Рішення адміністративного суду від 2022-05-31 00:00:00+03

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач, звернувся до суду з позовом до військової частини [NUMBER] про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що на виконання судового рішення військовою частиною здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивачу із застосуванням базового місяця квітень 2016 р. замість належного січень 2008 р., в результаті чого сплачено значно меншу суму грошових коштів. Так, позивач зазначає, що зміна посадових окладів військовослужбовців мала місце лише в березні 2018 р. на підставі постанови КМУ № 704 від 30.08.17р., а тому січень 2008 р. є базовим місяцем для нарахування індексації відповідно до Порядку № 1078. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії військової частини [NUMBER] щодо нарахування та виплатити [PERSON] індексації грошового забезпечення за період 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, виходячи з базового місяця січень 2016 року. Зобов`язано військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням останнього базового місяця, який по відношенні до [PERSON] встановлено згідно абз. 1 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення від 17.07.2003 № 1078 в редакції, що діяла до 01.12.2015. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не врахував, що базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення військовослужбовців за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, є січень 2008 року, відповідно до Постанови №1294, яка набрала чинності з 01.01.2008 року та якою було востаннє підвищено посадові оклади військовослужбовцям. На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне: Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] з 1 січня 2016 року по 12 серпня 2018 року. Наказом командира військової частини [NUMBER] № 173 від 10 серпня 2018 р. полковника [PERSON] виключено з 12.08.2018 року зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення \~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~13 серпня 2018 року наказом командира військової частини [NUMBER] № 193 полковника [PERSON] зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] та на всі види забезпечення. \~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~15 жовтня 2020 року наказом командира військової частини [NUMBER] №230 виключено полковника [PERSON] \~зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Малиновського РТЦК та СП м. Одеси. \~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач звернувся до Військової частини [NUMBER] , Військової частини [NUMBER] із запитами про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення. 15 грудня 2020 року листом Військової частини [NUMBER] повідомлено представника позивача про те, що кошти на виплату індексації в період з 01.01.2016 по 29.02.2018 були відсутні. 18 травня 2020 року листом Військової частини [NUMBER] повідомлено представника позивача про те, що індексацію грошових доходів було проведено в повному обсязі за період з 15.10.2018 по 15.10.2020, відповідно до встановленого базового місяця індексації у військовій частині [NUMBER] . На переконання позивача, у періоді проходження військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме: у період з 16.04.2016 по 28.02.2018 не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, що зумовило його звернутися до суду. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року по справі № 420/1261/21 позов [PERSON] до Військової частини [NUMBER] , Військової частини [NUMBER] про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково та, зокрема, зобов`язано військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно. В іншій частині позовних вимог відмовлено. На виконання вищезазначеного судового рішення в/ч [NUMBER] виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.16 по 28.02.18 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2016 р., в сумі 4503,68 грн. Позивач, не погоджуючись із сумою нарахованої та виплаченої індексації, вважаючи її істотно зменшеною без правових на те підстав, звернувся до суду із даним позовом. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належний обрахунок індексації грошового забезпечення військовослужбовців в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 можливо забезпечити шляхом застосування останнього базового місяця, який по відношенні до конкретної особи було встановлено згідно абз.1 п.5 Порядку №1078 в редакції, що діяла до 01.12.2015. Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду не погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Згідно з ст.1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Відповідно до ч.2 \~статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з положеннями ст.8 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Преамбулою Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Відповідно до ст.1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями ст.2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг. Частиною 1 статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Згідно з ч.1 ст. 6 Закону України Про індексацію грошових доходів населення у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Згідно зі ст.5 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Відповідно ч. 2 ст. 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року (далі - Порядок №1078). Пунктом 11 Порядку № 1078 встановлено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення». У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 7 пункту 4 Порядку №1078). Пунктом 6 Порядку № 1078 визначено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. На підставі аналізу вищенаведених положень законодавства, можливо дійти висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року по справі № 620/1892/19. На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року по справі № 420/1261/21 в/ч [NUMBER] виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.16 по 28.02.18 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2016 р., в сумі 4503,68 грн. Проте, на думку апелянта, базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення є січень 2008 р., відтак відповідач невірно обчислив та виплатив не у повному обсязі індексацію за період з 01.01.16 по 28.02.18. Так, у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів»\~ \~\~№ 1013 від 09.12.2015\~ \~\~р. (далі - Постанова № 1013) істотно змінився порядок індексації зарплати та інших доходів населення. Внесеними змінами передбачено ряд новел в порядку проведення індексації грошових доходів населення. Зокрема, якщо раніше базовим місяцем вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати), то після прийняття Постанови №1013 місяцем підвищення став місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного грошового утримання, стипендій, виплат із соціального страхування (п.5 Порядку № 1078). Крім того, якщо раніше базовий місяць (місяць підвищення) визначався у разі коли зросла зарплата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати, то після внесення змін - тільки у разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). У редакції Постанови № 1013 п. 5 Порядку № 1078 викладено у такій редакції: "У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу". Отже, починаючи з 01.12.2015 р. обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку обіймає працівник, у тому числі військовослужбовець. Наведене підтверджується роз`ясненнями Мінсоцполітики, наданими Департаменту фінансів Міністерства оборони України листом № 78/о/66-17 від 08.08.2017 р. Поряд із цим, п.1 Постанови № 1013 передбачено підвищення з 01.12.2015 р. посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати) працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери та деяких інших працівників. При цьому, підвищення окладів не стосувалось військовослужбовців. Тобто, Постановою № 1013 були підвищені оклади майже в усіх галузях бюджетної сфери (за винятком працівників 1 - 3-го тарифних розрядів за ЄТС), окрім окладів у складі грошового забезпечення військовослужбовців. Отже, місяць в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Разом з тим, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. Постановою Кабінету Міністрів України №1294\~ від 07.11.2007р. "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", яка набрала чинності 01.01.2008р. та втратила чинність 01.03.2018р. (далі - Постанова №1294), встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком №1 до Постанови №1294. Таким чином, зміна посадових окладів військовослужбовців відбулась 01.01.2008 р. згідно з\~ \~\~постановою Кабінету Міністрів України №1294\~ від 07.11.2007р. Надалі розмір посадового окладу\~ військовослужбовців було змінено 01.03.2018р. згідно з\~ \~\~постановою Кабінету Міністрів України №704\~ від 30.08.2017р. Відтак, якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулось у січні 2008 року, то для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю за спірний період має застосовуватись січень 2008 року. Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що належний обрахунок індексації грошового забезпечення військовослужбовців в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 можливо забезпечити шляхом застосування останнього базового місяця, який по відношенні до конкретної особи було встановлено згідно абз.1 п.5 Порядку №1078 в редакції, що діяла до 01.12.2015. Отже, оскільки судом першої інстанції помилково обрано спосіб відновлення порушеного права позивача шляхом зобов`язання військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням останнього базового місяця, який по відношенні до [PERSON] встановлено згідно абз. 1 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення від 17.07.2003 № 1078 в редакції, що діяла до 01.12.2015, тому оскаржуване рішення суду першої інстанції в цій частині має бути скасовано з ухваленням в цій частині нової постанови про зобов`язання військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в цей період січень 2008 року, з урахуванням сплаченої суми. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Пунктом 1 частини третьої\~ статті 132 КАС України\~ визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 134 КАС України\~ передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За змістом частин сьомої, дев`ятої\~ статті 139 КАС України\~ розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. На підтвердження розрахунку вартості послуг адвоката в розмірі 5940 грн. до позову додано договір від 24.11.21, акт виконаних робіт від 08.12.21, в якому відображено послуги та їх вартість (складання адвокатського запиту 540 грн. (0,3 год.); складання адміністративного позову 5400 грн. (3 год.)). Відповідачем заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, зважаючи на їх перебільшення та непропорційність. Досліджуючи надані представником позивача документи, судом встановлено, що в Ухвалі суду про відкриття провадження зазначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, тому дана категорія справ відноситься до справ незначної складності. Також, позовні заяви цієї категорії фактично є шаблонними та не потребують значного часу та витрат на їх складання, рівно як і за розглядуваних обставин не потребувало значного часу вивчення судової практики в аналогічних спорах. Так, правовий аналіз судової практики та складання позовної заяви по схожих справах є порівняно типовою роботою, яка не розпочинається спочатку при підготовці наступного позову, а робота із практикою в подальших роботах повторює первісні судові практики. Тобто обсяги роботи при складанні однотипних позовних заяв за аналогічних спірних правовідносин не потребують докладання однакових зусиль та часу у порівнянні із опрацюванням іншої категорії спорів. Крім того, при вирішенні питання про розмір судових витрат на правову допомогу, суд також враховує, що фактично аналогічна справа позивача вже розглядалася судом, по якій також стягнуті витрати на правову допомогу, що не потребувало значного часу на складання та підготовку позову. Таким чином, враховуючи обсяг складених адвокатом в рамках даної адміністративної справи документів та\~ час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, заявлені суми винагороди є неспівмірними, через що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що достатнім і співмірним є\~ розмір витрат правничої допомоги в сумі 500 грн. Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішенням було неправильно застосовано норми матеріального права, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, \~ст. 317 КАС України, - оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Результат розгляду: partial