Рішення адміністративного суду від 2022-11-10 00:00:00+02

У травні 2021 року [PERSON] звернулася в суд із адміністративним позовом до Івано-Франківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просила визнати протиправною відмову щодо анулювання актового запису про розірвання шлюбу та актового запису про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , зобов`язати анулювати актовий запис про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та актовий запис про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заочне рішення від 18.03.2019 до відкриття апеляційного провадження у справі №344/19980/18 набрало законної сили. Вказує, що таке не лише не набрало законної сили, а й було скасоване постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 06.10.2021. Також вказує, що 11.09.2019 реєстратором ДРАЦС на підставі заочного рішення суду від 18.03.2019, яке не набрало законної сили та скасовано судом апеляційної інстанції протиправно внесено актовий запис про розірвання шлюбу між нею та [PERSON] . Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду із занесенням до протоколу судового засідання до участі в справі в якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору були залучені [PERSON] та [PERSON] . Відповідач та треті особи не скористалися правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк. Заслухавши суддю-доповідача, скаржника [PERSON] та її представника Захарчук Г.І., які підтримали апеляційну скаргу, представника відповідача Семченко Л.Р., яка заперечила проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, виходячи з наступного. З матеріалів справи видно, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.03.2019 по справі №344/19980/18 між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб, зареєстрований 24.02.2018 в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Івано-Франківській області, актовий запис №336. 07.08.2019 ухвалою Івано-Франківського міського суду заяву позивача про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.03.2019 по справі про розірвання шлюбу було залишено без задоволення. 11.09.2019 реєстратором Івано-Франківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, на підставі вищевказаного заочного рішення до Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб було внесено запис про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб. Згідно з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб 17.10.2020 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 06.04.2021 [PERSON] було поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 18.03.2019. 20.04.2021 позивач звернулася до Івано-Франківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із заявами про анулювання актового запису про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та про анулювання актового запису про розірвання шлюбу між нею та [PERSON] 21.04.2021 Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) позивача було повідомлено про те, що анулювання актового запису про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та про анулювання актового запису про розірвання шлюбу між нею та [PERSON] не є можливим, з посиланням на відповідні положення. Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що до поновлення апеляційним судом та відкриття апеляційного провадження на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 18.03.2019, рішення суду першої інстанції набрало законної сили. Суд дійшов висновку, що право звернення позивача до відповідача із вказаними заявами без рішення суду про анулювання актового запису цивільного стану, визнання шлюбу недійсним, визнання шлюбу неукладеним чи визнання розірвання шлюбу фіктивним, в тому числі щодо шлюбу між позивачкою та [PERSON] , не дає відділу державної реєстрації актів цивільного стану правових підстав для анулювання відповідних актових записів. Проте, колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, до яких суд прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Відповідно до ст.49 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.ч.1-3 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку. Відповідно до ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», актовий запис цивільного стану анулюється на підставі : 1) рішення суду; 2) висновку відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану у випадках, передбачених законом. Анулювання актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його зберігання. Заява про анулювання актового запису цивільного стану подається заінтересованою особою до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника або за місцем зберігання актового запису цивільного стану, який підлягає анулюванню. Одночасно із прийняттям рішення щодо анулювання актового запису цивільного стану відповідний орган, на підставі рішення або висновку якого проводиться анулювання актового запису цивільного стану, приймає рішення щодо вилучення і повернення анульованого свідоцтва відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану. У разі неповернення анульованого свідоцтва інформація про його анулювання оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану. Порядок анулювання актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011 (далі - Правила). Відповідно до п. 1.4 розділу І Правил, анулювання актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його складання на підставі рішення суду, а у випадках, передбачених статтею 39 Сімейного кодексу України (далі - СК України), - висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичного представництва або консульської установи України. У пункті 4.1 Правил зазначено, що заява про анулювання актового запису цивільного стану за встановленою формою подається заінтересованою особою до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання або за місцем зберігання актового запису, який підлягає анулюванню при пред`явленні паспорта або паспортного документа. Актовий запис цивільного стану може бути анульований, серед іншого, на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.286 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення повинна бути розглянута протягом п`ятнадцяти днів з дня її надходження. Частиною другою статті 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Судом встановлено, що 22.04.2019 [PERSON] звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.03.2019, в обґрунтування якої зазначила, що судових повісток, ухвали про відкриття та копію позовної заяви з додатками вона не отримувала, про судові засідання їй не було відомо, чим порушено її права на справедливий розгляд. Ухвалою від 07.08.2019 [PERSON] було відмовлено у перегляді заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.03.2019. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні відомості про направлення на адресу позивачки ухвали суду від 07.08.2019 та її одержання нею. Також, судом встановлено, що [PERSON] не була належним чином повідомлена про розгляд справи та призначені судові засідання на 18.02.2019 та 01.03.2019, оскільки на адресу Івано-Франківського міського суду повертались конверти з поштовим відправленням з відміткою «повернуто за закінченням терміну зберігання». Вказана обставина встановлена 06.10.2021 постановою Івано-Франківського апеляційного суду, яким скасовано заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.03.2019. Отже, у суду першої інстанції не було відомостей про обізнаність [PERSON] про наявність ухвали від 07.08.2019 про відмову у перегляді заочного рішення. Більше того, колегія суддів зазначає, що строк на апеляційне оскарження рішення спливав 06.09.2019, а рішення суду для виконання до органу реєстрації актів цивільного стану було направлено 05.09.2019, тобто у той момент, коли таке ще не набрало законної сили. Проте, суд першої не дослідив належним чином дані обставини, не взяв до уваги вищенаведеного та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі. Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав зобов`язати Івано-Франківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) анулювати актовий про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та анулювати актовий про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . В частині вимог про визнання протиправною відмови щодо анулювання актового запису про розірвання шлюбу та актового запису про укладення шлюбу, колегія суддів зазначає, що відділом державної реєстрації актів цивільного стану правомірно відмовлено позивачці в анулюванні спірних актових записів, оскільки отримавши судове рішення з відміткою про набрання ним законної сили, відповідач не міг діяти в інший спосіб, ніж як передбачено законом. З огляду на вказане, позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими. Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерела права. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника. Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001). Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Згідно ст.317 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання. Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.10 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Результат розгляду: partial