Рішення адміністративного суду від 2023-01-10 00:00:00+02

31 травня 2022 р. [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просив: - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 02 травня 2022 року про відмову в перерахунку; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 липня 2022 року у справі №160/7667/22 у задоволені адміністративного позову [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. Судом зазначено, що пенсійний орган довів належними та допустимими доказами правомірність своїх дій. В свою чергу, з урахуванням відсутності необхідного спеціального стажу працівника охорони здоров`я з метою призначення позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Не погодившись з рішенням суду, [PERSON] подав апеляційну скаргу, згідно якої \~\~просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 липня 2022 року у справі №160/7667/22, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. \~\~Вказує, що період навчання у вищому навчальному закладі входить до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років та виплату грошової допомоги. Скаржник вважає, що при призначенні йому пенсії були наявні підстави для призначення також грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вбачає підстави \~для часткового задоволення апеляційної скарги, та зазначає: Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 28.04.2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення грошової допомоги у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Програмним забезпеченням за принципом екстериторіальності означену заяву та документи, які додані позивачем до неї, передані до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 02.05.2022 року позивачу відмовлено в призначенні грошової допомоги у зв`язку з відсутністю 35 років спеціального стажу на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років. Не погоджуючись з позицією пенсійного органу та вважаючи його відмову в призначенні грошової допомоги у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протиправною, позивач звернувся \~до суду за захистом своїх прав. Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до підпункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України. Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191. Пунктом 2 зазначеного Порядку встановлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909. Згідно із пунктом «д» статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що період навчання позивача у ВНЗ входить до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років та на виплату грошової допомоги. Аналогічний висновок викладеній в постанові Верховного Суду від 18.06.2020 у справі № 676/3013/17. Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивача 01.09.1982 зараховано студентом лікувального факультету Київського медичного інституту, а 01.07.1988 відраховано з Київського медичного інституту у зв`язку з закінченням навчання. Вказане не заперечується відповідачами, підтверджується наявними в матеріалах справи копіями диплому серії [NUMBER] від 28.06.1988 та трудової книжки позивача [NUMBER] . Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що навчання позивача в ВНЗ з 01.09.1982 року по 01.07.1988 року (05 років 09 місяців 28 днів) входить до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років та на виплату грошової допомоги. Разом з тим, колегією суддів зі змісту матеріалів справи встановлено та відповідачами не заперечується, що страховий стаж позивача складає 45 років 11 місяців 20 днів, у тому числі стаж працівника охорони здоров`я - 29 років 10 місяців 14 днів. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач мав право на виплату грошової допомоги згідно приписів пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», адже в позивача на момент призначення пенсії за віком був необхідний спеціальний стаж\~ - 35 років (стаж працівника охорони здоров`я - 29 років 10 місяців 14 днів та навчання в ВНЗ Київський медичний інститут - 05 років 09 місяців 28 днів). Натомість, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що у позивача недостатньо необхідного спеціального стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Приписами ч. 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У спірному випадку, реалізуючи свої владні повноваження, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, обираючи одне із альтернативних рішень, прийшло до висновку про те, що правильним рішенням є відмова позивачу в призначенні грошової допомоги. Тобто, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області реалізувало свої дискреційні повноваження шляхом прийняття спірного рішення. Відтак, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та саме зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій згідно п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення. Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на викладене, за результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення адміністративного позову. Разом з тим, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 6 ст. 139 КАС України). Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Колегія суддів звертає увагу, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою. Апеляційний судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір у сумі 992,40 грн. за подання адміністративного позову та 1488,60 грн. за подання апеляційної скарги. Відтак, наявні підстави для відшкодування судових витрат позивача зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 грн.

Результат розгляду: granted