Рішення адміністративного суду від 2022-04-21 00:00:00+03

16.07.2021 року [PERSON] подав до суду першої інстанції адміністративний позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просив: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років [PERSON] під час її перерахунку з 86% від відповідних сум грошового забезпечення на 70 %. - зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Херсонській області здійснити з 01.01.2018 року перерахунок пенсії за вислугу років [PERSON] в розмірі 86% від відповідних сум грошового забезпечення. - зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Херсонській області виплатити позивачу різницю між нарахованою йому та отриманою ним пенсією за період з 01 січня 2018 року по день, з якого почнеться виплата перерахованої йому у п.2 пенсії за вислугу років. Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 року позовну заяву було залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення її недоліків протягом десяти днів з моменту отримання ухвали, шляхом надання доказів звернення [PERSON] до відповідача зі спірного питання станом на момент звернення до суду. 18.08.2021 року через "Електроний суд" на виконання вказаної ухвали суду представником позивача надано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 20.08.2021 року продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання доказів звернення [PERSON] до відповідача зі спірного питання станом на момент звернення до суду. 07.09.2021 року через "Електроний суд" на виконання вказаної ухвали суду представником позивача знов подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 року позовну заяву [PERSON] повернуто позивачеві. Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт зазначив, що відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Позивач вказував на те, що підставою для звернення з даним позовом до суду першої інстанції став факт зменшення відповідачем відсоткового розміру пенсії позивача з 86 % до 70 %, що підтверджено розрахунками пенсії, наданими до позовної заяви.. Позивач зазначив, що предметом спору у даній справі є дія відповідача, направлена на зміну відсоткового значення розміру пенсії при здійсненні її перерахунку з 01.01.2018 року на підставі постанови КМУ № 103 у зв`язку з підвищенням сум грошового забезпечення, що визначені станом на 01.03.2018 року відповідно до постанови КМУ № 704. Також апелянт зазначив, що в даному випадку законом не встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору та досудове врегулювання спору є правом позивача, а не обов`язком, тому позивач не надавав до суду докази звернення позивача до відповідача зі спірного питання з метою досудового врегулювання спору. На думку позивача, статтею 171 КАС України передбачено, які питання вирішує суд при відкритті провадження у справі, і в наведеній статті відсутнє право суду вирішувати питання про наявність чи відсутність предмету спору, надавати оцінку доказам, оскільки це питання, які згідно процесуального закону віднесено до стадії розгляду судової справи, а тому апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно вимагав надати докази досудового врегулювання спору та безпідставно прийняв ухвалу про повернення позовної заяви. З огляду на викладене апелянт просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову ухвалу, якою відкрити провадження у справі. Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне: Ухвалюючи судове рішення про повернення позовної заяви [PERSON] , суд першої інстанції виходив з того, що спосіб захисту прав, свобод та інтересів визначається позивачем залежно від поведінки суб`єкта владних повноважень - відповідача, тобто за наслідками прийняття акта індивідуальної дії, вчинення або не вчинення відповідно до вимог закону певних дій, а тому, звертаючись до суду із позовною заявою, особа повинна чітко зазначити рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що порушили її право саме при виконанні ним владних управлінських функцій та повинна вказати спосіб захисту свого порушеного права. Суд першої інстанції вказав на те, що у будь-якому випадку підставою звернення до адміністративного суду із позовом є прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, вчинення дії чи бездіяльності стосовно позивача, що призвело до порушення його прав, свобод та інтересів, які підтверджуються відповідно рішеннями або листуванням зі спірного питання. Також суд зазначив, що надання представником позивача на підтвердження оскаржуваних дій відповідача відповідних довідок про розмір грошового забезпечення та розрахунків пенсії позивача без отримання позиції відповідача щодо спірних питань не свідчить про протиправність дій чи бездіяльності останнього, як суб`єкта владних повноважень. Відтак, суддя дійшов висновку, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалах від 26.07.2021 року та від 20.08.2021 року, а саме, не надано доказів звернення його до відповідача зі спірного питання станом на момент звернення до суду, що є підставою для застосування наслідків, передбачених пунктом 1 ч. 4 ст. 169 КАС України Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне: Відповідно до статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Завданням адміністративного судочинства, згідно ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. При цьому, ч. 2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Статтею 171 КАС України передбачено, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 цієї статті визначено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі. Згідно ст. 