Рішення адміністративного суду від 2022-10-05 00:00:00+03

30 червня 2022 року [PERSON] здав на пошту позов, в якому вказує, що постановою інспектора Вязовченка В.Л. від 25 червня 2022 року на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. У постанові зазначено, що 25 червня 2022 року в м. Білопілля він керував мопедом без посвідчення водія відповідної категорії. З вказаною постановою він не погоджується, оскільки зазначене не відповідає дійсності. Мопедом керував не він, а його товариш, який після зупинки пішов до приміщення банку. Останнього він чекав біля мопеду, коли під`їхали працівники поліції та склали на нього протокол. Посилаючись на викладене, просить скасувати постанову в справі про адміністративні правопорушення від 25 червня 2022 року та закрити провадження в справі. До відкриття провадження позивач [PERSON] подав клопотання про залучення до участі в справі в якості співвідповідача ГУНП в Сумській області. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 12 липня 2022 року відкрито провадження в справі. Залучено до участі в справі в якості співвідповідача ГУНП в Сумській області. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовну заяву підтримав. Відповідач [PERSON] , представник ГУНП в Сумській області Литвиненко А.О. проти задоволення позовних вимог заперечували. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 25 червня 2022 року інспектором СРПП ВП №1 (м. Білопілля) Вязовченком В.Л. ухвалена постанова серії БАВ №076264, якою на [PERSON] накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, відповідно до якої 25 червня 2022 року о 12:10 у м. Білопілля, по вул. Сумській, останній керував мопедом «Дельта», без реєстр. номера, не маючи права керувати таким транспортним засобом, не зареєструвавши транспортний засіб у встановленому законом порядку, без мотошолома, чим порушив пункти 2.1а, 2.3 г, 30.1 ПДР України (а. с. 6). Частиною 3 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 1, 4 ст. 73 КАС України). У статті 74 КАС України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України). У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Всупереч вказаним вище вимогам закону відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що позивач керував мопедом. Так, за клопотанням відповідача судом було витребувано в АТ КБ «Приватбанк» копію відозапису із зовнішніх камер відеоспостереження банку. Листом від 13 вересня 2022 року банк повідомив, що не може надати відоматеріали із зовнішніх камер відеоспостереження у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а. с. 108). У судовому засіданні в якості свідків були допитані поліцейські [PERSON] , [PERSON] , які показали, що вони були в наряді та здійснювали патрулювання м. Білопілля. Ними був зупинений мопед без номерного знаку, водій якого був без шолома та не пред`явив посвідчення. При цьому водій був сам. Відповідно до ч. 1 ст. 65 КАС України як свідок в адміністративній справі може бути викликана судом кожна особа, якій можуть бути відомі обставини, що належить з`ясувати у справі. Цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставин справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. Натомість, на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Таким чином, обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами в справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі №161/5372/17. З огляду на викладене, покази свідків [PERSON] , [PERSON] є неналежними доказами вчинення факту правопорушення, оскільки вказані особи при здійсненні охорони громадського порядку не можуть бути свідками правопорушення, так як їх завданнями є безпосередньо охорона громадського порядку, що свідчить про їх юридичну заінтересованість, а звідси про їх неможливість безпосереднього об`єктивного сприйняття обставин як сторонніх осіб. Крім того, покази останніх не підтверджуються іншими належними та допустимими доказами. Крім того, варто зазначити, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна\~містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Згідно з п. 3 р. V Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо (стаття 36 КУпАП). У цьому випадку поліцейський накладає стягнення тільки за ті адміністративні правопорушення, які він має право розглядати. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим самим поліцейським, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Але суд вважає, що оскаржувана постанова вказаним вимогам закону не відповідає. Так, у постанові про накладення адміністративного стягнення зазначено, що позивач керував мопедом, без реєстр. номера, не маючи права керувати таким транспортним засобом, не зареєструвавши транспортний засіб у встановленому законом порядку, без мотошолома, чим порушив пункти 2.1а, 2.3 г, 30.1 ПДР України. Згідно з вказаними пунктами ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів. Власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів. Частиною 2 ст. 126 КУпАП встановлена відповідальність лише за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом. Частини 5 і 6 ст. 121 КУпАП передбачають відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами та відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку. Таким чином, поліцейський перерахувавши в постанові пункти ПДР України, за які передбачена відповідальність окремими нормами КУпАП, вказав лише про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted