Рішення адміністративного суду від 2022-10-12 00:00:00+03

12 квітня 2022 року [PERSON] звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Управління Державної казначейської служби України у Галицькому районі м. Львова Львівської області, в якому просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області сформувати в електронній формі подання про повернення їй збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 7878,00 грн, сплаченого згідно з квитанцією від 22 вересня 2021 року № 238 та подати його до Управління Державної казначейської служби України у Галицькому районі м. Львова Львівської області. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23 вересня 2021 року між нею та ТзОВ «Компанія з управління активами «Інвестиційна група Прометей» укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тертичною Е.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4022. Вказує, що при укладенні вищевказаного договору нею сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу, що становив 7878,00 грн. Зазначає, що придбавала житло вперше, відтак, покликаючись на п. 9 ст. 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», вважає, що сплатила такий збір безпідставно. У зв`язку з цим, звернулася до відповідача із заявою про повернення помилково зарахованих до бюджету коштів. Однак, листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17 березня 2022 року їй надано відмову, оскільки долучені до заяви документи не підтверджують факту придбавання нерухомого майна вперше, тому немає підстав для формування подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету. Вважає, що така відмова є необґрунтованою та такою, що порушує її права та інтереси, оскільки саме органи Пенсійного фонду України, які контролюють справляння надходжень бюджету по даному збору, мають у разі ініціативи платника сформувати та подати відповідне подання до органів державної казначейської служби. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року \~\~\~\~у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що\~ \~позивачем на підтвердження того, що житло придбане нею вперше, не надано всіх документів, визначених п. 15-2 Порядку № 1740. За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що у Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області були відсутні правові підстави для формування подання про повернення позивачу сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна. Не погодившись з прийнятим рішенням, [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що факт придбання жила вперше підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборн відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] , яка була долучена до матеріалів справи та надана відповідачу. Просить долучити до матеріалів справи та прийняти до уваги належним чином засвідчені дані про невикористання житлових чеків для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду, а саме довідку з місць проживанння (після 1992 року) Довідку АТ «Ощадбанк» № 292 від 09 червня 2022 року. Вказує, що зазначена довідка не була нею подана до суду першої інстанції у зв`язку з тим, що ніхто не знав, що таке «дані про невикористання житлових чеків» і який орган має повноваження для надання довідки про їх невикористання, крім того, судом першої інстанції не було вжито заходів, необхідних, для з`ясування обставин справи, та спрямованих на витребування у неї даних про невикористання житлових чеків. Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що позивачем не надано необхідного пакету документів, визначених п. 15-2 Порядку № 1740, які б підтверджували, що житло придбане вперше. Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України). Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції, 23 вересня 2021 року між ТзОВ «Компанія з управління активами «Інвестиційна група Прометей», що діє від свого імені в інтересах і за рахунок пайового венчурного інвестиційного фонду недиверсифікованого виду закритого типу «Альфа Прометей» від імені та за рахунок якого діє приватне підприємство «АГЕНТСВО НЕРУХОМОСТІ «РІЕЛ ЕСТЕЙТ ЛЬВІВ» в особі представника Пащенко Людмили Сергіївни (Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу квартири (далі Договір). Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тертичною Е.В. та, відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності на квартиру зареєстровано в реєстрі за № 4022 (а.с.8). Згідно з п. 1 договору, продавець продає а покупець купує квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 2 Договору за погодженням сторін продаж вчинено за ціну 787750,04 грн. Перед укладенням зазначеного договору купівлі-продажу квартири позивач сплатила збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості придбаного житла 7878,00 грн, що підтверджується квитанцією № 238 від 22 вересня 2021 року (а.с.7). Вважаючи, що такий збір сплачено помилково, позивач звернулась до відповідача з заявою від 22 лютого 2022 року про повернення безпідставно сплачених коштів у сумі 7878,00 грн. До заяви долучила копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 вересня 2021 року; копію квитанції про оплату збору від 22 вересня 2021 року на суму 7878,00 грн; копію договору купівлі-продажу квартири від 23 вересня 2021 року; копію інформаційної довідки від 22 лютого 2022 року (а.с.35-46). За результатами розгляду цієї заяви, 17 березня 2022 року відповідач надав відповідь, викладену в листі № 1238/56.04-77, згідно з якою позивачу відмовлено у поверненні запитуваних коштів, оскільки \~з 26 вересня 2020 року нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах «б», «в» і «г» п. 152 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року № 1740 (зі змінами), інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. Вказано, що долучені до заяви документи не підтверджують придбавання нерухомого майна вперше, тому немає підстав для формування подання на повернення коштів, як помилково сплачених (а.с.5). Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог. Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав. Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначено Законом України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 400/97-ВР). Відповідно до абз. 1 п. 9 ст. 1 \~Закону № 400/97-ВР, платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Абзацом 2 п. 9 ст. 1 Закону № 400/97-ВР \~визначено, що нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України. При цьому, згідно з абз. 3 п. 9 ст. 1 Закону № 400/97-ВР, нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. Аналогічні положення містяться у п. 15-1 та абз. 1 п. 15-3 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року № 1740 (далі - Порядок № 1740). Згідно з абз. 2 п. 15-3 Порядку №1740, документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір. За правилами підп. «б» п. 15-2 Порядку № 1740, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо: б) право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 866 внесено зміни до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій» (далі Постанова № 866), зокрема, доповнено п. 15-2 вказаного Порядку підпунктами «в» і «г» такого змісту: «в) особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року); г) особа перебуває у черзі на одержання житла, що підтверджується документом, виданим органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов». Крім того, пункт 15-3 доповнено абзацом такого змісту: «Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах «в» і «г» пункту 152 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначена постанова Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 866 «Про внесення змін до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій» набрала чинності 26 вересня 2020 року. З системного аналізу наведених вище правових норм слідує, що з 26 вересня 2020 року держава конкретизувала законодавство, яке регламентувало підстави та процедуру звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. Зокрема, держава чітко визначила коло осіб, які у розумінні\~ \~Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування»\~ \~вважаються такими, що придбавають житло вперше (до придбання житла особа не набувала права власності на інше житло в будь-який із перелічених способів: не приватизувала державний житловий фонд, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя); перелік документів, котрі особа повинна зібрати та надати для підтвердження того, що вона вперше придбаває житло. Колегія суддів зазначає, що, починаючи з 26 вересня 2020 року, в рамках чинного законодавства держава створила цілком дієвий механізм, за умови дотримання якого фізична особа, що придбаває житло вперше та, відповідно, не є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі нерухомого майна (житла), не сплачує збір при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу. Для цього фізична особа подає нотаріусу: - заяву про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя); - відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, - дані про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року). За умови отримання від фізичної особи таких документів нотаріус на підставі абзацу четвертого пункту 15-3 Порядку № 1740 здійснює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. Суд апеляційної інстанції зазначає, що особа, яка вперше придбаває житло, за умови подання нотаріусу необхідних документів, не сплачує збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна. Водночас подання вказаних документів є правом позивача, а не його обов`язком. Якщо ж особа помилково сплатила збір при посвідченні договору купівлі-продажу майна, то вона може подати заяву до пенсійного органу про повернення помилково сплачених коштів з бюджету. До такої заяви особа має додати пакет документів, визначений підпунктом «в» пункту 15-2 Порядку № 1740 на підтвердження того, що житло придбавається вперше. Тобто, законодавець у випадку помилкової сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна покладає на особу подання певного пакету документів, встановленого Порядком № 1740, для виникнення у пенсійного органу обов`язку формування подання про повернення помилково сплачених коштів. З матеріалів справи слідує, що позивач до заяви, поданої відповідачу, долучила копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 вересня 2021 року; копію квитанції про оплату збору від 22 вересня 2021 року на суму 7878,00 грн; копію договору купівлі-продажу квартири від 23 вересня 2021 року; копію інформаційної довідки від 22 лютого 2022 року (а.с.35-46) і цей факт не заперечується сторонами. Проте, усіх необхідних документів, визначених п. 15-2 Порядку № 1740, на підтвердження того, що житло придбане позивачем вперше, надано не було, зокрема, позивачем не було надано дані про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про те, що ним належними доказами підтверджено факт придбання житла вперше, оскільки чинне законодавство встановлює чіткі та конкретні вимоги, а також перелік документів, які мають бути подані для повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у ГУ ПФУ у Львівській області були відсутні правові підстави для формування подання про повернення позивачу сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна за встановлених обставин. При цьому, колегія суддів зазначає, що вказаний Порядок № 1740 жодним чином не звужує права позивача, і відмова відповідача не є перешкодою для позивача повторно звернутися до територіального органу ПФУ із належно оформленою заявою про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з додатками, передбаченими підпунктом «в» п. 15-2 Порядку № 1740. Стосовно клопотання скаржника про долучення до матеріалів справи та прийняття до уваги належним чином засвідчених даних про невикористання житлових чеків для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду, а саме довідку з місць проживання (після 1992 року) Довідку АТ «Ощадбанк» № 292 від 09 червня 2022 року, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне. Відповідно до ч. 1\~ \~ст. 9 КАС України\~ \~розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із п. 2 ч. 3\~ \~ст. 44 КАС України\~ \~учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам. Частиною 2\~ \~ст. 77 КАС України\~ \~передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Відповідно до ч. 4\~ \~ст. 79 КАС України\~ \~якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу. Згідно із ч. 8\~ \~ст. 79 КАС України\~ \~докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Колегія суддів зазначає, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. З матеріалів справи слідує, що позивачем до суду першої інстанції не подавались дані про невикористання житлових чеків для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду, а саме довідка з місць проживання (після 1992 року) Довідка АТ «Ощадбанк» № 292 від 09 червня 2022 року, та не наведено об`єктивних обставин, які б перешкоджали поданню такого \~доказу в суді першої інстанції. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Довідка АТ «Ощадбанк» № 292 видана позивачу 09 червня 2022 року, тобто після винесення оскаржуваного рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року. Доводи скаржника про те, що зазначена довідка не була нею подана до суду першої інстанції у зв`язку з тим, що ніхто не знав, що таке «дані про невикористання житлових чеків» і який орган має повноваження для надання довідки про їх невикористання, є безпідставними, оскільки у позовній заяві позивач зазначила перелік документів, передбачених п. 15-2 Порядку № 1740, які б підтверджували, що житло придбане вперше. Крім того, у п. 15-2 Порядку № 1740 чітко визначено, що дані про невикористання житлових чеків для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду підтверджуються довідкою з місць проживання (після 1992 року). Відтак, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що поданий позивачем до відповідача пакет документів є недостатнім (некомплектним) для прийняття позитивного рішення, тому відповідач обґрунтовано за встановлених обставин справи відмовив у формуванні подання про повернення коштів з бюджету. Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи. За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Результат розгляду: denied