Рішення адміністративного суду від 2022-11-11 00:00:00+02

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: - визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.06.2021 № 045750012378 про відмову йому в призначені пенсії за віком; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до його страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 18.01.1999 по 31.12.2003; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити йому пенсію за віком з 24.02.2021. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2022 року позов задоволений частково: - визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.06.2021 № 045750012378 про відмову позивачу у призначені пенсії за віком; - визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом від 09.07.2021 вих. № 22224-17041/К-01/8-0400/21, про відмову позивачу у призначені пенсії за віком; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 26.04.1990 по 27.07.1990; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу позивача період здійснення підприємницької діяльності з 18.01.1999 по 31.12.2003. - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяви позивача про призначення пенсії за віком з урахуванням зарахованих періодів роботи та підприємницької діяльності, і вирішити питання про призначення пенсії з 24.02.2021. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким у позові відмовити. В обґрунтування скарги зазначає, що позивачем не надано довідки про сплату страхових внесків за періоди ведення підприємницької діяльності, а тому підстави для зарахування цих періодів до страхового стажу відсутні. Крім того, зазначив, що за спірний період з 26.04.1990 по 27.07.1990запис у трудовій книжці позивача зроблено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме, відсутнє засвідчення підписом керівника або іншої уповноваженої особи. Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи. Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ Позивач народився [INFO] , є громадянином України, 24.02.2021 та 11.06.2021 звернувся до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком. 17.06.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянуто заяву позивача за принципом екстериторіальності та прийнято рішення № 045750012378 про відмову в призначенні пенсії за віком. В обґрунтування відмови у призначенні пенсії відповідачем-2 зазначено, що необхідний страховий стаж для призначення пенсії становить не менше 28 років, страховий стаж позивача складає 25 років 11 місяців 6 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 26.04.1990 року по 27.07.1990, оскільки запис про звільнення в трудовій книжці не містить підпису відповідальної особи. (а.с. 19) Листом відповідача1 від 09.07.2021 вих. № 22224-17041/К-01/8-0400/21 повідомлено позивача, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 26.04.1990 по 27.07.1990, оскільки згідно з трудовою книжкою [NUMBER] від 23.08.1980 запис про роботу не завірено підписом керівника організації або уповноваженої ним особи. Зазначено про непідтвердження документами періоду провадження позивачем підприємницької діяльності. (а.с. 20-21) Не погодившись з такими рішеннями відповідачів, позивач звернувся з позовом до суду. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність підпису на записі про звільнення в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Крім того, зазначив, що відсутність заборгованості перед податковим і пенсійним органами за період з 18.01.1999 по 31.12.2003 та наявність свідоцтв про сплату єдиного податку свідчить про сплату позивачем всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності. Також вважав, що прийняття рішення про зобов`язання призначити пенсію є втручанням у його повноваження, а тому зобов`язав відповідача-1 повторно розглянути заяви позивача. НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ 1.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Стосовно зарахування періоду роботи з 26.04.1990 по 27.07.1990. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV). Згідно зі статтею 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Як передбачено ст. 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Згідно з відомостями, що містяться в трудовій книжці позивача серії [NUMBER] у періоди, не зараховані відповідачем, [PERSON] працював з 26.04.1990 по 27.07.1990 в кооперативі «Росія». (а.с. 43) Не зараховуючи вказаний період роботи, відповідач зазначає, що у трудовій книжці запис про звільнення не містить підпису відповідальної особи. На час первісного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 № 162. Згідно з пунктами 2.2, 2.3 цієї Інструкції (у редакції, яка була чинною на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу. Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією, відповідно до пункту 13 якої при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою. Водночас за приписами пункту 18 цієї постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації. У подальшому, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, згідно з пунктом 2.4 якої усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка звернулась за призначенням пенсії, у недоліках таких записів. Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, які містять запис про його звільнення з посиланням на відповідний наказ. Зазначений запис засвідчений печаткою кооперативу «Росія», проте не містить підпису уповноваженої особи, у зв`язку з чим пенсійний орган відмовив позивачу у зарахуванні цього періоду до страхового стажу при визначенні права на призначення пенсії. Верховним Судом в постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії. Колегія суддів у цій частині погоджує висновок суду першої інстанції, що вказані записи в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень і неточностей, відсутні ознаки підчисток та підробок, засвідчені печаткою підприємства у зв`язку з чим відсутність підпису уповноваженої особи під записом про звільнення в трудовій книжці не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду роботи до стажу. Крім того, спірний запис кореспондується з наступним записом у трудовій книжці позивача, відповідно до якого з 31 липня 1990 року він був прийнятий на роботу в інше підприємство, тобто жодних суперечностей або пересікання періодів між датою звільнення 27 липня 1990 року та зазначеною датою прийняття на іншу роботу немає. (а.