Рішення адміністративного суду від 2024-03-01 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 25.07.2023 року №155250019697 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати періоди роботи: з 20.11.1988 року по 23.08.1990 року у комплексному кооперативі «Нива» на посаді організатора роботи, з 14.08.1985 року по 05.09.1985 року на Харківському велосипедному заводі імені Петровського на посаді майстра, з 23.08.1990 року по 24.01.1991 року у Молодіжному багатогалузевому творчому об`єднанні «Ліра» на посаді начальника комісійно-технічного відділу та ведучого інженера комісійно-технічного відділу, до загального стажу роботи та прийняти відповідне рішення за заявою про призначення пенсії за віком. В обґрунтування позову зазначено, що в липні 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області із заявою про призначення пенсії по за віком. Вказані вимоги підтверджено, окрім інших документів, записами трудової книжки. За результатом розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, за принципом екстериторіальності, прийнято рішення від 25.07.2023 року №155250019697, яким у призначені заявленої пенсії відмовлено. Прийняттю зазначеного рішення передували висновки органу пенсійного фонду про неможливість зарахування до страхового стажу періодів робіт з 14.08.1985 року по 05.09.1985 року в Харківському велосипедному заводі імені Петровського, з 20.11.1988 року по 23.08.1990 року у комплексному кооперативі «Нива» та з 23.08.1990 року по 24.01.1991 року у Молодіжному багатогалузевому творчому об`єднанні «Ліра», оскільки такі достовірно та повно не підтверджуються на підставі даних трудової книжки. Оспорюючи правомірність та обґрунтованість рішення Управління, позивач зазначає, що всі записи в його трудовій книжці виконані без дефектів, містять підписи посадових осіб та підтверджують трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком. При цьому, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмежень у реалізації особою права на соціальне забезпечення. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції зауважив на тому, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка. Проте недоліки трудової книжки, на які посилається Управління, свідчать не тільки про їх неправильність, а про наявність таких, які позбавляють територіальний орган пенсійного фонду чітко встановити необхідний стаж роботи позивача, а саме через відсутність обов`язкових відомостей у трудовій книжці (дат наказів, на підставі яких внесено записи). В контексті наведеного, суд першої інстанції визначив, що позивач не позбавлений можливості спростовувати такі неточності шляхом надання додаткових документів та набути право на пенсійне забезпечення з урахуванням наявного і підтвердженого трудового (страхового) стажу. В свою чергу, відповідач діяв правомірно та обґрунтовано, а тому підстави для скасування рішення Управління відсутні. В апеляційній скарзі [PERSON] , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано, що всі записи трудової книжки позивача виконано без дефектів, містять підписи посадових осіб та печатки підприємств, а тому спірні періоди робіт підлягають зарахуванню до загального страхового стажу позивача. Акцентуючи увагу на тому, що на підтвердження наявності необхідного страхового стажу позивачем представлено органу пенсійного фонду основний документ трудову книжку, записи в якій містять достовірну інформацію про період робіт, апелянт наполягає на тому, що формальні неточності у документі не можуть бути підставою для позбавлення особи права на пенсійне забезпечення. При цьому, позивач не може нести негативних наслідків у випадку недотримання правил ведення трудової книжки, адже відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. У відзивах на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області посилаються на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для скасування судового рішення. Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, [PERSON] , [INFO] , в грудні 2022 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою за №5422 щодо проведення попереднього розрахунку пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказану заяву, за принципом екстериторіальності, розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, та попередньо визначено, що страховий стаж позивача становить 28 років 6 місяців 6 днів. 18.07.2023 року [PERSON] звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою за №5237 про призначення пенсії за віком. Вказану заяву, за принципом екстериторіальності, розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, яким прийнято рішення від 25.07.2023 року за №155250019697 про відмову [PERSON] у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Під час прийняття вказаного рішення Управління послалось на те, що відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для призначення пенсії за віком необхідний страховий стаж становить30 років. Водночас, страховий стаж позивача становить 28 років 01 місяць 10 днів. Страховий стаж для права на пенсію становить 28 років 03 місяці 28 днів. За результатом розгляду поданих документів Управлінням до страхового стажу на підставі трудової книжки позивача не