Рішення адміністративного суду від 2022-05-31 00:00:00+03

29.09.2021 р. [PERSON] звернулася до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, в якій просив в порядку виконання постанови Козелецького районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2011 року по справі №2-а/2508/7209/2011 за адміністративним позовом [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області стягувача [PERSON] , який помер [INFO] замінити на його правонаступника - [PERSON] . Заяву вмотивовано тим, що він, як єдиний спадкоємець в порядку виконання постанови суду, має право на отримання виплат, що були нараховані за життя [PERSON] , однак не виплачені. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2021 р. у задоволенні заяви відмовлено. Заявник, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову ухвалу, якою задовольнити заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні. Апеляційну скаргу обґрунтовано доводами аналогічними заяві про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Від сторін надійшли клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, що задоволені судом. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2011 року по справі №2-а/2508/7209/2011 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області здійснити перерахунок та виплату [PERSON] підвищень до пенсії у розмірі однієї мінімальної заробітної плати згідно вимог ст. 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком згідно вимог ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії, передбаченого ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсій страхування", за період з 25 січня 2011 року по 22 липня 2011 року включно, за відрахуванням раніше сплачених сум. На виконання постанови суду від 31.10.2011 по справі №2-а/2508/7209/2011 [PERSON] було нараховано та не виплачено 6075,27 грн. (з урахуванням виплачених сум). Згідно повідомлення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 31.10.2011 по справі №2-а/2508/7209/2011 згідно Акту приймання передавання за IV квартал 2020 року від 06 січня 2021 року між Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівській області, який затверджений керівниками відповідних органів, разом з додатками передано для подальшого погашення заборгованості до Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області. Станом на 01.11.2021 постанова Козелецького районного суду Чернігівської області по справі №2-а/2508/7209/2011 від 31.10.2011 стягувачем за якою є [PERSON] від Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області у зв`язку зі смертю стягувача до Управління не надходила. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видана Козелецькою селищною радою Козелецького району Чернігівської області від 12 лютого 2021 року, [PERSON] помер [INFO] .(а.с. 31) [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом (спадкова справа № 67832797). (а.с. 36) Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними. Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано доказів прийняття спадщини, тому відповідно до ст. 1216 ЦК України в даному випадку не відбувся перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, тобто померлого спадкодавця, до спадкоємця, тому відсутні підстави для здійснення процесуального правонаступництва. У статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1404-VIII) під виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) розуміється сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Матківська проти України» від 12 березня 2009 року (заява № 38683/04) зазначено, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання. Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону № 1404-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1404-VIII) сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Положення частини п`ятої статті 15 цього Закону передбачають, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження. Із наведеного нормативного визначення випливає, що виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішення законної сили або за інших умов, встановлених законом. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна однієї сторони провадження іншою. Така заміна є прийнятною, серед іншого, у правовідносинах, що допускають правонаступництво. Процесуальний закон та спеціальний закон, який регулює підстави, порядок та спосіб виконання судових рішень, не обмежує можливість заміни сторони виконавчого провадження залежно від загальних умов та порядку (етапу) здійснення виконавчого провадження, приміром з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа. Підстави та порядок заміни сторони виконавчого провадження викладені у ст.379 КАС України, зокрема визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Частиною 4 цієї статті прямо передбачено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 Цивільного кодексу України). Отже, процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участь у цьому процесі. Отже, матеріальне правонаступництво тісно пов`язане з процесуальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому, незалежно від підстав матеріального правонаступництва процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні. Матеріали справи свідчать, що 16 червня 2021 року в провадженні приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Рожець А.П., по заяві [PERSON] №344 було заведено спадкову справу №109/2021 після померлого [INFO] [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований в [ADDRESS] . Разом з тим, апелянтом не спростовано, що свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] станом на 4 листопада 2021 року єдиному спадкоємцю [PERSON] не видавалось. Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено, що заявник тільки подав заяву до нотаріальної контори, але спадщину не прийняв, тому відповідно до ст. 1216 ЦК України в даному випадку не відбувся перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, тобто померлого спадкодавця, до спадкоємця. З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає правильними висновок суду першої інстанції про безпідставність заяви про заміну сторони виконавчого провадження на цей час, тому заява задоволенню не підлягає. Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді заяви неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2021 р. слід залишити без змін.

Результат розгляду: denied