Рішення адміністративного суду від 2022-03-28 00:00:00+03

26.05.2021р. [PERSON] , як учасник АТО, звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Станіславської сільської ради, в якому просив суд: - визнати протиправним та скасувати рішення 7 сесії 8 скликання Станіславської сільської ради від 26.03.2021р. №190 - про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами с.Станіслав Білозерського району Херсонської області та детально позначена в графічних матеріалах, доданих до клопотання від 22.01.2021р.; - зобов`язати Станіславську сільську раду надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства; - стягнути з виконавчого комітету Станіславської сільської ради усі судові витрати, в т.ч. і витрати на правничу допомогу в сумі 6500грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у лютому 2021р. звернувся до Станіславської сільської ради з клопотанням про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2 га «для ведення особистого селянського господарства», що розташована за межами с. Станіслав, Білозерського району Херсонської області та детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, які були додані до клопотання від 22.01.2021р. Однак, 26.03.2021р. Станіславська сільська рада прийняла протиправне рішення №190 - про відмову у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність бажаної земельної ділянки з тих підстав, що остання є земельною часткою (паєм) члена колишнього КСП "Лиман". 18.06.2021 року до суду 1-ї інстанції надійшов відзив на позовну заяву, в якому сільська рада позовні вимоги повністю не визнала, вважаючи їх необґрунтованими. При цьому відповідач зазначив, що на графічному матеріалі із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням ділянки, які були додані позивачем до свого клопотання від 22.01.2021р. (до речі фактично отриманого сільською радою 23.02.2021р. вх. №306/П-10-02-2021) спірна земельна ділянка орієнтованою площею 2,0 га фактично є частиною земельної ділянки загальною площею 3,06 га (ділянка № [NUMBER] у контурі [NUMBER] ) та за наявною у сільській раді інформацією ця ділянка № [NUMBER] у контурі [NUMBER] - є земельною часткою - паєм члена колишнього КСП "Лиман" та перебуває у власності громадянки [PERSON] (на підставі Державного акта про право приватної власності на землю серії ІУ-ХС № 043234, виданого 26.02.2003р. за №1082 на підставі розпорядження голови Білозерської РДА Херсонської області від 09.01.2003р. №19). Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року адміністративний позов [PERSON] - задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення №190 від 26.03.2021р., прийняте 7 сесією Станіславської сільської ради 8 скликання, в частині відмови [PERSON] у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами с. Станіслав Білозерського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання [PERSON] від 22.01.2021р. Зобов`язано Станіславську сільську раду (код ЄДРПОУ 04401492, вул. Свободи, 15, с. Станіслав, Білозерський район, Херсонська область, 75051) надати [PERSON] (рнокпп [NUMBER] , [ADDRESS] ) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами с. Станіслав, Білозерського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання [PERSON] від 22.01.2021р. Стягнуто на користь [PERSON] з Станіславської сільської ради за рахунок бюджетних асигнувань витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн. Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, Станіславський сільський голова 01.08.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення грубо порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29.07.2021р. та прийняти нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. 10.09.2021р. матеріали даної справи, разом із апеляційною скаргою позивача, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження. Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність усіх належних підстав для її задоволення. Судом 1-ї інстанції встановлено наступні обставини справи. 22.02.2021р. позивач [PERSON] , як учасник АТО, звернувся до Станіславської сільської ради з письмовим клопотанням про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2 га «для ведення особистого селянського господарства», що розташована за межами с. Станіслав, Білозерського району Херсонської області та детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, які були додані до клопотання від 22.01.2021р. Так, до вказаного вище клопотання позивачем було додано: 1) копію паспорта громадянина України; 2) копію ідентифікаційного номера; 3) копію довідки учасника АТО від 16.02.2017р.; 4) копію посвідчення учасника бойових дій; 5) графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Однак, 26.03.2021р. Станіславська сільська рада на своїй 7 сесії 8 скликання, за результатами розгляду вказаного клопотання, прийняла рішення №190 - про відмову у наданні [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність бажаної земельної ділянки з тих підстав, що остання є земельною часткою (паєм) члена колишнього КСП "Лиман". Не погоджуючись з таким рішенням сільради, позивач звернувся до суду із даним позовом. Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з протиправності спірного рішення відповідача. Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необгрунтованими, з огляду на наступне. Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до змісту ст.ст.1,78 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній і державній власності та є, в свою чергу, основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною Держави. А ст.ст.13,14 Конституції України встановлено, що земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. У відповідності до приписів ст.ст.3,4 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, Законами України «Про землеустрій» і «Про оренду землі», а також прийнятими відповідно до них іншими нормативно-правовими актами. Відносини ж, що виникають, зокрема, з приводу підстав набуття громадянами права на землю із земель державної та комунальної власності та порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовані ст.