Рішення адміністративного суду від 2022-10-18 00:00:00+03

Історія справи. 1. [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора (далі - Відповідач) про: - визнання протиправною бездіяльності Генеральної прокуратури України та Офісу Генерального прокурора при розгляді звернень та скарг Позивача від 21.10.2019, 15.01.2020, 11.03.2020, 17.04.2020, 26.05.2020, 02.07.2020, 06.08.2020; - зобов`язання Офісу Генерального прокурора провести повну, всебічну та об`єктивну перевірку звернень та скарг Позивача від 21.10.2019, 15.01.2020, 11.03.2020, 17.04.2020, 26.05.2020, 02.07.2020, 06.08.2020, за наслідками перевірки, за допущені порушення чинного законодавства вжити заходів реагування та надати відповідь, відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян». 2. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2021 року було відкрито провадження у справі. 3. Від Відповідача надійшло клопотання про залишення без розгляду позовної заяви в частині позовних вимог щодо рапорту від 21.10.2019 та звернення від 15.01.2020, з огляду на пропущення Позивачем строку на звернення до суду з такими вимогами. 4. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року зазначене клопотання Відповідача задоволено, а позов залишено без розгляду в частині позовним вимог про визнання протиправною бездіяльності Генеральної прокуратури України та Офісу Генерального прокурора при розгляді звернень та скарг Позивача від 21.10.2019, від 15.01.2020 і зобов`язання Офісу Генерального прокурора провести повну, всебічну та об`єктивну перевірку звернень та скарг Позивача від 21.10.2019, від 15.01.2020, за наслідками якої, за допущені порушення чинного законодавства вжити заходів реагування та надати відповідь відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян». 5. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо дотримання встановленого статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» строку розгляду звернення Позивача від 11.03.2020. У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено. Постановляючи таке рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем було порушено встановлений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» строк розгляду звернення позивача від 11.03.2020, оскільки відповідь на таке звернення надана та направлена Позивачу лише листом від 14.04.2020, тобто зі спливом одного місяця. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд зазначив, що з аналізу змісту наданих Позивачу листів вбачається неодноразове надання відповідей за результатами розгляду його звернень з приводу одних і тих саме питань. При цьому, суд зауважив, що Позивачем не конкретизовано яке саме звернення та з приводу саме чого він не отримав відповіді та/або в якій частині відповідь не є повною та/або вичерпною. Разом з тим, суд зазначив, що сама по собі незгода Позивача з законодавчими змінами та певною діяльністю органу, пов`язаною з такими змінами, не свідчить про неповноту відповідей на його звернення чи їх нечіткість, в той час як у разі порушення тих чи інших прав Позивача в межах проходження публічної служби, він може звернутися за захистом своїх прав до суду, що останнім і зроблено в межах справи № 640/1963/20. 6. Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та задовольнити його позовні вимоги повністю. В обґрунтування заявлених апеляційних вимог, Апелянт зазначає, що він був поставлений в умови невиконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо першочергових заходів з реформування органів прокуратури», що накази Генерального прокурора повинні мати посилання на вимоги статей матеріального права та відповідати таким вимогам, що його турбує законність наказу про скорочення посади, яку він обіймав, що таку посаду було скорочено наказом від 07.10.2019 № 61, а не наказом від 07.10.2019 № 61 шц, як вказано у відповіді начальника Департаменту кадрової роботи. Також Апелянт посилається на неправильне трактування судом вищевказаного закону і стверджує про недотримання порядку його повідомлення про наступне звільнення із посади в силу закону. Крім того, Апелянт посилається на те, що функції органів прокуратури, завдання та інші суттєві умови роботи не змінювалися, а лише було змінено назву органу з Генеральної прокуратури України на Офіс Генерального прокурора. Апелянт зазначає, що йому не зрозуміло, як [PERSON] зайняла його кабінет після його звільнення і вважає, що Відповідач вводить суд в оману. Апелянт вважає незаконним свої звільнення із займаної посади в органах прокуратури і стверджує, що суд першої інстанції не проаналізував змісту та сутності листів Відповідача, наданих у відповідь на його багаточисельні звернення. З цих та інших обставин, Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню. 7. