Рішення адміністративного суду від 2022-02-16 00:00:00+02

Оскаржуваною ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 30.09.2021р. визнано неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду; позовну заяву і додані до неї документи повернуто позивачу (а.с.17-19). Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржила позивач [PERSON] , яка в апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати і скерувати матеріали справи до суду першої інстанції для розгляду по суті, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового повернення позовної заяви (а.с.22-24). Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що рішеннями судів підтверджено право апелянта на отримання пенсійних виплат за померлою [PERSON] (правонаступником після якої є її донька [PERSON] ). Згідно рішень Володимирецького районного суду Рівненської обл. в справах №№ 1702/8890/11 та 2а-99/10 спірні кошти не виплачені, через що позивачем не пропущений строк звернення до суду. Виплата коштів за рішенням суду в справі № 2а-3013/11 дійсно мала місце 05.06.2019р., однак поряд із вказаними коштами пенсійний орган зобов`язаний був разом з виплатою пенсії здійснити виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їхньої виплати. Вважає, що строк звернення до суду повинен обчислюватися з моменту відмови пенсійного органу у виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їхньої виплати. Також пенсія є соціальною виплатою, позбавлення позивача права на отримання спірних пенсійних виплат є триваючим порушенням прав останньої, а протилежна позиція складатиме надмірний тягар для пенсіонера і не може вважатися ефективним способом захисту. Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Апеляційний розгляд справи здійснено згідно ч.2 ст.312 КАС України в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Як слідує із змісту оскаржуваної ухвали, свої висновки суд першої інстанції обґрунтовував тим, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому її розмір є відомим для отримувача. Отримавши 05.06.2019р. виплату з перерахованої на виконання рішення суду суми пенсії, позивач дізналася про можливе порушення її пенсійних прав. За таких обставин позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду із розглядуваним позовом; поважних причин його пропуску останнім не наведено, через що заявлений позов підлягає поверненню в порядку ч.2 ст.123, п.9 ч.4 ст.169 КАС України. Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції є передчасними, виходячи з наступного. Як слідує із змісту позовної заяви та доданих до неї документів, позивачем [PERSON] заявлені позовні вимоги щодо нарахування і виплати компенсації за втрату частини доходів у зв`язку із порушенням строків проведення пенсійних виплат, підтверджених відповідними судовими рішеннями (а.с.1-5). При цьому, позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду на підставі правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013р. № 8-рп/2013. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Питання повернення позову з підстав пропуску строку звернення до суду без поважних причин врегульовані діючим процесуальним законом. Зокрема, відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Аналіз наведених норм вказує на чітку послідовність дій суду під час з`ясування поважності причин пропуску звернення до суду до відкриття провадження у справі. При цьому, ключовим моментом в такому порядку є забезпечення можливості позивачу належним чином обґрунтувати причини пропуску строку, передбаченого ст.122 КАС України. Для цього законодавцем передбачено обов`язкове винесення судом ухвали про залишення позову без руху і надання можливості вказати відповідні підстави для поновлення строку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Отже, в розглядуваному випадку суд, встановивши факт пропуску позивачем строку звернення до суду та визнавши неповажними підстави, вказані у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, вірно залишив позовну заяву без руху і надав можливість позивачу вказати інші підстави для поновлення строку (а.с.9-12). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Водночас, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що позовні вимоги [PERSON] стосуються нарахування і виплати компенсації за втрату частини доходів у зв`язку із порушенням строків проведення пенсійних виплат, підтверджених відповідними судовими рішеннями, а саме постановами Володимирецького районного суду Рівненської обл. від 20.03.2012р. у справі № 1702/8890/11, від 20.07.2011р. у справі № 2а-3013/11, від 12.03.2012р. у справі № 2а-99/10. Ключовим у цій справі є питання дотримання позивачем встановленого КАС України строку для звернення до суду з позовом про зобов`язання органу Пенсійного фонду /ПФ/ України виплатити компенсацію втрати частини доходів через порушення строку їхньої виплати. Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України № 2050-ІІІ від 19.10.2000р. «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Згідно зі ст.ст.1, 2 цього Закону підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Тобто, стаття 2 вказаного Закону прямо передбачає, що під доходами, на які поширюються правила щодо компенсації втрат, у цьому Законі слід розуміти, зокрема, пенсії. Наведене дає підстави для висновку, що дія зазначеного Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності й господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), і стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України та які (відповідні доходи) не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.2 наведеного Закону компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема, пенсії). Своєю чергою компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом ПФ України) добровільно чи на виконання судового рішення. Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затв. постановою КМ України № 159 від 21.02.2001р., відтворюють положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій. За змістом ст.7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Отже, необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі наведених Закону та Порядку, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому, лише в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію. Таким чином, у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати саме з моментом отримання листа-відповіді органу ПФ України про відмову у виплаті особі компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затв. постановою КМ України № 159 від 21.02.2001р., пов`язується початок перебігу строку на звернення до суду з позовом про визнання протиправним рішення власника або уповноваженого ним органу (особи) щодо відмови у виплаті відповідної компенсації та зобов`язання останнього її виплатити. Власне відмова у виплаті особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати свідчить про факт ймовірного порушення суб`єктом владних повноважень права особи на отримання такої компенсації та зумовлює виникнення у такої особи права на захист у судовій юрисдикційній формі, а саме у формі звернення з відповідним позовом до адміністративного суду. Як слідує із змісту позовної заяви, позивач наголошувала на тому, що про порушення своїх прав дізналася з листа відповідача Головного управління Пенсійного фонду /ГУ ПФ/ України в Рівненській обл. № 5719-5019/К-02/8-1700/21 від 01.07.2021р., в якому відповідач повідомив [PERSON] про відсутність підстав для нарахування та виплати компенсації за втрату частини доходів в зв`язку із порушенням термінів їх виплати (а.с.2). Аналіз описаного позивачем змісту наведеного листа-відповіді пенсійного органу дає підстави для висновку, що наведений лист слід розцінювати як форму волевиявлення відповідача щодо відмови у виплаті позивачеві компенсації втрати частини доходів через порушення строку їхньої виплати. Саме про таке за своєю суттю публічно-владне управлінське рішення йдеться й у положеннях ч.1 ст.7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». За таких обставин, виключно з моменту отримання зазначеного листа-відповіді ГУ ПФ України в Рівненській обл. № 5719-5019/К-02/8-1700/21 від 01.07.2021р. розпочався перебіг передбаченого ч.2 ст.122 КАС України шестимісячного строку для звернення [PERSON] до суду із заявленими позовними вимогами. Слід зазначити, що матеріали справи не містять копії листа-відповіді ГУ ПФ України в Рівненській обл. № 5719-5019/К-02/8-1700/21 від 01.07.2021р. (такий повернутий разом з матеріалами позовної заяви позивачу), а також доказів щодо дійсного моменту отримання позивачем означеного листа-відповіді. Водночас, із розглядуваним позовом [PERSON] звернулася до суду 02.08.2021р., тому навіть якщо брати за точку відліку, з якої розчався перебіг процесуального строку для звернення до суду з позовом, дату оформлення листа-відповіді ГУ ПФ України в Рівненській обл. № 5719-5019/К-02/8-1700/21 від 01.07.2021р., то є очевидним той факт, що відповідна позовна заява подана в межах шестимісячного строку, передбаченого ч.2 ст.122 КАС України. На противагу зазначеному, суд першої інстанції, виснувавши, що позивач пропустив строк для звернення з цим позовом до суду, не взяв до уваги наведених обставин, на підставі чого зробив хибний висновок про наявність підстав для повернення позовної заяви [PERSON] . При вирішенні викладеного питання колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Касаційного адміністративного суду від 09.06.2021р. у справі № 240/186/20, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного питання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відтак, спірна ухвала Рівненського окружного адміністративного суду від 30.09.2021р. про повернення позовної заяви прийнята судом першої інстанції передчасно і без правильного застосування норм процесуального закону. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що повернення позовної заяви в даному випадку суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що за таких умов в суду першої інстанції не було достатніх і належних підстав для повернення позовної заяви [PERSON] на підставі ч.2 ст.123, п.9 ч.4 ст.169 КАС України, а тому оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та передчасною, а відтак не відповідає вимогам закону, через що підлягає скасуванню. Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції. Питання відшкодування апелянту понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги підлягає вирішенню згідно ст.139 КАС України судом першої інстанції за результатами кінцевого вирішення розглядуваного спору по суті. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного повернення позовної заяви, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. Оскільки вимоги апелянта сформульовані в інший спосіб, ніж передбачені нормами ст.ст.312, 320 КАС України повноваження апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Результат розгляду: partial