Рішення адміністративного суду від 2022-02-03 00:00:00+02

[PERSON] (далі позивач-1), [PERSON] (далі позивач-2) звернулись до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Герцаївської міської ради Чернівецького району Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] , в якому просять: - визнати протиправним та скасувати рішення Герцаївської міської ради Чернівецького району, Чернівецької області №537-09/21 від 26 серпня 2021 року та зобов`язати Герцаївську міську раду Чернівецького району Чернівецької області повторно розглянути заяву [PERSON] від 23 червня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1 га для ведення особистого селянського господарства та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства; - визнати протиправним та скасувати рішення Герцаївської міської ради Чернівецького району Чернівецької області №536-09/21 від 26 серпня 2021 року та зобов`язати Герцаївську міську раду Чернівецького району Чернівецької області повторно розглянути заяву [PERSON] від 23 червня 2021 року про надання дозволу на розробленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1 га для ведення особистого селянського господарства та прийняти рішення відповідності до вимог чинного законодавства. Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 20.12.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Разом з позовною заявою представником позивачів подано заяву про забезпечення позову, в якій просить: - забезпечити позов шляхом встановлення заборони Герцаївській міській раді Чернівецького району Чернівецької області вчиняти дії пов`язані із вирішенням питання про надання у власність земельних ділянок (вказаних в рішеннях відповідача N0537-09/21 від 26 серпня 2021 року та №536-09/21 від 26 серпня 2021 року, якими позивачам було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту щодо відведення земельних ділянок) в тому числі затверджувати у порядку денному та розглядати на сесії питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову представник позивачів зазначає, що рішенням Герцаївської міської ради Чернівецького району Чернівецької області №876-11/21 від 24 листопада 2021 року, яке наявне в матеріалах справи, [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, на які претендують позивачі. Він має можливість розробити відповідні проекти, подати їх на затвердження, та відповідно, отримати земельні ділянки у власність. Однак, передача земельних ділянок у власність [PERSON] або будь-яких інших осіб порушить законні права та інтереси позивачів та ускладнить виконання рішення суду у випадках задоволення позовних вимог. Так, в найближчий час, відповідач може прийняти рішення про затвердження проекту відведення земельних ділянок які бажають отримати позивачі і для відновлення прав позивачам доведеться знову звертатися до суду із заявою про скасування рішень відповідача про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, скасування державної реєстрації земельних ділянок. Такі дії потягнуть за собою додаткові витрати та значний час для відновлення порушених прав позивачів. Окрім того, як вбачається із Публічної кадастрової карти України, на території які бажали отримати позивачі вже сформовано одну земельну ділянку якій призначено кадастровий номер 7320783500:01:004:0297. Право власності на сформовану ділянку ще не оформлено. Таким чином вже на даний момент, інші особи вчиняють дії пов`язані із отриманням у власність земельних ділянок, які бажають отримати позивачі. Вказана обставина підтверджує існування ризиків того, що при задоволені позовних вимог виконання судового рішення буде ускладненим (викопіювання із Публічної кадастрової карти України додаються) Скасування рішень відповідача також призведе до виникнення у позивачів законних очікувань на те, що вони отримають у власність земельні ділянки. Так, беручи до уваги те, що позивачі звернулися до відповідача із заявами про надання дозволу на розроблення проекту відведення набагато раніше, ніж [PERSON] , саме вони повинні будуть отримати бажані земельні ділянки. Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року заяву представника [PERSON] , [PERSON] про забезпечення позову задоволено; заборонено Герцаївській міській раді Чернівецького району Чернівецької області вчиняти дії, пов`язані із вирішенням питання про надання у власність земельних ділянок (зазначених у рішеннях №0537-09/21 від 26 серпня 2021 року та №536-09/21 від 26 серпня 2021 року), в тому числі затверджувати у порядку денному та розглядати на сесії питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. [PERSON] в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на відсутності правових підстав для забезпечення позову. Апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами. Частиною першою статті 154 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Враховуючи наведене та беручи до уваги, що матеріалів справи достатньо для вирішення відповідного процесуального питання, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідно до частин першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб. В силу приписів частини першої статті 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. Отже, забезпечення позову це надання заявнику (позивачеві) тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи планує звернутися до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбачених законом (відповідний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року