Рішення адміністративного суду від 2022-02-15 00:00:00+02

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Чернігівській області (далі по тексту - відповідач) в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ДП18 №752324 від 17.01.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши позивача, який з`явився у призначене судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та клопотання про залишення без розгляду позовної заяви, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати, а позов залишити без розгляду, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 17.01.2020 [PERSON] , керуючи транспортним засобом Fiat Doblo д.н. [NUMBER] , рухаючись автодорогою Чернігів-Київ, в напрямку м. Києва, був зупинений автопатрулем патрульної поліції Чернігівської області. Після зупинки транспортного засобу, на якому рухався позивач, інспектор патрульної поліції підійшов до автомобіля позивача та повідомив останньому про те, що номерний знак автомобіля позивача не освітлювався в темну пору доби, що є порушенням правил ПДР України. Позивач повідомив інспектору про те, що перед початком руху ним було перевірено справність ламп, що здійснюють освітлення номерного знаку і на момент перевірки номерний знак освітлювався. Після вказаних зауважень інспектора, здійснивши огляд транспортного засобу, [PERSON] виявив несправність двох ламп освітлення номерного знаку і припустив, що така несправність могла виникнути під час руху транспортного засобу після того, як транспортний засіб позивача вскочив у яму на дорозі. Зазначені припущення позивача щодо причини несправності ламп, які здійснюють освітлення транспортного засобу, позивач повідомив поліцейському, однак останній не прийняв ці пояснення до уваги і склав у відношенні позивача протокол про порушення ПДР України. Від підписання протоколу позивач відмовився. Постанову серії ДП18 №752324 від 17.01.2021 про порушення правил ПДР України (п.2.9.В), на [PERSON] , накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (далі по тексту - оскаржувана постанова). Як зазначає позивач, оскаржувану постанову останній отримав приблизно через місяць, і вважаючи її протиправною, 10.08.2021 року звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне. Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 підкреслив значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначав, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Правовими положеннями ч. 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. За приписами ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). Частиною 1 статті 171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними). Згідно ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Також пунктом 8 ч. 1 ст. 240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. Таким чином, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду є не поважними, то суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду. Поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами. Отже, строк повинен бути пропущений виключно з поважних причин. Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Отже, вирішальним у визначенні строків звернення до адміністративного суду є встановлення фактів, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення. Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини, адже наслідки для особи настають незалежно від підстав, за яких прийнято оскаржуваний акт індивідуальної дії, а з моменту прийняття такого рішення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.002233. Поряд з цим, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно змісту п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Вказаною нормою передбачено право вибору особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, порядку оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення. При цьому, звернення особи до вищестоящого органу зі скаргою на постанову по справі про адміністративне правопорушення не є досудовим вирішенням спору, а є альтернативним способом захисту своїх прав. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №463/1221/17 та від 05 березня 2020 року у справі № 127/7446/19. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з цим позовом [PERSON] просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ДП18 №752324 від 17.01.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про визнання його винним у вчиненні порушення передбаченого ч. 6 ст. 122 КупАП. Як зазначив позивач, оскаржувана постанова отримана останнім приблизно через місяць після її винесення. Проте, в матеріалах справи міститься копія листа від 08.02.2021 року скерована позивачем до Управління патрульної поліції в Чернігівській області, в якому апелянт зазначає про те, що він додає постанову про накладення на останнього адміністративного стягнення (а.с.8). Тобто, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що протягом тривалого часу між сторонами по справі тривала переписка, в якій позивач намагався довести свою невинуватість та безпідставне притягнення посадовою особою національної поліції останнього до адміністративної відповідальності і лише 10.08.2021 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з даним адміністративним позовом. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції помилково не надав оцінку даним обставинам, зокрема, пропуску позивачем звернення до суду з даним позовом, адже у даному випадку, наявні правові підстави для залишення без розгляду адміністративного позову, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду без поважних на те причин. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.12.2020 року по справі № 522/14986/19. Правовими положеннями ч. 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, пункт 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51). Отже, з огляду на вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку про наявність правових підстав для залишення адміністративного позову [PERSON] до Управління патрульної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови серії ДП18 №752324 від 17.01.2021 року без розгляду. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. На підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що адміністративний позов [PERSON] до Управління патрульної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови серії ДП18 №752324 від 17.01.2021 року підлягає залишенню без розгляду.

Результат розгляду: partial