Рішення адміністративного суду від 2022-03-15 00:00:00+02

08.12.2020 [PERSON] звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, просив визнати безнадійним податковий борг в сумі 16254 грн., визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Рівненській області щодо несписання безнадійного податкового боргу з фізичної особи-підприємця [PERSON] у сумі 16254 грн., зобов`язати Головне управління ДПС у Рівненській області внести коригування до інтегрованої картки платника (ІКП) щодо нарахування фізичній особі-підприємцю [PERSON] безнадійного боргу у сумі 16 245 грн. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року позов задоволено частково: визнано податковий борг фізичної особи-підприємця [PERSON] в розмірі 16253,91 грн. за платежем 21081500 «Адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів» безнадійним податковим боргом; визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Рівненській області щодо несписання безнадійного податкового боргу фізичної особи-підприємця [PERSON] в розмірі 16253,91 грн. за платежем 21081500 «Адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів»; зобов`язано Головне управління ДПС у Рівненській області внести коригування до інтегрованої картки платника податків фізичної особи-підприємця [PERSON] шляхом виключення безнадійного податкового боргу в розмірі 16253,91 грн. за платежем 21081500 «Адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів». В решті позовних вимог відмовлено. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню. Суд першої інстанції вказав, що грошове зобов`язання по податковому повідомленні-рішенні №0002732100 від 03.12.2015 року набуло статусу узгодженого 22.01.2016. Суд першої інстанції зазначив, що сума податкового боргу позивача поза межами 1095 днів, з урахуванням часткового погашення 05.01.2017 в сумі 1000 грн. та нарахованої за результатами такого погашення пені у сумі 253,91 грн., становить 16253,91 грн. Суд першої інстанції зазначив, що списання безнадійного податкового боргу, в тому числі податкового боргу, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Суд першої інстанції дійшов висновку, що розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків та вказав, що Головне управління ДПС у Рівненській області, не приймаючи рішення на списання безнадійного податкового боргу по коду платежу 21081500 адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що становить 16253,91 грн., допустило протиправну бездіяльність всупереч положенням податкового законодавства та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки борг ФОП [PERSON] в розмірі 16253,91 грн. за платежем 21081500 «Адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів» є безнадійним податковим боргом, бездіяльність відповідача щодо списання податкового боргу є протиправною та можливості прийняття відповідачем альтернативного рішення законодавством не встановлено, то зобов`язання відповідача внести коригування до інтегрованої картки платника податків фізичної особи-підприємця [PERSON] шляхом виключення безнадійного податкового боргу в розмірі 16253,91 грн. за платежем 21081500 «Адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів» є ефективним способом захисту в межах спірних правовідносин, який виключає подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав. Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Рівненській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскільки позивач самостійно здійснив сплату наявного податкового боргу, то у повному обсязі виконав податковий обов`язок, а тому у органу ДПС не має жодних підстав для визнання сплаченої суми «безнадійним боргом». Скаржник вказує, що несплаченою залишилась нарахована пеня у розмірі 253,90 грн., а також в інтегрованій картці платника податків в автоматизованому режимі нараховано позивачу пеню за несвоєчасну сплату штрафної санкції 16000 грн. за період з 19.01.2016 по 27.05.2020. Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що вважає таку необґрунтованою та безпідставною, зазначає, що кошти, які надійшли від його імені у сумі 16254 грн. на рахунок відповідача 27.05.2020 є помилково сплаченими. Вказує, що сума податкового боргу поза межами 1095 днів з урахуванням часткового погашення 05.01.2017 в сумі 1000 грн. та нарахованої за результатами такого погашення пені у сумі 253,91 грн. становить 16 253,91 грн. та підлягає визнанню безнадійним. Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України не відповідає. З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець з 04.09.2007, перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Рівненській області, Управління у м. Рівне, ДПІ у м. Рівне та зареєстрований платником єдиного податку другої групи з 01.01.2012. Листом Головного управління ДПС у Рівненській області №1755/ФОП/17-00-50-05 від 09.04.2020 повідомлено про те, що відповідно до даних ІС «Податковий блок», станом на 07.04.2020 в інтегрованій картці платника податку ФОП [PERSON] обліковується заборгованість по коду платежу 21081500 в сумі 16 000,00 грн., що відповідно до підпункту 299.10.3 пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України є підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку. Відповідно до квитанції №49473762 від 27.05.2020 [PERSON] сплатив 16 254 грн. за призначенням платежу «Адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Згідно з листом Головного управління ДПС у Рівненській області №3066/ФОП/17-00-05 від 15.07.2020 відповідно до відомостей ІС «Податковий блок» станом на 14.07.2020 в інтегрованій картці платника податку ФОП [PERSON] обліковується заборгованість по коду платежу 21081500 в сумі 18 384,70 грн., що відповідно до підпункту 299.10.3 пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України є підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку. На адвокатський запит від 24.07.2020 Головне управління ДПС у Рівненській області листом від 31.07.2020 повідомило, що на підставі акта перевірки про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі підакцизними товарами від 17.11.2015 №177/21/ [NUMBER] ФОП [PERSON] винесено податкове повідомлення-рішення №0002732100 від 03.12.2015 на суму 17000 грн., яке надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу [ADDRESS] , який повернувся не вручений по причині закінчення