Рішення адміністративного суду від 2022-09-23 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить поновити строк на оскарження постанови про порушення митних правил №0771/101000/21 від 11.01.2022 року відносно [PERSON] ; визнати протиправною та скасувати постанову про порушення митних правил №0771/101000/21 від 11.01.2022 року, провадження по адміністративній справі закрити; відшкодувати позивачу понесені судові витрати. В обґрунтування вимог вказано, що 07.06.2022 року із застосунку «Дія» позивач дізнався про відкрите щодо нього виконавче провадження та дізнався, що на його ім`я по фіктивним підробленим документам було зареєстровано легковий автомобіль, ввезено на митну територію України та передано третій особі. В позові позивач зазначає, що в постанові складені відповідачем вказано, що [PERSON] 29.10.2021 року до митного оформлення в режимі «Імпорт 40 АА» подано електронну митну декларацію №UA101020/2021/020440 на автомобіль марки «Opel» моделі «Vectra», кузов № [NUMBER] . Одержувачем/імпортером згідно товарно-супровідних документів зазначено позивача. Згідно бази даних АСМО «Інспектор» вказаний автомобіль було ввезено в режимі транзит позивачем в зоні діяльності Чернігівської митниці 24.03.2018 року. Спірну постанову позивач вважає протиправною, оскільки в його діях відсутні ознаки порушення митних правил; провадження у справі про адміністративне правопорушення є необ`єктивним та неповним; викладені у постанові висновки не відповідають фактичним обставинам справи; постанову винесено з порушенням процедури, позивача безпідставно не допущено до участі в розгляді справи. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 01.08.2022 року позивачу поновлено строк звернення до суду з позовом, у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Крім цього, такою ухвалою витребувано у відповідача документи, що стали підставою для винесення спірної постанови про порушення митних правил №0771/101000/21 від 11.01.2022 року за ч. 4 ст. 469 МК України, тобто матеріали митної справи. 23.08.2022 від Житомирської митниці надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник Кондратюк І. просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Представник вказав, що згідно товарно-супровідних документів та електронної митної декларації №UA101020/2021/020440 одержувачем/імпортером є позивач, а особа, відповідальна за фінансове врегулювання - [PERSON] . Остання будь-яких пояснень щодо придбання, ввезення та передачі від [PERSON] до Житомирської митниці вказаного транспортного засобу не надала. Крім цього, представник відповідача зазначив, що обставини, на які посилається у позовній заяві позивач, спростовуються наступними доказами: автомобіль марки «Opel» моделі «Vectra», кузов № [NUMBER] ввезений на митну територію України 24.03.2018 року саме позивачем, що підтверджується інформацією, яка міститься в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Держмитслужби, листом Чернігівської митниці від 19.08.2022 року №7.11-2/7.11-17.1/7/3992, копією Витягу з електронного журналу пасажирського пункту пропуску та іншими копіями документів; той факт, що позивач не є та ніколи не був власником вказаного автомобіля спростовується тим, що в період з моменту його ввезення на митну територію України позивачем 24.03.2018 року до моменту подачі автомобіля до митного оформлення вже іншою особою 29.10.2021 року, такий автомобіль перебував на території України; представник відповідача зазначив, що підлягає сумніву правдивість посилання позивача на дату дізнання останнім про факт ввезення на митну територію України вказаного транспортного засобу; позивач був повідомленим про розгляд щодо нього протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, що підтверджується листом відповідача від 04.11.2021 року №7.19-21-01-13/618; справа про порушення митних правил розглянута у строки, визначені ст. 525 Митного Кодексу України. [PERSON] в відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити без участі представника відповідача. 14.09.2022 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив. Позивач вказав, що відзив та долучені до нього додатки не містять будь-яких обґрунтованих аргументів проти доводів позивача, якими він обґрунтовує свій позов, та не містять посилань на будь-які докази, які б підтверджували його висновки, зазначені у відзиві, відповідач не виконав вимоги суду в частині надання доказів, які слугували підставою для складання оскаржуваного протоколу, а саме митної справи. Представником відповідача заперечень щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів і мотивів їх визнання або відхилення суду не надано. Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Встановлено, що постановою начальника Житомирської митниці Державної митної служби України №0771/101000/21 від 11.01.2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000, 00 грн (а.