ВС вказано, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так, позивачем при подачі адміністративного позову було понесено судові витрати зі сплаті судового збору в розмірі 496,2грн. (а.с.12), які відповідно до ч.1ст.139 КАС України підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП у Одеської області. Отже, адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Результат розгляду: granted