Рішення адміністративного суду від 2023-02-23 00:00:00+02

Короткий зміст позовних вимог. 18 жовтня 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області), звернулося до суду першої інстанції з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Відділ примусового виконання рішень) в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову ВП №69846443 від 04.10.2022 про накладення штрафу в розмірі 5 100 грн за невиконання рішення суду. В обґрунтування заявлених позовних вимог ГУ ПФУ в Одеській області зазначило про виконання, покладених на нього судовим рішенням, ухваленим у справі №420/20459/21, зобов`язань щодо перерахунку [PERSON] пенсії за вислугу років. Поряд з цим, як указує позивач, ураховуючи, що за результатами проведення [PERSON] перерахунку пенсійних виплат, утворилась заборгованість в сумі 266 485,80 грн та ураховуючи відсутність коштів на її виплату, виконання рішення суду в повному обсязі відбудеться після виділення коштів із Державного бюджету України. Наполягаючи на протиправності оскаржуваної постанови, ГУ ПФУ в Одеській області вказує на неврахування державним виконавцем, обставин, що невиконання судового рішення в повному обсязі пов`язано з поважними причинами. Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року в задоволенні позову ГУ ПФУ в Одеській області відмовлено. Вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції виходив із того, що ГУ ПФУ в Одеській області не надало жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості виконання згаданого вище судового рішення у зв`язку з відсутністю фінансування на ці цілі. Суд першої інстанції звернув увагу, що відповідні докази не направлялися і до відділу примусового виконання рішень. Також, як зауважив суд першої інстанції, не надані докази, що позивач обліковується у черзі на виплату боргу за рішенням суду, в порядку черговості за виділеними коштами. Резюмуючи викладене, суд дійшов висновку, що спірна постанова є законною, адже рішення суду не виконано в повному обсязі. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву. В апеляційній скарзі, ГУ ПФУ в Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року та прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляції скаржник зазначав про неврахування судом першої інстанції обставин, що виплати пенсій здійснюються виключно за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. За його поясненнями, фактична невиплата нарахованих коштів зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є Пенсійний фонд України, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень в порядку черговості їх прийняття. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат ГУ ПФУ в Одеській області не має. Крім того, скаржник звернув увагу на усталену практику Верховного Суду, згідно якої, невиконання судового рішення територіальними органами Пенсійного фонду України, в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансування та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Відповідач, Відділ примусового виконання рішень своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. У зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог статті 311 КАС України. Фактичні обставини справи. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.01.2022 у справі №420/20459/21 задоволено позов [PERSON] до ГУ ПФУ в Одеській області про визнання протиправними дій та про зобов`язання вчинити певні дії. Суд визнав протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови у перерахунку пенсії [PERSON] \~на підставі \~довідки про розмір грошового забезпечення вiд 05.08.2021 \~№33/36-2661, виданої МВС України по Одеській області та зобов`язав здійснити [PERSON] такий перерахунок, а також виплату із врахуванням 90 % від всього грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням зміни прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше виплачених сум. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022 \~апеляційна скарга ГУ ПФУ в Одеській області \~задоволено частково, абзац третій резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.01.2022 \~викладено в наступній редакції. Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області здійснити [PERSON] \~з 01.12.2019 перерахунок пенсії за вислугу років згідно довідки ДУ ТМО МВС України по Одеській області про розмір грошового забезпечення від 05.08.2021 р. №33/36-2661 та здійснити виплату недоотриманої пенсії із врахуванням раніше виплачених сум». 10.08.2022 Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи №420/20459/21. 13.09.2022 відкрито виконавче провадження №69846443 з виконання виконавчого листа №420/20459/21(а.с.12); вказано боржнику про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. 27.09.2022 державний виконавець Відділу примусового виконання рішень надіслав позивачу вимогу, в якій вимагав у триденний строк, з моменту отримання вимоги державного виконавця, виконати вимоги виконавчого листа (а.с.15-16). 