Рішення адміністративного суду від 2023-06-07 00:00:00+03

в лютому 2023 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, третя особа: командир взводу Управління патрульної поліції в Чернівецькій області старший лейтенант Сливка Григорій Анатолійович про скасування постанови від 14.02.2023 року серії ЕАС №6546165 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн. Шевченківський районний суд м. Чернівці рішенням від 20.04.2023 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що за наявності оглянутих в судовому засіданні відеодоказів відсутні підстави для скасування винесеної постанови про адміністративне правопорушення. Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що вищевказана постанова підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад правопорушення та постанова винесена з порушенням законодавства. Вважає, що відеозапис з камер відеоспостереження магазину «Нива» по вул. Бережанській, 17, м. Чернівці не є належним доказом по справі, оскільки не був застосований (зазначений) при складанні постанови про адміністративне правопорушення. Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України. В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її. Представник відповідача в судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника сторони, яка була в режимі відеокоференцзв`язку, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14.02.2023 командиром взводу Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Гливкою Г.А. була винесена постанова про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн. в зв`язку з тим, що останній 14.02.2023, близько 17 год. 25 хв. в м. Чернівці, по вул. Руській, 183, керував транспортним засобом Сітроен державний номер [NUMBER] , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, чим порушив п.2.1 а Правил дорожнього руху України. Згідно до постанови Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.10.2022, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та він позбавлений права керування транспортними засобами терміном на 1 рік. Відповідно до відеозаписів та камер відеоспостереження із магазину «Нива» по вул. Бережанській, 17, м. Чернівці, звідки [PERSON] і розпочав свій рух та після чого зупинився із порушенням п.п. 15.4 ПДР України за цією ж адресою та опісля розпочав рух знову у напрямку вул. Тисменицької, де вже і був зупинений працівниками поліції, попередньо, помінявшись місцями із пасажиром, який перебував у автомобілі, під його керуванням, що підтверджується відеозаписом «part 00000 export Onuex» на диску №1, а саме починаючи із 00 год. 01 хв. 12 сек. автомобіль Сітроен д.н.з. [NUMBER] під`їжджає до магазину «Нива», де з водійського місця виходить саме [PERSON] . Пізніше, на 00 год. 02 хв. 04 сек. відео, позивач виходить із магазину та присідає до транспортного засобу на місце водія та розпочинає рух. Після чого, побачивши, що навпроти нього рухається патрульний автомобіль, він зупиняється із порушенням п.п. 15.4 ПДР України (на 00 год. 02 хв. 25 сек. відео) та вже після того, як авто поліцейських зупинилось на протилежній стороні дороги, автомобіль під керуванням позивача знову розпочинає рух у напрямку вул. Тисменицької (дані фрагменти містяться на 00 год. 02 хв. 50 сек. відеозапису). Далі, починаючи із 00 год. 04 хв. 53 сек. наступає момент спілкування між [PERSON] та поліцейськими вже після зупинки транспортного засобу Сітроен д.н.з. [NUMBER] на вул. Тисменицькій, 27. Суд першої інстанції зазначає, що поліцейськими правильно встановлено той факт, що саме [PERSON] , при визначених обставинах, керував автомобілем Сітроен д.н.з. [NUMBER] , будучи позбавленим права керування. Відповідно до вище зазначеного правопорушення суд вважав, що поліцейським було дотримано всіх процедур, які зазначені в ст. ст. 276-277, ст. ст. 278-279, та ст. 280 КУпАП, а також ознайомлено позивача, згідно із процедурою розгляду справи, із його правами згідно ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, що підтверджується відеозаписом із part 00001 export-dwe9k, який міститься на диску № 2, а саме на 01 год. 14 хв. 35 сек. відеозапису. І вже в процесі розгляду справи за ч. 1 ст. 122 КУпАП, поліцейським встановлено, що [PERSON] позбавлений права керування (на 01 год. 30 хв. 42 сек. відеозапису) терміном на один рік, згідно постанови по справі № 718/1577/22 та на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП, поліцейським накладено стягнення на позивача в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто, за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (ст.7 КУпАП). За приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Тобто, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка доведена в законний спосіб. В розумінні ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновків експертів. При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ст.73 КАС України). Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.74 КАС України). Як встановлено судом першої інстанції, з відео камер відеоспостереження із магазину «Нива» по вул. Бережанській, 17, м. Чернівці, що саме [PERSON] , при визначених обставинах, керував автомобілем Сітроен д.н.з. [NUMBER] , будучи позбавленим права керування. При цьому, на відео з бодікамери, відомості про яку вписано в постанову про адміністративне правопорушення відсутній склад самого правопорушення, а оглянутий в суді першої інстанції відеодоказ вчинення адміністративного правопорушення не був підставою для посилання, як доказ в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення. Разом з тим, пред`являючи позов, позивач заперечував ту обставину, що вказане адмінправопорушення вчинене саме ним, оскільки з відеозапису нагрудної камери працівника поліції зафіксовано, що автомобіль не перебував у русі, а позивач перебував на пасажирському місці автомобіля. Натомість, відповідач не довів вчинення адмінправопорушення саме позивачем за допомогою належних доказів. Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а зазначено, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, згідно з вимогами ст. 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Також колегія суддів зазначає, що саме по собі описання адміністративного правопорушення без відповідних посилань на технічний засіб не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Постанова про адміністративне правопорушення по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Відео з бодікамер поліції підтверджує, що автомобіль в якому їхав позивач був зупинений на вул. Тисменицькій, 27 о 17.27.39 год., за кермом автомобіля була жінка, тоді як згідно постанови він здійснював рух в м. Чернівці, по вул. Руська, 183 о 17.25.00, по якій розташований Чернівецький відділ поліції. Єдиним доказом на який посилається суд першої інстанції є «відео з камери магазину «Нива», походження даного запису, місце розташування і технічний засіб, яким здійснено відеозапис, невідоме, що також не відповідає вимогам ст. 251 КпАП в частині зазначення технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів. Через низьку якість запису номерні знаки, марку авто не видно і не встановлено, так як і особи людей на відео, включаючи [PERSON] , також не можна ідентифікувати й авто поліції., відео не є безперервним. Через зазначені обставини, згідно ст. 251 КпАП України неможливо встановлює наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що в сукупності спростовує факт вчинення даного правопорушення за вказаних обставин. Відповідно до розділу IV п. 5 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. Натомість, в порушення вимог вищевказаної Інструкції надана до відзиву відповідачем копія постанови містить рукописний допис «відео з камери магазину «Нива», тоді як на аналогічній копії отриманій позивачем він відсутній. Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок посадової особи відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17. Разом з тим, оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості, колегія суддів вважає, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, належним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КпАП України є недоведеним. В силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позову. Частиною 6 ст. 139 КАС України вказано, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Так, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України). Відповідно до частин 1-3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. З матеріалів справи встановлено, що між позивачем та адвокатом Крамар І.І. укладено договір про надання правничої допомоги №б/н від 14.02.2023. Згідно квитанції №6 від 15.02.2023 позивач оплатив гонорар адвоката в сумі 5000 грн. Разом з тим, за подання позову позивачем було сплачено 536,80 грн судового збору. За відсутності відзиву представника відповідача та заперечень щодо зазначених витрат, колегія суддів вважає, що вони підлягають стягненню з Управління патрульної поліції в Чернівецькій області (Департаменту патрульної поліції).

Результат розгляду: granted