Рішення адміністративного суду від 2022-07-14 00:00:00+03

[PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) 03.11.2021 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області (далі - ГУ ДФС у Черкаській області, відповідач), в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні позивача та не донарахуванні йому компенсації за невикористану відпустку і грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 14 005 (чотирнадцять тисяч п`ять) грн 26 коп; зобов`язати відповідача донарахувати та виплатити позивачу компенсацію за 99 днів невикористаної відпустки в розмірі 4315 (чотири тисячі триста п`ятнадцять) грн 41 коп; зобов`язати відповідача донарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в розмірі 15 693 (п`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто три) грн 96 коп. Позовні вимоги мотивовано несвоєчасністю проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні, що є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до положень частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Також позивачем зазначено, що ГУ ДФС у Черкаській області при розрахунку сум компенсації за невикористану відпустку та одноразової допомоги при звільненні не врахувало такої виплати, як доплата за службу в нічний час, яка за посиланням позивача, має включатися до складу грошового забезпечення, з якого обраховуються зазначені виплати. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року позов задоволено частково: стягнуто з Головного управління ДФС у Черкаській області на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 925 (дев`ятсот двадцять п`ять) гривень 15 копійок; в іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та постановити нове, яким: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні позивача та не донарахуванні йому компенсації за невикористану відпустку і грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 14 005 (чотирнадцять тисяч п`ять) грн 26 коп; зобов`язати відповідача донарахувати та виплатити позивачу компенсацію за 99 днів невикористаної відпустки в розмірі 4315 (чотири тисячі триста п`ятнадцять) грн 41 коп; зобов`язати відповідача донарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в розмірі 15 693 (п`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто три) грн 96 коп. Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, справу розглянуто у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] проходив службу в органах податкової міліції ДФС у Черкаській області. Наказом Головного управління ДФС у Черкаській області від 08.09.2021 №102-о позивача 08.09.2021 звільнено із займаної посади у відставку на підставі підпункту «б» пункту 65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Вказаним наказом передбачено виплатити [PERSON] грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та компенсацію за невикористані дні відпустки за 2014-2021 роки в кількості 99 діб. Відповідно до розрахункового листа за вересень 2021 року [PERSON] нараховано 242 662,43 грн., серед яких: 43495,65 грн. - компенсація за невикористану відпустку; 158166,00 грн. - вихідна допомога при звільненні; усього належало до сплати - 198636,73 грн. Суму у розмірі 198636,73 грн. позивачем отримано 07.10.2021, що підтверджується випискою ПАТ AT «Укргазбанк» з рахунку IBAN [NUMBER] за період з 01.08.2021 по 11.10.2021. Вказуючи на несвоєчасність здійснення відповідачем розрахунку при звільненні, а також протиправність невключення до грошового забезпечення, з якого обраховується компенсація за невикористану відпустку та грошова допомога, доплати за службу у нічний час, позивач звернувся до суду із даним позовом. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив того, що ГУ ДФС у Черкаській області обґрунтовано не включило до грошового забезпечення позивача, з якого обраховується компенсація за невикористану відпустку та грошова допомога, доплат за роботу в нічний час. Зазначена позиція суду першої інстанції ґрунтується на тому, що доплата за роботу у нічний час не має щомісячного характеру, нараховується лише за ті години в місяці, які особа працювала в нічний час, у зв`язку з чим не є складовою місячного грошового забезпечення у розумінні пункту 2 Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 17.07.2018 №616 (далі - Порядок №616). Стягуючи з ГУ ДФС у Черкаській області на користь позивача 925,15 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з положень частини першої статті 117 КЗпП України, відповідно до яких в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зменшуючи суму, заявлену позивача до стягнення, до розміру 925,15 грн, суд першої інстанції керувався правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, згідно з якими суд з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. У спірних правовідносинах суд першої інстанції належну суму до стягнення визначив як розмір ймовірних майнових втрат позивача внаслідок несвоєчасного розрахунку - 925,15 грн. (198 636,73 грн. х 8,5% облікової ставки НБУ):365днів х 20 робочих днів). Апеляційна скарга [PERSON] мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права. Заявником