Рішення адміністративного суду від 2022-07-14 00:00:00+03

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 1. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив: - визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 3899/к від 11.10.2018 в частині звільнення позивача; - поновити позивача на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу з розслідування кримінальних проваджень Управління розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Міністерства юстиції України; - стягнути з Міністерства юстиції України на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу. 2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на незаконність звільнення з посади старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу з розслідування кримінальних проваджень Управління розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Міністерства юстиції України внаслідок скорочення штату державних службовців. Позивач вказує, що відповідач в порушення норм Кодексу законів про працю України при скороченні штату не тільки не запропонував позивачу вакантну посаду, а й також не повідомив останнього про наявність чи відсутність такої посади. Позивач вважає, що відповідач натомість з урахуванням наявних у позивача досвіду та кваліфікації, а також його бажання працювати в подальшому в апараті Міністерства юстиції України, мав запропонувати позивачу вакантні посади. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 3. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2019, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 11.10.2018 № 3899/к «Про звільнення» в частині пунктів першого і другого такого Наказу. Поновлено [PERSON] на посаді головного старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу з розслідування кримінальних проваджень Управління розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Міністерства юстиції України з 11.10.2018. Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 132 768, 09 грн. Допущено негайне виконання цього рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині поновлення [PERSON] на посаді головного старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу з розслідування кримінальних проваджень Управління розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Міністерства юстиції України та стягнення на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць у розмірі 16 497, 81 грн. 4. При прийнятті рішень суди попередніх інстанцій прийшли до висновку, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача від 11.10.2018 № 3899/к є протиправним та таким, що винесений з порушенням вимог законодавства про державну службу та Кодексу законів про працю України, оскільки відповідачем при попередженні позивача про майбутнє звільнення із займаної посади не дотримано законодавчо встановлених вимог щодо одночасного повідомлення працівника (державного службовця) про наявність всіх наявних вакантних посад, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, та як наслідок отримання від державного службовця згоди/відмови на переведення на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду. 5. Постановою Верховного Суду від 19.12.2019 касаційну скаргу Міністерства юстиції України задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2019 у справі № 640/18911/18 - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 6. При ухваленні постанови, суд касаційної інстанції виходив з того, що посада позивача належить до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, а тому такий спір не може розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження та повинен розглядатись за правилами загального позовного провадження. Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що в порушення вимог Кодексу адміністративного судочинства України, судом першої інстанції неправомірно розглянуто спір у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження, а судом апеляційної інстанції вказаного порушення не усунуто. 7. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2020 адміністративний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 3899/к від 11.10.2018 в частині звільнення позивача. Поновлено позивача на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу з розслідування кримінальних проваджень Управління розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Міністерства юстиції України або запропонувати рівнозначну посаду. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 8. При новому розгляді справи суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено, що при звільненні позивача були враховані вимоги частини першої статті 42 Кодексу законів про працю України щодо переважного права працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці на залишення на роботі, а при рівних умовах продуктивності і кваліфікації - частини другої статті 42 Кодексу законів про працю України. Водночас судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки в судовому засіданні 12.03.2020 представник позивача відмовився від позовних в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, зазначивши, що заробітна плата була стягнута на користь позивача, відповідно до виконавчого листа від 02.07.2019, а відповідачем на підтвердження вказаних обставин до матеріалів справи були долучені меморіальний ордер № 198730676 від 17.07.2019 на суму 16 497 ,81 грн та № 216441132 від 17.10.2019 на суму 116 270, 28 грн. 9. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2020 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2020 скасовано. Провадження по справі - закрито. 10. Суд апеляційної інстанції з посиланням на положення пункту 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України закрив провадження у справі, оскільки оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень шляхом прийняття наказу № 3159/к від 31.10.2019 про скасування наказу Міністерства юстиції України від 11.10.2018 № 3899/к «Про звільнення» та поновлення на роботі [PERSON] . Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 11. У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 12. Підставою касаційного оскарження судових рішень відповідач зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України скаржник вказує, що станом на дату подання касаційної скарги відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування пункту 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України у подібних правовідносинах. Звертає увагу, що на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2019 у справі № 640/18911/18 Міністерством юстиції України прийнято наказ від 31.10.2019 № 3159/к про скасування наказу від 11.10.2018 № 3899/к «Про звільнення [PERSON] », що, на переконання скаржника, свідчить про виконання рішення у зв`язку із набранням чинності постанови, а не виправлення порушень суб`єктом владних повноважень. Також, зазначає про відсутність висновку Верховного Суду стосовно питання застосування статей 49-2 та 42 Кодексу законів про працю України, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 24.04.2018 № 3-р/2018. Позиція інших учасників справи 13. Відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій. Рух касаційної скарги 14. Ухвалою Верховного Суду від 15.03.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України. 15. Ухвалою Верховного Суду від 12.07.2022 адміністративну справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи 16. Наказом Міністерства юстиції України від 14.03.2018 № 1066/к «Про призначення» [PERSON] з 21.03.2018 було призначено на посаду старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу з розслідування кримінальних проваджень Управління розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Міністерства юстиції України як переможця конкурсу. 17. Рішенням Конституційного Суду України від 24.04.2018 № 3-р/2018 визнано такою, що не відповідає Конституції України частини шостої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з якою слідчі органи Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюють досудове розслідування злочинів, вчинених на території або в приміщеннях Державної кримінально-виконавчої служби України (правонаступником якого згідно постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2016 № 343 було визначено Міністерство юстиції). 18. У зв`язку з цим постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2018 № 597 внесено зміни до пункту 4 Положення про Міністерство юстиції, а саме підпункт 95-16 пункту 4, згідно з яким Міністерство юстиції України, відповідно до покладених на нього завдань забезпечує здійснення оперативно-розшукової діяльності оперативними підрозділами органів і установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби, - виключено. 19. 27.07.2018 в.о. Державного секретаря Міністерства юстиції України затвердив зміни до штатного розпису на 2018 рік апарату Міністерства юстиції України, за змістом яких Головне слідче управління виведено зі структури апарату Міністерства разом із посадою старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу з розслідування кримінальних проваджень Управління розслідування особливо важливих справ. 20. 09.08.2018 позивач ознайомився зі змістом письмового попередження про наступне вивільнення із займаної посади (а саме через два місяця з дня ознайомлення з цим попередженням) згідно з пунктом 1 частини першої 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку зі скороченням штату державних службовців Міністерства юстиції України. В тексті зазначеного попередження від 08.08.2018 не було наведено жодних відомостей про наявність чи відсутність рівнозначних (нижчих) вакантних посад для позивача. 21. Наказом від 11.10.2018 № 3899/к позивача звільнено з посади старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу з розслідування кримінальних проваджень Управління розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Міністерства юстиції України з 11.10.2018, у зв`язку зі скороченням штату державних службовців відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», з припиненням державної служби. Оцінка Верховного Суду 22. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України). 23. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України). 24. Касаційне провадження у справі, що розглядається, відкрито з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. 25. Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України скаржник вказує, зокрема, на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пункту 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України у подібних правовідносинах. 26. З матеріалів справи вбачається, що при новому розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що Міністерством юстиції України на виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва № 640/18911/18 від 02.07.2019 сплачено на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць у розмірі 16 497, 81 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 198730676 від 17.07.2019 та середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 116 270, 28 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 216441132 від 17.10.2019. 27. При розгляді справи в суді апеляційної інстанції, останнім встановлено, що наказом Міністерства юстиції України від 31.10.2019 № 3159/к «Про поновлення на посаді» на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2019 № 640/18911/18, постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2019 № 640/18911/18, скасовано наказ Міністерства юстиції України від 11.10.2018 № 3899/к «Про звільнення», поновлено [PERSON] на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу з розслідування кримінальних проваджень Управління розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління з 11.10.2018. 28. Вказані обставини відповідно до вимог пункту 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України стали підставою для закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі. 29. Так, пунктом 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення. 30. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2018 у справі № 800/369/17 зазначила, що у розумінні пункту 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України у разі встановлення під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання можливості закриття провадження у справі. При цьому, вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень. 31. Тобто для застосування такої підстави для закриття провадження у справі необхідна сукупність певних фактів. Зокрема, оскаржувані порушення мають бути виправлені самостійно суб`єктом владних повноважень, а також мають бути відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання таких дій чи бездіяльності протиправними. 32. За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. 33. Статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено повноваження суду при вирішенні справи. 34. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України). 35. Частиною першою та другою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. 36. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що для закриття провадження у відносинах публічної служби на підставі пункту 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України необхідним є встановлення факту виправлення суб`єктом владних повноважень порушень, які оскаржуються позивачем в судовому порядку. При цьому, відповідне усунення порушень має бути здійснено суб`єктом владних повноважень самостійно та в обсязі, який дає підстави для висновку про повне відновлення порушених прав позивача, з яким останній погоджується. 37. З матеріалів справи встановлено, що наказом Міністерства юстиції України від 31.10.2019 № 3159/к «Про поновлення на посаді» скасовано наказ Міністерства юстиції України від 11.10.2018 № 3899/к «Про звільнення», поновлено [PERSON] на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу з розслідування кримінальних проваджень Управління розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління з 11.10.2018. 38. Оскільки вказаний наказ прийнято відповідачем саме на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2019 № 640/18911/18, постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2019 № 640/18911/18, Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 39. Враховуючи те, що при розгляді цієї справи Верховним Судом встановлено порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, суд не надає оцінку доводам касаційної скарги щодо відсутності висновку Верховного Суду стосовно питання застосування статей 49-2 та 42 Кодексу законів про працю України, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 24.04.2018 № 3-р/2018, оскільки рішення суду першої інстанції в частині дотримання відповідачем при звільненні позивача вимог статей 49-2 та 42 Кодексу законів про працю України, судом апеляційної інстанції не переглядалось. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 40. За змістом частини першої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі. 41. Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. Висновки щодо розподілу судових витрат 42. Відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. 43. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Результат розгляду: partial