Рішення адміністративного суду від 2023-08-03 00:00:00+03

14.12.2022 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (далі по тексту відповідач), третя особа: Інспектор з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Богданов О.І., в якому просив \~скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП №00111901 від 16.11.2022 року, якою [PERSON] визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення, вирішити питання про розподіл судових витрат. \~ Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянтом вказувалось, що справа про адміністративне правопорушення розглянута не повно, без додержання вимог статей\~ 276,\~ 278,\~ 280 КУпАП. Апелянт вказував, що при розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки правопорушення, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, посадовою особою не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідач не довів порушення позивачем вимог пункту 15.10 «б» Правил дорожнього руху, постанова не містить відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення, а також посилань на будь-які докази. Стоянка легкового автомобіля на тротуарі можлива у декількох випадках: а) у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39, встановленими з табличками 7.6.1, 7.6.2-7.6.5 тільки у спосіб, позначений на табличці; б) на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри. Підпункт «в» слід вважати виключенням із загальної заборони, передбаченої підпунктом «б» п. 15.10 ПДР, рівно як і при застосуванні знаків 7.6.2, 7.6.3., 7.6.5 у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39. [PERSON] паркуючись на тротуарі виконав умови, передбачені п. «в» вказаного пункту Правил. Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, відповідальність, за яке встановлена ч.1 ст. 122 КУпАП є, зокрема, встановлення факту недотримання водієм під час стоянки на краю тротуару щонайменше двохметрової зони для руху пішоходів. Притягнення [PERSON] до відповідальності за порушення пп. «б» п.15.10 ПДР неможливо, якщо автомобіль було припарковано із дотриманням умов, передбачених п. «в» вказаного пункту Правил. У апеляційній скарзі заявник просить суд вирішити питання про розподіл судових витрат у частині витрат на правничу допомогу. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа. Інспекцією з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради надано фото знімки, з яких вбачається, що, дійсно, автомобіль Toyota RAV4, реєстраційний номер [NUMBER] , перебуває на тротуарі.\~ \~Проте з фотознімків неможливо визначитися, де саме зафіксовано знаходження автомобіля, оскільки відсутня адреса будівлі, біля якої зафіксовано знаходження вказаного транспортного засобу, а наведені дані геолокації також не дають можливості однозначно встановити таке місцезнаходження. Позивач не заперечує, що 11.11.2022 року близько 14-41 год. він здійснив зупинку автомобіля Toyota RAV4, реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~ на тротуарі по вул. Короленка, біля будинку, який має адресу вул. Старокозацька, 25 м. Дніпро. Відповідно до п.п. «б», «в» п. 15.10 Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2001 року № 1306 стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка; на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м. \~\~Належний позивачу транспортний засіб Toyota RAV4, реєстраційний номер [NUMBER] , здійснив стоянку на тротуарі. Суд першої інстанції вказував, що зі змісту правової норми п.п. «в» п. 15.10 ПДР України вбачається, що водій наділяється правом на здійснення стоянки автомобіля на тротуарі за умови одночасного дотримання трьох вимог, а саме: стоянка здійснюється легковим автомобілем та мотоциклом; стоянка здійснюється на краю тротуара; стоянка здійснюється таким чином, що для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м. Суд першої інстанції вказував, що належний позивачу транспортний засіб був припаркований останнім не на краю тротуару, який розділений з проїзною частиною газоном, а безпосередньо на тротуарі під будинком, що в силу наведених правових приписів зумовлювало розміщення транспортного засобу з порушенням вимог п.п. «в» п. 15.10 ПДР України, а відповідно обґрунтованої неможливості його застосування до спірних правовідносин і правомірного застосування суб`єктом владних повноважень п.п. «б» п. 15.10 ПДР України. Зазначення інспектором в оскаржуваній постанові неточного номера будинку не спростовує порушення позивачем пункту 15.10(б)ПДР, та не може бути самостійною підставою для скасування вказаної постанови. Матеріалами справи встановлено, що Інспектором з паркування інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Богдановим О.І. 11.11.2022 року складено повідомлення, відповідно до якого 11.11.2021 року о 14:50 год. автомобіль Toyota RAV4, реєстраційний номер [NUMBER] здійснив стоянку, паркування \~у м. Дніпро по вул. Короленка 14, чим водій порушив п. 15.10 (б) Правил дорожнього руху, відповідальність, за що передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. 16.11.2022 року провідним спеціалістом - інспектором з паркування інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Богдановим О.І. винесено постанову серія РАП № 01081281, якою [PERSON] за порушення правил дорожнього руху притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу 340,00 гривень. [PERSON] заперечував проти порушення та пояснював, що ним не вчинялось адміністративне правопорушення. Вказував, що інспектором з паркування інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради у постанові невірно визначено місце порушення правил паркування, невірно вказано вулицю та район будинку, де було здійснено стоянку автомобілем. [PERSON] вказував, що дійсно здійснив стоянку на тротуарі, проте дотримався вимог та здійснив стоянку залишивши більше 2 метрів для проходу пішоходів, автомобілем на тротуарі не заважав іншим учасникам дорожнього руху, пішоходам. Інспекцією з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради долучено фото докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, надано фото знімки, з яких вбачається, що дійсно автомобіль Toyota RAV4, реєстраційний номер [NUMBER] здійснив стоянку, паркування у м. Дніпро по вул. Короленка 14 на тротуарі. Не зафіксовано, що автомобіль припарковано у дії дорожніх знаків, які дозволяють чи забороняють зупинку чи стоянку. Відповідно до ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Відповідно до ст. 251, ст. 280 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Аналізуючи норми вище приведеного законодавства, колегія суддів зазначає, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності і встановлення її вини, необхідна наявність відповідних доказів. Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, зазначає, що вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена, відсутні пояснення свідків, відсутні будь-які зафіксовані докази технічними засобами. Дійсно, надані фотознімки, на яких зафіксовано, що автомобіль Toyota RAV4, реєстраційний номер [NUMBER] здійснив стоянку на тротуарі. Проте не зафіксовано, що він припаркувався у дії забороняючого дорожнього знака. Обов`язок доказування покладається на суб`єкта, який виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення. \~ Згідно пунктів 15.1, 15.10. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. Стоянка забороняється: а) у місцях, де заборонена зупинка; б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м; г) ближче 50 м від залізничних переїздів; ґ) поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху; д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів; е) ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства; є) на газонах. Інспектором при складанні оскаржуваної постанови вказано, що позивачем порушено підпункт «б» пункту 15.10 розділу 15 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. \~Стоянка забороняється: на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками). Норма підпункту «б» пункту п. 15.10. Правил дорожнього руху має уточнюючу частину щодо того, що стоянка на тротуарах дозволяється у місцях позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками. Не доведено, що у м. Дніпро по вул. Короленка у районі будинку 14 відсутній дозволяючи стоянку дорожній знак. Окрім того, пункт 15.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, містить підпункт «в» де вказано, що зупинка, стоянка можлива на тротуарах, автомобілі можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м. З фотодоказів \~вбачається, що автомобіль Toyota RAV4, реєстраційний номер [NUMBER] здійснив зупинку, стоянку таким чином, щоб не заважати руху пішоходів. Водій має право здійснити стоянку автомобіля на тротуарі за умови здійснення ним стоянки легковим автомобілем та мотоциклом, на краю тротуара та забезпечивши для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м. Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради не надає доказів здійснення виміру, фото докази не доводять, що між автомобілем та краєм тротуару було менше 2 метрів. Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради з якою погоджується Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська на власний розсуд трактують питання, що вважати краєм тротуара. Інспекція вважає, що належний позивачу транспортний засіб був припаркований не на краю тротуару, який розділений з проїзною частиною газоном, а безпосередньо на тротуарі під будинком. Таке тлумачення поняття краю тротуару є хибним, оскільки Правила дорожнього руху не містять уточнення, що краєм тротуару є зовнішній бік тротуару, що знаходиться біля дорожньої полоси для руху транспортних засобів. У пункті 1.10 \~\~Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 пояснюється, що тротуар\~ елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном. Таким чином, автомобіль Toyota RAV4, реєстраційний номер [NUMBER] здійснив зупинку, стоянку таким чином, щоб не заважати руху пішоходів, з краю тротуару. \~ Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів. Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України \~\~в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України \~\~за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Суд апеляційної інстанції зазначає, що адміністративна справа, стосовно скоєння адміністративного правопорушення [PERSON] підлягає закриттю за відсутності події адміністративного правопорушення. Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Судові витрати, здійснені позивачем, повертаються йому у тому разі, коли його позовні вимоги задоволено. [PERSON] при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 496,20 грн., що підтверджується квитанцією № 6451-6342-2470-0623 від 12.12.2022 року. При поданні апеляційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 744,30 грн., що підтверджується квитанцією № 32528798800007099625 від 14.06.2023 року. Враховуючи задоволення позовних вимог, поверненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають 1240,50 грн. Однією з вимог апеляційної скарги заявлено стягнення з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради витрат на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та 2000,00 грн. у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції. \~\~ Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно частин 1 3 ст. 132, частин 1 5 ст. 134 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У якості доказу понесених витрат на правничу допомогу, отриману від адвоката Перепелиці В.М., Євстигнеєвим А.О., надано договір про надання правової допомоги від 13.10.2022 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Перепелицею В.М., акт приймання-передачі послуг № 4 від 09.12.2022 року, відповідно до адвокатом надано послуги з зустрічі та узгодження правової позиції, збору доказів, надання двох адвокатських запитів, з підготовки та подання позовної заяви. Загальна сума витрат оцінена у 4000,00 грн. Надано детальний розрахунок витрат на правову допомогу, згідно якого адвокатом \~Перепелицею В.М. надано послуги з зустрічі, консультації та узгодження правової позиції, на що витрачено 1 годину роботи адвоката та оцінено у 500,00 грн., з збору доказів, підготовки клопотання, на що витрачено 2 години роботи \~адвоката та оцінено у 1000,00 грн., з підготовки (аналіз законодавства, судової практики) та подання позовної заяви, на що витрачено 3 години роботи адвоката та оцінено у 1500,00 грн., з супроводження справи у Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська участь у судових засіданнях, на що витрачено 2 години роботи адвоката та оцінено у 1000,00 грн. У якості доказів понесення витрат на правничу допомогу [PERSON] надано квитанцію № 6В4Х-РМ8К-КЕ1В-9Н86 від 12.12.20223 року на суму 4000,00 грн. До апеляційної скарги долучено акт приймання-передачі послуг № 2023/06/14 від 14.06.2023 року, відповідно до адвокатом надано послуги з аналізу нормативної бази і судової практики, з підготовки та подання апеляційної скарги, що оцінено у 2000,00 грн. Надано детальний розрахунок витрат на правову допомогу, згідно якого адвокатом \~Перепелицею В.М. надано послуги з підготовки (аналіз законодавства та судової практики) та подання до Третього апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги, на що витрачено часу у 3 години роботи адвоката та оцінено у 1500,00 грн., з супроводження справи у суді апеляційної інстанції, на що витрачено часу 1 годину роботи адвоката та оцінено у 500,00 грн. У якості доказів понесення витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції [PERSON] надано квитанцію № А77Н-С476-5М6А-ХВ95 від 13.06.20223 року на суму 4500,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Перепелицею В.М. було складено та підписано позовну заяву, було складено та подано апеляційну скаргу на рішення суду. Суд враховує складність спору. Позивач оскаржував постанову серії РАП №00111901 від 16.11.2022 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Сума заявлених витрат не пропорційна спору. Суд враховує, що надані отримані позивачем послуги від адвоката, такі як зустріч, усна консультація, аналіз судової практики та аналіз законодавства, є загальними, не мають відношення до подання позову та апеляційної скарги. Суд враховує, що суд першої інстанції здійснював розгляд позову за участі представника позивача адвоката Перепелиці В.М. та за участі самого позивача [PERSON] . Нормами КАС України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.\~ \~Гонорар адвоката має бути розумним з урахуванням витраченого адвокатом часу. Витрати мають бути обґрунтованими, документи, що підтверджують витрати, мають бути складені належним чином. Згідно висновку Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії», відшкодовуються лише\~ витрати, які мають розумний розмір. «Суд висловлює сумнів щодо існування об`єктивної необхідності здійснення деяких витрат, зазначених у цих рахунках-фактурах». Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі \~\~«Данілов проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не обґрунтовано розмір витрат на правову допомогу у сумі 6000,00 грн. \~Суд апеляційної інстанції враховує, що адвокатом було надано послугу з правничої допомоги, а саме, підготовка та подання позову та підготовка та подання апеляційної скарги. Стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь [PERSON] , з урахуванням доведеності надання послуг, їх співмірності, підлягають кошти у розмірі 2000,00 грн., що є витратами на правничу допомогу, отриману у суді першої та апеляційної інстанції, та які підлягають відшкодуванню і таке стягнення слід проводити за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Аналізуючи вищевказані обставини справи та законодавство, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати у зв`язку з тим, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, позовні вимоги слід задовольнити та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Результат розгляду: granted