29.09.2022 \~ГУ ПФУ в Одеській області направило на адресу Відділу примусового виконання рішень листа про виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/20459/21, де \~повідомило \~про перерахунок, 28.09.2022, \~\~ [PERSON] пенсії за вислугу років з 01.12.2019, згідно довідки ДУ ТМО МВС України по Одеській області про розмір грошового забезпечення від 05.08.2021 № 33/36-2661. У листі зазначено, що розмір пенсії [PERSON] з 01.10.2022 становитиме 16473,62 грн, а \~сума доплати за період з 01.12.2019 по 30.09.2022, з урахуванням фактично виплачених сум, складає 266 485,80 грн та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації. Далі, покликаючись на частину першу статті 121 Бюджетного кодексу України ГУ ПФУ в Одеській області, наголосило, що \~бюджет Пенсійного фонду України на 2022 рік \~не затверджено, а відтак, погашення заборгованості, нарахованої на виконання рішення суду, здійснюватиметься в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету в 2022 році. Резюмуючи викладене, ГУ ПФУ в Одеській області \~заявило, що покладені судовим рішенням зобов`язання виконані в повному обсязі, а виплата нарахованої доплати пенсії за період з 01.12.2019 по 30.09.2022 в сумі 266 485,80 грн буде здійснена після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з Державного бюджету України. У наведеному листі ГУ ПФУ в Одеській області просило Відділ примусового виконання рішень, на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404 VIII (далі Закон №1404 VIII) закінчити виконавче провадження по виконавчому листу № 420/20459/21, виданому 10.08.2022 Одеським окружним адміністративним судом (а.с.17). До листа були надані додатки \~у вигляді копії протоколів про перерахунок пенсії [PERSON] з 01.12.2019 \~та з 01.10.2022, \~а також розрахунок від 29.09.2022 про доплату пенсійних виплат \~(а.с.10, 10 зворот, 11). 30.09.2022 \~ГУ ПФУ в Одеській області надіслало на адресу Відділу примусового виконання рішень \~лист, зміст якого є ідентичним листу від 29.09.2022 року (а.с.14). 04.10.2022 постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ВП №69846443 за невиконання вимог виконавчого листа №420/20459/21, виданого 10.08.2022 року Одеським окружним адміністративним судом, на підставі статей 63, 75 Закону №1404 VIII на боржника, в особі ГУ ПФУ в Одеській області, накладено штраф у розмірі 5 100 грн. (а.с.8-9). Постанова від 04.10.2022 року отримана ГУПФ України в Одеській області 04.10.2022 року. Джерела правового регулювання та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції. Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке. Насамперед, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення про права, свободи та інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена у справі. Верховний Суд, розглядаючи подібні правовідносини, ухвалив постанову від 28.04.2022 у справі №500/7005/18, в якій скасував рішення судів попередніх інстанцій, зазначивши, що спір між пенсійним органом та виконавчою службою був розглянутий у відсутності стягувача за виконавчим провадженням. На думку касаційного суду, участь у справі третіх осіб з одного боку обумовлена завданням адміністративного судочинства, яким згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливий, неупереджений та своєчасний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, а з іншого - вимогами процесуального законодавства про законність і обґрунтованість судового рішення. Верховний Суд констатував, що правовим наслідком незалучення до участі у справі третіх осіб є порушення конституційного права на судовий захист, оскільки особи не беруть участі у справі, вирішення якої може безпосередньо вплинути на їх права, свободи, інтереси або обов`язки та не реалізують комплексу своїх процесуальних прав. Ураховуючи наведені правові висновки, суд апеляційної інстанції ухвалою від 13.02.2023 залучив до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , який є стягувачем у виконавчому провадженні. Переходячи до правильності вирішення судом першої інстанції справи по суті спору, колегія суддів дійшла таких висновків. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані Законом №1404 VIII, відповідно до статті 1 якого, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно статті 5 даного Закону примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців). Статтею 18 Закону №1404- VIII \~встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню). За приписами частин 1 та 2 статті 63 Закону \~№1404 VIII 1 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного\~ \~частиною шостою\~ \~статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Стаття \~75 Закону №1404- VIII унормовує, що \~у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Аналіз змісту наведеної норми дає підстави для висновку, \~що постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. Як встановлено матеріалами справи, оскаржувана постанова про накладення на боржника штрафу, винесена державним виконавцем