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2022 та від 22.09.2022 було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою позивача, встановлено строк для подання відзиву на неї та призначено судовий розгляд справи. 8. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції. При цьому, Відповідач у своєму відзиві зазначає, що на всі звернення Позивачу надано вичерпні відповіді з наведенням відповідного нормативного аргументування. 9. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав. 10. Обставини справи, установлені судом першої інстанції. Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів цієї справи, Позивач звернувся до Генерального прокурора України з рапортом від 21.10.2019, в якому, посилаючись на обставини здійснюваної ним роботи, відкликав заяву про переведення на посаду прокурора Офісу Генерального прокурора та про намір пройти атестацію. За результатами розгляду вказаного рапорту ГПУ листом від 13.12.2019 №11/1/1-2949вих-19 повідомила Позивачу, що копію заяви для розгляду направлено для розгляду в межах компетенції до першої кадрової комісії. Також зазначено, що чинним законодавством не передбачено можливості відкликання раніше поданої заяви про переведення на посаду прокурора ОГП та про намір пройти атестацію. У зв`язку з неявкою Позивача у визначений кадровою комісією день, час та місце для складання іспиту, прийнято рішення про неуспішне проходження атестації, на підставі якого наказом Генерального прокурора від 15.11.2019 № 1518-ц Позивача звільнено з посади прокурора. Позивач звернувся до Генерального прокурора із заявою від 15.01.2020, в якій, висловлюючи незгоду зі своїм звільненням з прокуратури, просив надати відповіді на всі питання, які він виклав у рапорті від 21.10.2019 та провести перевірку щодо необ`єктивного та з порушенням строку розгляду його рапорту, вжити відповідних заходів. Листом від 04.03.2020 № 10/1/1-6905-19 (№ 10/1/1-21930вих-20) Відповідач повідомив Позивача, що його звернення розглянуто, встановлено, що постановою першого заступника Генерального прокурора у відповідному кримінальному провадженні, на підставі статті 37 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), змінено групу прокурорів, в той час як з інших питань, зазначених у зверненні, Позивача проінформовано 13.12.2019 листом №11/1/1-2949вих-19. Позивач звернувся до Відповідача із заявою від 11.03.2020 (вхідний № 52532-20 від 12.03.2020, в якій стверджував, що не отримав відповіді по суті свого рапорту, з огляду на що просить те саме, що і у листі від 15.01.2020. За наслідками розгляду вказаної заяви, Відповідач листом від 14.04.2020 №06-606-20 (№ 06/1/1-34937вих-20) повідомив Позивача, що його рапорт від 21.10.2019 щодо відкликання заяви про переведення на посаду прокурора в ОГП та про намір пройти атестацію не містив адреси проживання і відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про звернення громадян» не підлягав розгляду та вирішенню. Поряд з цим, такий рапорт розглянуто відповідно до Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 № 221. Зокрема, Департаментом кадрової роботи та державної служби 22.10.2019 рапорт направлено голові першої кадрової комісії для вирішення питання в межах компетенції кадрової комісії, а також його копію - першому заступнику Генерального прокурора України Каську В.В. для розгляду в межах компетенції. У зв`язку з ненаданням Позивачу кадровою комісією відповіді на рапорт, після надходження до Департаменту кадрової роботи та державної служби матеріалів атестації (протоколів, рішень тощо), листом від 13.12.2019 №11/1/1-2949вих-19 Позивачу повідомлено про прийняте кадровою комісією рішення. Стосовно внесення змін до штатного розпису ГПУ позивача проінформовано, що накази Генерального прокурора від 07.10.2019 №61-шц та від 23.10.2019 № 74-шц видані у межах повноважень та у відповідності з вимогами статей 8, 9, 14 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» у редакції, чинній на час видання наказів. Крім того, зміна структури та штатного розпису стосувалась не тільки Управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності. У період з вересня по грудень 2019 року видано близько 20 наказів Генерального прокурора про реорганізацію структурних підрозділів ГПУ та утворення нових підрозділів, в яких також