Рішення адміністративного суду від 2022-09-08 00:00:00+03

Позивач, [PERSON] звернувся з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Ширяївського відділу державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просив суд: - визнати протиправними дії по зверненню Державною службою України з безпеки на транспорті до виконання постанов про стягнення з [PERSON] штрафів за порушення ПДР, а саме: ВМ 00002806 від 13.12.21, ВМ00003333 від 14.12.21, ВМ00002955 від 14.12.21, ВМ00003072 від 14.12.21, ВМ00002566 від 09.12.21, ВМ00002568 від 09.12.21, ВМ00002589 від 09.12.21, ВМ00003508 від 15.12.21, ВМ00001904 від 08.12.21, ВМ00003557 від 15.12.21, ВМ00003556 від 15.12.21, ВМ00002677 від 10.12.21, ВМ00002529 від 09.12.21, ВМ00002004 від 08.12.21, ВМ00002065 від 08.12.21, ВМ00003371 від 14.12.21, ВМ00001929 від 08.12.21, ВМ00001919 від 08.12.21, ВМ00002018 від 08.12.21, ВМ00003142 від 14.12.21, ВМ00002055 від 08.12.21, ВМ00003554 від 15.12.21, ВМ00003543 від15.12.21, ВМ00003544 від 15.12.21, ВМ00003559 від 15.12.21, ВМ00003566 від 15.12.21, ВМ00003561 від 15.12.21, ВМ00003519 від 15.12.21, ВМ00003492 від 15.12.21, ВМ00002163 від 08.12.21, ВМ00003558 від 15.12.21, ВМ00003079 від 14.12.21, ВМ00002531 від 09.12.21, ВМ00003147 від 14.12.21, ВМ00003515 від 15.12.21, ВМ00003246 від 14.12.21, ВМ00003560 від 15.12.21, ВМ00003555 від 15.12.21, ВМ00002874 від 14.12.21, ВМ00003087 від 14.12.21, ВМ00003090 від 14.12.21, ВМ00003076 від 14.12.21, ВМ00003073 від 14.12.21, ВМ00003068 від 14.12.21, ВМ00002872 від 14.12.21, ВМ00003075 від 14.12.21, ВМ00003511 від 15.12.21, ВМ00003148 від 14.12.21, ВМ00003070 від 14.12.21, ВМ00002783 від 13.12.21, ВМ00003077 від 14.12.21, ВМ00003066 від 14.12.21, ВМ00003066 від 14.12.21, ВМ00002792 від 13.12.21, ВМ00003084 від 14.12.21, ВМ00003089 від 14.12.21, ВМ00003067 від 14.12.21, ВМ00003085 від 14.12.21, ВМ00001884 від 08.12.21, ВМ00001883 від 08.12.21, ВМ00001900 від 08.12.21, ВМ00001898 від 08.12.21, ВМ00001902 від 08.12.21, ВМ00001876 від 08.12.21, ВМ00001887 від 08.12.21, ВМ00002158 від 08.12.21, ВМ00002162 від 08.12.21, ВМ00001897 від 08.12.21, ВМ00001968 від 08.12.21, ВМ00002175 від 08.12.21, ВМ00001906 від 08.12.21, ВМ00001896 від 08.12.21, ВМ00002195 від 08.12.21, ВМ00009379 від 31.01.22, ВМ00009761 від 14.02.22, ВМ00001903 від 08.12.21, ВМ00001921 від 08.12.21, ВМ00002185 від 08.12.21, ВМ00001886 від 08.12.21, ВМ00001902 від 08.12.21, ВМ00002826 від 13.12.21, ВМ00002835 від 13.12.21, ВМ00002352 від 08.12.21, ВМ00002847 від 13.12.21, ВМ00002287 від 08.12.21 - скасувати постанови Ширяївського відділу державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження 69330526 від 04.07.22, 69326219 від 06.07.22, 69326369 від 06.07.22, 69330303 від 07.07.22, 69333499 від 07.07.22, 69336646 від 07.07.22, 69337075 від 07.07.22, 69337225 від 07.07.22, 69337416 від 07.07.22, 69338022 від 07.07.22, 69338219 від 07.07.22, 69339170 від 07.07.22, 69339585 від 07.07.22, 69326319 від 06.07.22, 69326396 від 06.07.22, 69326599 від 06.07.22, 69326574 від 06.07.22, 69326665 від 06.07.22, 69326741 від 06.07.22, 69326751 від 06.07.22, 69326856 від 06.07.22, 69338772 від 07.07.22, 69339689 від 07.07.22, 69340011 від 07.07.22, 69340151 від 07.07.22, 69340288 від 07.07.22, 69340462 від 07.07.22, 69342822 від 07.07.22, 69342423 від 07.07.22, 69342459 від 07.07.22, 69342509 від 07.07.22, 69327121 від 06.07.22, 69327222 від 06.07.22, 69327214 від 06.07.22, 69327304 від 06.07.22, 69328475 від 06.07.22, 69328657 від 06.07.22, 69328906 від 06.07.22, 69329035 від 06.07.22, 69329133 від 06.07.22, 69329440 від 06.07.22, 69329595 від 06.07.22, 69329873 від 06.07.22, 69330029 від 06.07.22, 69330126 від 06.07.22, 69330365 від 06.07.22, 69330203 від 06.07.22, 69330243 від 06.07.22, 69330271 від 06.07.22, 69330373 від 06.07.22, 69330421 від 06.07.22, 69330466 від 06.07.22, 69330457 від 06.07.22, 69333024 від 06.07.22, 69333102 від 06.07.22, 69334412 від 06.07.22, 69334499 від 06.07.22, 69350962 від 08.07.22, 69350709 від 08.07.22, 69350831 від 08.07.22, 69350923 від 08.07.22, 69351115 від 08.07.22, 69354165 від 08.07.22, 69354389 від 08.07.22, 69354821 від 08.07.22, 69355474 від 08.07.22, 69355694 від 08.07.22, 69355999 від 08.07.22, 69356123 від 08.07.22, 69356281 від 08.07.22, 69356555 від 08.07.22, 69356795 від 08.07.22, 69359799 від 08.07.22, 69360068 від 08.07.22, 69350241 від 07.07.22, 69350708 від 07.07.22, 69350511 від 07.07.22, 69351022 від 08.07.22, 69351115 від 08.07.22, 69326818 від 06.07.22, 69326911 від 06.07.22, 69327008 від 06.07.22, 69327047 від 06.07.22, 69327107 від 06.07.22. - стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану неправомірними діями у розмірі 20 000 грн. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року позов [PERSON] до Державної служби України з безпеки на транспорті, Ширяївського відділу державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправними дії та скасування постанов - повернутий позивачу без розгляду. Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував того факту, що заявлені позивачем вимоги розглядаються в порядку адміністративного судочинства, судом одного інституційного рівня без наявності правил виключної територіальної підсудності. Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до матеріалів справи предметом спору є: - дії Державної служби України з безпеки на транспорті щодо звернення до примусового виконання постанов про стягнення з [PERSON] штрафів у справах про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовані в автоматичному режимі у кількості 103 постанови; - правомірність 84 постанов Ширяївського відділу державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження; - відшкодування моральної шкоди. За змістом адміністративного позову протиправність дій щодо звернення постанов про накладення штрафів до примусового виконання та протиправність постанов про відкриття виконавчих проваджень, а також стягнення коштів у відшкодування моральної шкоди обґрунтовані однією підставою, а саме, тим, що постанови про накладення штрафів оскаржуються у судовому порядку в межах адміністративної справи №420/27309/21. Так, відповідно до інформації ЄДРСР в межах адміністративної справи №420/27309/21 (ЄДРСР №105235639 відкриття провадження у справі) оскаржується 103 постанови про накладення штрафів дії щодо пред`явлення до примусового виконання та відкриття виконавчого провадження щодо яких, є предметом оскарження в цій справі При цьому апеляційний суд зазначає, що за інформацією з КП ДСС, адміністративний позов щодо оскарження 103 постанов про накладення штрафів (справа №420/27309/21) був поданий до суду 29.12.2021 року, а оскаржувані в цій справі дії та постанови про відкриття виконавчого провадження \~вчинені у липні 2022 року, як вказано у позові. Повертаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, враховуючи різні порядки щодо їх розгляду, а саме позовні вимоги, заявлені до Державної служби України з безпеки на транспорті можуть бути розглянуті за правилами спрощеного або загального позовного провадження, а позовні вимоги, заявлені до Ширяївського відділу державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) підлягають розгляду в порядку статті 287 КАС України. При цьому суд першої інстанції послався на приписи ч. 6 ст. 7, ч. 6 ст. 21, п. 6 ч. 4 ст. 169, ч. 4 ст. 172 КАС України Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті. За правилами ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, установленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням установленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. З урахуванням вимог положень ч. 5 ст. 160 КАС України у позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів (п. 4); виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. У свою чергу право позивача заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою, передбачено також ч. 1 ст. 21 КАС України. Викладене свідчить, що об`єднання в одній позовній заяві декількох вимог допускається за умови пов`язаності їх між собою підставами виникнення або поданими доказами, а також основних і похідних вимог. Під підставами позову слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Юридичні