Рішення адміністративного суду від 2022-10-31 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просив: - визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській оформленого рішенням № 134350000132 від 19.10.2017р. при призначенні пенсії [PERSON] , за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області витребувати у СТОВ ім. Т.Шевченка необхідні документи для перерахунку пенсії, а саме довідку про заробітну плату (дохід) особи видану на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену мені заробітну плату за період роботи в колгоспі ім. Свердлова; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати [PERSON] , період роботи з 24.02.1981 року по 31.01.1990 року на посаді газоелектрозварювальника колгоспу ім.Свердлова правонаступник СТОВ ім. Т.Шевченка до пільгового стажу за Списком №2, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах та провести перерахунок з урахуванням страхового пільгового стажу; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області врахувати до страхового стажу неврахований період роботи в ООО УЭК Російська Федерація, страховий стаж до 30.03.2018 року; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок призначеної пенсії з 19.10.2017 року - дня подання звернення про призначення пільгової пенсію [PERSON] , пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 01.03.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умов за Списком №2. Проте, відповідач листом за №2158-1085/Г-52/8-1300/21 повідомлено позивача про те, що відділом з розгляду звернень Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надано відмову у проведенні такого перерахунку пільгових умов роботи за Списком №2 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, який дає право на відповідний перерахунок пенсії за віком. Відповідач керується тим, що відповідно до Рішення №134350000132 від 19.10.2017 року призначено пенсію за віком на пільгових умовах. Розглядаючи звернення позивача щодо перерахунку пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідач зазначив, що період роботи з 24.02.1981 року по 31.01.1990 \~року в колгоспі ім. Свердлова враховано до загального стажу. Позивач вважає вказане рішення відповідача неправомірним, оскільки до пільгового стажу по Списку №2 не враховано стаж в колгоспі ім. Свердлова, який становить 8 років 11 місяців 07 днів. Також позивач зазначає, що відповідачем враховано страховий роботи в ООО УЭК Російська Федерація лише до вересня 2017 року. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду \~від 30 червня 2022 року у справі № 380/14936/21 позовні вимоги задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійні фонду України у Львівській області (ЄДРПОУ 13814885, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) зарахувати стаж роботи [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) з 24.02.1981 року по 31.01.1990 року року, як пільговий за Списком №2 виробництв, професій і посад, робота на яких дає право на пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перевірку СТОВ ім. Т.Шевченка правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до нараховуються страхові внески та які необхідні для обчислення страхових внесків [PERSON] . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок призначеної пенсії з 19.10.2017 року - дня подання звернення про призначення пільгової пенсії [PERSON] , пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення. В іншій частині позову відмовлено. Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області із врахуванням ст.ст. 44, 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІУ, було призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 до п. 2. ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІУ з 19.10.2017, про що винесено Рішення №134350300132 від 19.10.2017. \~Оскільки, у трудовій книжці позивача відсутні записи про умови та характер праці на посадах газоелектрозварника, зарахування до пільгового стажу певних періодів роботи можливе лише у разі наданні підприємством СТОВ ім. Т. Шевченка уточнюючої довідки за період роботи з 24.02.1981 по 31.01.1990, які б підтвердили спеціальний (пільговий) стаж. Таких довідок позивач не надав, тому період роботи на підприємстві СТОВ ім. Т. Шевченка Головним управлінням зараховано до загального страхового стажу. Щодо вимоги позивача врахувати до страхового стажу неврахований період роботи в ООО УЄК Російська Федерація з жовтня 2017 по березень 2018 відповідач зазначає, що призначення первинної пенсії позивачу було ще 19.10.2017. Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду \~від 30 червня 2022 року у справі № 380/14936/21 та відмовити у задоволенні позовних вимог. Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог скаржника, виходячи із такого. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що в жовтні 2017 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком: на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. 2. ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІУ. 19.10.2017 року Головним управлінням було прийнято Рішення №134350000132 про призначення [PERSON] пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. 2. ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІУ. На день призначення пенсії (19.10.2017) позивачу враховано наявний спеціальний стаж (пільговий), який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах (11 років 05 місяців 19 днів). Страховий (загальний) стаж позивача становить 26 років 08 місяців, до якого зараховано періоди роботи в колгоспі ім. Свердлова з 24.02.1981 по 31.01.1990. 02.02.2021 до відділу розгляду звернень Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернувся [PERSON] із заявою та відповідними документами щодо перерахунку пенсії з врахуванням пільгового стажу за Списком №2 відповідно до п. б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечений періоди роботи в колгоспі ім. Свердлова з 24.02.1981 по 31.01.1990, зобов`язати здійснити перерахунок призначеної пенсії з 19.10.2017. 01.03.2021 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надало відповідь оформлену листом за №2158-1085/Г-52/8-1300/21 відповідно до Закону України до Закону України Про звернення громадян від 02.10.1996 №393/96-ВР, в якій було надано роз`яснення про відсутність права про перерахунок вже призначеної пенсії. З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Загальне правило щодо необхідності вчинення особою активних дій з метою призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший чи з`ясування видів та розміру складових, які враховані при розрахунку пенсії шляхом подання відповідних заяв визначено Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) (зокрема, статті 44, 45) та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1). Так, згідно із статтями 42, 44, 45 Закону № 1058-IV призначення, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється територіальним органом ПФУ за заявою особи, яка має право на призначення, перерахунок, перехід з одного виду пенсії на інший чи поновлення відповідної пенсії. Зокрема згідно із пунктом 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. У разі звернення пенсіонера видається виписка з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії (пункт 4.9 вказаного Порядку № 22-1). При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись". Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок. Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19). Колегія суддів наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 (справа № 240/12017/19, розглянута у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду). Колегія суддів звертає увагу, що звертаючись 25.08.2021 року до суду, позивач очевидно вже знав, що з 19.10.2017 року розмір його пенсії обчислювався та виплачувався відповідачем без врахування довідки про заробітну плату (дохід) особи видану на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену мені заробітну плату за період роботи в колгоспі ім. Свердлова; без зарахування періоду роботи з 24.02.1981 року по 31.01.1990 року на посаді газоелектрозварювальника колгоспу ім.Свердлова правонаступник СТОВ ім. Т.Шевченка до пільгового стажу за Списком №2 та періоду роботи в ООО УЭК Російська Федерація, страховий стаж до 30.03.2018 року (власне цей факт позивачем самостійно зазначається в позовній заяві). Апеляційний суд звертає увагу на те ,що всі позовні вимоги стосуються рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській № 134350000132 від 19.10.2017р, однак позовну заяву подано 25.08.2021 року. Тобто, позивачем пропущений строк звернення до суду за захистом своїх прав. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема статі 87 Закону № 1788-ХІ та статті 46 Закону № 1058-ІV (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу. З урахуванням наведеного, апеляційний суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою. Згідно із частиною першою статті 354 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. Оскільки позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до суду з цим позовом, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до вимог статті 123 КАС України. При цьому, суд першої інстанції належним чином не дослідив питання своєчасності звернення позивача до суду з цим позовом та не застосував наслідків пропуску такого строку без поважних причин. Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Відповідно до частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Оскільки позивач пропустила строк звернення з цим позовом, поважних причин пропуску вказаного строку нею не наведено, рішення суду першої інстанції відповідно до частини першої статті 319 КАС України підлягає скасуванню, а заявлені позовні вимоги - залишенню без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, з вищевказаних мотивів.

Результат розгляду: partial