Рішення адміністративного суду від 2022-11-10 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом який мотивував тим, що постановою інспектора взводу 1 роти 2 батальйону 2 УПП у Львівській області Струс І.С. від 16.06.2022р. серія БАА №486378 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.. Вважає вказану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, а справа закриттю. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно оскаржуваної постанови, 16.06.2022р. близько 17.00 год. по вул. І.Франка, 2 у с. Угерсько Стрийського району Львівської області він керував транспортним засобом марки «Москвич 21412» з номерним знаком [NUMBER] , не маючи при собі посвідчення відповідної категорії водія та реєстраційного документу на транспортний засіб, чим порушив вимоги п.п. 2.1.А, 2.1 Б ПДР України. Вважає, що така постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства та процедури складення, та є незаконною. У спірну постанову внесено неправдиві відомості про накладення відносно нього адміністративного стягнення, та така підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, 16.06.2022р. близько 17 год. 00 хв. він, [PERSON] перебував за місцем своєї роботи - Цех капітального ремонту свердловин (ЦКРС) Філії «Львівгазвидобування» АТ «Укргазвидобування» за адресою: вул.Жидачівська, 58, с.Угерсько Стрийського району Львівської області. В той час, коли він прямував в напрямку прохідної через автостоянку, до нього підійшли працівники патрульної поліції та безпідставно почали вимагати пред`явити посвідчення водія, а також реєстраційні документи на транспортний засіб марки Москвич 21412 (реєстраційний номер [NUMBER] ). Свою вимогу надати документи поліцейські мотивували тим, що він, нібито, керував згаданим транспортним засобом. Однак, вимоги працівників поліції були абсолютно необгрунтованими, зважаючи на те, що в той момент [PERSON] пересувався по території заводу пішки, а на роботу приїхав велосипедом, який залишив на прохідній. Крім того, зазначений вище автомобіль марки «Москвич 21412» належить іншому працівнику ЦКРС [PERSON] , який доїжджає ним на роботу. Натомість, у позивача є власний автомобіль марки «ВАЗ 21013» д.н.з. [NUMBER] , який того дня він залишив в гаражі за місцем свого проживання. Крім того, в оскаржуваній постанові місцем вчинення правопорушення зазначено адресу: [ADDRESS] , однак він за цією адресою взагалі в цей день не перебував. Неправомірні дії інспектора поліції щодо складання постанови були зумовлені тим, що він, [PERSON] проходив неподалік автомобіля «Москвич 21412», який в той час був припаркований на стоянці. Однак, згаданий автомобіль в русі не перебував, працівниками поліції зупинений не був, а він відповідно ним не керував. При цьому, інспектором не бралися до уваги жодні надані ним пояснення що він не вчиняв даного правопорушення, на неодноразові вимоги надати докази, які б свідчили про вчинення ним, правопорушення, поліцейським було категорично відмовлено. Крім того, працівниками патрульної поліції не було надано йому можливості викласти свої пояснення і заперечення, а також скористатися правовою допомогою. Самі ж висновки поліцейських стосовно вчинення ним адміністративного правопорушення ґрунтувалися виключно на їх припущеннях. З огляду на вищенаведене, оскільки він автомобілем не керував, тому не будучи водієм, не мав обов`язку мати при собі водійське посвідчення і технічний паспорт, а в його діях немає складу інкримінованого в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення. За таких обставин, описана в оскаржуваній постанові суть правопорушення не відповідає вимогам Правил дорожнього руху України, є абсолютно безпідставною, а сама постанова - незаконною. Крім того, частина друга ст. 276 КУпАП передбачає, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ст. 126 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників. При цьому, варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст. Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст.276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на\~місцезнаходження органу,\~уповноваженого законом\~розглядати справу\~про адміністративне\~правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Отже, розгляд справи про адміністративне правопорушення (у даному випадку передбачене ч. 1 ст.126 КУпАП) безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу. Таким чином, з аналізу зазначеного вище, розгляд справи про адміністративне правопорушення повинен був відбуватися у м. Львові, де розташоване відповідне управління поліції. В даному випадку, за адресою: [ADDRESS] . Проте, поліцейський положень закону не дотримався та, як зазначено у п.2 оскаржуваної постанови «Місце розгляду справи», розглянув справу за адресою: «А/д Київ-Чоп М-06 610 км», при тому, що місцем скоєння правопорушення в постанові зазначено: « [ADDRESS] ». Також, на підтвердження порушення ним пунктів 2.1.А, 2.1 Б Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП, мав би надати докази, зокрема, відеозапис події, пояснення свідків, тощо, проте таких доказів позивачем не надано. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого порушення. Вказана постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Інших належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність у його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення немає відтак, викладені у постанові обставини набувають рис припущення, на яких не може ґрунтуватися процесуальне рішення (постанова). Тому своїми діями, [PERSON] грубо порушив вимоги ст.ст. 245, 276, 280 КУпАП. Постанова винесена з порушенням вимог закону, основана на припущеннях і в порушення його прав, а тому її слід скасувати, провадження по справі закрити, а дії інспектора визнати протиправними. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у заяві, просить суд такі задоволити. Представник відповідача Управління патрульної\~поліції у\~Львівській областіу судове засідання не з`явився, хоча був належним чином неодноразово повідомлений про час та місце слухання справи. Однак, скерували на адресу суду відзив з якого вбачається, що доводи позивача заперечують з огляду на їх безпідставність та невмотивованість. Вказують, що твердження позивача не відповідають дійсності та спрямовані на уникнення настання для нього негативних наслідків, зокрема у вигляді притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху. Інспектор чітко спостерігав факт допущення позивачем порушення вимог ПДР, а саме позивач не пред`явив на вимогу поліцейського документи, а саме\~посвідчення водія\~відповідної категорії,а тому, як посадова особа єдиного контролюючого органу у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язаний був відреагувати на факт вчинення правопорушення, що і було зроблено шляхом винесення постанови. Пункт 2.4 «а» ПДР України зазначає, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог ПДР, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 правил дорожнього руху: посвідчення на право керування Т.