зараховано наступні періоди робіт: з 14.08.1985 року по 05.09.1985 року, оскільки місяць в наказі не відповідає місяцю звільнення; з 20.11.1988 року по 23.08.1990 року, оскільки відсутні дати в наказах про прийняття та звільнення; з 23.08.1990 року по 24.01.1991 року, оскільки наказ на прийняття дописаний іншим чорнилом та дата наказу відсутня. Управління у рішенні вказало на те, що для зарахування до страхового стажу вище вказаного періоду трудової діяльності необхідно надати уточнюючу довідку, визначену Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637. Позивач матиме право на пенсійну виплату з 01.02.2026 року або при набутті необхідного страхового стажу. Не погоджуючись із рішенням Управління, посилаючись на його необґрунтованість та неправомірність, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003 року №1058-ІV передбачено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003 року №1058-ІV на призначення пенсії за віком мають право особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років. Слід враховувати, що відповідно до частини 1 статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Вказані положення Закону від 05.11.1991 року №1788-XII кореспондуються із приписами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637. Разом з цим, у пунктах 1, 3 Порядку від 12.08.1993 року №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Сталою та послідовною є правова позиція Верховного Суду про те, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулась за пенсією. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Отже, право особи на пенсію не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Виходячи з обставин справи, слід зважати на те, що на підтвердження наявності необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком позивачем представлено органу пенсійного фонду трудову книжку від 18.08.1985 року Серії [NUMBER] . Зокрема, записи трудової книжки за №2-№3 показують, що у період з 14.08.1985 року по 05.09.1985 року позивач перебував на посаді майстра в Харківському велосипедному заводі імені Петровського. Записи трудової книжки за №13-№14 показують, що у період з 20.11.1988 року по 23.08.1990 року позивач перебував на посаді організатора роботи у комплексному кооперативі «Нива». Записи трудової книжки за № [NUMBER] показують, що у період з 23.08.1990 року по 24.01.1991 року позивач перебував на посадах начальника відділу та інженера відділу у Молодіжному багатогалузевому творчому об`єднанні «Ліра». Колегія суддів враховує, що вказані записи трудової книжки засвідчені відповідними уповноваженими особами, скріплені печатками підприємств, послідовно занесені до трудової книжки та відображають відповідний період робіт позивача. Судом першої інстанції також правильно враховано, що відповідно до положень пункту 2.3 Інструкції №162 (яка діяла на момент внесення оспорюваних записів до трудової книжки позивача) у трудовій книжці записи роблять акуратно, пір`яний або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору. Тому, є необґрунтованими висновки Управління про неможливість врахування періодів робіт внаслідок використання чорнила різного кольору під час внесення записів до трудової книжки позивача. Також, судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до положень пунктів 2.3, 2.17, 2.26 Інструкції №162 (яка діяла на момент внесення оспорюваних записів до трудової книжки позивача) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше за тижневий строк, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Всі записи в трудовій книжці за місцем роботи вносяться окремою строкою з посиланням на дату, номер і найменування відповідних документів. Запис про звільнення в трудовій книжці працівника провадиться з дотриманням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер. Тобто, несвоєчасне внесення записів до трудової книжки, а також відсутність у цих записах посилання на дату наказу про призначення/переведення/звільнення працівника є відповідним недоліком при заповненні трудової книжки. При цьому, як показують норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, працівник не може нести відповідальність за недотримання правил ведення трудової книжки, а відтак відповідні негативні наслідки, у тому числі, у виді відмови у призначенні пенсії за віком не може нести особа, яка звернулась за призначенням пенсії та надала основні документи, що підтверджують її право на соціальне забезпечення. Повторюючись, колегія суддів звертає увагу на те, що трудова книжка позивача містить дані про періоди трудової діяльності позивача, а сумніви Управління щодо можливості зарахування цих періодів робіт до страхового стражу не знайшли свого обґрунтованого підтвердження. У зв`язку із чим, колегія суддів не може погодитись із правомірністю рішення Управління, вбачає підстави для його скасування, зобов`язання органу пенсійного фонду зарахувати спірні періоди робіт до загального страхового стажу позивача роботи із прийняттям відповідного рішення за заявою про призначення пенсії за віком. Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про задоволення позову. Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Результат розгляду: granted