Рішення адміністративного суду від 2024-01-09 00:00:00+02

у жовтині 2023 року [PERSON] звернувся до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення від 18.10.2023, якою його притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. В обґрунтування позову зазначив, що будь-яких правопорушень не вчиняв. 18.10.2023 року інспектором відділення поліції №3 Луцького РВП ГУНП у Волинській області Цимбалюком Василем Алефтиновичем було винесено постанову серії ЕАТ №7964377, відповідно до якої позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., за те, що 18.10.2023 року о 12 год. 25 хв. він, керуючи автомобілем в с. Липини Луцького району по вул. Окружній, не виконав вимогу дорожнього знаку "5.16", чим порушив п.8.4 Правил дорожнього руху. Позивач вважає, що така постанова є незаконною, складена безпідставно, з порушенням вимог КУпАП, а тому підлягає скасуванню. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати у зв`язку з порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 січня 2024 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09 січня 2024 року о 14 год. 00 хв. Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі та просив її задовольнити. Відповідач в судове засідання повноважного представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції, 18.10.2023 року службовою особою - інспектором відділення поліції №3 Луцького РВП ГУНП у Волинській області Цимбалюком В.А. було винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, згідно з якою позивач [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122, КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. В постанові зазначено, що [PERSON] 18.10.2023 року о 12 год. 25 хв. в с. Липини вул. Окружна, не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16, чим порушив п.8.4 ПДР, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду для її скасування. Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. Так, за приписами частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно зі статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України). Згідно з пунктом 8.1. Правил дорожнього руху України встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Пунктом 8.2.1 Правил дорожнього руху України - дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідачі вимогам Державного стандарту. Відповідно до п.8.4 б ПДР дорожні знаки поділяються на групи, зокрема, знаки пріоритету, котрі встановлюють черговість проїзду перехресть. Дорожній знак 5.16 "Напрямок руху по смугах" показує кількість смуг на перехресті і дозволяє напрямки руху по кожній з них. Дія знаку, що встановлений перед перехрестям, поширюється на все перехрестя, якщо наступні знаки, установлені на ньому не дають інших вказівок. Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Згідно з частиною першою статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення вбачається, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Згідно з ч.3 ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: […] технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався) […]. Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи. Суд звертає увагу, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. При цьому, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, про що неодноразово вказував Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а. У разі відсутності в постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Як встановлено судом першої інстанції з оскаржуваної постанови, що [PERSON] , керуючи транспортним засобом Nissan Almera, реєстраційний номер [NUMBER] в с. Липини Луцького району по вул. Окружній, не виконав вимогу дорожнього знаку "5.16", чим порушив п.8.4 Правил дорожнього руху. Суд також звертає увагу на те, що на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, зазначеного в постанові серії ЕАТ №7964377 від 18.10.2023, представником відповідача надано суду компакт-диск з шістьма відеозаписами здійсненими можливо різними технічними засобами. Проте, оглянутими судом відеозаписами не підтверджується факт вчинення позивачем правопорушення, а навпаки підтверджуються факти порушень допущених працівником поліції при винесенні оскарженої постанови, на які звернув позивач в позовній заяві та його представник в судовому засіданні. Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги і вважає недопустимим доказом доданий відповідачем до відзиву на позов диск з зазначеними відеозаписами як вчиненого порушення, оскільки в оскаржуваній постанові, у т.ч. в п.7, відсутні відомості про додавання до постанови відомостей про технічні засоби, за допомогою яких їх здійснено, як фіксації вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Інших належних та допустимих доказів вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано докази на підтвердження факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, а тому наявні підстави для скасування постанови серії ЕАТ №7964377 від 18.10.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.1 ст.122 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення. Щодо стягнення на користь позивача судових витрат, пов`язаних з розглядом даної справи за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області, а саме, витрат на правничу допомогу у сумі 3000 грн., колегія суддів виходить з наступного. З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що позивачем сплачено 3000 грн. витрат пов`язаних з наданням йому правничої допомоги адвоката. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відповідно до пункту 1 частини 3 цієї ж статті КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 134 КАС України врегульовані питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин 3,4 цієї статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Водночас, в ході розгляду справи в апеляційній інстанції відповідач не зазначив про неспівмірність витрат понесених позивачем на оплату правничої допомоги. Дослідивши надані адвокатом Шепетою Р.Л. докази понесення позивачем витрат на правову допомогу, а також доводи відповідача щодо неспівмірності таких витрат, суд виходить з наступного. Так, згідно угоди-доручення №155/2023 про надання правничої допомоги від 18.0.2023 року встановлено, що [PERSON] зобов`язувався сплатити адвокату Шепеті Р.Л. \~суму гонорару в розмірі 3000 грн. на надання професійної правничої допомоги. Крім того, в матеріалах міститься ордер про надання правничої (правової) допомоги від 18.10.2023 року, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю видане [PERSON] , квитанція до прибуткового касового ордера №55 від 18.10.2023 року на суму 3000.00 грн. та попередній орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу від 23.10.2023 року. Враховуючи долучені до матеріалів справи докази колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вартості гонорару адвоката Шепеті Р.Л. в розмірі 3000 грн. У цій справі, колегія суддів при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України, проаналізувавши складність справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу відповідає умовам співмірності в розмірі 3000 грн. З огляду на зазначене вище колегія суддів вважає, що першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Результат розгляду: granted