Рішення адміністративного суду від 2022-11-11 00:00:00+02

30.05.2022 [PERSON] звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі Управління), просила визнати неправомірними дії щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії з врахуванням періоду роботи на Виробничому об`єднанні «Полярон» з 24.09.1979 по 21.06.1982, зобов`язати Управління зарахувати до загального страхового стажу період роботи на Виробничому об`єднанні «Полярон» з 24.09.1979 по 21.06.1982 та здійснити перерахунок пенсії згідно з наявним страховим стажем з 29.11.2021. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що лист Головного управління Пенсійного фонду України № 5662-4501/Ф-52/8-1300/22 від 06 травня 2022 року не є рішенням пенсійного органу про відмову у перерахунку пенсії у розмінні Закону № 1058 та Порядку № 22-1, не породжує правових наслідків для позивачки, а його результати не мають обов`язкового характеру для неї. Суд першої інстанції вказав, що дії відповідача щодо звернення із запитом від 26 квітня 2022 року №1300-5208-6/33268 в Державний архів Львівської області про витребування документів щодо стажу та заробітку за період роботи позивачки з 24 вересня 1979 року по 21 червня 1982 року у Виробничому об`єднанні «Полярон» у спірному випадку повною мірою відповідають вимогам частини третьої статті 44 Закону № 1058. Суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на момент звернення позивачки з цим позовом до суду Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не вчиняло дій та не приймало рішень щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії із врахуванням періоду роботи у Виробничому об`єднанні «Полярон» з 24 вересня 1979 року по 21 червня 1982 року згідно поданої нею заяви від 06 квітня 2022 року. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивач подав заяву про здійснення перерахунку пенсії з наведенням підстав для такого. Скаржник вказує, що основним документом за яким розраховується страховий стаж є трудова книжка. Скаржник зазначає, що записи у трудовій книжці не містять жодного виправлення, є чіткими та розбірливими, підтверджують спірний період роботи позивача. Скаржник вказує, Управління порушило конституційне право позивача на соціальний захист. Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що заява позивача від 06.04.2022 розглянута відповідно до норм Закону України «Про звернення громадян», із заявою встановленого зразка про перерахунок пенсії [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не зверталась, рішення про відмову у перерахунку пенсії не приймалось. Вказано, що спірний період роботи позивача не зарахований до страхового стажу, оскільки не подані документи, що підтверджують даний період роботи (довідка про період роботи, відомості про заробітну плату тощо). Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає. Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, [PERSON] з 29.11.2021 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 06.04.2022 [PERSON] звернулась в Управління із заявою про здійснення перерахунку пенсії з врахуванням періоду роботи на Виробничому об`єднанні «Полярон» з 24.09.1979 по 21.06.1982 та розміру отриманої за цей період заробітної плати. Листом від 06.05.2022 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило [PERSON] про те, що період роботи з 24.09.1979 по 21.06.1982 на Виробничому об`єднанні «Полярон» не зараховано ГУ ПФ України у Дніпропетровській області до страхового стажу, оскільки не подано документів, що підтверджують такий період роботи (довідка про період роботи, відомості про заробітну плату, тощо). Вказано, що Відділом обслуговування громадян №5 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян скеровано запит в Державний архів Львівської області щодо витребування документів про стаж та середній заробіток за період роботи на Виробничому об`єднанні «Полярон» з 24.09.1979 по 21.06.1982. Питання щодо зарахування до страхового стажу вказаного періоду перебуває на розгляді в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області. Не погоджуючись з відмовою Управління перерахувати пенсію з врахуванням періоду роботи на Виробничому об`єднанні «Полярон» з 24.09.1979 по 21.06.1982 протиправним, [PERSON] звернулась з позовом до суду. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1058-IV). Згідно з положеннями статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Відповідно до частин 3, 4 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. Суд апеляційної інстанції зауважує, що страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 1 січня 2004 року. До 1 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж). Таким чином до 1 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджуються записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж. Як вбачається з матеріалів справи, до стажу роботи позивача ГУ ПФ України у Дніпропетровській області, як особою, що вирішувала питання призначення пенсії, не зараховано період роботи з 24 вересня 1979 року по 21 червня 1982 року у Виробничому об`єднанні «Полярон», оскільки не надано документів, що підтверджують цей період роботи (довідку про період роботи, відомості про заробітну плату тощо). В свою чергу за наслідком звернення позивачки до Управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 06.05.2022 останнє повідомило [PERSON] про те, що оскільки період роботи з 24.09.1979 по 21.06.1982 на Виробничому об`єднанні «Полярон» не зараховано ГУ ПФ України у Дніпропетровській області до страхового стажу, питання щодо зарахування до страхового стажу вказаного періоду перебуває на розгляді в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області. Зазначені Управлінням у Дніпропетровській області та згодом і Управління у Львівській області підстави не врахування вказаного стажу суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, з огляду на наступне. На час роботи позивача з 24 вересня 1979 року по 21 червня 1982 року у Виробничому об`єднанні «Полярон» порядок ведення трудових книжок регламентувався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою Постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162, відповідно до якої трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівників та службовців. Трудові книжки ведуться на всіх працівників та службовців, які працюють понад 5 днів, в тому числі сезонних та тимчасових працівників, а також позаштатних працівників при умові, що такі підлягають державному соціальному страхуванню. До трудової книжки заносяться відомості про працівника, про роботу (прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення), відомості про нагородження та заохочення, відомості про відкриття на які видані дипломи, про використання винаходів та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Аналогічні положення закріплювались Постановою ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 16 листопада 1973 р. № 529 «Про трудові книжки робітників і службовців». Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу, (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У пункті 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Таким чином, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до даних долученої до матеріалів справи копії трудової книжки позивача [PERSON] з 24.09.1979 по 21.06.1982 працювала у Виробничому об`єднанні «Полярон». Записи у трудовій книжці позивача містять посилання на відповідні накази на підставі яких такі записи зроблено. Доказів, на підтвердження недостовірність таких записів, відповідачем суду першої та апеляційної інстанції не надано, в матеріалах справи такі докази відсутні. Дотримання правил заповнення трудової книжки відповідач не заперечує. Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що реалізація права особи на отримання пенсії здійснюється шляхом подання заяви до компетентного органу із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. В свою чергу, працівник пенсійного органу під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів та відповідність оформлення таких вимогам законодавства та приймає одне із рішень, передбачених пунктом 4.3. Порядку №22-1. Відповідно до частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV позивачу призначено з 29.11.2021 ГУ ПФ України у Дніпропетровській області, при цьому позивач надав всі необхідні документи для призначення такої пенсії, в тому числі і трудову книжку. Такі документи були у розпорядженні відповідача у справі - \~ГУ ПФ України у Львівській області та не перешкоджали здійснити зарахування спірного періоду до страхового стажу позивачки. Враховуючи положення статті 2 КАС України, згідно з якими завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин, яке здійснюється з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що слід визнати дії Управління протиправними щодо не зарахування позивачці спірних періодів трудової діяльності до страхового стажу та зобов`язати відповідача зарахувати позивачці спірні періоди трудової діяльності до страхового стажу та здійснити перерахунок пенсії згідно з наявним страховим стажем. При цьому, така форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію, суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права. Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому таке слід скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Щодо судових витрат, то, враховуючи положення статті 139 КАС України, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь [PERSON] сплачений судовий збір.

Результат розгляду: granted