Рішення адміністративного суду від 2022-04-05 00:00:00+03

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "ФІДЕЯ" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу від 16.02.2021 року № 364-п. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що спірний наказ про проведення фактичної перевірки не містить жодного конкретного факту недотримання позивачем вимог чинного законодавства України, що свідчить про те, що підстави для проведення перевірки позивача, в розумінні підпункту\~ \~\~80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, відсутні. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 р., ухваленим за результатами розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову відмовлено. У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. В апеляційній скарзі наведені доводи адміністративного позову. Також, скаржник просить врахувати правові висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові від 11.06.2019 у справі №1440/2045/18 та у постанові від 08.10.2019 у справі №826/11217/18. Письмовий відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суджу апеляційної інстанції не надходив. Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України. Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом\~ \~\~першої інстанції встановлено наступні обставини: 16.02.2021 \~ГУ ДПС у Миколаївській області прийнято наказ №364-п про проведення фактичної перевірки Товариства. Зі змісту вказаного наказу слідує, що посадові особи відповідача на підставі вимог п.п. 80.2.5 п.80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, з 16.02.2021 року мали провести фактичну перевірку позивача, з питань дотримання останнім законодавства в частині виробництва, обліку, обігу, зберігання та транспортування підакцизних товарів. На підставі вказаного наказу відповідачем здійснено виїзд за адресою платника податків, однак у допуску до перевірки їм було відмовлено, про що складено відповідні акти. Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття спірного наказу, звернувся з даним позовом до суду. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірного наказу. Спірні правовідносини регулюються приписами Податкового кодексу України (ПК України). Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). За приписами пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Порядок проведення фактичних перевірок, в тому числі й підстав їх призначення, регламентовано статтею 80 ПК України. Так, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України. Як свідчить зміст спірного наказу підставою до призначення фактичної перевірки у ньому наведено підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України. У наказі зазначено, що перевірка проводитиметься з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. За приписами підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. Колегія суддів звертає увагу, що у спірному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, окрім як на норму, що регулює питання призначення перевірки, - підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України; у наказі не відображено, в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності Товариства вимогам чинного законодавства. Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2021 р. у справі № 120/3918/20-а дійшов висновку про те, що такий зміст спірного наказу свідчить про відсутність дійсних, фактичних підстав для його прийняття та необхідності здійснення податкового контролю за діяльністю Товариства у формі фактичної перевірки. При виборі й застосуванні норми матеріального права до спірних правовідносин необхідним є застосування висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі №813/3977/16, від 18 грудня 2018 року у справі №820/4895/18, від 5 березня 2019 року у справі №820/4893/18, від 9 вересня 2020 року у справі №640/21536/19, як це передбачено приписами частини п`ятої статті 242 ПК України. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідач не довів наявності підстав у розумінні підпункту 80.2.5 пункту 8.2 статті 80 ПК України для проведення фактичної перевірки Товариства, що обумовлює скасування спірного наказу, як протиправного. Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, є підставою для його скасування, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів керується приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.\~ \~\~ Згідно матеріалів справи, позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду першої інстанції 2270 грн. (а.с. 10) та судового збору за подачу апеляційної скарги 3405 грн. (а.с.46), всього на суму 5675 грн., які підлягають відшкодуванню на користь позивача.

Результат розгляду: granted