с. 14-16). Як вбачається з постанови, 29.10.2021 року до відділу митного оформлення «Оліївка» митного поста «Житомир-центральний» Житомирської митниці Держмитслужби до митного оформлення в митному режимі «Імпорт 40 АА» подано електронну митну декларацію від 29.10.2021 року №UA101020/2021/020440 на автомобіль марки «Opel» моделі «Vectra», кузов № [NUMBER] . Згідно товарно-супровідних документів та електронної митної декларації №UA101020/2021/020440 одержувачем/імпортером є позивач, а особою, відповідальною за фінансове врегулювання - [PERSON] . Згідно баз даних АСМО «Інспектор» за даними Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску вказаний автомобіль було ввезено на митну територію України по каналу митного контролю «зелений коридор» в зоні діяльності Чернігівської митниці 24.03.2018 року для особистого користування у митному режимі «транзит» [PERSON] [PERSON] будь-яких пояснень щодо придбання, ввезення та передачі вказаного транспортного засобу від [PERSON] до Житомирської митниці вказаного транспортного засобу не надала. На підставі викладеного, позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що полягає у передачі автомобіля марки «Opel» моделі «Vectra», кузов № [NUMBER] для особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, тобто [PERSON] . Постановою старшого державного виконавця Снятинського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Романюком О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69175964 від 07.06.2022 року з виконання постанови №0771/101000/21 від 11.01.2022 року про стягнення з позивача на користь відповідача штрафу в розмірі 34000,00 грн (а.с. 17-18). Позивач працює в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» з 01.10.2018 року по теперішній час, що підтверджується довідкою №291 від 30.05.2022 року (а.с. 19). Заявою від 08.06.2022 року позивач звертався до Головного сервісного центру МВС та Житомирської митниці Державної митної служби України, якою просив провести перевірку електронної митної декларації від 29.10.2021 року №№UA101020/2021/020440 на автомобіль марки «Opel» моделі «Vectra», кузов № [NUMBER] та скасувати державну реєстрацію такого транспортного засобу, оскільки до митного оформлення було подано невідомими особами підроблені документи, а сам позивач не має відношення до реєстрації, перереєстрації, купівлі та продажу такого автомобіля. В такій заяві [PERSON] зазначає, серед іншого, що він фактично проживає та працює в м. Києві та не отримував від відповідача жодних повідомлень про розгляд спірної постанови, у зв`язку з чим був позбавлений можливості надати свої заперечення по суті справи (а.с. 20-25). Відповідно до ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Таким чином, у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Крім того, положеннями ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Статтею 251\~КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки. Згідно зі ст.\~90\~КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 3 статті 380 МК України передбачено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть бути передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. Так, частиною ч. 4 ст. 469 МК України визначено, що передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 72, ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 75 КАС України). При цьому, представник відповідача у відзиві на позовну заяву посилається як на підтвердження факту ввезення на митну територію України автомобіля марки «Opel» моделі «Vectra», кузов № [NUMBER] саме позивачем, на копію паспорта останнього, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на копію довіреності №1 від 20.03.2018 року, виданою ЗАО «Tauirman», на лист Чернігівської митниці від 19.08.2022 року. В той же час, частина наданих представником відповідача доказів, а саме копія паспорта позивача, довіреність №1 від 20.03.2018 року, видана директором ЗАО «Tauirman», є низької якості, мають нечитабельний текст, «розмиті» графи, що позбавляє суд можливості дійти висновку, що такі докази подані на підтвердження обставин, викладених у відзиві на позовну заяву, на яких ґрунтуються заперечення до позовних вимог, а відтак, в контексті ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 75 КАС України вказані докази не є належними та достовірними. Решта долучених до відзиву доказів не спростовує тверджень позивача про те, що він не ввозив на митну територію України зазначений автомобіль. При цьому, як убачається з положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про те, що відповідачем не надано суду належних та переконливих доказів про передачу транспортного засобу у володіння,\~користування або\~розпорядження особі,\~яка безпосередньо\~не ввозила\~такий транспортний\~засіб на\~митну територію\~України, в т.