Рішення адміністративного суду від 2023-08-17 00:00:00+03

У вересні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ТРАНС-ІНВЕСТ» (далі - позивач, ТОВ «КОМПАНІЯ ТРАНС-ІНВЕСТ», Товариство) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач, ГУ ДПС), у якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС від 31 березня 2021 року № 4058/04-36-09-03/38465370 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1000000,00 грн. На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що Податковий кодекс України (далі - ПК України) не встановлює строку для реєстрації акцизного складу, а до моменту закінчення фактичної перевірки (18 лютого 2021 року) позивач здійснив реєстрацію акцизного складу, що виключає підстави для застосування штрафних санкцій на підставі пункту 128-1.2 статті 128 ПК України. Також позивач посилався на порушення ГУ ДПС процедури проведення перевірки, оскільки у наказі про її призначення здійснено лише посилання на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України без зазначення, що саме стало підставою для такої перевірки. Крім того, перевірку проведено не за місцезнаходженням юридичної особи, що суперечить вимогам ПК України. Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 03 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року, у задоволенні позову відмовив. Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили такі обставини. 09 лютого 2021 року ГУ ДПС видало наказ №449-п про проведення фактичної перевірки ТОВ «КОМПАНІЯ ТРАНС-ІНВЕСТ», яку провело у період з 12 лютого 2021 року по 18 лютого 2021 року за адресою: вул. Нікопольське шосе, 165, м. Кривий Ріг. За результатами фактичної перевірки складено Акт №2364/04-36-09-03/38465370 від 18 лютого 2021 року про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС (далі - Акт перевірки), у якому зафіксовано порушення ТОВ «КОМПАНІЯ ТРАНС-ІНВЕСТ» підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України. У Акті перевірки зазначено, що ТОВ «КОМПАНІЯ ТРАНС-ІНВЕСТ» отримало протягом 2020 року пальне в обсягах, що перевищує 1000 м. куб. (1000000 літрів), але не забезпечено реєстрацію в Системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (далі - СЕАРП та СЕ) акцизного складу за місцем провадження господарської діяльності. На підставі висновків Акта перевірки ГУ ДПС прийняло податкове повідомлення-рішення №4058/04-36-09-03/38465370 від 31 березня 2021 року, яким на підставі пункту 128-1.2 статті 128-1 ПК України до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1000000,00 грн. За результатами розгляду скарги на зазначене податкове повідомлення-рішення Державна податкова служба України прийняла рішення №17441/6/99-00-06-03-01-06 від 29 липня 2021 року, яким податкове повідомлення-рішення залишила без змін, а скаргу Товариства - без задоволення. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що факт вчинення позивачем порушення, передбаченого підпунктом 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України, знайшов своє підтвердження при розгляді даної справи, відповідно, притягнення позивача до відповідальності на підставі пункту 128-1.2 статті 128-1 ПК України є правомірним. За позицією судів реєстрація акцизного складу позивачем 18 лютого 2021 року, тобто до закінчення проведення відповідачем фактичної перевірки, не звільняє його від відповідальності з огляду на наявність прямої законодавчої заборони здійснення зберігання, реалізації пального та здійснення такої діяльності протягом 2020 року. Надаючи правову оцінку доводам позивача щодо порушення процедури проведення перевірки, суд першої інстанції зазначив, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе, однак ТОВ «КОМПАНІЯ ТРАНС-ІНВЕСТ» не скористалось правом на недопущення посадових осіб контролюючого органу до фактичної перевірки. Більш того, матеріали справи не містять і доказів оскарження наказу №449-п від 09 лютого 2021 року. Водночас суд апеляційної інстанції зазначив, що процедура проведення перевірки не була порушена, оскільки у наказі вказано юридичну підставу для проведення перевірки, що свідчить про його правомірність та обґрунтованість, а приписи ПК України не містять заборони проведення такої перевірки поза місцем реєстрації позивача за умови дотримання вимог пункту 81.1 статті 81 ПК України, які в даному випадку були виконані відповідачем. Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, ТОВ «КОМПАНІЯ ТРАНС-ІНВЕСТ» подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю. Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій застосували підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 12 жовтня 2021 року у справі № 120/5729/20-а, від 21 липня 2022 року у справі № 320/1864/21. На переконання позивача, недостатнім є відображення в наказі лише юридичної підстави для призначення перевірки, а має бути також зазначено, які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки. Водночас, оскільки у відзиві на позов ГУ ДПС зазначало, що підставою для проведення фактичної перевірки стали відомості з реєстру про отримання позивачем певної кількості пального, є підстави вважати, що саме отримана інформація стала підставою для призначення перевірки, яку протиправно не відображено у наказі. Також скаржник зазначає про неправильне застосування судами підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України і пункту 128-1.2 статті 128-1 ПК України за відсутності висновку Верховного Суду з питання їх застосування у подібних правовідносинах. На переконання позивача, строк реєстрації акцизного складу після 01 червня 2019 року законодавством не встановлено, а термін реєстрації згідно з Порядком електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 квітня 2019 року № 408 (далі - Порядок № 408), не стосуються позивача як розпорядника акцизного складу, оскільки не було факту реалізації пального. Як зазначає позивач, норми податкового законодавства передбачають умову, за наявності якої виникає необхідність реєстрації акцизного складу - отримання протягом календарного року пального в певному обсязі. Водночас відсутня норма, яка визначає чіткий строк/термін реєстрації акцизного складу: одразу після досягнення встановленої норми обсягу пального або ж протягом цього/наступного календарного року. Оскільки передбачена відповідальність за відсутність реєстрації акцизного складу, важливим є усунення прогалини в нормі щодо строку такої реєстрації. Об`єктивною стороною порушення за пунктом 128-1.2 статті 128 ПК України є саме відсутність, а не несвоєчасність реєстрації акцизних складів. Станом на час закінчення перевірки та винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення акцизний склад вже був зареєстрований. Отже, відсутній висновок Верховного Суду щодо підстав застосування відповідальності згідно з пунктом 128-1.2 статті 128 ПК України: відсутність факту реєстрації акцизного складу або відсутність факту та прострочення такої реєстрації. При обґрунтуванні доводів касаційної скарги позивач посилався на пункти 1 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України, на підставі яких Верховний Суд ухвалою від 15 лютого 2023 року відкрив касаційне провадження у цій справі з метою перевірки зазначених доводів позивача. 27 лютого 2023 року від ГУ ДПС надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому відповідач, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, а також правильне застосування судами норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін. Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а також доводи відзиву на касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке. Ключовими питаннями у цій справі, які складають межі перевірки судом касаційної інстанції правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, є: 1) перевірка правильності висновків судів про дотримання ГУ ДПС процедури проведення фактичної перевірки в аспекті повноти відображення в наказі про її проведення підстав; 2) застосування підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України у питанні моменту виникнення обов`язку з реєстрації акцизного складу, а також доведеність наявності у діях позивача складу правопорушення, за яке передбачена відповідальність пунктом 128-1.2 статті 128-1 ПК України, у випадку, якщо до дня закінчення фактичної перевірки акцизний склад було зареєстровано. Відповідно до частин першої і третьої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги. Вирішуючи перше ключове питання у цій справі, колегія суддів виходить з того, що, як вбачається з матеріалів справи, у наказі № 449-п від 09 лютого 2021 року підстави для призначення перевірки сформульовані таким чином: «

Результат розгляду: granted