в справі № 826/14951/18). Суд наголошує, що частиною другою статті 150 КАС України передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Відтак суд, виходячи з конкретних обставин та з урахуванням наданих йому доказів, повинен встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Тобто прийняття рішення про забезпечення позову можливе лише в разі наявності обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому (1) ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або (2) ефективний захист (поновлення) порушених (оспорюваних) прав або інтересів позивача, або (3) є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам. Крім того, згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийняті Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Таким чином, обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи, та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами. Втім, заявою про забезпечення позову не доводиться та документально не підтверджується існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивачів до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень суб`єкта владних повноважень. Так, заявою про забезпечення позову заявник переслідує мету заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії, пов`язані із вирішенням питання про надання у власність земельних ділянок (зазначених у рішеннях №0537-09/21 від 26 серпня 2021 року та №536-09/21 від 26 серпня 2021 року), в тому числі затверджувати у порядку денному та розглядати на сесії питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Проте суд зауважує, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою не означає позитивного рішення про надання земельної ділянки у власність. Аналогічна правова позиція викладена у багатьох рішеннях Верховного Суду, зокрема у постанові 27.02.2018 в справі № 545/808/17, постанові від 26.02.2019 в справі № 826/5737/16 та постанові від 17.04.2019 в справі № 461/8315/17. Отже, сам по собі факт надання дозволу [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не вказує на наявність в особи переважного права на приватизацію цієї ділянки та жодним чином не свідчить про існування певних обтяжень щодо неї. Крім того, наявність зазначеного дозволу, а також розроблення відповідного проекту землеустрою не обмежує розпорядника відповідної земельної ділянки, у даному випадку орган місцевого самоврядування, на розпорядження землею комунальної власності у відповідності до наданих йому законом повноважень. Водночас питання щодо правомірності оскаржуваних рішень відповідача входить до предмету спору у цій справі та буде оцінюватися судом під час розгляду справи по суті. Також з поданої заяви вбачається, що однією з підстав для забезпечення позову є твердження заявника про очевидну протиправність рішень та дій Герцаївської міської ради Чернівецького району Чернівецької області. Проте вказані доводи можуть бути перевірені лише після з`ясування усіх обставин справи та на підставі оцінки зібраних в ній доказів у їх сукупності. На даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності рішень відповідача, які оспорюються позивачами. При цьому суд враховує, що встановлення ознак очевидної протиправності рішення суб`єкта владних повноважень є фактичним свідченням вирішенням спору по суті, що на цій стадії судового процесу є передчасним. Також суд не вбачає достатніх підстав для висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду. Водночас ймовірне настання певних негативних наслідків для позивачів у спірних правовідносинах ще не є беззаперечним свідченням необхідності вжиття судом заходів забезпечення позову. Адже чинне законодавство передбачає захист порушеного права, в тому числі шляхом оскарження відповідних рішень та дій суб`єкта владних повноважень, чи відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, що свідчить про наявність механізмів для відновлення прав позивачів, якщо таке буде встановлено при вирішенні спору по суті. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вказаній меті також повинні відповідати й заходи забезпечення позову в адміністративній справі. Натомість заявник просить адміністративний суд вжити заходи забезпечення позову, які за своєю суттю спрямовані на захист права приватного і є притаманними для спорів про право власності на майно. Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову. Окрім того, у відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів просить стягнути з [PERSON] понесені останніми судові витрати. З приводу вказаного, суд зазначає наступне. Статтею 139 КАС України визначено порядок розподілу судових витрат. Так відповідно до ч.1 вказаної статті при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Частиною 6 ст. 139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Аналізуючи положення вищезазначеної статті КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що відшкодування судових витрат можливо після вирішення справи по суті. Враховуючи те, що в даному випадку спір по суті не вирішено, колегія суддів вважає, що прохання представника позивачів не підлягає задоволенню. Разом з тим, суд зазначає про те, що питання розподілу судових витрат буде вирішено судом, який прийме остаточне рішення по справі. Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За змістом частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а в задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.\~\~\~\~

Результат розгляду: denied