с. 44) За таких обставин в апеляційного суду немає підстав ставити під сумнів достовірність спірного запису в трудовій книжці позивача. Судом першої інстанції також правильно зазначено, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність підпису на звільненні в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. За таких обставин апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу в зарахуванні спірного періоду роботи, а тому порушені позивачем права підлягають відновленню шляхом зобов`язання відповідача-1 зарахувати до страхового стажу позивача періоду роботи з 26.04.1990 по 27.07.1990. 2.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Стосовно зарахування до страхового стажу позивача періоду ведення ним підприємницької діяльності з 18.01.1999 по 31.12.2003. За приписами підпункту \~1 п. 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску). Згідно з наданими суду відомостями ГУ ДПС у Дніпропетровської області , які зазначені в листі від 23 жовтня 2021 року № 77813/6/04-36-24-06 позивач перебував на обліку Лівобережної ДГО ГУ ДПС, (Самарський район м. Дніпро) як фізична особа-підприємець з 15 січня 1999 року по 03 лютого 2015 року, в тому числі: - з 18.01.1999 по 31.01.1999 на загальній системі оподаткування; - з 01.02.1999 по 30.09.2001 на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок); - з 01.10.2001 по 31.12.2003 на загальній системі оподаткування. На підтвердження доводів позову та сплати страхових внесків у спірний в період з 18.01.1999 по 31.12.2003 року позивачем надано: - копії свідоцтва від 18.01.1999 про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи;(а.с. 27) - копії свідоцтв про сплату єдиного податку за період 01.02.1999 по 02.01.2001; (а.с. 30-33) - лист від 16.11.2021 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому зазначено, що станом 03.02.2015 року у платника податків [PERSON] податковий борг, недоїмка зі сплати єдиного внеску та інша заборгованість з платежів відсутня; (а.с. 35) - лист від 22.11.2021 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в якому зазначено, що станом на 03.02.2015 заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у позивача відсутня. (а.с. 24-25) - відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлено внесення запису 02.02.2015 року № 22240060003026047 про припинення підприємницької діяльності фізичною особою [PERSON] . (а.с. 37) Відповідно до абзацу другого пункту 4 Постанови № 637 (в редакції станом на час прийняття відповідачем рішення про відмову в зарахуванні спірного періоду ведення позивачем підприємницької діяльності до страхового стажу) періоди \~\~\~провадження \~\~\~підприємницької \~\~\~діяльності \~\~\~із застосуванням \~спрощеної \~системи \~оподаткування, \~в тому числі із застосуванням \~фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року \~\~зараховуються \~до \~трудового \~стажу \~фізичних \~осіб-підприємців \~на \~підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької \~діяльності, \~а \~з \~1 \~січня \~2004 року по 31 грудня 2017 \~року \~за \~бажанням \~особи за умови сплати страхових внесків (єдиного \~внеску) \~незалежно \~від суми сплачених коштів. Розділом ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, (далі Порядок № 22-1) визначені документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший. Так, відповідно до пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності. З огляду на вказане правове регулювання спірних правовідносин колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що з 01.01.1998 по 31.12.2003 періоди провадження підприємницької діяльності із \~застосуванням спрощеної \~системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до \~трудового \~стажу \~фізичних \~осіб підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків. У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зарахування до страхового стажу позивачу періоду з 01.02.1999 по 30.09.2001, коли він вів підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування. Водночас у період з 01.10.2001 по 31.12.2003 позивач знаходився на загальній системі оподаткування, а тому відповідно до пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 період здійснення ним підприємницької діяльності з 01 липня 2000 року повинен підтверджувати довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Винятків з такого правила чинне законодавство не містить. Тобто, якщо відомості щодо здійснення підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування не підтверджуються інформацією з бази персоніфікованого обліку, то такий період до страхового стажу не зараховується. Натомість такої довідки з відомостями персоніфікованого обліку форми ОК-5 позивачем судам обох інстанцій не надано, у зв`язку з чим апеляційний суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами відомості, необхідні для зарахування періоду ведення ним підприємницької діяльності з 01.10.2001 по 31.12.2003. Доводи позивача, з якими погодився і суд першої інстанції, що пенсійний орган відмовив у видачі довідки про сплату позивачем страхових внесків у зв`язку з тим, що такі відомості у нього не збереглись, є безпідставними, оскільки підставою для зарахування періоду ведення підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування є довідка з бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку, тобто довідка форми ОК-5, а не довідка про сплату страхових внесків. ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ Судом першої інстанції помилково за відсутності належних доказів, які підтверджують факт сплати позивачем страхових внесків, що є обов`язковою умовою для зарахування такого періоду до страхового стажу, задоволено позов у частині спірного періоду з 01.10.2001 по 31.12.2003. Водночас за період з 18.01.1999 по 31.01.1999 чинне законодавство не містить імперативної вимоги щодо підтвердження страхового стажу довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку, а тому в цій частині судом першої інстанції позов задоволено правильно. Отже, судом першої інстанції при вирішенні спору у зазначеній вище частині неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, його висновки не відповідають обставинам справи, \~у зв`язку з чим \~апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову у скасованій частині. В іншій частині рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому в цій частині апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін. Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial