Рішення адміністративного суду від 2022-04-12 00:00:00+03

[PERSON] 17 вересня 2021 року звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області згідно з яким просить: - визнати протиправною відмову виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, викладену в листі №180 від 18.03.2021 року, в задоволенні запиту позивача на отримання публічної інформації (вих. № 3 від 28 лютого 2021 року), та наданні позивачу запитуваної інформації, а саме: адрес у мережі Інтернет сторінки на веб-сайті Межиріцької ОТГ, та сторінки на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на яких оприлюднений у формі відкритих даних, перелік незадіяних земельних ділянок і майнових об`єктів (приміщень) комунальної форми власності Межиріцької ОТГ, які можуть бути передані в користування; копії переліку незадіяних земельних ділянок і майнових об`єктів (приміщень) комунальної форми власності Межиріцької ОТГ, які можуть бути передані в користування; - зобов`язати виконавчий комітет Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області надати позивачу адреси у мережі Інтернет сторінки на веб-сайті Межиріцької ОТГ, та сторінки на Єдиному державному веб- порталі відкритих даних, на яких оприлюднений у формі відкритих даних, перелік незадіяних земельних ділянок і майнових об`єктів (приміщень) комунальної форми власності Межиріцької ОТГ, які можуть бути передані в користування; копії переліку незадіяних земельних ділянок і майнових об`єктів (приміщень) комунальної форми власності Межиріцької ОТГ, які можуть бути передані в користування. Позов обґрунтовано тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у задоволенні запиту на інформацію. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю. Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не відмовляв позивачу у задоволенні запиту та наданні інформації, а надав відповідь по суті порушеного питання та у спосіб, визначений законом. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що відповідач фактично не надав запитувану позивачем інформацію, чим обмежив доступ до інформації. Також, в доводах апеляційної скарги позивач зазначає про те, що запит на отримання публічної інформації надіслано позивачем 28.02.2021 року, проте відповідь на нього надано 18.03.2021 року, тобто з пропуском п`ятиденного строку розгляду запиту, без зазначення підстав продовження такого строку. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач за допомогою засобів електронового зв`язку звернувся до відповідача із запитом від 28 лютого 2021 року (вих. № 3 від 28 лютого 2021 року) в якому зазначив: «Я, [PERSON] , маю намір займатися садівництвом і городництвом на території Межиріцької об`єднаної територіальної громади, та здійснити будівництво індивідуального житла. Згідно з ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та згідно з Додатком «Перелік наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих дата» до «Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015р. № 835, Межиріцька сільська рада та її виконавчий комітет зобов`язані оприлюднювати перелік незадіяних земельних ділянок і майнових об`єктів (приміщень) комунальної форми власності, які можуть бути передані в користування. З метою захисту моїх, охоронюваних законом, прав, відповідно до статті 34 Конституції України, статей 5, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», статей 5, 6 Закону України «Про інформацію», прошу надати мені наступну інформацію: - адреси у мережі Інтернет сторінки на веб-сайті Межиріцької ОТГ, та сторінки на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на яких оприлюднений у формі відкритих даних, перелік незадіяних земельних ділянок і майнових об`єктів (приміщень) комунальної форми власності Межиріцької ОТГ, які можуть бути передані в користування; - копію переліку незадіяних земельних ділянок і майнових об`єктів (приміщень) комунальної форми власності Межиріцької ОТГ, які можуть бути передані в користування» (а.с.12). Листом виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області №180 від 18.03.2021 року позивачу було надано наступну відповідь: «На Ваш запит отримання публічної інформації за № 3 від 28.02.2021 року (вх. № 24 від 01.03.2021) виконавчий комітет Межиріцької сільської ради повідомляє наступне. Адреси у мережі Інтернет сторінки на веб-сайті Межиріцької ОТГ, та сторінки на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на яких оприлюднений у формі відкритих даних, перелік незадіяних земельних ділянок і майнових об`єктів (приміщень) комунальної форми власності Межиріцької ОТГ, які можуть бути передані в користування, відсутні. Перелік незадіяних земельних ділянок і майнових об`єктів (приміщень) комунальної форми власності Межиріцької ОТГ, які можуть бути передані в користування, відсутній, що не суперечить чинному законодавству України» (а.с.13). Правомірність дій виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області щодо відмови у задоволенні запиту позивача на отримання публічної інформації є предметом спору переданого на вирішення суду. Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 40 Конституції України гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Також, згідно з Законом України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Під інформацією вважаються будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до положень статі 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. При цьому, статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. В той же час, у статті 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. З викладених норм можна зробити висновок про те, що публічна інформація наявна у розпорядника інформації у готовому вигляді і не потребує додаткового опрацювання, в той час як відповідь на звернення опрацьовується індивідуально і створюється кожного разу окремо. Відповідно до додатку «Перелік наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних» до «Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних» затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 року №835, органи місцевого самоврядування оприлюднюють та регулярно оновлюють публічну інформацію у формі відкритих даних, зокрема щодо, переліку земельних ділянок комунальної власності, що пропонуються для передачі у власність громадян та юридичних осіб або для надання у користування. Отже, оприлюднення та регулярне оновлення публічної інформації у формі відкритих даних, зокрема щодо, переліку земельних ділянок комунальної власності, що пропонуються для передачі у власність громадян та юридичних осіб або для надання у користування покладено на органи місцевого самоврядування, у спірних відносинах - на відповідача. Враховуючи те, що позивач у своєму запиті ставив питання щодо надання йому адрес у мережі Інтернет сторінок на веб-сайті Межиріцької ОТГ, та сторінок на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на яких оприлюднений у формі відкритих даних, перелік незадіяних земельних ділянок і майнових об`єктів (приміщень) комунальної форми власності Межиріцької ОТГ, які можуть бути передані в користування, та саме на відповідача покладено обов`язок щодо оприлюднення та регулярного оновлення такої інформації у відкритих даних, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що це запит є запитом про надання публічної інформації та він поданий в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації». При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання відповідача, як на підставу для розгляду поданого позивачем запиту в порядку Закону України «Про звернення громадян» на необхідність інвентаризації земельних ділянок розташованих на території Межиріцької ОТГ, оскільки несвоєчасне оновлення відповідачем такої інформації у відкритих даних не може бути підставою для звільнення його від обов`язку надання відповіді на запит в порядку та строки визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації». Так, частиною 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. При цьому частиною 4 вищезазначеної норми передбачено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Як вбачається з тексту листа відповідача №180 від 18.03.2021 року, надісланий позивачем запит відповідач отримав 01.03.2021 року за вхідним №24 (а.с.13). Враховуючи дату отримання відповідачем запиту позивача, останнім п`ятиденним робочим днем для надання відповіді на цей запит було 09 березня 2021 року (вівторок), натомість таку відповідь надано відповідачем 18 березня 2011 року, тобто з пропуском п`ятиденного терміну визначеного законом. Зазначене свідчить про протиправність дій відповідача щодо ненадання позивачу відповіді на його запит у строк визначений Законом України «Про доступ до публічної інформації». При цьому, суд апеляційної інстанції враховує те, що відповідачем не надано доказів того, що встановлений законом п`ятиденний строк ним продовжувався, про що було повідомлено позивача, натомість доводи відповідача фактично зводяться до того, що запит позивача фактично є зверненням поданим в порядку Закону України «Про звернення громадян» та строк на його розгляд становить 30 календарних днів. Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що з тексту листа відповідача №180 від 18.03.2021 року вбачається, що відповідач повідомив позивача про відсутність незадіяних земельних ділянок і майнових об`єктів (приміщень) комунальної форми власності Межиріцької ОТГ, які можуть бути передані в користування та як наслідок адрес у мережі Інтернет сторінки на веб-сайті Межиріцької ОТГ, і сторінок на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних (а.с.13). Тобто, відповідачем було фактично по суті розглянуто запит позивача та надано відповідь. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що незгода позивача з наданою відповіддю не може бути підставою для зобов`язання відповідача надати позивачу іншу відповідь. Враховуючи те, що під час судового розгляду цієї справи, судом встановлено факт несвоєчасності надання відповіді на запит позивача, суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність часткового задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання позивачу відповіді на його запит у строк визначений Законом України «Про доступ до публічної інформації». На підставі викладеного суд, апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову. Відповідно до частин 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В підтвердження надання правової допомоги, необхідно долучати до матеріалів справи розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Аналогічний висновок висловив Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2018 року у справі №569/17904/17. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269). Враховуючи те, що зазначена справа є справою типовою, незначної складності та не потребує особливих адвокатських знань та вмінь, та позов підлягає частковому задоволенню, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що розмір правничої допомоги (3600 грн витрат на правову допомогу під час розгляду справи судом першої інстанції та 1000 грн витрат на правову допомогу під час розгляду справи судом апеляційної інстанції) є значно завищеним, а тому такий розмір слід зменшити до 2000 грн.

Результат розгляду: partial