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Відповідно до п.п. 4, 5, 6, 9 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються, зокрема: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ч. 4 ст. 161 КАС України). В свою чергу, відповідно до статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В даному випадку, звертаючись до суду першої інстанції, позивач у прохальній частині позову виклав конкретні матеріально-правові вимоги до відповідача, які являють собою предмет позову, а саме, просив суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області щодо зменшення основного розміру його пенсії за вислугу років під час її перерахунку з 86% від відповідних сум грошового забезпечення на 70 % та зобов`язати відповідача здійснити з 01.01.2018 року перерахунок його пенсії за вислугу років в розмірі 86% від відповідних сум грошового забезпечення із виплатою різниці між нарахованою йому та отриманою ним пенсією за період з 01 січня 2018 року по день, з якого почнеться виплата перерахованої йому пенсії за вислугу років. У поданому позові позивач також виклав обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, в тому числі, порушення своїх прав оскаржуваними діями відповідача. При цьому, на підтвердження викладених обставин [PERSON] подав до суду розрахунки пенсії станом на 26.04.2010 року, 28.05.2010 року, 31.12.2010 року, 01.01.2012 року, 31.12.2012 року, 01.01.2014 року, 31.12.2014 року, 01.01.2017 року, 31.12.2017 року, 01.01.2018 року, 31.12.2018 року, 01.01.2020 року, 31.12.2020 року, 20.04.2021 року. З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що позивачем при зверненні з позовною заявою було дотримано вимоги пунктів 4, 5, 9 частини 5 статті 160 КАС України. Колегія суддів звертає увагу на те, що частиною 4 статті 161 КАС України зобов`язано позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. При цьому, такий обов`язок виникає у позивача саме за наявності у нього таких доказів. У разі існування доказів, однак відсутності їх у позивача, останній повинен зазначити докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою. Таким чином за відсутності доказів у позивача, вимога щодо їх надання є безпідставною. Залишаючи без руху позовну заяву, суд першої інстанції посилався на те, що матеріали позовної заяви не містять доказів звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зі спірних питань з метою їх вирішення у досудовому порядку. Вказані обставини, на думку суду першої інстанції, свідчать про відсутність спору між сторонами у справі на момент звернення позивача до суду. Колегія суддів вважає такі висновки суду помилковими, з огляду на те, що відповідно до частини першої статті 17 КАС України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Виходячи з аналізу положень КАС України та практики Верховного Суду (постанова від 26 березня 2020 року у справі № 1.380.2019.002643), досудове врегулювання спору - це вчинення сукупності дій, за допомогою яких юридичний конфлікт вирішується без звернення до суду шляхом досягнення угоди між сторонами або відмови однієї або обох сторін від взаємних претензій. Застосування або незастосування інституту досудового врегулювання спорів є виключним правом особи, за винятком встановлених у законі випадків. Приписами пункту 4 частини четвертої статті 169 КАС України можливість повернення позовної заяви у зв`язку з ненаданням доказів звернення до відповідача для досудового врегулювання спору обумовлена конкретними випадками, в яких закон визначає обов`язковість досудового врегулювання спорів. Такі випадки, з огляду на викладене, повинні містити послідовність дій учасників спору та форму їх вираження (наприклад, звернення зі скаргою, вимогою чи в іншій формі) з метою досягнення угоди між сторонами. В даному випадку у спірних правовідносинах закон не передбачає обов`язкового застосування інституту досудового врегулювання спорів, а тому ненадання позивачем доказів звернення до Головного управління ПФУ в Херсонській області зі спірних питань з метою їх вирішення у досудовому порядку не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху та в подальшому повернення позовної заяви. При цьому в ухвалі про залишення без руху позовної заяви [PERSON] суд посилався на те, що отримання позивачем від відповідача довідок про перерахунок пенсії не свідчить про його протиправну бездіяльність. Колегія суддів звертає увагу на те, що в даному випадку позивачем не оскаржувалась бездіяльність відповідача, а підставою звернення до суду став факт вчинення відповідачем дій по зменшенню відсоткового розміру пенсії, які, на думку, позивача є протиправними. При цьому, на підтвердження цього факту позивач надав відповідні розрахунки пенсії, які свідчать про вчинення відповідачем конкретних дій, як суб`єктом владних повноважень, і оцінка яким повинна бути надана судом під час розгляду справи по суті. Дія - активна поведінка суб`єкта владних повноважень (органу чи посадової особи). Об`єктом оскарження може бути як одноразова, так і триваюча дія, яка порушує права чи інтереси позивача. Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дії або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Отже, підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Як вже зазначалось вище, в поданому адміністративному позові позивачем було зазначено обґрунтування заявлених позовних вимог, в тому числі, обґрунтовано як дії відповідача порушують його права та інтереси. Враховуючи викладене висновок суду першої інстанції про те, що підтвердженням вчинення суб`єктом владних повноважень дій, які порушують права та інтереси позивача, є саме листування між позивачем та відповідачем зі спірного питання є помилковим. Також колегія суддів вважає помилковим твердження суду про те, що надання довідок про розмір грошового забезпечення та розрахунків пенсії без отримання позиції відповідача щодо спірних питань не свідчить про протиправність його дій чи бездіяльності як суб`єкта владних повноважень, оскільки це не відповідає нормам процесуального закону. Так, нормами КАС України, а саме статтею 162 КАС України, передбачено можливість подання відповідачем відзиву на позовну заяву (відзиву), в якому він викладає заперечення (за наявності) проти позову, зокрема, щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права. Таким чином, отримання позиції відповідача щодо спірного питання не є передумовою звернення особи до суду, а тому відсутність такої не може бути підставою для повернення позовної заяви. З огляду на все вищевикладене колегія суддів вважає, що в даному випадку позивачем при зверненні до суду були дотримані норми КАС України, які регламентують порядок звернення з позовною заявою, а тому підстави для залишення поданого позову без руху та в подальшому повернення позовної заяви позивачеві були відсутні. Зважаючи на все вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з неправильним застосуванням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спірного питання, а тому, на підставі ст. 320 КАС України оскаржувана ухвала Херсонського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 року підлягає скасуванню. В поданій апеляційній скарзі апелянт просив скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відкрити провадження у справі. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне: Згідно ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції. В свою чергу ст. 320 КАС України передбачено право суду апеляційної інстанції за наслідками скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, саме направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Повноваженнями вирішувати питання щодо відкриття провадження у справі за позовною заявою суд апеляційної інстанції не наділений. Враховуючи все вище викладене, колегія судів приходить до висновку, що оскільки судом першої інстанції при прийнятті ухвали від 18.10.2021 року про повернення позовної заяви [PERSON] з підстав не усунення недоліків позовної заяви, було порушено норми процесуального права, що призвело до її неправильного вирішення, відтак, відповідно до ч. 3 ст. 312, ст. 320 КАС України, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду. При цьому, колегія суддів враховує, що Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Вказаний Указ Президента України було затверджено Верховною Радою України Законом від 24 лютого 2022 року № 2102-IX. Указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Вказаний Указ Президента України було затверджено Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX. Відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені, зокрема, статтею 55 Конституції, яка кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно ст. 122 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. У зв`язку з тимчасовою окупацією з боку Російської Федерації міст та сел Херсонської області та тимчасовою неможливістю Херсонським окружним адміністративним судом здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховним Судом 18.03.2022 року було прийнято розпорядження № 11/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької Харківської та Херсонської областей), згідно з яким змінено підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду та визначено, що такі справи підсудні Одеському окружному адміністративному суду. Враховуючи викладене, дана адміністративна справа № 540/3544/21 підлягає направленню для продовження розгляду за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду.

Результат розгляду: partial