ч. і [PERSON] . Щодо процедури розгляду справи про порушення митних правил. Відповідно до ч. 1 ст. 498 МК України особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у органі доходів і зборів або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи в органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил митним органом цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 526 МК України справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи. Відповідно до п. 3 розділу 1 наказу ДМСУ № 1118 від 17.11.2005 "Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України", т.з. для здійснення митного контролю та митного оформлення може бути пред`явлений митному органу як власником, так і уповноваженою особою. Уповноважена особа - особа, яка на підставі договору або належно оформленого доручення, виданого власником товарів і транспортних засобів, наділена правом учиняти дії, пов`язані з пред`явленням цих товарів і транспортних засобів митним органам для митного контролю та митного оформлення при переміщенні їх через митний кордон України, або іншим чином розпоряджатися зазначеними товарами та транспортними засобами. Відповідно до п. 4 розділу 1 зазначеного наказу, т.з., що переміщуються через митний кордон України громадянами, перебувають під митним контролем: при ввезенні з метою транзиту - з моменту перетину митного кордону України до вивезення за межі митної території України; при вивезенні для вільного обігу або тимчасово - з моменту пред`явлення митному органу до завершення митного оформлення та вивезення за межі митної території України. Згідно з частиною першою статті 458 Митного кодексу порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх відповідним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на відповідні органи, і за які Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Доказів, на які представник відповідача посилається у відзиві на позовну заяву про належне повідомлення позивача про розгляд справи про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 469 МК України, а саме лист від 04.11.2021 року №7.19-21-01-13/618 та доказів направлення такого листа позивачу, суду не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку, що митний орган, приймаючи оскаржувану постанову, не мав відомостей про належне повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи про порушення митних правил, що позбавило позивача права на участь у розгляді справи, дачі пояснень по суті. Оскільки відповідачем не надано доказів про своєчасне повідомлення позивача про час і місце розгляду справи, суд дійшов висновку, що справа про порушення митних правил безпідставно розглянута у його відсутність, всупереч вимог ст. 526 Митного кодексу України, унаслідок чого позивача було позбавлено можливості реалізувати свої права, визначені ст. 498 Митного кодексу України, що також в свою чергу за фактичних обставин можливого вчинення даного правопорушення могло вплинути й на призначення адміністративного стягнення. Відповідно до ст.ст. 1, 8 Конституції України, Україна є правовою державою, де визнається принцип верховенства права. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Саме суди є останньою правовою інстанцією в державі, в якій кожен громадянин за необхідності шукає захисту своїх прав, свобод та інтересів. Рішенням Конституційного Суду України від 11.12.2010 року № 23-рп/2010 визначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових принципах, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь. Порушення митним органом визначеного законом порядку здійснення певних процедур підриває основи правової держави та не може бути допустимим для існування в рамкам правового суспільства, оскільки руйнує правовий порядок в державі і створює умови для різного роду зловживань з боку суб`єктів владних повноважень і ставить їх у більш вигідне становище порівняно з фізичними чи юридичними особами. Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів відповідача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні наявних у матеріалах справи доказів, з урахуванням принципів розумності, пропорційності та справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови начальника Житомирської митниці №0771/101000/21 не було належним чином з`ясовано усі обставини справи, розгляд постанови проведено без участі особи, що притягувалася до адміністративної відповідальності, з порушенням строків розгляду, суд вважає постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю. Окремо суд звертає увагу на невиконання відповідачем вимог ухвали суду від 01.08.2022 року в частині витребування доказів, а саме ненадання документів, що стали підставою для винесення спірної постанови, тобто матеріалів митної справи, що позбавило суд повно та всебічно з`ясувати обставини, які підлягають доказуванню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань з Житомирської митниці Державної митної служби підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати з оплати судового збору в сумі 992,\~40грн.

Результат розгляду: granted