Рішення адміністративного суду від 2022-02-09 00:00:00+02

14.07.2021р. [PERSON] звернувся з позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 462748 від 02.07.2021р. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.09.2021р. в позові відмовлено. Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт просить суд, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.09.202р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України. ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. 02.07.2021р. Постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 462748 від 02.07.2021р. на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.ч.1,2 ст.122 КУпАП; ч.1 ст.126 КУпАП. Із змісту постанови видно, що позивач в 03 год. 30 хв. 02.07.2021р. керував транспортним засобом марки «Volkswagen PASSAT» реєстраційний номер [NUMBER] в м. Луцьк по вул. Рівненській, 109 та здійснив зупинку (стоянку) ближче 30 м. від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, позначеними дорожніми знаками 5.41, а також здійснив рух заднім ходом на дорозі з двостороннім рухом, яка має не менше двох смуг для руху в одному напрямку, та при перевірці документів відмовився пред`явити посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. п. 2.1 «а», 2.1 «г», 11.4, 15.9 «е» Правил дорожнього руху за що передбачена адміністративна відповідальність яка встановлена ч.ч.1.2 ст.122 КУпАП., ч.1 ст.126 КУпАП. Щодо вчинення адміністративного правопорушення за ч.ч.1,2 ст.122 КУпАП. ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. ч.1 ст.122 КУпАП визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно п.15.9 «е» Правил дорожнього руху України, зупинка забороняється, ближче 30 м. від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає ближче 30м., від дорожнього знака такої зупинки з обох боків. В п.11.4 ПДР України видно, що на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги. ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. Зокрема, ч.2 цієї статті передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. В ст.280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Із змісту ст.251 КУпАП видно, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ч.1). Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу (ч.2). Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Поліція може застосовувати такі превентивнi заходи, зокрема перевірку документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів i технічних засобів, що мають функції фото- i кінозйомки, відеозапису, засобів фото- i кінозйомки, відеозапису (ст.31 Закону України Про Національну поліцію). ст.40 Закону України Про Національну поліцію визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання\~ \~\~\~правил дорожнього руху. Отже, поліції відповідно до Закону надано право використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення. Як видно з наданого поліцейським відеозапису знятого з боді-камери патрульного поліцейського серії АА №00503, транспортний засіб Volkswagen PASSAT реєстраційний номер [NUMBER] стояв на узбіччі дороги. Однак, з відеозаписів які знаходяться в матеріалах справи, не встановлено не виконання позивачем вимог дорожнього знаку зупинку (стоянку) ближче 30 м. від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, позначеними дорожніми знаками 5.41, а також здійснення руху заднім ходом на дорозі з двостороннім рухом, яка має не менше двох смуг для руху в одному напрямку. Оскільки, з наданих відеоматеріалів не видно місце розташування вищевказаного транспортного засобу по відношенню до вказаного дорожнього знаку та не можливо встановити саму зону дії дорожнього знаку. З даного відео також не видно, що позивач здійснює рух заднім ходом на дорозі з двостороннім рухом, яка має не менше двох смуг для руху в одному напрямку. Так, з відеозапису взагалі не видно будь-якого дорожнього знаку зупинку (стоянку) ближче 30 м. від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, позначеними дорожніми знаками 5.41., як здійснення руху заднім ходом на дорозі з двостороннім рухом, яка має не менше двох смуг для руху в одному напрямку. Крім того, з доданих до справи відеоматеріалів взагалі не видно руху транспортного засобу яким керував позивач. Будь яких інших доказів з переліку, визначеного ст.251 КУпАП, ст.77 КАС України щодо недотримання [PERSON] правил дорожнього руху зокрема, п.11.4, п.15.9 «е» ПДР \~також не надано суб`єктом владних повноважень. ст.62 Конституції України передбачено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь. Щодо вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП. ч.1 ст.126 КУпАП \~передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В п.2.1 «а» Правил дорожнього руху України видно, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: - посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; - реєстраційний документ на транспортний засіб; -страховий поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; п.2.4 Правил дорожнього руху України визначено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 вказаних правил. Аналогічні положення визначені у ст.16 Закону України Про дорожній рух із змісту якої видно, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Отже, органи Національної поліції вправі перевіряти наявність зазначених у п.2.1 Правил дорожнього руху України документів. З відеозапису знятого з боді-камери патрульного поліцейського серії АА №00503 видно, що [PERSON] не надав на вимогу інспектора патрульної поліції посвідчення водія відповідної категорії, та реєстраційні документи на транспортний засіб, що свідчить про порушення останнім п.2.1, п.2.4 Правил дорожнього руху України, відповідальність за як передбачена \~ч.1 ст.126 КУпАП. При цьому, колегія суддів вважає що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач зобов`язаний пред`являти \~працівнику поліції документи які передбачені в п.2.1 Правил дорожнього руху України до того моменту коли останній не доведе що не вчиняв адміністративне правопорушення. Так, ч.1 ст.32 Закону України Про Національну поліцію визначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення. Отже, дії інспектора поліції щодо зупинки керованого [PERSON] транспортного засобу та його вимога пред`явити водію відповідні документи, в тому числі посвідчення водія відповідної категорії ґрунтуються на вимогах закону. При цьому, недоведеність відповідачем здійснення позивачем порушення вимог Правил дорожнього руху України не спростовує правильності зупинки поліцейським керованого останнім автомобіля. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 25.09.2019р. у справі №127/19283/17 із змісту якої видно про помилковість позиції скаржника про наявність у нього права не пред`являти посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною. За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутні підстави для задоволення позову в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 462748 від 02.07.2021р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами та Конституцією України. Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про відсутність підстав для задоволення позову в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 462748 від 02.07.2021р. про притягнення позивач до адміністративної відповідальності за ч.1,ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб, що визначені законами та Конституцією України. В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. ст.317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині відмови у позові про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ДП18 № 462748 від 02.07.2021р. Зокрема, в частині притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.ч.1,2 ст.122 КУпАП України та ухвалити в цій частині нове рішення яким позов задоволити. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Результат розгляду: partial