на підставі статей 63,75 Закону №1404 VIII, а саме з мотивів невиконання судового рішення без поважних причин. Суд першої інстанції погодився з таким рішенням державного виконавця, зазначивши про відсутність доказів, з боку боржника, які свідчать про наявність поважних причин, пов`язаних з невиконанням судового рішення. Колегія суддів вважає наведену позицію суду першої інстанції помилковою, адже \~відсутні підстави стверджувати, що боржником рішення суду не виконане взагалі та без поважних причин. На думку суду апеляційної інстанції, \~залишилася невиконаною лише та частина судового рішення, щодо якої існує окремий порядок його виконання. Як правильно зазначив скаржник, виконання судового рішення в повному обсязі, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету. Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України є самостійною фінансово-банківською системою, не входить до складу державного бюджету України, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями (в тому числі й тими, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру) на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов`язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України. З процитованої норми права випливає, що виплати пенсій здійснюються територіальними управліннями Пенсійного фонду України \~області виключно за рахунок коштів Пенсійного Фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Себто, інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має. Окрім того слід акцентувати увагу, що відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства. За такого правового регулювання випливає висновок, що негативні наслідки для боржника за \~невиконання \~рішення суду наступають лише у випадку, якщо це пов`язано з неповажними причин, а відтак державний виконавець, на час прийняття рішення про накладення штрафу, має \~встановити такий факт. Існує усталена практика Верховного Суду з вирішення подібних судових спорів. Так, в постанові від 31.03.2021 у справі № 360/3573/20 Верховний Суд пояснив, що поважними, в розумінні норм Закону №1404 VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. Поряд з цим Верховний Суд у постанові від 31.05. 2021 у справі №560/594/20 зауважив, що невиконання пенсійним органом рішення суду дозволяє державному виконавцю вжити заходи реагування у вигляді накладення штрафу, проте необхідно встановити, що послугувало причиною до невиконання рішення суду на момент накладення штрафу. Якщо встановлено, що невиконання відбулось без поважних причин, то наявні підстави для накладення штрафу, а у протилежному випадку (наявні реальні обставини, що є перешкодою до виконання), необхідно враховувати їх поважність та у кожному конкретному випадку виходити з цих обставин. Також колегія суддів враховує, що Верховний Суд в постановах від 07.11.2019 у справі \~№420/70/19, від 23.04.2020 у справі №560/523/19 та від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, від 13.10.2021 у справі №360/4708/20 та від 13.10.2021 у справі № 360/4705/20 зазначав, що невиконання пенсійним органом судового рішення, \~в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. В наведених рішеннях, суд касаційної інстанції наголошував, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це, на думку Верховного суду, не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Аналіз фактичних обставини справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини дає підстави для висновку, що невиплата боржником у повному обсязі перерахованої пенсії не зумовлена його недбалістю \~чи неналежним виконанням своїх обов`язків. Варто також відзначити, що відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, в \~постановах від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, від 13.06.2018 у справі №757/29541/14-а та від 21.08.2019 у справі №754/3105/17), невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Узагальнюючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова державного виконавця про накладення на ГУ ПФУ в Одеській області штрафу за невиконання судового рішення є протиправною та підлягає скасуванню. Відповідно до приписів статті 317 КАС України оскаржуване рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове рішення у зв`язку з двома підставами: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права, що виразилося у прийнятті рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки [PERSON] , який не був залучений до участі у справі. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає, що положеннями ч. 2 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Наведене свідчить про те, що у випадку, коли позивачем виступає суб`єкт владних повноважень, не підлягають відшкодуванню понесені ним судові витрати, окрім судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз. За таких умов, заявлені вимоги ГУ ПФУ про відшкодування йому витрат зі сплати судового збору задоволенню не підлягають.

Результат розгляду: granted