терміну зберігання. Вказано, що в інтегрованій картці платника податку по коду платежу 210815000 «Адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів» станом на 18.01.2016 виник борг (недоїмка) в розмірі 17000 грн. ФОП [PERSON] здійснено проплату по коду платежу 21081500 на загальну суму 17254 грн. (в тому числі 05.01.2017 - 1000 грн., 27.05.2020 - 16254 грн.). Після надходження сплати 05.01.2017 в сумі 1000 грн. в ІКП платника податків по коду платежу 21081500 автоматично розрахована сума пені за період з 19.01.2016 по 04.01.2017 в сумі 253,91 грн., після надходження сплати 27.05.2020 в сумі 16254 грн. в ІКП платника податків автоматично розрахована сума пені за період з 19.01.2016 по 26.05.2020 становить 18384,79 грн. Станом на 31.07.2020 загальна сума заборгованості (залишок несплаченої пені) нарахованої на Рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій форми «С» №0002732100 від 03.12.2015 становить 18384,7 грн. Вважаючи, що кошти, які надійшли від імені ФОП [PERSON] на суму 16254 грн. на рахунок Головного управління ДПС у Рівненській області 27.05.2020 є помилково сплаченими, а дії Головного управління ДПС у Рівненській області спрямовані на стягнення безнадійного податкового боргу, який підлягав списанню після спливу строків позовної давності, [PERSON] звернувся із позовом до суду. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суд першої інстанції в оскаржуваній частині, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Згідно з підпунктом 14.1.156 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час винесення рішення про застосування фінансової санкції (далі - ПК України) податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк). Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання. Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків- сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності В силу вимог пункту 102.4 статті 102 ПК України, у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним. Відповідно до пункту 101.1 статті 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Згідно з пунктом 101.2 статті 101 ПК України під терміном «безнадійний» розуміється: 101.2.3. податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу. Відповідно до пункту 101.5 статті 101 ПК України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Верховним Судом неодноразово у постановах, зокрема, від 04.09.2018 у справі №813/4430/16, від 19.09.2019 у справі №910/11620/18, від 31.10.2019 у справі №925/1242/15, від 05.12.2019 у справі №910/1678/19 висловлювалась правова позиція, згідно з якою Податковим кодексом України встановлено граничний строк для визначення контролюючим органом розміру податкового боргу, який починається за наслідком прийняття рішення податкового органу або самостійного декларування боржником податкових зобов`язань, та не може перевищувати 1095 календарних днів з моменту самостійного декларування податкових зобов`язань або прийняття відповідного рішення про нарахування податкового боргу контролюючим органом, по закінченню яких він уже не може вживати заходів до стягнення податкової заборгованості у будь-якому порядку (судовому чи позасудовому), оскільки за наслідком закінчення цього строку податкове зобов`язання визнається безнадійним в силу статті 101 Податкового кодексу України, а борг підлягає списанню в обов`язковому порядку. Цей строк є спеціальним строком давності для звернення контролюючого органу до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу та застосовується імперативно (в силу закону). Списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, щодо якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Водночас, згідно з абзацом 5 частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 у справі № 481/95-ВР, в редакції чинній на час винесення податкового повідомлення-рішення №0002732100 від 03.12.2015, до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень Відповідно до підпункту 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з осіб, що вчинили податкове правопорушення або порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Згідно з підпунктом 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи. Відповідно до положень статті 111 ПК України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такий вид юридичної відповідальності як фінансова. Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, може застосовуватися у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені. Притягнення фізичної або юридичної особи до фінансової відповідальності за податкове правопорушення не звільняє фізичну особу чи посадових (службових) осіб юридичної особи у передбачених законом випадках від юридичної відповідальності інших видів. У разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення-рішення (пункт 113.7 статті 113 ПК України). При цьому, фінансова санкція у вигляді штрафу, передбачена абзацом 5 частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», є грошовим зобов`язанням, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Виходячи з системного аналізу вказаних законодавчих положень, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що хоч фінансова санкція є грошовим зобов`язанням в силу приписів 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, однак не є тим грошовим зобов`язанням, що нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 статті 102 ПК України, та не є податковим боргом, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, а тому вимоги статті 101 ПК України про списання безнадійного податкового боргу щодо такої фінансової санкції не можуть застосовуватись. Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що правові підстави для визнання безнадійним боргу в сумі 16 254 грн. та визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДПС у Рівненській області щодо несписання такого боргу відсутні. Оскільки сторони не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, рішення суду першої інстанції в цій частині відповідно до положень статті 308 КАС України не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції. Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що викладені в рішенні суду першої інстанції висновки в оскаржуваній частині не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Результат розгляду: denied