Рішення адміністративного суду від 2022-11-25 00:00:00+02

[PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду \~з адміністративним позовом до \~Кегичівської селищної ради ( далі відповідач) в якому просив: - визнати протиправним та скасувати рішення XIV сесії VIII скликання від 30 липня 2021 року №2830 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою гр. [PERSON] "; - зобов`язати Кегичівську селищну раду на найближчій сесії повторно розглянути його клопотання від 24.06.2021, вхідний №3937/04-16 від 25 червня 2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею до 2,0000 га із земель комунальної власності Кегичівської селищної ради. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 відмовлено у задоволенні адміністративного позову [PERSON] . Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 та ухвалити нове судове \~рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що спірна відмова не ґрунтується на законі. Суд першої інстанції у порушення норм ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України ( далі ЗК України) не врахував, що відповідач при розгляді клопотання позивача не дотримався норми ч.7 ст. 118 ЗК України та не навів жодної підстави про відмову \~передбаченої цією нормою, окрім того, зміст спірного рішення відповідача \~прийняте на ХІУ сесії УІІ \~скликання від 30.07.2021 №2830 «про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою гр. [PERSON] » не містить конкретної норми на підставі \~якої позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Відповідачем в оскаржуваному рішенні в обґрунтування відмови у наданні дозволу було наведено, що відведення \~бажаної земельної ділянки одній особі суперечить інтересам широкого кола \~жителів територіальної громади на вільний доступ до таких земель, безперешкодне їх використання за цільовим призначенням, у зв`язку з чим Кегичівська селищна рада вирішила відмовити [PERSON] у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,000 га, розташованої за межами населених пунктів, для ведення особистого селянського господарства. Дане рішення органу місцевого самоврядування містить підставу належність земельної ділянки до земель колективної власності, вид угідь пасовища, а тому відведення зазначеної земельної ділянки суперечить інтересам широкого кола жителів територіальної громади на вільний доступ до таких земельних ділянок, яка Законом не передбачена. На думку апелянта, зазначене свідчить про порушення відповідачем приписів ЗК України у питанні надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Апелянт зазначив, що з 01.01.2019 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», відповідно до якого з цієї дати право розпорядження землями перейшло до Кегичівської селищної ради. Статтею 3 Закону України №899-ІУ визначено підстави для виділення земельних ділянок в натурі власникам земельних часток (паїв). Суд першої інстанції не дослідив, що бажана земельна ділянка є не сформованою, у той час як, категорія земельні ділянки «Колективні пасовища» не міститься у Наказі Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548 «Про затвердження класифікації видів цільового призначення земель». Також апелянт посилається на те, що відсутні рішення про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), а також документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) згідно ст. 2 Закону України №899-ІУ, бажана земельна ділянка не була надана у власність чи користування фізичним та юридичним особам. Наполягав \~на тому, що бажана земельна ділянка, до якої найближчим кадастровим номером є 6323180400:02:000:0085, є несформованою ділянкою. Під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовуються наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватись органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність, а не на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Посилався на практику Верховного Суду викладену у постанові від 25.06.2020 у справі №815/6057/16. Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відповідно до положень ч. 1 ст. 308, п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами. [PERSON] ,

Результат розгляду: granted