Рішення адміністративного суду від 2022-09-14 00:00:00+03

В 2019 році [PERSON] звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: - визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати позивачу пенсії за віком та зобов`язати відновити виплату пенсії за віком з 01.01.2017. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2021 позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати [PERSON] нарахованої, але невиплаченої, пенсії за період з 01.01.2017 по 01.07.2019; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити [PERSON] нараховану, але не виплачену, пенсію за період з 01.01.2017 по 01.07.2019; позов в іншій частині залишено без задоволення. 20.08.2021 [PERSON] в адміністративній справі № 640/14184/19 видано виконавчі листи. 08.12.2021 [PERSON] звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві подати звіт про виконання судового рішення. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2021 відмовлено у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у адміністративній справі № 640/14184/19. Не погоджуючись із зазначеною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2021 позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі № 640/14184/19 - задовольнити. В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що органами державної виконавчої служби відкрито відповідне виконавче провадження (ВП №67500953) з примусового виконання виконавчого листа № 640/14184/19 від 20.08.2021, а тому судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату. Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі. Колегія суддів вважає доводи апелянта частково обґрунтованими та частково не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Згідно зі статтею 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Частина 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. За приписами підпункту 1 пункту 6 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає зміст рішення, у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення. У свою чергу, Кодекс адміністративного судочинства України містить розділ IV під назвою «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах». У цьому розділі є стаття 382 «Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах». Частиною 1 наведеної правової норми закріплено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що застосування статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Отже, під час вирішення питання про наявність підстав для встановлення судового контролю, суд має надати правову оцінку доводам позивача, зокрема, щодо невиконання відповідачем - суб`єктом владних повноважень рішення суду, яке набрало законної сили. Додатково суд апеляційної інстанції акцентує увагу, що застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами. Таким чином, завершення виконавчого провадження не виключає правових підстав для застосування судового контролю, оскільки його головна мета полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28.04.2020 у справі № 611/26/17. Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вже було зазначено вище, відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2021 у справі № 640/14184/19, суд першої інстанції зазначив, що останнім не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату. Однак, колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду заяви про встановлення судового контролю судом першої інстанції не було надано правової оцінки доводам заявника в частині невиконання суб`єктом владних повноважень рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2021 у справі № 640/14184/19, що свідчить про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи. За змістом частини 1 статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. Втім, положеннями частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено виключну підсудність питання про встановлення судового контролю, а саме суду, який ухвалив судове рішення. Отже, оскільки рішення по суті спору ухвалено Окружним адміністративним судом міста Києва, то виключно до компетенції цього суду віднесено питання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Результат розгляду: partial