Рішення адміністративного суду від 2022-01-18 00:00:00+02

Чернігівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення з відповідача в дохід Державного бюджету України адміністративно-господарських санкцій в розмірі 21693,75 грн та пені в розмірі 21,70 грн. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року - без змін. Відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового судового рішення в цій справі. У своїй заяві відповідач просить вирішити питання про розподіл понесених ним витрат на правничу допомогу, про які він зазначав у відзиві на апеляцію відповідача та докази понесення яких ним були надані, та стягнути такі витрати в розмірі 3500,00 грн за рахунок Позивача. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи заявника, перевіривши наявність правових підстав для задоволення поданої ним заяви, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, відповідно до частин першої, другої статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно з частинами першою, другою, третьою, четвертою, п`ятою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Згідно з частин третьої та п`ятої статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу. При цьому, законодавцем передбачено можливість вирішення питання щодо відшкодування позивачу понесених ним витрат на правничу допомогу шляхом ухвалення у справі додаткового судового рішення з метою усунення такого недоліку, як неповнота судового рішення в частині розподілу судових витрат. Разом з тим, апеляційний суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», у справі «East/West Alliance Limited» проти України» та «Ботацці проти Італії» (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Перевіряючи доводи заявника щодо необхідності ухвалення додаткового судового рішення та стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених ним судових витрат, колегія суддів встановила, що між позивачем та адвокатом Підгорним К.С. укладено договір про надання правової допомоги від 01.02.2021, відповідно до якого вартість юридичних послуг визначається сторонами договору за домовленістю. Адвокатський гонорар зазначеним договором не встановлено /т.1 а.с.80/. На підставі та на виконання вказаного договору сторонами складено акт прийому-передачі робіт, відповідно до якого адвокатом витрачено 2 години на побудову стратегії захисту прав клієнта в суді апеляційної інстанції та 3 години на написання відзиву на апеляційну скаргу. Усього 7 годин вартістю по 500,00 грн за годину, тобто загалом 3500,00 грн /т.1 а.с.81/. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера відповідач сплатив адвокату 3500,00 грн /т.1 а.с.79 зі зворотного боку/. Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що ця справа є справою незначної складності і фактично адвокатом позивача під час апеляційного провадження було лише складено відзив на апеляційну скаргу позивача; доказів надання іншої правничої допомоги матеріали справи не містять. Тобто, документально заявлена відповідачем сума витрат на правничу допомогу (3500,00 грн) підтверджується, але така сума не є співмірною з обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, та складністю цієї справи. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що така сума підлягає зменшенню до 1500,00 грн і саме в цьому розмірі стягненню на користь відповідача за рахунок позивача. Разом з тим, таке питання не було вирішено апеляційним судом при ухваленні постанови в цій справі. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Враховуючи вищевикладене, заява фізичної особи-підприємця [PERSON] про ухвалення додаткового судового рішення у справі підлягає задоволенню частково.

Результат розгляду: partial