Рішення адміністративного суду від 2022-06-14 00:00:00+03

Фізична особа-підприємець [PERSON] (далі за текстом також - позивач, ФОП [PERSON] ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі за текстом також - ГУ ДПС у Харківській області, відповідач), в якому просила: - визнати протиправним та скасувати рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку № 13220/20-40-24-14-09 від 08.07.2021; - зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області поновити реєстрацію, як платника єдиного податку ФОП [PERSON] . Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, з викладенням висновків, які не відповідають обставинам справи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач наводить обставини справи та нормативно - правове обґрунтування, викладені ним у позовній заяві, вказує на їх неврахування судом першої інстанції. За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. У поданому клопотанні про долучення до матеріалів справи доказів позивач зазначив, що у зв`язку з наявністю у платника податків податкового боргу з єдиного податку з фізичних осіб у сумі 19733,58 грн., контролюючим органом 30.11.2021 сформовано та направлено ФОП [PERSON] податкову вимогу № 0099854-1311-2030, проте, у зв`язку з погашенням податкового боргу, станом на 21.01.2022 така вимога є відкликаною. Просить врахувати зазначене під час апеляційного розгляду справи, надавши копії документів, які підтверджують вказані обставини. Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в яких він зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не містить у собі зазначення нових обставин, які б спростовували рішення суду першої інстанції. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що посадовими особами відповідача проведено камеральну перевірку позивача з 01.01.2021 по 30.06.2021. За висновками камеральної перевірки встановлено, що позивач порушив норми, передбачені абц. 8 п.п. 298.2.3. п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України, а саме: нездійснення платником податків переходу на сплату інших податків і зборів у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місця протягом двох послідовних кварталів у розмірі, що перевищує суму, визначену абц. 3 п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України. За результатами перевірки головним державним ревізором Центрального відділу податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДПС у Харківській області Клуніченко С. М. складено акт на підставі п.п. 75.1.1. п. 75.1. ст. 75, ст. 75, п. 86.2 ст. 86, п. 299.11 ст. 299 Податкового кодексу України. На підставі акта Головним управлінням ДПС у Харківській області прийняте рішення № 13220/20-40-24-14-09 від 08.07.2021 про анулювання та виключення з Реєстру платників єдиного податку Фізичної особи-підприємця [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Відповідач, посилаючись на приписи п.п. 3 п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України з 01 липня 2021 року, виключив ФОП [PERSON] з Реєстру платників єдиного податку. Підставою виключення позивача з Реєстру платників єдиного податку стало порушення абц. 8 п.п. 298.2.3. п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України, а саме, нездійснення платником податків переходу на сплату інших податків і зборів у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місця протягом двох послідовних кварталів у розмірі, що перевищує суму, визначену абц. 3 п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України. Позивач, уважаючи такі дії відповідача протиправними, звернуся до суду з позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходячи з того, що ФОП [PERSON] порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності в частині порушення приписів абз. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 та п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України, оскільки наявність податкового боргу протягом двох послідовних кварталів у платника, що перебуває на спрощеній системі оподаткування створює обов`язок для такого платника перейти на сплату інших податків і зборів в останній день другого із двох послідовних кварталів, згідно з абз. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України та, відповідно, недотримання такої умови є підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку за рішенням контролюючого органу, згідно з абз. 3 п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України, дійшов висновку, що відповідач діяв у спосіб та відповідно до повноважень, наданих йому законодавством України, а тому оскаржуване рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку від 08.07.2021 за № 13220/20-40-24-14-09 є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню. Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке. Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України) в редакції, що були чинними на момент їх виникнення. Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя). Відповідно до абзацу 2 пункту 294.1 статті 294 Податкового кодексу України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал. Податковий (звітний) період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду (пункт 294.2 статті 294 Податкового кодексу України). Згідно із пунктом 295.3 статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал. Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів (підпункт 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України). Відповідно до підпункту 3 пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу. Пунктом 299.11 статті 299 Податкового кодексу України передбачено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом. Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому, реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. Таким чином, наявність у платника єдиного податку першої - третьої групи податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів є обставиною, з якою ПК України пов`язує можливість анулювання свідоцтва платника єдиного податку, а відтак, у справах цієї категорії істотне значення має встановлення обставин наявності такого податкового боргу. Слід також зазначити, що норми Податкового кодексу України не передбачають встановлення певної форми рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку. Таке рішення надається платнику податків у письмовій формі за підписом керівника контролюючого органу з обов`язковим зазначенням підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку. Як убачається з матеріалів справи, згідно з відомостями ITC «Податковий блок» ФОП [PERSON] з 18.12.2001 по теперішній час перебуває на обліку в ГУ ДПС та з 01.01.2012 підприємницьку діяльність здійснює із застосуванням спрощеної системи оподаткування (2 група, ставка 20), у зв`язку з чим була включена до Реєстру платників єдиного податку. З 01 липня 2021 року відповідач виключив ФОП [PERSON] з Реєстру платників єдиного податку рішенням № 13220/20-40-24-14-09 від 08.07.2021 про анулювання та виключення з Реєстру платників єдиного податку Фізичної особи-підприємця [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) з посиланням на приписи п.