Рішення адміністративного суду від 2022-04-21 00:00:00+03

В серпні 2019 позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив суд: - визнати протиправними дії ГУПФУ в Житомирській області щодо відмови у перерахунку та виплаті основної державної пенсії, на підставі прямої дії ч. 3 ст.59 ЗУ "Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року згідно відсотку втрати працездатності 80%, тобто як добуток п`яти мінімальних заробітних плат та відповідного відсотку втрати працездатності; -зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області нарахувати на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 у справі 0640/4065/18 з 15.04.2018 відповідно до ч.3ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як норми прямої дії виключно з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року з урахуванням відсотку втрати працездатності 80%, за формулою: п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року і кожного наступного відповідного року, помножений на існуючий відповідний відсоток втрати працездатності, без врахування інших положень Закону України № 796-ХІІта положень постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2018р. №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", без застосування понижуючих коефіцієнтів, інших формул чи розрахунків, а також проводити відповідні виплати без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення, подав апеляційну скаргу. Відповідач, своїм правом передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу. Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 21 лютого 2022 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, \~вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши апеляційну скаргу в межах її доводів, \~колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити, виходячи з наступного. Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що [PERSON] перебуває на обліку в Бердичівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію по інвалідності (2 група), обчислену згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Як вбачається з довідки обласної МСЕК №1 №366/5, [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи. Захворювання пов`язане з дією іонізуючого випромінення з виконанням обов`язків військової служби при випробуванні ядерної зброї. (а.с. 18) 12 квітня 2018 року позивач звернувся до Бердичівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про перехід з пенсії по інвалідності згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію в разі фактичних збитків згідно ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". До заяви додав: виписку з акту огляду медико-соціальної експертної комісії про результати визначення втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 12ААА №019610; копія дубліката посвідчення інваліда II групи серія № [NUMBER] , яка видана 12.05.2010 Каліненським УПСЗН Горлівської міської ради; копія довідки визнання інвалідності №366/5; копія довідки про проходження військової служби та являється безпосередньо учасником підземних випробувань ядерної зброї. Листом від 20.04.2018 №3697/08-6 відповідач повідомив [PERSON] про відмову у перерахунку пенсії, оскільки у довідці від 30.06.1997 №712/3/368 виданої військовою частиною [NUMBER] зазначено прізвище " [PERSON] " а не " [PERSON] " про участь в підземних випробуваннях ядерної зброї в 1969р. військової частині [NUMBER] . Відсутня інформація про реорганізацію військової частини [NUMBER] та не співпадає прізвище. За наявними документами в матеріалах пенсійної справи підстави для переходу на пенсію по інвалідності в розмір відшкодування фактичних збитків відсутні. Повідомлено, що для проведення такого перерахунку повинна надаватись довідка про період участі у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, видана відповідною частиною або архівною установою держави, на території якої проводились ядерні випробування, військові навчання із застосуванням ядерної зброї, ліквідації ядерних аварій (а.с. 19). Не погоджуючись із прийнятим рішенням позивач звернувся до суду з адміністративним позовом. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року, яке набуло законної сили згідно ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року (якою апеляційну скаргу відповідача повернуто апелянту) позов задоволено \~частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Бердичівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №3697/08-6 від 20.04.2018 "Про відмову в перерахунку пенсії". Зобов`язано Бердичівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перерахувати та виплачувати пенсію [PERSON] із 15 квітня 2018 року, обчислену з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 01 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". В іншій частині позову відмовлено. На виконання вказаного рішення Житомирським окружним адміністративним судом 29 січня 2019 року було видано виконавчий лист №249 та 30.01.2019 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Оскільки Бердичівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області рішення Житомирського окружного адміністративного суду в частині нарахування пенсії виконано на суму 19995,29 грн та частково виплачено \~в розмірі 4343.67 грн, при цьому невиплачена сума складає 15651,62 грн, тому державним виконавцем було винесено постанову 16.05.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу. В подальшому органом Пенсійного фонду позивачу було виплачено суму заборгованості у розмірі 15651,62 грн. Оскільки, на переконання позивача відповідач всупереч рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року продовжено виплачувати пенсію по 2 групі інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" по втраті працездатності 80%, позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок його пенсії у відповідності до вимог ч.3 ст.59 Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Листом відповідач повідомив позивача про відмову в задоволенні його заяви. Вважаючи дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством не передбачено, що особам, які брали участь у випробуваннях ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності повинна обчислюватись шляхом множення п`яти розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, на розмір відшкодування фактичних збитків, який визначається як відсоток втрати працездатності. Переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг та надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить із наступного. Колегією суддів встановлено, що \~у даній справі, предметом спору є правомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про перерахунок пенсії, здійсненого на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 року у справі № 0640/4065/18. Відтак, спірні правовідносини виникли у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем судового рішення у вказаній \~справі. Ч.1-3 ст.242 КАС України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Крім того ст.2 КАС України встановлено, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. В частині першій статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Аналіз вищезазначених законодавчих норм свідчить, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження". Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а. Статтею 382 КАС України визначено спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше. Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Верховний Суд у постанові від 21.11.2019 у справі №802/1933/18-а звернув увагу, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у справі. При \~цьому, наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Як вбачається зі змісту позовних вимог, [PERSON] просить суд в тому числі і зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області нарахувати на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 у справі 0640/4065/18 з 15.04.2018 відповідно до ч.3ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як норми прямої дії виключно з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року з урахуванням відсотку втрати працездатності 80%, за формулою: п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року і кожного наступного відповідного року, помножений на існуючий відповідний відсоток втрати працездатності, без врахування інших положень Закону України № 796-ХІІта положень постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2018р. №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", без застосування понижуючих коефіцієнтів, інших формул чи розрахунків, а також проводити відповідні виплати без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії. Колегія суддів зазначає, що оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання. За приписами частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними. Слід також врахувати і те, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України. За вказаних обставин, колегія суддів зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення. З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов. Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються. Тобто, якщо [PERSON] вважає протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання \~рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року у справі № 0640/4065/18, то останній може звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов. Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/1517 від 17.04.2019 \~у справі № 355/1648/15-а, від 21.08.2019 у справі №295/13613/16, від 22.08.2019 у справі \~№ 522/10140/17 та від 21.11.2019 у справі №802/1933/18-а. Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого фактичного предмету спору і між тими самим сторонами, то наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" унормовує, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. У пункті 40 \~рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції», Суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. (Hornsby v. Greece № 18357/91). У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від в справі «Антонюк проти України» (заява № 17022/02) вказано, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні. Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У пункті 54 даного Висновку йдеться про те, що згідно з тлумаченням Європейського суду з прав людини право на справедливий суд, зафіксоване в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає не лише те, що судове рішення повинно бути ухвалено в розумні строки, а й те, що воно повинно бути - коли це доречно - таким, яке можна ефективно виконати на користь сторони, яка виграла справу. Справді, Конвенція не передбачає теоретичного захисту прав людини, а має на меті гарантувати максимальну ефективність такого захисту. При цьому, вказаний Висновок, окрім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Отже, враховуючи те, що спір у справі, що розглядається, є тотожним спору у справі №0640/4065/18, що розглянув Житомирський окружний адміністративний суд, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі.

Результат розгляду: partial