відбувалось скорочення штатних одиниць. Незважаючи на проведення реорганізації, змін у структурі та штатному розписі ГПУ, звільнення прокурорів відбувалося лише з підстав, визначених у пункті 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, у зв`язку з неподанням прокурором заяви про переведення на посаду прокурора в ОГП та про намір пройти атестацію або відповідно до рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. З приводу не попередження Позивача про можливе звільнення у зв`язку з структурними змінами у листі вказано, що відповідно до пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». За таких обставин, у листі зазначено, що попередження про звільнення прокурорам ГПУ, у тому числі і Позивачу, не вручалося. Усі прокурори і слідчі Генеральної прокуратури України, у тому числі й ті, посади яких скорочено, відповідно до пункту 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, мали подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в ОГП. Переважна більшість з них скористалася цим правом і прийняла участь в атестації. Що стосується питань проходження атестації у листі повідомлено, що відповідно до поданої 15.10.2019 Позивачем заяви про переведення на посаду прокурора в ОГП та про намір пройти атестацію рішенням першої кадрової комісії від 18.10.2019 Позивача включено до графіку складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Перешкоджань у складанні цього іспиту не було. У подальшому, у зв`язку з неявкою Позивача, першою кадровою комісією на підставі пунктів 13, 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, пункту 11 розділу І Порядку проходження прокурорами атестації, обґрунтовано прийнято рішення від 04.11.2019 №244 про неуспішне проходження атестації. Таким чином, згідно з рішенням першої кадрової комісії від 04.11.2019 про неуспішне проходження атестації, відповідно до вимог підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, наказом Генерального прокурора від 15.11.2019 №1518-ц Позивача звільнено з посади прокурора на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 20.11.2019. У зв`язку з оскарженням до Окружного адміністративного суду міста Києва вказаного наказу, оцінку його законності буде надано судом. Також, Позивачу повідомлено, що за інформацією Департаменту нагляду за спеціальними органами правопорядку постановою Генерального прокурора від 20.11.2020 у відповідному кримінальному провадженні, у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису ГПУ, змінено групу прокурорів, з якої, зокрема, виключено Позивача у зв`язку з звільненням з органів прокуратури. При цьому, у листі зазначено, що правовою підставою вказаного рішення були вимоги частини 3 статті 37 КПК України, відповідно до якої, якщо прокурор, який у відповідному кримінальному провадженні здійснює повноваження прокурора, не може їх здійснювати через звільнення з органу прокуратури, повноваження прокурора покладаються на іншого прокурора керівником відповідного органу прокуратури. За вказаних обставин, з посиланням на частину 1 статті 36 КПК України, Позивачу повідомлено, що порушень вимог діючого законодавства чи фактів зневажливого ставлення до нього при наданні начальником відділу ОГП Ущапівським Я.В. попередньої відповіді, не встановлено. З наявного в матеріалах справи списку відправлень від 14.04.2020 вбачається, що лист від 14.04.2020 №06-606-20 направлено позивачу в день його підписання - 14.04.2020, про що свідчить відбиток поштового штемпелю та чек. У наступному, Позивач звернувся до Відповідача з листом від 17.04.2020 (вхідний №78845-20 від 24.04.2020), в якому, зазначаючи фактично те саме, що і у рапорті та попередніх листах, просив розглянути його рапорт і звернення відповідно до чинного законодавства, а також дати відповідь на поставлені питання. За результатами розгляду такого листа, відповідач листом від 08.05.2020 №10/2/1-6905-19 повідомив позивача, що його чергове звернення щодо законності його звільнення, підстав зміни групи прокурорів у кримінальних провадженнях та з інших питань розглянуто та, фактично, зазначено те саме, що і у попередніх відповідях, зокрема, у листі від 14.04.2020 № 06-606-20 (№ 06/1/1-34937вих-20). В матеріалах справи міститься список відправлень від 21.05.2020, з якого вбачається, що вказаний лист направлено позивачу 21.05.2020, про що свідчить чек. Листом від 26.05.2020 (вхідний № 100948-20 від 01.06.2020) Позивач звернувся до відповідача, в якому, стверджуючи про безпідставність скорочення його посади, неповідомлення про вивільнення