Рішення адміністративного суду від 2022-09-13 00:00:00+03

Позивач, [PERSON] , звернувся 10.11.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Військової частини [NUMBER] , в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та невиплати [PERSON] грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби (виключення зі списків особового складу) - 18.11.2017; - зобов`язати Військову частину [NUMBER] нарахувати і виплатити [PERSON] грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби (виключення зі списків особового складу) - 18.11.2017; - визнати протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та невиплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 18.05.2016 по 18.11.2017; - зобов`язати Військову частину [NUMBER] нарахувати і виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 18.05.2016 по 18.11.2017. Також просив стягнути з Військової частини [NUMBER] судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Позов обґрунтовано тим, що позивач з 2014 року проходив військову службу у Військовій частині [NUMBER] , з яких за контрактом у період з 18.05.2016 по 18.11.2017. З 2015 року має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] від 21.09.2015. Наказом командира ВЧ [NUMBER] №132 від 18.11.2017 позивач був виключений із списків особового складу військової частини та знятий з усіх видів забезпечення. Однак, в порушення норм діючого законодавства в день виключення позивача із списків особового складу та зняття із усіх визів забезпечення, відповідач не здійснив повний розрахунок з позивачем, не нарахував та не виплатив належні йому види грошового забезпечення, а саме грошову компенсацію за не відбуті дні додаткової відпустки учасника бойових дій, яка передбачена п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2017 роки. Окрім того, у період проходження військової служби з 18.05.2016 по 18.11.2017 відповідачем не здійснювалася індексація грошового забезпечення позивача. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2022 року позов задоволено: - визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] \~щодо не нарахування та невиплати [PERSON] грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби (виключення зі списків особового складу) - 18.11.2017; - зобов`язано Військову частину [NUMBER] нарахувати і виплатити [PERSON] грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби (виключення зі списків особового складу) - 18.11.2017; - визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та невиплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 18.05.2016 по 18.11.2017; - зобов`язано Військову частину [NUMBER] нарахувати і виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 18.05.2016 по 18.11.2017. Задоволено частково заяву представника позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень (відповідача) судових витрат. Стягнуто на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини [NUMBER] судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн. В іншій частині заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби. Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Зазначив, що обчислення кількості днів, розрахунок та виплата невикористаної додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій є компетенцією відповідача. Вказав, що стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій не обмежені позовною давністю. На час відпустки, яка хоча і непов`язана з виконанням службових обов`язків, за особою зберігається заробітна плата (грошове забезпечення), такі виплати включаються до фонду заробітної плати і є невід`ємною його частиною. Це ж саме стосується і компенсації при звільненні за невикористані дні відпустки, відтак дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог \~позивача про визнання протиправною бездіяльність Військової частин [NUMBER] щодо не нарахування та не виплати [PERSON] грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 роки; зобов`язання Військової частини [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 18.11.2017. Також суд першої інстанції зазначив, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Зауважив, що обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 18.05.2016 по 18.11.2017, відповідач не посилається на відсутність обставин, передбачених ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», для проведення індексації. Відповідач зазначає фактично лише про те, що у межах коштів Військової частини [NUMBER] , передбачених на виплату грошового забезпечення, виплата індексації грошового забезпечення є неможливою. Зауважив, що посилання відповідача на неможливість проведення індексації грошових доходів за минулі періоди часу є безпідставними, оскільки така індексація позивачу не проведена з вини саме відповідача, а тому останній і повинен забезпечити її проведення та віднайти такий механізм. Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні, тобто військовими частинами, тому позивач має право на індексацію грошового забезпечення за періоди в яких її не було нараховано, відтак дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності Військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та не виплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 18.05.2016 по 18.11.2017 та може бути зобов`язана Військова частина [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 18.05.2016 по 18.11.2017. Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, то суд першої інстанції зазначив, що витрати на правову допомогу у розмірі 5000грн. не є співмірними та обґрунтованими, дійшов висновку, що співмірними та обґрунтованими витратами є витрати у сумі 1500грн. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що позивач не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за не отриману додаткову відпустку, оскільки частиною 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» припинено надання військовослужбовцям додаткової відпустки. В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Таким чином у зв`язку з настанням особливого періоду, командир військової частини не мав права надавати додаткову відпустку із збереженням заробітної плати. На виконання статті 19 Конституції України командир військової частини діяв в межах своїх посадових обов`язків та наданих йому повноважень. Щодо індексації грошового забезпечення, то відповідач зазначає, що в березні 2018 року у військовослужбовців посадові оклади збільшилися, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розраховується з квітня 2018 року. Індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з квітня 2018 року, перевищив поріг індексації і становить 3,7%. Право військовослужбовців на індексацію грошового забезпечення настає в грудні 2018 року за індексом 3,7%. Індексації підлягають доходи в межах прожиткового мінімуму (у грудні-1921 грн). Сума індексації у грудні становить 71,08 грн. Вказує, що індексація грошового забезпечення не є постійною та сталою величиною, тому не може включатись до складу грошового забезпечення, яким забезпечується військовослужбовець, звільнений з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини. Також посилається на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним \~позовом у цій справі. Крім того, відповідач вказав, що заперечує щодо стягнень витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. До апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Розгляд справи здійснюється в \~порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. Судом першої інстанції встановлено, що згідно з Посвідченням серії [NUMBER] , виданому 21.09.2015, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с.12). Згідно Військового квитка позивача Серії [NUMBER] (а.с.13) та матеріалів справи, позивач призваний на військову службу 06.08.2014 та проходив військову службу за контрактом у період з 18.05.2016 по 18.11.2017 у ВЧ [NUMBER] . У Витязі з Наказу командира Військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 18.11.2017 за №132 зазначено: «… Молодшого сержанта ВЗК [PERSON] , техніка 5 гаубичної артилерійської батареї 2 гаубичного артилерійського дивізіону частини на підставі наказу Командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 18.11.2017 року №223-РС звільнити з військової служби в запас відповідно пункту 1 підпункту «ж» (які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом 2 частини 3 статті 23 цього Закону) частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року (зі змінами). З "18" листопада 2017 року виключити із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направити до [INFO] . Щорічна основна відпустка за 2017 рік надавалась у кількості 25 діб з 10.02.2017 по 24.02.2017 року та з 31.08.2017 по 09.09.2017 року. Грошова допомога на оздоровлення за 2017 рік, шо передбачена наказом Міністра оборони України від 11.06.08 №260 виплачена. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 за 2017 рік не виплачена. Виплатити грошову премію у розмірі 455% за період з "01" по "18" листопада 2017 року в повному обсязі. Виплатити надбавки у розмірі 50% за виконання особливо важливих завдань за період з "01" по "18" листопада 2017 року в повному обсязі. Виплатити грошову винагороду в розмірі 60% за період з "01" по "18" листопада 2017 року в повному обсязі. Утримати вартість речового майка згідно довідки розрахунку речової служби. За час проходження військової служби в військовій частині [NUMBER] службовим або власним житлом за рахунок Міністерства Оборони України не забезпечувався. ВПД за формою 1 та формою 2 на військовослужбовця та членів його сім`ї не надавались. На виконання вимог статті 17 Конституції України та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.14 року №607 «Про затвердження структури людських ресурсів», підпункту 2 статті 26 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2233-ХІІ зарахувати до складу військового оперативного резерву частини на посаду техніка ВОС 849945А. …» (а.с.14). Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 роки та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 18.05.2016 по 18.11.2017 року. Суд першої інстанції позов задовольнив. Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України Про відпустки, Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 року №3551-XII, Закону України Про відпустки, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», норми КЗПП України. Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України. Зокрема, предметом спору є правомірність/протиправність дій/бездіяльності відповідача щодо ненарахування позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій в період з 2015 по 2017 роки, а також ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 18.05.2016 по 18.11.2017 року. Щодо часини рішення суду першої інстанції, яким задоволено вимоги позивача про компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій в період з 2015 по 2017 роки, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне. Відповідно до статті 4 Закону України Про відпустки встановлено такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Статтею 16-2 Закону України Про відпустки передбачено додаткові відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності, відповідно до якої учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Таким чином вказана норма передбачає додаткові відпустки учасникам бойових дій, а саме: додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Слід взяти до уваги, що учасниками бойових дій, відповідно до визначення в статті 5 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданому 21.09.2015 (а.с. 12). Отже, з 21.09.2015 року позивач має право користуватися пільгами, що передбачені для учасників бойових дій, зокрема додатковою відпусткою. Так, пунктом 12 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року №3551-XII учасникам бойових дій надаються такі пільги як використання чергові відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Оскільки вказана норма надає певні пільги учасникам бойових дій, то і компенсація за невикористану додаткову відпустку має бути надана особі яка має право на додаткову відпустку, тобто учаснику бойових дій. Таким чином, статтею 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту встановлено пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, зокрема, учасникам бойових дій надаються такі пільги: - використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також - одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. При цьому, статус учасника бойових дій позивач набув 21.09.2015. Отже, пільги, що передбачені учасникам бойових дій, будуть застосовуватися до позивача з моменту набуття такого статусу, т.т. з 21.09.2015 року. Натомість матеріали справи не містять підтверджень, що позивачу надавалася додаткова відпустка за період, починаючи з 21.09.2015 року і по період звільнення позивача зі служби (18.11.2017). Тому колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що додаткова відпустка надається в календарному році при підтвердженні статусу учасника бойових дій, а відтак і про задоволення позовних вимог, а саме щодо компенсації за невикористану додаткову відпустку за період 2015-2017 роки. Стосовно посилань відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що позивачу при виключенні з особового складу військової частини не виплачувалась компенсація за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій. Однак, працівник має право звернутися до суду з вимогою про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч.2 ст.233 КЗпП України). Оскільки до даних правовідносин застосовуються норми КЗПП України, то позивач не пропустив строк звернення до адміністративного суду з позовом про компенсацію за невикористану додаткову відпустку. Отже, в частині задоволення вимог про компенсацію за невикористану додаткову відпустку за період 2015-2017 роки колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції. Стосовно рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про індексацію грошового забезпечення за період з 18.05.2016 по 18.11.2017, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне. Частиною 2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: - посадовий оклад, оклад за військовим званням; - щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); - одноразові додаткові види грошового забезпечення. При цьому, частиною 3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Отже, грошове забезпечення підлягає індексації. У Преамбулі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» зазначено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Слід зазначити, що згідно статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: … оплата праці (грошове забезпечення); … Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення». Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ч.1 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів (ч.1 ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Згідно з ч.2 ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Відповідно до ч.6 ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. У п.1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого 17.07.2003 постановою Кабінету Міністрів України №1078 (надалі «Порядок проведення індексації грошових доходів населення»), зазначено: « 1-1.Підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. … Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003р. №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". …». У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз.7 п.4 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення»). Згідно з пп.2 п.6 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. Наведене свідчить, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідач, обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 18.05.2016 по 18.11.2017, не посилається на відсутність обставин, передбачених ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», для проведення індексації, а зазначає, що у межах коштів Військової частини [NUMBER] , передбачених на виплату грошового забезпечення, виплата індексації грошового забезпечення є неможливою. Ухвалою від 30.06.2022 витребувано докази щодо грошового забезпечення позивача та індексації його грошового забезпечення за період з 18.05.2016 по 18.11.2017. На виконання ухвали від 30.06.2022 відповідачем надано довідку про суми грошового забезпечення та індексації за період з 01.05.2016 по 18.11.2017 року. Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що вказана довідка сформована 05.08.2022 року, при цьому відповідач не надав суду розрахунок грошового забезпечення та індексації за період з 01.05.2016 по 18.11.2017 року, який був сформований безпосередньо на час виплати грошового забезпечення. Надаючи оцінку вказаній довідці від 05.08.2022, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що відповідачем не спростовано доводів позивача про те, що його грошове забезпечення було здійснено з урахуванням індексації. Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог. Реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян. Суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі. Роз`яснення Міністерства соціальної політики України не є нормативно-правовими актами, а тому не можуть встановлювати порядок нарахування та/або припинення виплат індексації грошового забезпечення. Посилання відповідача на неможливість проведення індексації грошових доходів за минулі періоди часу є безпідставними, оскільки така індексація позивачу не проведена з вини саме відповідача, а тому останній і повинен забезпечити її проведення та віднайти такий механізм. Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні, тобто військовими частинами. Отже, що позивач має право на індексацію грошового забезпечення за періоди в яких її не було нараховано. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що може бути визнана протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та не виплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 18.05.2016 по 18.11.2017 та може бути зобов`язана Військова частина [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 18.05.2016 по 18.11.2017. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного. Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Частиною 5 ст.134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Отже, розмір витрат на правову допомогу має відповідати складності справи; часу, що витрачений адвокатом; обсягу надання послуг; ціні позову або значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Надаючи оцінку правовідносинам між позивачем та відповідачем щодо розподілу судових витрат, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~До правової допомоги належать: - консультації та роз`яснення з правових питань; - складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; - представництво тощо. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Водночас, Конституційний Суд України в Рішенні від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 зазначив, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В силу частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Матеріалами справи підтверджується, що позивач надає докази сплати його витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Однак, суд в силу ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) з урахуванням співмірності витрат, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Колегія суддів апеляційної інстанції надаючи оцінку співмірності розміру витрат на правову допомогу, зазначає, що рішення митного органу, які оскаржує позивач є однотипними, тому відсутні підстави вважати, що на кожне з зазначених рішень позивачем (представником) було витрачено значну кількість часу; водночас, практика розгляду подібних справ, що сформована Верховним Судом та судами апеляційної інстанції надає можливість для значного скорочення часу при складанні/підготовці позовних заяв з подібних категорій справ. \~\~Матеріалами справи підтверджується, що з метою надання правничої допомоги позивачем 14 жовтня 2021 року укладений з адвокатським об`єднанням «Денщик, Скрипка та Партнери» в особі старшого партнера [PERSON] укладено договір \~про надання правової допомоги, в межах якого адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу (п.2.1). Адвокатське об`єднання надає консультації, висновки, довідки з правових питань, що виникають у клієнта в процесі здійснення діяльності (п.2.1.2). Клієнт приймає на себе зобов`язання оплачувати юридичну допомогу у відповідності до умов розділу 4 Договору (п.3.1.4). Згідно з п.4.1. цього Договору правову допомогу, що надається адвокатським об`єднанням, клієнт оплачує готівкою у розмірі 5000 грн. протягом 10 робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду. До матеріалів справи надано: договір від 14 жовтня 2021 року (а.с.15). Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що послугами з правової допомоги є лише складання позовної заяви. В силу того, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво, друк примірників позовної заяви, додатків до позовної заяви, \~виготовлення копій, підготовка позовної заяви з додатками на відправку поштою, \~складання опису тощо. \~Усього позивачем/представником зазначено 5000грн. \~\~Натомість, виходячи з викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що вказана сума не підтверджена та не обґрунтована. Надаючи оцінку доказам, щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що послуги в такому розмірі не містять обґрунтувань вказаної суми враховуючи предмет спору у даній справі, обсяг робіт, які виконав адвокат позивача, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума гонорару у розмірі 5000 грн. не є співмірною зі складністю справи та обсягу виконаних робіт, таким чином, сума 1500 грн. є співмірною обсягу виконаних робіт адвокатом в суді першої інстанції. Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування. З огляду на те, що ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.05.2022 року відстрочено відповідачу сплату судового збору в сумі 1362грн. за подання апеляційної скарги на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2022 року у справі №280/10795/21 до ухвалення судового рішення по суті апеляційної скарги і відкрито апеляційне провадження у справі, колегія суддів \~апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1362 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2022 року у справі №280/10795/21. Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Результат розгляду: granted