ст.116,118 ЗК України. Як слідує зі змісту положень п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997р. №280/97-ВР, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Частиною 1 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Як видно зі змісту приписів ч.6 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва «індивідуальних гаражів» у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. При цьому, до клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді АР Крим, Раді міністрів АР Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Як визначає ч.7 ст.118 ЗК України, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Крім того, цією ж статтею визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, а саме: - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Так, як встановлено судовою колегією з матеріалів справи та вже зазначалося вище, 22.02.2021р. [PERSON] , як учасник АТО, звернувся до Станіславської сільської ради з письмовим клопотанням про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2 га «для ведення особистого селянського господарства», що розташована за межами с. Станіслав, Білозерського району Херсонської області та детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, які були додані до клопотання від 22.01.2021р. Як свідчать матеріали справи, до вказаної зави позивачем було додано: 1) копію паспорта громадянина України; 2) копію ідентифікаційного номера; 3) копію довідки учасника АТО від 16.02.2017р.; 4) копію посвідчення учасника бойових дій; 5) графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Далі, як вбачається з матеріалів справи, Станіславська сільська рада на своїй 7 сесії 8 скликання, за результатами розгляду вказаного клопотання, прийняла рішення від 26.03.2021р. №190 - про відмову у наданні [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність бажаної земельної ділянки. Так, як видно зі змісту оскаржуваного рішення Станіславської сільської ради від 26.03.2021р. №190, основною підставою для відмови позивачу у наданні дозволу послугував той факт, що спірна земельна ділянка, на яку позивач бажає отримати дозвіл, фактично є земельною часткою (паєм) члена колишнього КСП "Лиман". Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач, в свою чергу, звертає увагу на те, що ні ч.7 ст.118 ЗК України, ні іншими нормами чинного законодавства, не передбачена така підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а тому він вважає оскаржуване рішення Станіславської сільської протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Разом з тим, судова колегія, уважно дослідивши наявні у справі докази та графічні матеріали, не може повністю погодитися з позицією позивача та висновками суду 1-ї інстанції, та, в свою чергу, вважає оскаржуване рішення сільради по суті правильним та справедливим, оскільки спірна земельна ділянка орієнтовною пл.2га, на розробку проекту землеустрою якої позивач бажав отримати дозвіл, дійсно фактично є частиною земельної ділянки загальною площею 3,06 га (ділянка № [NUMBER] у контурі [NUMBER] ), яка, в свою чергу, була земельною часткою - паєм члена колишнього КСП "Лиман" [PERSON] та ще з 2003 року перебувала у власності останньої на підставі Державного акта про право приватної власності на землю серії ІУ-ХС № 043234, виданого 26.02.2003р. за №1082 на підставі розпорядження голови Білозерської РДА Херсонської області від 09.01.2003р. №19. Крім того, як свідчать додані сільським головою до апеляційної скарги матеріали, в подальшому, т.б. 26.11.2021р., на вказану вище земельну ділянку колишнього члена КСП "Лиман" [PERSON] (на частину якої претендує позивач), на підставі свідоцтва про спадщину №1-1475 від 10.09.2010р., було зареєстровано право власності в порядку спадкування за гр. [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.12.2021р. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та надані сторонами докази, судова колегія вважає, що сільська рада, в даному випадку, розглядаючи клопотання позивача, фактично прийняла єдине вірне і обґрунтоване рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на спірну земельну ділянку, яка не є вільною, оскільки остання, як вже зазначалося вище, ще з 2003р. фактично знаходилася у власності (користуванні) колишнього члена КСП "Лиман" [PERSON] , а потім, т.б. з 2010р. (т.б. з моменту отримання свідоцтва про спадщину №1-1475 від 10.09.2010р.), у її спадкоємиці - [PERSON] , яку, в свою чергу, суд 1-ї інстанції, не залучив до участі у даній справі в якості 3-ї особи, чим допустився процесуальної помилки. Таким чином, враховуючи вказані вище конкретні обставини справи, судова колегія, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до висновку про правомірність оскаржуваного рішення Станіславської сільради та відповідно, відсутність належних і достатніх підстав для задоволення даного позову. Також, при цьому, необхідно вказати, що не підлягають задоволенню і додаткові вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат та витрат на правову допомогу, які є «похідними» від заявлених основних п/вимог та цілком залежать від задоволення останніх. До того ж, також слід зазначити й пр. те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, на підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства. Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення має право скасувати його повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Отже, за таких обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також в зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до п.п.1,3,4 ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати судове рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове - про відмову у задоволенні позову.

Результат розгляду: denied