Рішення адміністративного суду від 2022-11-25 00:00:00+02

У травні 2021 року позивач, Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив: - стягнути з позивача податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 147939,38 грн. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року адміністративний позов задоволено частково: Стягнуто з [PERSON] податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 112972,28 грн. на р/р UA908999980314010512000025697, отримувач ГУК у м. Черніг. обл/тг м.Борзна/18010300, код 37972475, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. под.), МФО 899998. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в оскаржуваній частині та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що враховуючи, що податкові повідомлення-рішення віл 08.05.2018 року отримані особисто відповідачем 20.06.2018 року, набули статусу податкового боргу 26.08.2018 року, тому саме з 26.08.2018 року мав почати рахуватися строк давності 1095 днів для звернення контролюючого органу до суду. Отже, апелянт вважає, що суд помилково визначив 08.05.2018 року датою, від якої повинен відраховуватись строк для звернення до суду зі стягненням. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області до [PERSON] про стягнення податкового боргу та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження. Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має податковий борг в розмірі 147 939,38 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, підтверджується: податковим повідомленням-рішенням від 08.05.2018 №0216320-1302-2524 на загальну суму 12419,20 грн. (термін сплати 26.08.2018), враховуючи існуючу переплату в сумі 1225,86 грн, сума боргу склала 11193,34 грн (а.с.5); податковим повідомленням-рішенням від 08.05.2018 №0216321-1302-2524 на загальну суму 3964,80 грн. (термін сплати 26.08.2018) (а.с.5); податковим повідомленням-рішенням від 08.05.2018 №0216322-1302-2524 на загальну суму 12753,60 грн. (термін сплати 26.08.2018) (а.с.5); податковим повідомленням-рішенням від 13.05.2019 №0050107-5106-2524 на загальну суму 14448,96 грн. (термін сплати 26.08.2019) (а.с.6); податковим повідомленням-рішенням від 13.05.2019 №0050105-5106-2524 на загальну суму 10268,03 грн. (термін сплати 26.08.2019) (а.с.7); податковим повідомленням-рішенням від 13.05.2019 №0050106-5106-2524 на загальну суму 8609,44 грн. (термін сплати 26.08.2019) (а.с.7); податковим повідомленням-рішенням від 13.05.2019 №0050109-5106-2524 на загальну суму 14838,02 грн. (термін сплати 26.08.2019) (а.с.8); податковим повідомленням-рішенням від 13.05.2019 №0050108-5106-2524 на загальну суму 4612,80 грн. (термін сплати 26.08.2019) (а.с.8); податковим повідомленням-рішенням від 21.02.2020 №0014845105 на загальну суму 10385,90 грн. (термін сплати 29.08.2020) (а.с.9); податковим повідомленням-рішенням від 21.04.2020 №0019294-5105-2524 на загальну суму 16195,41 грн. (термін сплати 29.08.2020) (а.с.13, 15); податковим повідомленням-рішенням від 21.04.2020 №0019290-5105-2524 на загальну суму 11509,13 грн. (термін сплати 29.08.2020) (а.с.14, 15); податковим повідомленням-рішенням від 21.04.2020 №0019295-5105-2524 на загальну суму 9650,06 грн. (термін сплати 29.08.2020) (а.с.14); податковим повідомленням-рішенням від 21.04.2020 №0019293-5105-2524 на загальну суму 5170,35 грн. (термін сплати 29.08.2020) (а.с.16); податковим повідомленням-рішенням від 21.04.2020 №0019292-5105-2524 на загальну суму 16631,49 грн. (а.с.16). Ніжинським управлінням ГУ ДФС у Чернігівській області направлено відповідачу податкову вимогу форми "Ф" від 19.06.2019 № 129584-51, яка не була отримана відповідачем, конверт повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.17). Також. у зв`язку з несвоєчасною сплатою грошових зобов`язань нараховано пеню в сумі 7055,36 грн. З огляду на наявність у відповідача податкового боргу, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду. Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що заявлені ГУ ДПС у Чернігівській області вимоги виникли у зв`язку з винесенням контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 08.05.2018 №0216320-1302-2524 (термін сплати 26.08.2018), від 08.05.2018 №0216321-1302-2524 (термін сплати 26.08.2018), від 08.05.2018 №0216322-1302-2524 на загальну суму 12753,60 грн. (термін сплати 26.08.2018). Разом з тим з відповідною позовною заявою до суду податковий орган звернувся лише 19.05.2021, тобто після спливу визначеного статтею 102 ПК України 1095-денного строку. Отже, виходячи з встановлених судом обставин спливу строку давності для стягнення податкового боргу, відсутні підстави для стягнення 27911,74 грн податкового боргу як заявлених після спливу визначеного статтею 102 ПК України 1095-денного строку, внаслідок чого вказана сума податкового боргу є безнадійною та підлягає списанню, а боржник, в свою чергу, вважається вільним від такого грошового зобов`язання. Також, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення пені в сумі 7055,36 грн., оскільки неможливо визначити на які саме суми прострочки та за який період нарахована пеня. Таким чином, судом першої інстанції позов було задоволено частково та стягнуто з відповідача податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 112972,28 грн. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Так, позивачем не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення податкового боргу в сумі 112972,28 грн, відтак колегія суддів вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області. Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення. Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Згідно п. п. 95.1 - 95.2 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Приписи абз. 1 п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України визначають, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Пунктом 59.3 статті 59 ПК України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу. При цьому, за правилами п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). Пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). За правилами абзаців 3-4 пункту 58.3 статті 58 ПК України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків. Як було встановлено судом першої інстанції, Ніжинським управлінням ГУ ДФС у Чернігівській області направлено відповідачу податкову вимогу форми «Ф» від 19.06.2019 № 129584-51, яка не була отримана відповідачем, конверт повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.17). Викладене, з урахуванням наведених вище норм, свідчить про те, що указаний індивідуальний акт, який направлений відповідачу на податкову адресу ( [ADDRESS] ), було вручено [PERSON] належним чином. Аналогічна позиція щодо належності вручення рішень податкових органів висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 20.10.2020 у справі № 140/30/20. Згідно п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 266.1.1., 266.2.1. ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення; б) юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації. Разом з тим, відповідно до пункту 102.4. статті 102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним. Верховний Суд аналізуючи наведені вище норми права у постанові від 25.02.2020 у справі №1340/5767/18, висловив думку, що положеннями пунктів 95.1-95.3 статті 95 і пункту 102.4 статті 102 ПК України встановлено, що контролюючий орган може звернутися до адміністративного суду з позовом про стягнення податкового боргу з платників податків із дотриманням відповідних умов, встановлених пунктом 95.2 статті 95 ПК України, які надають право на примусове стягнення податкового боргу, а також строку - 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Строк у 1095 днів є присічним для контролюючого органу, протягом і в межах якого ним можуть бути вжиті заходи щодо погашення податкового боргу, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом, проте норми пункту 102.4 статті 102 ПК України не є такими, що обмежують суд у праві ухвалювати судове рішення про стягнення податкового боргу після закінчення 1095-денного строку, з вимогою про стягнення якого контролюючий орган звернувся вчасно. Указана позиція підтримана у подальшому Верховним Судом, зокрема, й у постановах від 12.10.2021 у справі № 819/1399/17 та від 18.05.2022 у справі № 640/26239/20. З матеріалів справи вбачається, що відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог про стягнення податкового боргу по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 27911,74 грн., суд першої інстанції вказав, що заявлені ГУ ДПС у Чернігівській області вимоги виникли у зв`язку з винесенням контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 08.05.2018 №0216320-1302-2524 (термін сплати 26.08.2018), від 08.05.2018 №0216321-1302-2524 (термін сплати 26.08.2018), від 08.05.2018 №0216322-1302-2524 на загальну суму 12753,60 грн. (термін сплати 26.08.2018). Разом з тим з відповідною позовною заявою до суду податковий орган звернувся лише 19.05.2021, тобто після спливу визначеного статтею 102 ПК України 1095-денного строку. Однак, з таким висновком колегія суддів не погоджується, оскільки, як визначено безпосередньо судом першої інстанції, терміном сплати податкових повідомлень-рішень від 08.05.2018 №0216320-1302-2524, від 08.05.2018 №0216321-1302-2524, від 08.05.2018 №0216322-1302-2524 є 26.08.2018 року. Таким чином, саме з дати закінчення строку сплати відповідних податкових зобов`язань, тобто, з 26.08.2018 року, починається відлік строку давності 1095 днів для звернення контролюючого органу до суду. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано позов до суду 19.05.2021, а тому, у цьому спорі може бути стягнутий податковий борг, який виник, починаючи з 20.05.2018. Враховуючи викладене, заявлений до стягнення податковий борг в частині суми 27911,74 грн. по податковим повідомленням-рішенням від 08.05.2018 №0216320-1302-2524, від 08.05.2018 №0216321-1302-2524, від 08.05.2018 №0216322-1302-2524 виник з 26.08.2018 року - дати закінчення строку сплати відповідних податкових зобов`язань, тому спір був ініційований контролюючим органом у межах 1095-денного строку з дня виникнення зазначеного податкового боргу. Вказані обставини були помилково залишені поза увагою суду першої інстанції, оскільки останній порахував початок відліку відповідно строку не від дати закінчення строку сплати відповідних податкових зобов`язань, а від дати самих податкових повідомлень-рішень, що зумовило безпідставну відмову у задоволення позовних вимог про стягнення 27911,74 грн податкового боргу. Відтак, підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо стягнення пені в сумі 7055,36 грн., оскільки остання нарахована на вірно визначені вище суми. Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області до [PERSON] про стягнення податкового боргу у повному обсязі. Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права. Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог з прийняттям нової постанови у відповідній частині про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Результат розгляду: granted