п. 3 п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України, у зв`язку порушенням абц. 8 п.п. 298.2.3. п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України. Судовим розглядом установлено, що підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення № 13220/20-40-24-14-09 від 08.07.2021 слугувала наявність у позивача податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів: І кварталу 2021 року та II кварталу 2021 року. Оскаржуване рішення містить посилання на норми матеріального права, що є юридичною підставою його прийняття, та посилання на документи, що стали підставою для анулювання, а саме: акт від 08.07.2021 № 11695/20-40-24-14-09 та інтегровану картку платника єдиного податку. Безпосередньо в акті зазначені результати перевірки правомірності перебування на спрощеній системі оподаткування позивача (а.с. 9). З інтегрованої картки платника ФОП [PERSON] з єдиного податку за 2020 рік убачається, що з 20.02.2020 за позивачем обліковувалась недоїмка з єдиного податку, яка не переривалась. Станом на 30.04.2021 податковий борг з єдиного податку складав 12533,58 грн, станом на 31.07.2021 - 14933,58 грн. За додатково поданими позивачем під час апеляційного розгляду справи документами встановлено, що у зв`язку з наявністю у платника податків податкового боргу з єдиного податку фізичних осіб станом на 29.11.2021 у сумі 19733,58 грн., ГУ ДПС у Харківській області в автоматичному режимі сформовано і направлено платнику податків податкову вимогу № 0099854-1311-2030 від 30.11.2021, яка отримана позивачем 13 грудня 2021 року та оскаржена в адміністративному порядку. За результатами розгляду скарги позивача Державна податкова служба України листом від 24.01.2022 повідомила позивача про те, що за даними ІТС «Податковий блок», станом на 21.01.2021 податковий борг з єдиного податку фізичних осіб у ФОП [PERSON] відсутній у зв`язку з приведенням у відповідність до вимог чинного законодавства. Також, у листі вказано, що оскільки податковий борг, який зазначений у податковій вимозі ГУ ДПС у Харківській області від 30.11.2021 за № 0099854-1311-2030, відсутній, така податкова вимога відповідно до п.п. 60.1.1. п. 60.1 ст. 60 ПК України вважається відкликаною. За таких обставин, ураховуючи відсутність у платника, що перебуває на спрощеній системі оподаткування, податкового боргу протягом двох послідовних кварталів та, відповідно, обов`язку для такого платника перейти на сплату інших податків і зборів в останній день другого із двох послідовних кварталів згідно з абз. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України, що було єдиною підставою для прийняття оскаржуваного рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку ФОП [PERSON] згідно з абз. 3 п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про протиправність рішення відповідача про анулювання реєстрації платника єдиного податку № 13220/20-40-24-14-09 від 08.07.2021. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 05 січня 2021 року у справі № 826/48/16. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Конституційний Суд у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах. Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути відповідним наявним обставинам. Якщо особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, вона має право звернутися до суду та просити про їх захист у спосіб, передбачений у ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, спираючись на ч. 2 ст. 245 КАС. Водночас, у частинах 3 та 5 ст. 245 КАС установлено спеціальні способи захисту порушених прав, які застосовуються за наявності певних обставин, індивідуально в кожному окремому випадку. Зокрема, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень учинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, по захист яких він звернувся до суду. Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, з огляду на встановлені під час судового розгляду обставини справи, колегія суддів уважає за необхідне зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області поновити реєстрацію як платника єдиного податку ФОП [PERSON] . Отже, за встановлених в ході апеляційного розгляду обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Доводи апеляційної скарги приймаються колегією суддів в якості належних. Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З урахуванням встановлених обставин, що мають значення для справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Наявною у матеріалах справи квитанцією № 2012 від 03.09.2021 підтверджено, що ФОП [PERSON] під час звернення до суду з позовом у цій справі сплатила судовий збір у загальному розмірі 4540,00 грн. Між тим, відповідно до тексту поданої позовної заяви, позивачем у межах спору заявлена одна основна позовна вимога немайнового характеру (а саме - про визнання протиправним та скасування рішення), а інша заявлена ним вимога зобов`язального характеру в розумінні п. 23 ч. 1 ст. 4 Кодексу є похідною. Таким чином, при поданні цієї позовної заяви до адміністративного суду позивач мав сплатити 2270,00 грн, а отже ним зайво сплачено судовий збір у сумі 2270,00 грн. З урахуванням приписів пункту 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» позивач за подання апеляційної скарги мав сплатити 3405,00 грн (2270,00 грн х 150 %), проте, згідно з квитанцією № 0.0.2363873748.1 від 02.12.2021 сплатив 6810,00 грн. Отже, при подані апеляційної скарги до адміністративного суду позивачем зайво сплачено судовий збір у сумі 3405,00 грн (6810,00 грн - 3405,00 грн). З огляду на те, що сплата зазначеної суми у розмірі 5675,00 грн (2270,00 грн + 3405,00 грн) не була обумовлена необхідністю сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги позивачем, зазначена сума не є судовими витратами у розумінні ст. 132 КАС України, а отже, не підлягає відшкодуванню шляхом розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції. З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з Головного управління ДПС у Харківській області на користь Фізичної особи-підприємця [PERSON] витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги на рішення суду в сумі 5675,00 грн (2270,00 грн + 3405,00 грн). Що стосується решти суми коштів, сплачених позивачем в оплату судового збору при поданні позову (2270,00 грн.) та апеляційної скарги (3405,00 грн), то питання щодо їх повернення може бути розглянуте судом за наслідками подання позивачем до суду окремої заяви про повернення судового збору, сплаченого у більшому розмірі, ніж передбачено законодавством.

Результат розгляду: granted