Рішення адміністративного суду від 2022-09-14 00:00:00+03

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Лободіно» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило: - визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Полтавській області, оформлене листом №9460/6/16-31-18-08-19 від 22 березня 2021 року; - визнати протиправним та скасувати рішення ДПС України про результати розгляду скарги №12660/6/99-00-18-04-03-06 від 4 червня 2021 року; - зобов`язати ГУ ДПС у Полтавській області відновити СТОВ «Лободіно» в реєстрі платників єдиного податку Державної фіскальної служби України, як платника єдиного податку четвертої групи з 1 січня 2021 року; Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову ГУ ДПС у Полтавській області у підтвердженні СТОВ «Лободіно» статусу платника єдиного податку четвертої групи у 2021 році, оформлену листом від 22.03.2021 № 9460/6/16-31-18-10-19. Зобов`язано ГУ ДПС у Полтавській області вчинити дії щодо підтвердження СТОВ «Лободіно» статусу платника єдиного податку четвертої групи у 2021, починаючи з 01.01.2021, та внести відповідні записи до Реєстру платників єдиного податку четвертої групи. В решті позовних вимог відмовлено. ГУ ДПС у Полтавській області (далі - відповідач 1), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин по справі, просило його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що п. 291.1 ст. 291 ПК України встановлені правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку, а п. 291.5-1 статті 291 Кодексу визначено обставини, за яких платники податків не можуть бути платниками єдиного податку четвертої групи. З огляду на те, що підприємством у граничні строки не подано податкову звітність, останній у 2021 році не міг перебувати на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності як платник єдиного податку четвертої групи. Крім того, вказує, що судом першої інстанції безпідставно скасовано рішення ДПС України від 04.06.2021, оскільки останнє не є актом індивідуальної дії, не порушує прав та інтересів позивача в розумінні КАС України. Просить врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 26.03.2019 у справі № 810/869/16 та від 18.06.2019 у справі №826/7961/16, згідно якої само по собі рішення, прийняте за результатами вирішення податкового спору у порядку досудового врегулювання, не створює, не змінює та не припиняє будь-яких прав та обов`язків. \~ Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. ДПС України (далі - відповідач 2) не подала відзив на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що СТОВ «Лободіно» зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку в ГУ ДПС у Полтавській області, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с. 7-11). Сторонами визнається, що з 2000 року позивач є платником єдиного податку четвертої групи як сільськогосподарський товаровиробник, у якого частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків. 18.02.2021 СТОВ «Лободіно» подало до контролюючого органу пакет документів для підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи, а саме: звітну та загальну податкові декларації платника єдиного податку четвертої групи за 2021 р., відомості про наявність земельних ділянок, та 25.02.2021 подало розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробника № 9036614760 (а.с. 43-58). Листом від 22.03.2021 № 9460/6/16-31-18-10-19 ГУ ДПС у Полтавській області відмовило позивачу у підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2021 рік (а.с.27-29). Підставою для прийняття рішення слугувало несвоєчасне подання товариством розрахунку частки сільськогосподарського виробника. Позивач оскаржив рішення податкового органу в адміністративному порядку, за наслідками якого рішенням ДПС України від 04.06.2021 скарга підприємства залишена без задоволення, а рішення ГУ ДПС у Полтавській області без змін (а.с. 33-36, 39-41). Не погодившись із рішеннями відповідачів, позивач звернувся з цим позовом до суду. Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи рішення від 22.03.2021 про відмову у підтвердженні позивачу статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2021 рік, відповідач діяв не в межах та не у спосіб, передбачений чинним законодавством. Враховуючи оскарження відповідачем 1 судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (далі ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до пп. 291.4.4. п. 291.4 ст. 291 ПК України сільськогосподарських товаровиробників, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків, віднесено до четвертої групи суб`єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності. Згідно з пунктами 299.1та 299.2 ст. 299 ПК України, реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку. Порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування, або відмови від спрощеної системи оподаткування встановлюється ст. 298 ПК України, пунктом 298.8 якої передбачено, що порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку четвертої групи здійснюється відповідно до підпунктів 298.8.1-298.8.4 цієї статті. Щорічне підтвердження статусу платника єдиного податку, умови та порядок такого підтвердження встановлено правилами підпункту 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України. Відповідно до пп. 298.8.1 п. 298.8 ст. 298 ПК України сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають до 20 лютого поточного року: - загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку); - звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки (юридичні особи); - розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва (юридичні особи) - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику; - відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок. У відомостях (довідці) про наявність земельних ділянок зазначаються дані про кожний документ, що встановлює право власності та/або користування земельними ділянками, у тому числі про кожний договір оренди земельної частки (паю). Згідно пп. 295.9.1 п. 295.9 ст. 295 ПК України платники єдиного податку 4 групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу. Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений ст. 299 ПК України, відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку. Пунктом 299.10 ст. 299 ПК України визначено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі, зокрема, якщо платником єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 та підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу. Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку про чітке розмежування понять переходу на спрощену систему оподаткування та щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку. Колегія суддів зазначає, що ПК України передбачає підстави для анулювання реєстрації платника єдиного податку або підстави, з яких платник не може бути платником єдиного податку 4 групи, але не містить норму, відповідно до якої платник, який до 20 лютого не подав звітність, зазначену у пп. 298.8.1 п. 298.8 ст. 298 ПК України, не може бути, або втрачає статус платника єдиного податку 4 групи. Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 24.01.2019 року у справі № 814/1394/15, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, враховується судом. Судом встановлено, що позивач з 2000 р. набув статус платника єдиного податку четвертої групи. Відтак, звертаючись у лютому 2021 року із переліком документів до податкового органу, позивач не вчиняв дій, спрямованих на перехід на спрощену систему оподаткування, а здійснював щорічне підтвердження статусу платника єдиного податку. Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, документи, необхідні для щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку згідно з підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 ПК України, окрім розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробника прийняті та зареєстровані контролюючим органом, що підтверджується квитанціями № 2 (а.с. 45, 53, 58). Посилання апелянта на неподання позивачем звітності, а саме розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробника за 2020 р. у строк, встановлений ПК України, як на підставу для відмови в підтверджені статусу платника єдиного податку суд першої інстанції обґрунтовано визнав помилковими, оскільки положеннями ПК України у такому випадку встановлено повноваження контролюючого органу щодо прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників цього податку, а не підтвердження чи відмови у підтвердженні статусу такого платника. Проте, як з`ясовано судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, рішення про анулювання реєстрації СТОВ «Лободіно» шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку податковим органом не приймалось. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Колегія суддів зазначає, що відповідач 1 як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності вчинених ним дій щодо відмови позивачу у підтверджені статусу платника єдиного податку 4 групи, а тому вірним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову. Доводи апелянта про відсутність підстав для скасування рішення ДПС України №12660/6/99-00-18-04-03-06 від 4 червня 2021 року колегія суддів відхиляє, оскільки такого судового рішення судом першої інстанції не приймалося, в цій частині позову було відмовлено підприємству. Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Результат розгляду: denied