Рішення адміністративного суду від 2022-02-17 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з адміністративним позовом до начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Литвиненко В.О., в якому просив суд: - визнати противоправною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Діхтяренка В.О., в частині несвоєчасного об`єднання виконавчих проваджень, у зведене виконавче провадження; - визнати противоправною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Діхтяренка В.О., в частині несвоєчасного винесення постанов про об`єднання виконавчих проваджень, у зведене виконавче провадження та постанови про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження; - визнати противоправною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Діхтяренка В.О., в частині не направлення стягувачу постанов про об`єднання виконавчих проваджень, у зведене виконавче провадження та постанови про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження. - визнати бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Діхтяренка В.О., в частині порушення строків встановлених ст. ст.\~11,\~26,\~63 Законом України № 1404 -VIII, щодо вчинення виконавчих дій та винесення постанови № 66691457 про накладення штрафу від 03.09.2021 р.; - зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Діхтяренка В.О., згідно\~ст. 30 Закону України № 1404-VIII\~об`єднати виконавчі провадження № 66691457 та № 65737946 у зведене виконавче провадження; - зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Діхтяренка В.О., винести та направити відповідно до положень абз. 4 ч. 1\~ст. 28 Закону України № 1404 VIII\~постанови про об`єднання виконавчого провадження у зведене виконавче провадження та постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного; - згідно ч. 1\~ст. 382 КАС України, установити судовий контроль за виконанням рішення, ухваленого за результатами розгляду даної справи. Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 року по справі № 480/12879/21, заяву [PERSON] про уточнення та доповнення позовних вимог від 15 грудня 2021 року\~повернуто заявнику без розгляду. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 року по справі № 480/12879/21 у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 28.12.2021 року, та ухвалою від 22.12.2021 року, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 року, та \~ухвалу від 22.12.2021 року по справі № 480/12879/21 скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення державним виконавцем встановлених Законом України «Про виконавче провадження» строків вчинення процесуальних дій, та прийняття процесуальних рішень, що свідчить про протиправну бездіяльність останнього, яка призвела до затягування виконання судових рішень, і як наслідок, порушення права позивача на виконання судового рішення, що є невід`ємним елементом права на судовий захист. Повернення судом першої інстанції без розгляду заяви позивача про уточнення та доповнення позовних вимог від 15 грудня 2021 року, яка була подана з метою усунення допущених при складанні позову недоліків, з метою встановлення всіх обставин для прийняття обґрунтованого судового рішення, також призвело до порушення права позивача на доступ до суду. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 03.09.2021 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Діхтяренком В.О., відкрито виконавче провадження № 66691457, з виконання виконавчого листа № 480/5075/21 виданого 28.08.2021 року, про зобов`язання Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради донарахувати та виплатити [PERSON] щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2021 року в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком в сумі - \~7354,00 грн. \~У постанові державним виконавцем повідомлено про те, що рішення суду боржнику необхідно виконати протягом 10 робочих днів (а.с. 26-27, 27 з.б.). 27.09.2021 року до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) надійшов лист Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради від 21.09.2021 року за №12.01-26/3678/02, в якому боржником було повідомлено державного виконавця про те, що на виконання рішення суду у справі № 480/5075/21, ним здійснено нарахування [PERSON] щорічної разової грошової допомоги у розмірі - 7354,00 грн. Разом з цим, повідомлено про те, що виконати судове рішення в частині проведення виплати нарахованої суми, не вбачається можливим, з огляду на відсутність відповідно фінансування на реалізацію норм Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с. 28-29). 28.09.2021 року державним виконавцем Діхтяренком В.О., у вищевказаному виконавчому провадження № 66691457, прийнято постанову про накладення на боржника Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради, штрафу в сумі 5100,00 грн. за невиконання судового рішення, та зобов`язано боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с. 31). 04.11.2021 року державним виконавцем Діхтяренком В.О., у вищевказаному виконавчому провадження № 66691457, за повторне невиконання рішення суду, прийнято постанову про накладення на боржника Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради, штрафу в сумі 10200,00 грн., та зобов`язано боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с. 31 з.б.). 08.11.2021 року начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) О. Литвиненком, та головним державним виконавцем Діхтяренком В.О., у вищевказаному виконавчому провадження № 66691457, на підставі ст. 18, 63, 75 ЗУ «Про виконавче провадження»\~та 382\~Кримінального Кодексу України,\~до Сумського районного управління Головного управління Національної поліції України в Сумській області направлено повідомлення про вирішення питання щодо притягнення до відповідальності винних осіб за не виконання судового рішення (а.с. 32-33 з.б.). Згідно відомостей Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, станом на 29.11.2021 року, на виконанні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження № 65737946, відкрите з виконання виконавчого листа № 480/6541/20 від 13.05.2021 року, виданого Сумським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум (а.с. 13-13 з.б.). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, відсутні підстави для задоволення позову. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову на підставі наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №\~1404-VIII (далі Закон №\~1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №\~1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного в\~статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 3 Закону №\~1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших Частиною 5\~статті 26 Закону №\~1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати\~декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. \~За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6 ст. 26 Закону №\~1404-VIII). Частиною першою статті 63 Закону №\~1404-VIII передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Згідно ч. 2 ст. 63 Закону №\~1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону №\~1404-VIII, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Звертаючись до суду з вищевказаним позовом, позивач просить суд визнати противоправною бездіяльність державного виконавця щодо порушення встановлених статтями\~11,\~26,\~63 Закону № 1404 -VIII строків вчинення виконавчих дій та