факти матеріально-правового характеру, які визначені як підстави позову, свідчать про те, що існують правовідносини і що внаслідок певних дій ці відносини стали спірними. Предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення. Характер позовної вимоги визначається характером спірних правовідносин, з якого випливає вимога позивача. Таким чином, у випадку пред`явлення позивачем в одній позовній заяві кількох вимог, що становлять предмет адміністративного позову, вказані вимоги мають виникати з однакових юридичних фактів, тобто мати єдині підстави позову, оскільки в протилежному випадку виникають різні адміністративні позови, які підлягають розгляду в окремих самостійних провадженнях. Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, зокрема, виходив з того, що заявлені позивачем вимоги не можуть бути заявлені в одній позовній заяві, оскільки до кожної з таких вимог КАС України має свій відповідний порядок їх розгляду. Разом з тим, в оскаржуваній ухвалі не зазначено, які саме обставини, заявлені у позові, та підстави позову є різними, не враховано, що саме стало підставами звернення до суду. Апеляційний суд зазначає, що позовні вимоги обґрунтовані однією підставою наявність судового оскарження постанов про накладення штрафів, що не враховано судом першої інстанції, тобто мають одну підставу виникнення. Пунктом 6 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу). Разом з тим, апеляційний суд вважає, що Одеським окружним адміністративним судом помилково застосовано до позовної заяви наслідки, передбачені вищезазначеною нормою, оскільки відповідно до частин 4 та 5 статті 172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом, та не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам. Вищезазначені підстави стосовно заборони об`єднання позовних вимог є вичерпними та розширеному тлумаченню не підлягають, а тому є помилковим посилання суду першої інстанції на приписи ч. 6 ст. 7 КАС України. З огляду на наведене, апеляційний суд звертає увагу, що із змісту позовних вимог та самого позову не вбачається підстав, передбачених ч. ч. 4, 5 ст. 172 КАС України, оскільки відсутні передумови вважати, що заявлені вимоги підлягають розгляду у порядку різного судочинства чи щодо них встановлена виключна підсудність різним судам. Щодо висновків суду першої інстанції про те, що об`єднання позовних вимог значно ускладнить розгляд справи, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ч. 6 ст. 172 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства. Разом з тим, указаним процесуальним повноваженням суд першої інстанції не був позбавлений можливості скористатися. Викладене свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню. Апеляційний суд враховує, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення. Зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду. У рішеннях від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини зазначив про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, яке виявилося в надто суворому тлумаченні внутрішніми судами процесуальної норми, що позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також встановлені вище обставини неможливості повернення позовної заяви з підстав п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки заявлені [PERSON] позовні вимоги розглядаються у порядку адміністративного судочинства і щодо них не встановлена виключна підсудність різним судам, дають підстави для висновку, що передчасно постановлена оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви було порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд зазначає, що ухвалою апеляційного суду від 08.08.2022 року апелянту була відстрочена сплата судового збору \~за подання апеляційної скарги на ухвалу в сумі 2481 грн., до ухвалення судового рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги. На час апеляційного розгляду скарги відсутні відомості щодо сплати \~апелянтом судового збору, у зв`язку із чим, з апелянта має бути стягнутий \~судовий збір за подання апеляційної скарги.

Результат розгляду: granted