зазначено, що доплата за роботу у нічний час є додатковим видом грошового забезпечення, на неї нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а отже вона входить до складу грошового забезпечення. Також позивачем вказано на необґрунтоване зменшення судом першої інстанції суми компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, оскільки обрахована ним сума 14 005,26 грн., заявлена до стягнення, є співмірною із сумою, яку позивач не отримав у вигляді виплати основного розміру грошового забезпечення. Додатково апелянтом наголошено на неправильному обрахунку судом першої інстанції розміру середньоденного заробітку. Колегія суддів апеляційного суду, виходячи з меж апеляційного перегляду, встановлених статтею 308 КАС України, погоджується із позицією суду першої інстанції щодо відсутності підстав для включення до місячного грошового забезпечення позивача доплат за роботу у нічний час, а також вказує на обґрунтованість обрахованої судом першої інстанції суми, належної до стягнення на користь позивача як компенсації за затримку розрахунку при звільненні, з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я <…> виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» від 30.10.1998 №1716 на осіб начальницького складу податкової міліції та курсантів Академії державної податкової служби поширюється чинність постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» (далі - Постанова №393). Відповідно до пункту 10 Постанови №393 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Грошова компенсація за невикористані дні відпустки передбачена розділом ХІІ Порядку №616. Пунктами 1, 2 Розділу ХІІ Порядку №616 встановлено, що за невикористані дні відпусток особам начальницького складу податкової міліції, які звільняються зі служби, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористані дні відпусток проводиться виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення, помноженого на кількість календарних днів невикористаної відпустки. Таким чином, одноразова грошова допомога при звільненні у спірних правовідносинах обраховується, виходячи з місячного грошового забезпечення позивача; грошова компенсація за невикористані дні відпустки - з одноденного. Відповідно до пункту 2 Порядку №616 місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, встановлене на дату настання події, без урахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення. При цьому до місячного грошового забезпечення премія включається у розмірі, нарахованому у місяці, що передує події; одноденний розмір грошового забезпечення - місячне грошове забезпечення, поділене на кількість календарних днів місяця настання події. Аналіз положень пункту 2 Порядку №616 в частині визначення поняття «місячне грошове забезпечення» дає підстави для висновку, що визначальним для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для включення доплати за роботу у нічний час до місячного грошового забезпечення є встановлення природи та характеру вказаної надбавки, а саме: чи є вона одноразовим додатковим видом грошового забезпечення чи має природу постійнодіючої, щомісячної, надбавки. Структуру грошового забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції визначено пунктом 3 Порядку №616, в якій доплата з роботу у нічний час відсутня як у переліку щомісячних, так і в переліку одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Так само надбавка за роботу у нічний час відсутня у переліку щомісячних (надбавок, доплат, винагород, які мають постійний характер), так і в переліку одноразових видів грошового забезпечення, які затверджені додатком 15 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Судом встановлено, що виплата відповідної надбавки у спірних правовідносинах здійснюється на підставі Галузевої угоди між Державною податковою службою України, Державною фіскальною службою України і Всеукраїнською професійною спілкою працівників органів державної податкової служби на 2020-2025 роки, пунктом 3.1.15 якої встановлено: «виплачувати особам рядового і начальницького складу податкової міліції доплату за роботу в нічний час у розмірі 20 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи з 22-ї години до 6-ї години наступного дня. Колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції, що доплата за роботу у нічний час за своєю природою не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення. Так, вказана надбавка нараховується лише за ті години в місяці, які особа фактично відпрацювала в нічний час; є такою, що постійного коригується, її виплати кожного місяця залежить від об`єктивних чинників - наявності чи відсутності факту виконання працівником роботи у нічний час, а також годин, протягом яких особа працювала. Факт систематичного отримання позивачем у межах спірних правовідносин вказаної надбавки не змінює її одноразового характеру, оскільки кожна окрема виплата такої надбавки обумовлена настанням окремого юридичного факту - виконання працівником роботи у нічний час щонайменше протягом однієї години. У той же час, виплата щомісячних видів грошового забезпечення (надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, за спортивне звання, за почесне звання, за службу в умовах режимних обмежень тощо) обумовлюється настанням однієї події та триває до закінчення обставин, з якими закон пов`язує наявність підстав для її виплати, що є відмінним від характеру та природи доплати за роботу у нічний час. Факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до місячного грошового забезпечення, оскільки не впливає на одноразовий чи постійний характер такої виплати. З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що доплата за роботу у нічний час не може вважатися такою, що має щомісячний, тобто постійний характер, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про правомірність невключення її відповідачем до місячного грошового забезпечення позивача, з якого обчислюються грошові виплати, розмір яких є предметом даного спору. Зазначена позиція суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 16.11.2021 у №280/6154/19, відповідно до якої Верховний Суд вказав на відсутність підстав для включення до місячного грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, виплат індексації заробітної плати, оскільки останні мають непостійний характер. Погоджуючись із позицією суду першої інстанції в частині наявності підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 925,15 грн., колегія суддів виходить з наступного. Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100) і застосовується у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Згідно з пунктом 3 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Положеннями пункту 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з довідкою про доходи для декларації від 10.09.2021 №99/23-97-09-035, виданою ГУ ДФС у Черкаській області, нарахована заробітна плата позивача за липень складає 14 701,61 грн., за серпень - 14 585,87 грн. Зазначене також підтверджується виписками по особовому рахунку за липень, серпень 2021 року, які містяться в матеріалах справи (а.с.10). При цьому суд апеляційної інстанції вказує про помилковість зазначення судом першої інстанції розміру заробітної плати позивача за серпень у сумі 6 521,22 грн., оскільки вказана сума згідно з випискою по особовому рахунку позивача за серпень 2021 року є заборгованістю відповідача, а не основним розміром заробітної плати. Таким чином, середньоденний заробіток позивача складає 681,10 грн. (розрахунок: (14 701,61 грн+14 585,87 грн.):43 робочі дні). Дата звільнення позивача - 08.09.2021. Фактичний розрахунок з позивачем проведено 07.10.2021. Кількість днів прострочення - 21 робочий день. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 14303,10 грн. (681,10 грн. х 21 робочий день). Суд першої інстанції при розгляді даної справи, зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходив з критерію «ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника» та застосував облікову ставку НБУ, за допомогою якої Нацбанк встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових ресурсів. В обґрунтування зазначеної позиції, суд першої інстанції зробив посилання на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, сформовані у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц. Згідно з пунктом 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц) зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати наступні критерії: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Погоджуючись із позицією суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України однією з необхідних умов для виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки належних йому при звільненні сум є наявність вини підприємства у своєчасному здійсненні таких виплат. Судом апеляційної інстанції встановлено, що затримка відповідачем розрахунку на 29 календарних днів обумовлена тим, що станом на 08.09.2021 на рахунках ГУ ДФС у Черкаській області за КЕКВ 2112 залишок коштів складав на рівні 5148,62 грн. В матеріалах справи міститься платіжне доручення від 06.10.2021 №350 (а.с.25), згідно з яким кошти із призначенням платежу «грошове забезпечення, розрахунок зі звільненими за вересень 2021 року» Державною казначейською службою України на рахунок відповідача перераховано лише 07.10.2021. Колегія суддів апеляційного суду під час розгляду даного спору враховує, що відповідач у спірних правовідносинах діяв добросовісно та не вчиняв дій, направлених на зволікання з виплатою, позаяк несвоєчасна виплата грошових коштів відбулась з об`єктивних причин, які не залежали від волі відповідача. Повний розрахунок з позивачем проведено у день отримання коштів від Державного казначейства України; відповідач суму затримки сплатив добровільно; період прострочення є меншим за календарний місяць; сума, присуджена до стягнення судом першої інстанції, відповідає можливому розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, що свідчить про дотримання справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції у вказаній частині. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не допущено. За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied