Рішення адміністративного суду від 2022-09-15 00:00:00+03

У серпні 2021 року до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Конвалія 2012" з позовом до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправним та скасування постанови державного виконавця Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ) від 12.08.2021 у виконавчому провадженні №66066385 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. та зобов`язання боржника виконати рішення протягом 10 днів. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.04.2022 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову виконуючого обов`язки начальника відділу Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Стебловської Юлії Олександрівни про накладення штрафу від 12.08.2021 №66066385. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Конвалія 2012" судовий збір у розмірі 2270,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ). 17.05.2022 на адресу суду від представника позивача, адвоката Мазур Ірини Олександрівни, надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі №320/10396/21 щодо стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Конвалія 2012" суми понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10462,50 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06 червня 2022 р. відмовлено в прийнятті додаткового рішення. Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким заяву адвоката Мазур Ірини Олександрівни задовольнити. Апеляційну скаргу обґрунтовано невідповідністю висновків суду першої інстанції встановленим обставинам справи та неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, які мають значення для ухвалення додаткового рішення. Відповідно до статті 312 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. За приписами ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17. З матеріалів справи вбачається, що Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, яким надавалась оцінка судом першої інстанції, було надано: -копію договору про надання правової допомоги №99 від 10.06.2021 року (а.с. 71) за умовами якого виконавець надає клієнту правову допомогу у судовій справі №911/152/18; -копію додаткової угоди №2 від 01.08.2021 до договору №99 про надання правничої допомоги від 10.06.2021 (а.с. 76) в якому вказано, що клієнт доручає виконавцю вести справи в місцевих, апеляційних судах, Верховному Суді, Конституційному Суді України, без зазначення конкретної судової справи; -копію акта виконаних робіт № 000297/2 від 31.08.2021 року до договору №99 від 10.06.2021( а.с. 78), в якому вказана вартість за надання «інших видів послуг» без зазначення конкретної судової справи; -копію рахунку № 000297/2 від 31.08.2021 (а.с. 79); -копію платіжного доручення ТОВ «Конвалія 2012» № 805 від 28 вересня 2021 року (а.с. 80) без зазначення конкретної судової справи. Проте, перевіривши надані документи, колегія суддів приходить до висновку, що з поданих позивачем документів неможливо встановити який саме вид послуг та по якій конкретно судовій справі надавалася правова допомога, витрати на професійну правничу допомогу не підтверджені належними доказами, що унеможливлює здійснення оцінки співмірності наданих послуг зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг). Отже, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування позивачу судових витрат на професійну правничу допомогу. Але, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У постанові Верховного Суду від 19.03.2020 у справі № 640/6209/19 щодо застосування статті 252 КАС України сформульовано правовий висновок, відповідно до якого додаткове рішення у справі після його ухвалення стає невід`ємною частиною основного рішення по суті позовних вимог, отже, незалежно від результату вирішення ним передбачених частиною першою статті 252 КАС України вимог або питань, процесуальна форма його викладення та порядок його оскарження є таким, що і для основного рішення у справі. Означені у частині першій статті 252 КАС України питання не можуть вирішуватись по суті шляхом постановлення ухвали про відмову в ухваленні додаткового судового рішення. Така ухвала постановляється виключно у випадку відсутності передбачених законом підстав для ухвалення додаткового судового рішення. Отже, у випадку, коли суд визнає, що ним не було вирішено питання про судові витрати в основному судовому рішенні і розглядає питання наявності/відсутності підстав для стягнення судових витрат з тієї чи іншої сторони, суд має ухвалити судове рішення у формі додаткового рішення або додаткової постанови з урахуванням форми ухваленого основного судового рішення. Таким чином, згідно указаної позиції Верховного Суду постановлення за наслідками розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення і висновку про відсутність підстав для стягнення судових витрат судового рішення у формі ухвали є порушенням норм статті 252 КАС України. З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що постановляючи оскаржувану ухвалу судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права щодо форми судового рішення, оскільки зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що судом було вирішено по суті питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, тому ухвала суду підлягає скасуванню. Відповідно до ч.3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду.

Результат розгляду: partial