Рішення адміністративного суду від 2023-01-11 00:00:00+02

Позивачка, [PERSON] , звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просила суд: - визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7926-51/1264 від 21 квітня 2021 року. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2022 року у справі № 440/16405/21 у задоволенні позову відмолено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2022 року у справі № 440/16405/21 скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу, надану Державною податковою службою України Головне управління ДПС у Полтавській області на ім`я [PERSON] № Ф-7926-51/1264 від 21 квітня 2021 року. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка посилається на те, що відповідачем протиправно нараховано заборгованість зі сплати єдиного внеску згідно оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) за період з січня 2017 року, оскільки з 01 січня 2013 року право позивачки на зайняття адвокатською діяльністю було зупинено, у зв`язку із чим адвокатська діяльність з вказаної дати нею не проводилась, та доходів від такої діяльності вона не отримувала, що виключає обов`язок зі сплати єдиного внеску за цей період. На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачка у 2008 році набула статусу адвоката. З 05 червня 2008 року позивачка поставлена на податковий облік в Кременчуцькій ОДПІ. Рішенням ради адвокатів Полтавської області від 10 січня 2013 року право позивачки на зайняття адвокатською діяльністю зупинено з 01 січня 2013 року. Головним управлінням ДПС у Полтавській області відносно позивачки винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 21 квітня 2021 року № Ф-7926-51/1264 на суму 37788,74 грн. Не є спірною обставиною у цій справі, що вищевказана сума недоїмки зі сплати єдиного внеску нарахована за період, починаючи з січня 2017 року. На звернення позивачки від 20.10.2021 року щодо підстав виникнення боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, листом Головного управління ДПС у Полтавській області № 39344/6/16-31-13-04-18 від 15.11.2021 року їй було повідомлено зокрема про те, що згідно інформаційних систем ДПС України позивачка значиться на податковому обліку в Кременчуцькій ДПІ ГУ ДПС у Полтавській області як фізична особа-підприємець з 05.06.2008 року. 3 01.01.2011 року по даний час платник податків перебуває на загальній системі оподаткування. Зазначено, що позивачка є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значиться в реєстрі страхувальників з 04.06.2008 року. \~Згідно даних інтегрованої картки платника, станом на 01.11.2021 року сума заборгованості позивачки з єдиного внеску становить 37788,74 гри., яка виникла за рахунок щоквартальних нарахувань з 01.01.2017 року по 31.12.2021 року. Вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7926-51/1264 від 21 квітня 2021 року протиправною, позивачка звернулась до суду з цим позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів на підтвердження подання позивачкою до контролюючого органу заяви про зупинення діяльності разом із усіма необхідними документами, з огляду на що суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана вимога винесена обґрунтовано та за наявності достатніх правових підстав для цього. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. За приписами\~статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI\~(далі Закон № 2464-VI)\~ його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI\~єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно з пунктом 5 частини 1\~статті 4 Закону №2464-VІ\~платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності. За приписами підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України\~під самозайнятою особою розуміється платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого\~пунктом 65.9\~статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб. Згідно пункту 65.9 статті 65 ПК України, якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Згідно з частинами другою, третьою, восьмою\~статті 9 Закону №2464-VІ обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5\~та\~5-1\~частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у\~пунктах 4\~і\~5\~частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. За правилами пункту 2 частини 1\~статті 7 Закону №2464-VІ\~єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у\~пунктах 4\~(крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування),\~5\~та\~5-1\~частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою її діяльності, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. Питання зайняття адвокатською діяльністю регулюються\~Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI\~(далі - Закон № 5076-VI), статтею 13 якого визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 31 Закону № 5076-VI, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності. Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п. 1 ч. 3 ст. 31 Закону № 5076-VI). Положеннями\~ст. 32 цього Закону\~встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Виходячи зі змісту ч.ч. 5, 6 ст. 31 Закону № 5076-VI, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України. Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України (ч. 1\~ст.17 Закону № 5076-VI). Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю. Таким чином, законодавець розрізняє зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю. Вказані обставини вказують на те, що поняття «зупинення» та «припинення» адвокатської діяльності мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними, з огляду на різний процедурний характер та особливості застосування, а відтак колегія суддів зазначає, що дія положень Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 № 1162, які регулюють особливості саме припинення незалежної професійної діяльності з відповідними зобов`язаннями, не може бути розповсюджено на спірні відносини щодо зупинення адвокатської діяльності. Аналогічний висновок був наведений Верховним Судом у постановах від 04 жовтня 2022 року у справі № 440/4316/18, від 18 листопада 2021 року у справі №520/6094/19, від 05 листопада 2018 року у справі №820/1538/17. З огляду на вищезазначене, є помилковими посилання суду першої інстанції на положення вищевказаного Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого\~наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 року № 1162 \~які регулюють особливості припинення діяльності, стосовно необхідності подання до контролюючого органу заяви про зняття з обліку платника єдиного внеску, у контексті спірних відносин щодо зупинення адвокатської діяльності позивачки. При цьому, колегія суддів також враховує, та звертає увагу на те, що право на заняття адвокатською діяльністю позивачки було зупинено з 01 січня 2013 року рішенням ради адвокатів Полтавської області від 10 січня 2013 року, водночас вищевказаний Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 року № 1162 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 р. за № 1553/26330, набув чинності 19 грудня 2014 року, що взагалі виключає можливість застосування позивачкою норм цього Порядку в частині подання до контролюючого органу заяви про зняття з обліку платника єдиного внеску у десятиденний строк з дня прийняття відповідного рішення. Посилання суду першої інстанції на положення підпункту 2 пункту 11.18 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого\~наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588\~(у редакції\~наказу Міністерства фінансів України від 22 квітня 2014 року № 462) зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 травня 2014 року за № 503/25280, щодо необхідності подання до контролюючого органу заяви за формою № 8-ОПП (про ліквідацію або реорганізацію платника податків) також є помилковими, оскільки зазначені норми регулюють порядок зняття з обліку у контролюючих органах самозайнятих фізичних осіб як платників податків, а не зняття з обліку платника єдиного внеску. Крім того, зазначеними нормами жодного обов`язку подання платником такої заяви не встановлено. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на відсутність доказів подання позивачкою до \~контролюючого органу заяви про зупинення адвокатської діяльності. Колегія суддів враховує, що ані\~ПК України, ані Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегулювано особливості сплати грошових зобов`язань самозайнятою особою у разі зупинення останньою такої діяльності, разом з тим колегія суддів зазначає, що з практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~підлягають застосуванню судами як джерела права. (висновки Верховного Суду у постанові \~05 листопада 2018 року у справі №820/1538/17). Як було зазначено вище, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою її діяльності, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності. Колегія суддів зазначає, що з 01 січня 2013 року право позивачки на зайняття адвокатською діяльністю було зупинено у встановленому законом порядку за її заявою про зупинення адвокатської діяльності (п. 1 ч. \~1 статті 31 Закону №5076-VI) , у зв`язку із чим вона не здійснювала адвокатську діяльність та не отримувала доходу від такої діяльності, оскільки не мала усіх визначених законом\~підстав для здійснення адвокатської діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у неї як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення. \~Аналогічний висновок був наведений Верховним Судом \~зокрема у постановах від 04 жовтня 2022 року у справі № 440/4316/18, від 05 листопада 2018 року у справі №820/1538/17, від 18 листопада 2021 року у справі №520/6094/19. Будь-яких доказів здійснення позивачкою адвокатської діяльності як самозайнятою особою та отримання доходу від такої діяльності у період після 01 січня 2013 року матеріали справи не містять. З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Згідно частини 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Результат розгляду: granted