Рішення адміністративного суду від 2022-06-09 00:00:00+03

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 01 грудня 2020 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовною заявою до Дніпропетровської обласної прокуратури (далі - відповідач), в якій просив стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на його користь середній заробіток за період з 21 лютого 2019 року по 24 червня 2019 року у розмірі 119 284, 58 грн без відрахування обов`язкових платежів. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 21 лютого 2020 року рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №810/855/18 задоволено його позов, яким визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року №м942 к та поновлено на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області з 12 серпня 2016 року та стягнуто з прокуратури Дніпропетровської області на його користь середній заробіток за час вимушено прогулу у розмірі 165 262, 86 грн. Однак, в порушення ст.ст. 371-372 КАС України, прокурором Дніпропетровської області не забезпечено негайне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року у справі №810/855/18, в частині поновлення його на роботі. 05 червня 2019 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду частково задоволено апеляційну скаргу позивача, та змінено рішення, стягнуто з прокуратури Дніпропетровської області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 лютого 2017 року по 21 лютого 2019 року у розмірі 264 057,06 грн без врахування обов`язкових платежів. Постановою Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2019 року у справі №810/855/18 залишено без змін. 26 червня 2019 року наказом прокурора Дніпропетровської області №948 к позивача поновлено на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області з 12 серпня 2016 року. Наказом прокурора Дніпропетровської області від 24 червня 2019 року № 950 к позивача призначено на посаду прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 та увільнено від виконання обов`язків у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом. Так, з часу поновлення позивач отримує середній заробіток, відповідно до статті 119 КЗпП України. Однак, на користь позивача стягнуто середній заробіток за рішенням суду у справі №810/855/18 виключно по 21 лютого 2019 року. Таким чином, внаслідок затримки прокуратурою Дніпропетровської області виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року про поновлення на роботі, йому не виплачено середній заробіток за період з 21 лютого 2019 року по 24 червня 2019 року. Таким чином, виникли підстави для стягнення за спірний період середнього заробітку у розмірі 119 284,58 грн. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року позов задоволено частково, зокрема: стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь [PERSON] середній заробіток за період з 22 лютого 2019 року по 23 червня 2019 року у розмірі 117 829,53 грн. без відрахування обов`язкових платежів. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду від 21 лютого 2019 року у справі №810/855/19 поновлено [PERSON] на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області та в органах прокуратури, а відповідач фактично поновив [PERSON] на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області лише 24 червня 2019 року, а отже відповідачем виконано рішення від 21 лютого 2019 року у справі №810/855/19 із затримкою, яка обраховується з 22 лютого 2019 року по 23 червня 2019 року включно. На підставі вказаного судом зроблено розрахунок, відповідно до якого на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у загальному розмірі 117 829,53 грн. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року у справі №160/15960/20 та ухвалено нове судове рішення, яким позов [PERSON] залишено без розгляду. Суд апеляційної інстанції зазначив, що [PERSON] поновлений на посаді 24 червня 2019 року, проте до суду з цим позовом звернувся лише 01 грудня 2020 року (згідно штампу вхідної кореспонденції суду першої інстанції), тобто більш як через рік після того, як дізнався про порушення своїх прав. Зважаючи на обставини цієї справи у співвідношенні з правовим регулюванням спірних відносин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення позову без розгляду, а також зауважила, що позивачем не наведено обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду у цій категорії спорів. Підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування У касаційній скарзі скаржник указує на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. [PERSON] рішення суду апеляційної інстанції оскаржується відповідно до вимог пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. На обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження позивач зазначає, що судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови не правильно застосовані норми матеріального права, без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі №0440/6027/18, від 27 травня 2021 року у справі №140/3708/19, 11 лютого 2021 року у справі №140/2046/19, від 10 червня 2020 року у справі №620/1715/19, від 23 вересня 2020 року у справі №640/5645/19, від 03 грудня 2020 року у справі №817/660/18, від 17 березня 2021 року у справі №160/3092/20, від 18 березня 2021 року у справі №640/23204/19, від 20 квітня 2021 року у справі №640/17351/19 щодо неможливості залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду без надання позивачеві можливості заявити клопотання про поновлення такого строку. Позиція інших учасників справи Від відповідача до суду надійшов відзив на касаційну скаргу позивача, в якому він просить залишити без задоволення касаційну скаргу позивача, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін. Рух касаційної скарги Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою [PERSON] на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 08 червня 2022 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду. Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи 21 лютого2019 року рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №810/855/18 позов [PERSON] до прокуратури Дніпропетровської області задоволено: визнано протиправним і скасовано наказ прокурора Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року №942к про звільнення [PERSON] з посади прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області та з органів прокуратури з 12 серпня 2016 року; поновлено [PERSON] на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області та в органах прокуратури з 12 серпня 2016 року; стягнуто з прокуратури Дніпропетровської області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 165 262, 86 грн. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2019 року у справі №810/855/18, апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області залишено без задоволення; апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково; рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року змінено, викладено четвертий абзац її резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути з Прокуратури Дніпропетровської області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 лютого 2017 року по 21 лютого 2019 року у розмірі 264 057,06 грн без вирахування обов`язкових платежів.». У іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у справі №810/855/18, касаційну скаргу [PERSON] та Прокуратури Дніпропетровської області залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2019 року залишено без змін. Згідно з наказом прокуратури Дніпропетровської області від 24 червня 2019 року №948к [PERSON] поновлено на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області з 12 серпня 2016 року. Позивач, уважаючи свої права порушеними внаслідок затримки відповідачем виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року у справі №810/855/18 у частині поновлення [PERSON] на посаді, звернувся до суду з цим позовом. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених у статті 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, виходить із такого. Завданням адміністративного судочинства за приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. За приписами частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Відповідно до частини четвертої статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Згідно з пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. Суд апеляційної інстанції залишаючи позов без розгляду, виходив з того, що в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено пропуск позивачем місячного строку звернення до суду, який передбачений частиною п`ятою статті 122 КАС України та підстави для поновлення такого строку позивачем не наведено. Разом з тим звертаючись до суду з вказаним позовом позивач не просив поновити строк звернення до суду, уважаючи, що позов подається в межах процесуального строку. Водночас, системний аналіз положень статті 123 КАС України дає підстави для висновку, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду. Так, статтею 123 КАС України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому скористатись можливістю подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними. Отже, вказані правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі (частини третя та четверта статті 123 КАС України). Аналогічні правила КАС України встановлено і при вирішення питання щодо прийнятності апеляційних та касаційних скарг. Таким чином суд апеляційної інстанції повинен був вжити всіх заходів щодо надання можливості позивачу звернутися із відповідною заявою про поновлення пропущеного строку. Втім, зі змісту судового рішення слідує, що суд апеляційної інстанції не надав можливості позивачу обґрунтувати підстави поважності пропуску строку звернення до суду. З огляду на наведене, залишення вказаного позову без розгляду з мотивів відсутності підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду колегія суддів визнає передчасним, оскільки обов`язковою умовою для застосування частини третьої статті 123 КАС України є залишення позовної заяви без руху за правилами частини першої цієї ж статті. Однак, матеріали справи не містять процесуальних рішень щодо надання можливості позивачу скористатися правом подати заяву, в якій вказати причини (інші причини) поважності пропуску строку звернення до суду. На неможливість залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду без надання позивачеві можливості заявити клопотання про поновлення такого строку Верховний Суд указував у постановах від 11 лютого 2021 року у справі № 140/2046/19, від 10 червня 2020 року у справі № 620/1715/19, від 23 вересня 2020 року у справі № 640/5645/19, від 03 грудня 2020 року у справі № 817/660/18, від 17 березня 2021 у справі № 160/3092/20, від 18 березня 2021 у справі № 640/23204/19, від 20 квітня 2021 року у справі № 640/17351/19 і Суд не знаходить підстав застосовувати інший підхід до тлумачення вимог статті 123 КАС України. Крім того, межі перегляду судом апеляційної інстанції визначені частиною першою статті 308 КАС України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду визначені частиною третьою статті 317 КАС України, а саме: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4)суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. Суд зауважує, що відповідно до статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду. Дана гарантія має бути забезпечена судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Мушта проти України" від 18 листопада 2010 року (Заява N 8863/06) підкреслив, що <…> право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби <…>. Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми процесуального права, внаслідок чого дійшов помилково висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду, що призвело до постановлення незаконного судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі. Отже, оскільки оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції перешкоджає подальшому провадженню у справі та позбавляє права особи на апеляційне оскарження судового рішення, а також не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, то вона підлягає скасуванню. За таких підстав, касаційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, а справа направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. Висновки щодо розподілу судових витрат З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Результат розгляду: partial