тощо, просив розглянути його рапорт і звернення відповідно до чинного законодавства, дати відповідь на поставлені питання. Розглянувши вказане звернення, Відповідач листом від 24.06.2020 № 07-606-20 (вихідний № 07/1/1-57118вих-20) повідомив Позивачу те саме, що і у попередніх відповідях, а також проінформував позивача, що за результатами розгляду Генеральною інспекцією ОГП зазначених у зверненні доводів у частині можливих неправомірних дій працівників Департаменту кадрової роботи та державної служби щодо незаконного отримання та приватизації житла, звільнення та прийняття знову на роботу з метою перерахунку пенсії, отримання вихідної допомоги, нагородження, класних чинів тощо встановлено, що у зверненні відсутні конкретні фактичні дані, зокрема прізвища працівників кадрового підрозділу. З огляду на викладене, відсутні підстави для вжиття заходів реагування, у тому числі й ініціювання питання про призначення службового розслідування. У зв`язку з чим позивачу роз`яснено, що у разі наявності у нього достатніх фактичних даних, які можуть свідчити про вчинення конкретними працівниками кадрового підрозділу кримінального правопорушення, він має право відповідно до вимог статті 214 КПК України звернутися з заявою або повідомленням про вчинення кримінального правопорушення до уповноваженого правоохоронного органу. Одночасно Позивача повідомлено, що у разі надходження звернень з тих самих питань, на які вже раніше надавалися відповіді, листування з ним буде припинено. З наявного в матеріалах справи списку відправлень від 25.06.2020 вбачається, що лист від 24.06.2020 № 07-606-20 (вихідний № 07/1/1-57118вих-20) направлено позивачу 25.06.2020, про що свідчить відбиток поштового штемпелю та чек. У подальшому, листом від 02.07.2020 (вхідний № 129499-20 від 09.07.2020) Позивач звернувся до відповідача, в якій, вкотре посилаючись на незаконність скорочення його посади, просить надати йому відповіді про безпідставне виключення з групи прокурорів, порушення закону при скороченні посади тощо. За результатами розгляду зазначеного листа, відповідач листом від 03.08.2020 № 07-606-20 (вихідний № 07/1/1-71729вих-20 від 03.08.2020) вкотре повідомив позивачу ту саму інформацію, що і у попередніх листах стосовно атестації прокурорів, підстав зміни групи прокурорів у кримінальних провадженнях, відсутності правових підстав для вручення попередження про звільнення та інше. Наявний в матеріалах справи список відправлень від 04.08.2020 свідчить про направлення вказаного листа позивачу 04.08.2020, що підтверджує відбиток поштового штемпелю та чек. Листом від 06.08.2020 (вхідний № 15744-20 від 13.08.2020) Позивач звернувся до відповідача, в якому просив надати відповідь чи законним було скорочення його посади під час перебування у відпустці, чи попереджено його про вивільнення за два місяці тощо. Розглянувши вказаний лист, відповідач листом від 11.09.2020 №07-606-20 (вихідний № 07/1/1-85524вих-20 від 11.09.2020) вчергове повідомив позивачу вже зазначену у попередніх листах інформацію, а також зазначив, що Окружним адміністративним судом міста Києва розглядається позовна заява позивача до ОГП про визнання протиправними та скасування наказів про скорочення посади і про звільнення, в межах розгляду якої їм буде надано правову оцінку. З наявного в матеріалах справи списку відправлень від 14.09.2020 вбачається, що лист від 11.09.2020 направлено Позивачу 14.09.2020, про що свідчить відбиток поштового штемпелю та чек. Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою про визнання протиправними та скасування наказів Генерального прокурора України: від 07.10.2019 №61шц про скорочення посади, яку він обіймав, від 15.11.2019 №1518ц про звільнення позивача з посади заступника начальника управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України - начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності ГПУ та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 20.11.2019, поновлення на посаді, стягнення з ГПУ на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 21.11.2019 по день винесення судом рішення про поновлення на посаді (справа №640/1963/20). 11. Вважаючи, шо Відповідач неналежним чином, неповно та необґрунтовано розглянув його звернення і не надав йому ґрунтованих, законних відповідей, а також порушив строки їх розгляду, Позивач звернувся до суду з цим позовом (у цій справі № 640/24855/20). 12. Нормативно-правове обґрунтування. Спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України та Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР). Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Статтею 1 Закону № 393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Згідно зі ст. 8 № 393/96-ВР письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає. Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними. У статті 19 Закону № 393/96-ВР визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина. Частиною першою статті 20 Закону № 393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Відповідно до ст. 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Висновки суду апеляційної інстанції. 13. Отже, законодавством регламентовано порядок розгляду звернень громадян та надання відповіді на такі звернення. 14. Перевіряючи доводи Апелянта, колегія суддів звертає увагу на те, що на всі звернення Позивача, зокрема ті, що охоплюються предметом позовних вимог, які були розглянуті по суті судом першої інстанції (а саме звернення (заяви) від 11.03.2020, 17.04.2020, 26.05.2020, 02.07.2020, 06.08.2020), Відповідачем були надані повні, обґрунтовані відповіді з конкретизацією кожного з питань, поставлених Позивачем. 15. При цьому, апеляційний суд відзначає, що вказані звернення Позивача фактично полягають у його незгоді щодо зміни групи прокурорів у кримінальних провадженнях, до якої він входив, неповідомленням його про наступне вивільнення за два місяці, скороченням його посади в період, коли він перебував у відпустці, зайняттям його кабінету іншою особою та, з рештою, зі звільненням, що він неодноразово підкреслює як у своїх зверненнях (т. 1 а.с. 165 третій абзац зверху, а.с. 166 останній абзац), від 26.05.2020 (т. 1 а.с. 183 другий абзац зверху, а.с. 184 другий абзац знизу, а.с. 185 останній абзац), від 02.07.2020 (т. 1 а.с. 199 третій абзац знизу, а.с. 201 останній абзац), так і в апеляційній скарзі. 16. Разом з тим, як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Відповідачем у кожній з відповідей на вказані звернення Позивача неодноразово надавалися відповіді з приводу поставлених ним одних і тих саме питань, зокрема: 1) стосовно зміни групи прокурорів повідомлено, у тому числі, що постановою Генерального прокурора від 20.11.2020 у відповідному кримінальному провадженні, у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису ГПУ, змінено групу прокурорів, з якої, зокрема, виключено Позивача у зв`язку з звільненням з органів прокуратури; 2) щодо неповідомлення про вивільнення за два місяці, з посиланням на пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, вказано, що попередження про звільнення прокурорам ГПУ, у тому числі і Позивачу, не вручалося; 3) про скороченням посади та, відповідно, зайняття робочого місця позивача іншим працівником зазначено, що наказами Генерального прокурора від 07.10.2019 №61-шц та від 23.10.2019 №74-шц, які видані, відповідно до вимог статей 8, 9, 14 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-IX, в редакції, чинній на час видання наказів, змінено структуру та штатний розпис, що стосувалось не тільки Управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності, оскільки період з вересня по грудень 2019 року видано близько 20 наказів Генерального прокурора про реорганізацію структурних підрозділів ГПУ та утворення нових підрозділів, в яких також відбувалось скорочення штатних одиниць; 4) з приводу звільнення повідомлено, що усі прокурори і слідчі Генеральної прокуратури України, у тому числі й ті, посади яких скорочено, відповідно до пункту 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, мали подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в ОГП, що також зроблено і позивачем 15.10.2019, а рішенням першої кадрової комісії від 18.10.2019 Позивача включено до графіку складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Проте, у зв`язку з неявкою позивача прийнято рішення від 04.11.2019 №244 про неуспішне проходження атестації, що і стало підставою, відповідно до вимог підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, для прийняття наказу Генерального прокурора від 15.11.2019 №1518-ц про звільнення позивача з посади прокурора на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 20.11.2019. При цьому, такий наказ оскаржено позивачем до суду. 17. Отже, як вже зазначалося вище, Відповідачем розглянуті всі звернення Позивача та надано ґрунтовні відповіді на них. Водночас, питання щодо незаконності звільнення Позивача із займаної ним посади, а також питання, пов`язані з процедурою його звільнення, зокрема щодо зміни групи прокурорів у кримінальних провадженнях, до якої він входив, неповідомленням його про наступне вивільнення за два місяці, скороченням його посади в період, коли він перебував у відпустці, зайняттям його кабінету іншою особою, за своєю суттю не є предметом судового розгляду в цій справі, виходять за межі предмета спору і підлягають перевірці судом в іншій справі № 640/1963/20, в якій Позивачем оскаржуються відповідні накази (про скорочення та звільнення). 18. При цьому, аналізуючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що фактично Позивач не погоджується з правовою позицією Відповідача щодо підстав для його звільнення, скорочення відповідної посади та застосування Законів України «Про прокуратуру» і «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо першочергових заходів з реформування органів прокуратури». Втім, такі доводи жодним чином не надають підстав вважати відповіді, надані Відповідачем на звернення Позивача, протиправною бездіяльність (як він заявляє у своїх позовних вимогах) та/або вважати, що Відповідач порушив вимоги Закону України «Про звернення громадян» при розгляді таких звернень. 19. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог в частині щодо визнання протиправною бездіяльності Офісу Генерального прокурора при розгляді звернень та скарг Позивача від 11.03.2020, 17.04.2020, 26.05.2020, 02.07.2020, 06.08.2020 та щодо зобов`язання Відповідача провести повну, всебічну та об`єктивну перевірку звернень та скарг Позивача від 11.03.2020, 17.04.2020, 26.05.2020, 02.07.2020, 06.08.2020, за наслідками перевірки, за допущені порушення чинного законодавства вжити заходів реагування та надати відповідь, відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян». 20. Крім того, враховуючи, що Відповідачем дійсно було порушено на один робочий день строк розгляду звернення Позивача від 11.03.2020, колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Офісу Генерального прокурора щодо дотримання встановленого статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» строку розгляду такого звернення. 21. Доводи Апелянта про те, що він був поставлений в умови невиконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо першочергових заходів з реформування органів прокуратури», що накази Генерального прокурора повинні мати посилання на вимоги статей матеріального права та відповідати таким вимогам, судова колегія відхиляє з підстав, наведених вище. 22. Твердження Апелянта про те, що його турбує законність наказу про скорочення посади, яку він обіймав, що таку посаду було скорочено наказом від 07.10.2019 № 61, а не наказом від 07.10.2019 № 61 шц, як вказано у відповіді начальника Департаменту кадрової роботи, колегія суддів вважає безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами справи, в якій міститься копія відповідного наказу саме за номером 61шц /т.1 а.с.139/. 23. Доводи Апелянта щодо неправильного трактування судом Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо першочергових заходів з реформування органів прокуратури» і щодо недотримання Відповідачем порядку його повідомлення про наступне звільнення із посади в силу закону, судова колегія до уваги не приймає, з огляду на предмет спору в цій справі, на чому неодноразово наголошувалося вище. 24. З аналогічних підстав судова колегія відхиляє доводи Апелянта про те, що функції органів прокуратури, завдання та інші суттєві умови роботи не змінювалися, а лише було змінено назву органу з Генеральної прокуратури України на Офіс Генерального прокурора, а також про те, що йому не зрозуміло, як [PERSON] зайняла його кабінет після його звільнення і вважає, що Відповідач вводить суд в оману. 25. Доводи Апелянта про те, що суд першої інстанції не проаналізував змісту та сутності листів Відповідача, наданих у відповідь на його багаточисельні звернення, спростовуються матеріалами справи, зокрема безпосередньо мотивувальною частиною рішення суду першої інстанції, яке оскаржується Позивачем. 26. Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…». Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. 27. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини та правильно застосовано норми матеріального права і дотримано норми процесуального права при вирішенні цієї справи. 28. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 29. Отже, апеляційна скарга [PERSON] підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2022 року - без змін. 30. Розподіл судових витрат. З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Результат розгляду: denied