З. відповідної категорії; реєстраційний документ на Т.З.; чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних [PERSON] або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса. Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 ЗУ «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ. А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб. Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у складі колегії \~ \~ \~ \~суддів \~ \~ \~ \~Касаційного \~ \~ \~ \~адміністративного \~ \~ \~ \~суду у справі № 127/19283/17. Верховний Суд наголошує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Згідно ст.ст. 278, 279 КУпАП та Інструкції «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» № 1395 від 07.11.2015, було дотримано процедури підготовки та розгляду справи по факту вчиненого правопорушення. Поліцейським Управління було з`ясовано всі необхідні обставини та вирішено питання для початку розгляду справи. Також, оскаржувана постанова згідно наказу МВС «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» від 18.12.2018 № 1026-строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА становить 30 діб. Виходячи з цього, відеозапис не є збереженим. Відтак вважають, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення є обгрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством. А тому просять відмовити повністю у задоволенні позову. Третя особа інспектор взводу 1 роти 2 батальйону 2 УПП у Львівській області Струс І.С. у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином неодноразово повідомлений про час та місце слухання справи. Про причини неявки суд не повідомив. Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , показав, що позивач [PERSON] є його колегою по роботі. Дійсно йому ( [PERSON] ) належить автомобіль марки «Москвич 2141» н.з. [NUMBER] . Вказав, що того дня, на його автомобілі Москвич, вони з [PERSON] повертались з магазину на роботу, за кермом автомобіля був [PERSON] .. Проїжджаючи а/д Київ-Чоп, він бачив патрульний автомобіль, однак не бачив, щоб поліцейські їх зупиняли. Коли вони, заїхали на автостоянку, та вийшли з автомобіля, туди під`їхав патрульний автомобіль та поліцейські затримали [PERSON] .. Можливо поліцейські і зупиняли їхній автомобіль, однак вони цього не бачили. Суд заслухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст.\~19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Згідно зі ст.\~7\~КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Статтею 9\~КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Із змісту ст.\~5\~КАС України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Відповідно до ч. 1 ст.\~9\~КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, з копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАА №486378 вбачається, що 16.06.2022р. близько 17.00 год. по вул. І.Франка, 2 у с. Угерсько Стрийського району Львівської області, [PERSON] керував транспортним засобом марки «Москвич 21412» з номерним знаком [NUMBER] , не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документу на транспортний засіб, чим порушив вимоги п.п. 2.1.А, 2.1Б ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. \~ \~Пунктом 11\~ч.1\~ст.\~ 23 Закону України від 02 липня 2015\~\~року "Про Національну поліцію"\~(далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням\~Правил дорожнього руху\~його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до\~Закону України "Про дорожній рух", встановлюють\~Правила дорожнього руху\~України (далі -\~ПДР\~України), затверджені\~постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001\~(із змінами та доповненнями). Статтею 14\~Закону України\~«Про дорожній\~рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Згідно підпунктом п.п. 2.1.А, 2.1Б ПДР\~України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; а також реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); Так, ч. 1 \~ст. 126 КУпАП України\~передбачена відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством. Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП та ст. 283 КУпАП у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, розглянувши справу орган (посадова особа) виносить постанову по справі на місці вчинення правопорушення. Відповідно п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів держав влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до приписів ст.\~251\~КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП) Відповідно до вимог ст.\~72\~КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст.\~77\~КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Однак, позивач, оскаржуючи спірну постанову, намагається створити умови, які б перешкоджали притягненню його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки встановлено, що подаючи до суду заяву про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , подав у такій відомості, які не відповідають дійсності, так як наведене у позовній заяві кардинально суперечить показам свідка [PERSON] , які були надані ним у судовому засіданні, а саме те, що за кермом автомобіля марки «Москвич 21412» д.н.з. [NUMBER] , 16.06.2022р. перебував саме [PERSON] , а не як вказано у позовній заяві [PERSON] .. Відтак позивач, враховуючи вищенаведені вимоги Закону, зобов`язаний був мати при собі посвідчення водія відповідної категорії та пред`явити таке на вимогу працівника поліції, чого в свою чергу не зробив. \~ \~ \~Аналізуючи вищенаведені\~законодавчі норми,\~суд приходить\~до висновку,\~що відповідачем\~надано достатньо\~доказів,\~які підтверджують\~факт вчинення\~позивачем \~ адміністративного\~правопорушення передбаченого\~ч.\~1\~ст.\~126\~КУпАП. А тому в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його необгрунтованістю та безпідставністю. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied