Рішення адміністративного суду від 2022-02-09 00:00:00+02

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області \~(далі ГУПФУ в Донецькій області, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати нарахованої пенсії в сумі 28933,03 грн. та стягнення нарахованої, але не виплаченої пенсії в сумі 28933,03 грн. \~ Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 6 вересня 2021 року позов задоволений: визнано протиправною бездіяльність ГУПФУ в Донецької області щодо невиплати нарахованої пенсії позивачу в сумі 28933,03 грн.; стягнуто з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену пенсію в сумі 28933,03 грн. Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, \~просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. Апелянт посилався на відсутність підстав для стягнення заборгованості з пенсії у зв`язку з відсутністю окремого порядку КМУ щодо виплати сум пенсій за минулий період. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. Позивач є пенсіонером та внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області як отримувач пенсії. Листом УПФУ у м. Краматорську Донецької області від 29.04.2021 року повідомлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12.06.2019 року № 200/6315/19-а позивачу з 01.03.2019 року призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, як внутрішньо переміщеній особі. З жовтня 2019 року позивач отримує поточну пенсію. Фінансування пенсій, а також заборгованості, контроль за виплатою проводиться розпорядником вищого рівня. Нараховану суму пенсії управлінням включено до потреби у коштах на виплату за рішенням суду на жовтень 2019 року та направлено до ГУ ПФУ у Донецькій області для узгодження фінансування сум на виплату за рішенням суду (а.с.8). Згідно довідки вих.№2635-02-35/1 від 28.04.2021 року за період з березня 2019 року по вересень 2019 року включно позивачу нараховано, однак не виплачено пенсію в сумі 28933,03 грн. (а.с.9). Таким чином, заборгованість з пенсії в сумі 28933,03 грн. нарахована позивачу та ця сума не є спірною між сторонами. Згідно ч.1 \~ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст. 14 КАС України). Відповідно до частини першої статті \~1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)). За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)). Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту. Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності ГУПФУ в Донецької області щодо невиплати нарахованої пенсії позивачу в сумі 28933,03 грн.; стягнення з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену пенсію в сумі 28933,03 грн. Отже, \~спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Результат розгляду: denied