прийняття рішень, а саме щодо несвоєчасного об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, несвоєчасного винесення постанов про об`єднання виконавчих проваджень, та про приєднання виконавчого провадження до зведеного, \~порушення строків щодо винесення постанови про накладення на боржника штрафу від 03.09.2021 року у ВП № 66691457, та зобов`язати державного виконавця об`єднати виконавчі провадження у зведене, винести та направити згідно абз. 4 ч. 1 ст. 28 Закону № 1404 -VIII, постанову про об`єднання виконавчого провадження у зведене, та постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що порушення державним виконавцем строків вчинення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень, \~призвело до затягування виконання судових рішень, і як наслідок, порушення права позивача на судовий захист. З приводу наведеного колегія суддів зазначає, що у силу вимог частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень. Для визначення інтересу, як об`єкта судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені Кодексом адміністративного судочинства України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово застосовував критерії, які дозволяють виявити наявність або відсутність охоронюваного законом інтересу в особи, яка звертається за судовим захистом. Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання, але виходить за межі суб`єктивного права; пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві або скарзі особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним), тобто належить конкретній особі - позивачу або скаржнику. Крім цього, особа, яка звертається до суду з позовом повинна довести конкретні факти порушення її прав та інтересів, а саме підтвердити, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи порушені, і в результаті визнання тих чи інших дій та/або бездіяльності майнові права чи інтерес заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного або оспорюваного права є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Аналогічні висновки були наведені Верховним Судом, зокрема у постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17. При цьому, відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії"\~Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17\~липня 2008\~року)\~Європейський Суд\~з прав\~людини вказав,\~що для\~Конвенції було\~б неприйнятно, якби стаття\~13 декларувала право на ефективний\~засіб захисту, але без\~його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Тобто позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо порушення встановлених Законом № 1404 -VIII строків вчинення виконавчих дій та прийняття рішень, зобов`язаний довести (підтвердити) у встановленому законом порядку, яким чином така бездіяльність порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має перевірити обґрунтованість таких вимог, і вирішити питання про надання відповідного способу правового захисту, який має бути ефективним та достатнім для забезпечення реального відновлення прав, свобод та інтересів позивача, за захистом яких він звернулася до суду. Колегія суддів зазначає, що за встановлених у цій справі обставин/причин невиконання у повному обсязі боржником судового рішення у справі № 480/5075/21, в межах виконавчого провадження № 66691457, вбачається, що невиконання рішення у даному випадку відбулось з причин, які не залежали від строків вчинення головним державним виконавцем зазначених позивачем виконавчих дій та прийняття рішень. Нездійснення державним виконавцем перевірки виконання рішення боржником, безпосередньо наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 Закону №\~1404-VIII (10 робочих днів), з винесенням постанови про накладення на боржника штрафу, жодним чином у даному випадку не вплинуло на виконання/невиконання вищевказаного судового рішення. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що вказана позивачем бездіяльність відповідача, у даному конкретному випадку, не породжувала негативних наслідків для позивача, та не порушила його прав та законних інтересів. Водночас відсутність порушеного права є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Враховуючи, що визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною є передумовою для застосування інших способів захисту шляхом зобов`язання вчинити певні дії, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. При цьому, колегія суддів також враховує, що як було зазначено вище, засіб юридичного захисту має бути реальним та ефективним, обов`язковим є його \~практичне застосування, а протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Жодні докази на підтвердження того, що зобов`язання державного виконавця згідно ст. 30 Закону № 1404-VIII, об`єднати виконавчі провадження № 66691457 та № 65737946 у зведене виконавче провадження, винести та направити відповідно до положень ст. 28 Закону № 1404 VIII постанови про об`єднання виконавчого провадження у зведене, та постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного, сприятиме виконанню відповідних судових рішень, забезпечивши право позивача на судовий захист, в матеріалах справи відсутні. При цьому, колегія суддів наголошує, що ч. 1 ст. 30 Закону № 1404 VIII закріплено здійснення у рамках зведеного виконавчого провадження, виконання державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника. Враховуючи, що рішення на виконання яких відкриті виконавчі провадження №66691457 та № 65737946, не є рішеннями про стягнення коштів з боржника, правові підстави для здійснення їх виконання у рамках зведеного виконавчого провадження, відсутні, з огляду на що відсутня будь-яка протиправна бездіяльність державного виконавця щодо неприйняття такого процесуального рішення, та порушення встановлених законом строків на вчинення відповідних процесуальних дій. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. Водночас позивач, не позбавлений \~права на звернення до суду першої інстанції в порядку передбаченому ст. 383 КАС України, із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, а також у порядку ст. 382 КАС України, щодо судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративних справах. Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції від 22.12.2021 року про повернення без розгляду заяви позивача про уточнення та доповнення позовних вимог від 15 грудня 2021 року, з посиланням на надто суворе тлумачення судом процесуальних норм, що призвело до порушення права позивача на доступ до суду, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Колегія суддів зазначає, що частиною 1 ст. 269 КАС України чітко закріплено, що у справах, визначених статтями\~273-277,\~280-283,\~285-289\~цього\~Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив). При цьому у своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. З огляду на викладене, апеляційна скарга в цій частині задоволенню також не підлягає. Будь-яких інших підстав для скасування вищевказаної ухвали апеляційна скарга не містить. Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. За наведених обставин, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що при прийнятті рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 року, та ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 року у справі № 480/12879/21 суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують..

Результат розгляду: denied