Рішення адміністративного суду від 2022-11-07 00:00:00+02

[PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10 код ЄДРПОУ \~\~13814885), в якому просить: -визнати протиправним та скасувати рішення від 18.01.2022 №134950013032 щодо відмови в призначенні пенсії за віком [PERSON] відповідно до \~\~Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи з моменту настання пенсійного віку, а саме з 11.11.2021; -зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити пенсію за віком [PERSON] відповідно до \~\~Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи з моменту настання пенсійного віку, а саме з 11.11.2021. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у зв`язку із досягненням пенсійного віку 11.01.2022 вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком \~відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Однак, 18.01.2022 отримала рішення Головного управління Пенсійною фонду у Львівській області про відмову в призначенні пенсії №134950013032, у зв`язку \~\~з \~\~відсутністю необхідного страхового стажу 28 років, в якій також повідомлено про те, що право на призначення пенсії згідно із \~\~статтею 26 Закону №1058-IV \~\~у позивача виникне лише з 11.11.2024. До пільгового стажу відповідачем не зараховано період роботи позивача в МПП Топаз з 02.07.1994 по 31.08.2002. Проте, позивач не погоджується із таким рішенням, та вважає, що не дивлячись на те, що її \~\~трудова книжка втрачена, \~\~нею було надано достатньо належних доказів про наявний страховий стаж. Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії, позивач просила задовольнити адміністративний позов в повному обсязі. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року у справі № 380/10009/22 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18.01.2022 №134950013032 щодо відмови у призначені пенсії за віком [PERSON] відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати [PERSON] до загального трудового стажу період роботи з 02.07.1994 по 31.08.2002 в МПП Топаз. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву [PERSON] від 11.01.2022 про призначення пенсії за віком, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що з метою ефективного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача саме призначити пенсію з 11.01.2022 року, а не повторно розглянути заяву [PERSON] від 11.01.2022 про призначення пенсії за віком. Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року у справі № 380/10009/22 в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що періоди роботи позивача в МПП Топаз \~з 02.07.1994 по 31.08.2002 неправомірно не зараховані відповідачем до страхового стажу позивача, а тому суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18.01.2022 №134950013032 про відмову в призначенні пенсії не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті КАС України, а отже є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Таким чином, необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати позивачу до загального трудового стажу період роботи з 02.07.1994 по 31.08.2002 в МПП Топаз. Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] [INFO] є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії [NUMBER] , виданим 17.12.2003 Яворівським РВ УМВС України у Львівській області. У зв`язку з досягненням пенсійного віку 60років, 11.01.2022 позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком. До заяви від 11.01.2022 подано необхідні документи для призначення пенсії за віком. Однак, рішенням відповідача від 18.01.2022 №134950013032, за результатами розгляду заяви [PERSON] , позивачу відмовлено у призначенні пенсії, оскільки відсутній необхідний страховий стаж (28років). У рішенні зазначено, що вік позивача 60 років, згідно з наданими документами страховий стаж становить 26років 04місяця 04дня. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058) у разі відсутності страхового стажу, передбаченого ч.1 цієї статті право на призначення пенсії за віком така особа набуде після досягнення 63років за наявності страхового стажу від 21року. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності. Відмовлено у призначенні пенсії згідно з п.1 ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи. Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернулась з даним позовом до суду. З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне. На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заяві по суті справи, апеляційний суд дійшов висновку, що публічно-правовий спір, що розглядається, на стадії апеляційного перегляду зводиться до оцінки вирішення судом першої інстанції позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ призначити позивачу пенсію за віком. Вирішуючи таку позовну вимогу, суд першої інстанції прийшов висновку, що право призначення пенсії покладено на пенсійний орган та є виключно його дискреційними повноваженнями, у зв`язку із чим суд зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У справі, що переглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними. Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15. За таких обставин, на думку суду апеляційної інстанції, з метою ефективного відновлення порушеного права [PERSON] , її позов підлягає задоволенню у повному обсязі шляхом зобов`язання відповідача призначити її пенсію за віком з моменту звернення за призначенням такої, оскільки судом встановлено наявність у позивача необхідного страхового стажу і у цій частині рішення суду сторонами не оскаржується. Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам. Відтак, апеляційну скаргу слід задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду у частині відмови у задоволенні позову та відповідну вимогу задовольнити. На підставі приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ на користь [PERSON] сплачений при зверненні до суду апеляційної інстанції судовий збір в розмірі 1488,60 грн.

Результат розгляду: granted