Рішення адміністративного суду від 2022-03-02 00:00:00+02

16.09.2020р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) представник адвокат Дорош І.І., діюча на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому, із урахування кінцево сформульованих позовних вимог, просила: поновити строк на оскарження постанови № 62953122 від 04.09.2020р. про відкриття виконавчого провадження; визнати дії державного виконавця Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Кушнір А.І. незаконними щодо винесення постанови № 62953122 від 04.09.2020р. про відкриття виконавчого провадження; визнати протиправною та скасувати постанову № 62953122 від 04.09.2020р. про відкриття виконавчого провадження; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви (Т.1, а.с.1-8, 24, 41-48). Ухвалою суду від 20.09.2021р. залучено до участі в справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської обл. Ярошевського Д.А. (Т.1, а.с.218-219). Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.10.2021р. у задоволенні заявленого позову відмовлено за безпідставністю (а.с.229-234). Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила [PERSON] (надалі- позивач), яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (Т.2, а.с.1-6). В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на суперечливість висновків суду, оскільки останній помилково не врахував довідку приватного виконавця Ярошевського Д.А. № 01-29/4786/20 від 20.07.2020р. Крім цього, відповідно п.5 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі виконання рішення приватним виконавцем. Натомість, згідно з ч.3 ст.45 цього Закону основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Солідарним боржником [PERSON] , відносно якої виконавчий документ знаходився на виконанні у приватного виконавця Ярошевського Д.А., сплачено в повному обсязі основну винагороду в розмірі 18804 грн. 94 коп., що стверджується виданою приватним виконавцем довідкою. За таких умов правові підстави для сплати позивачем виконавчого збору в розмірі 16657 грн. 67 коп. є відсутніми. Наголошує на тому, що відповідно до Закону України «Про виконавчий збір» основна винагорода та виконавчий збір є тотожними поняттями, тому при сплаті суми основної винагороди стягнення виконавчого збору є неправомірним, оскільки призводить до подвійного стягнення однієї і тої самої суми, що є недопустимим. Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви (пояснення, заперечення) на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних мотивів. Як встановлено під час судового розгляду справи, 10.07.2015р. Дніпровським районним судом м.Києва видано виконавчий лист по справі № 755/10229/15-ц про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в сумі 249226 грн. 84 коп., третейський збір в сумі 2892 грн. 27 коп. та судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. (Т.1, а.с.68-69). Вказаний виконавчий документ відносно [PERSON] пред`явлено до примусового виконання в Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (надалі відповідач, Ужгородський МВ ДВС) (Т.1, а.с.69, 70). Відносно іншого боржника - [PERSON] виконавчий документ було пред`явлено до виконання приватному виконавцю Ярошевському Д.А. 03.09.2020р. державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС винесено відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» постанову № 52323101 про повернення виконавчого документа стягувачу; підстава - заява стягувача від 17.07.2020р. про повернення виконавчого документа без виконання (Т.1, а.с.71-72). У подальшому 04.09.2020р. державний виконавець Ужгородського МВ ДВС Кушнір А.І. винесла постанову № 62953122 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] виконавчого збору в розмірі 16657 грн. 67 коп. на підставі постанови № 52323101 від 14.11.2018р. (Т.1, а.с.73-74, 75-76). Наведені постанови боржником отримано 07.09.2020р., що підтверджується поштовим конвертом та роздруківкою з сайту Укрпошти (Т.1, а.с.10-11). Також матеріалами стверджується, що третьою особою [PERSON] (солідарним боржником у виконавчому листі № 755/10229/15-ц від 10.07.2015р.) в межах виконавчого провадження № 62271248 сплачено приватному виконавця виконавчого округу Закарпатської обл. Ярошевському Д.А. основну винагороду в сумі 18804 грн. 94 коп., що підтверджується квитанцією № ПН1391989 від 17.07.2020р. 20.07.2020р. приватним виконавцем Ярошевським Д.А. складена довідка № 01-29/4786/20, відповідно до якої під час виконання виконавчого листа № 755/10229/15-ц, виданого Дніпровським районним судом м.Києва 10.07.2015р. в межах виконавчого провадження № 62271248, кошти основної винагороди (виконавчого збору) солідарним боржником [PERSON] сплачено в повному обсязі, а саме в сумі 18804 грн. 94 коп. Відповідно до ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода (виконавчий збір) під час виконання виконавчого листа № 755/10229/15-ц, виданого Дніпровським районним судом м.Києва 10.07.2015р., повторному стягненню не підлягає (Т.1, а.с.12). Відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчий документ № 755/10229/15-ц, виданий Дніпровським районним судом м.Києва 10.07.2015р. в межах виконавчого провадження № 62271248, що перебував на виконанні у приватного виконавця Ярошевського Д.А. відносно солідарного боржника [PERSON] , повернений стягувачу. На виконання ухвали суду про витребування доказів відповідачем надано інформацію про надходження та розподіл грошових коштів, які надійшли від [PERSON] (солідарний боржник) на погашення боргу та виконавчого збору з виконання виконавчого листа № 755/10229/15-ц від 10.07.2015р., а також постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 52323101, починаючи з вересня 2016 року. Відповідно до наданої інформації, відомості про надходження грошових коштів (виконавчого збору), які були сплачені [PERSON] (солідарним боржником) приватному виконавцю виконавчого округу Закарпатської області Ярошевському Д.А., є відсутніми. Окрім цього, по виконавчому листу № 755/10229/15 від 10.07.2015р. (ВП № 52323101) до Ужгородського MB ДВС від позивача надійшли грошові кошти в загальному розмірі 85887 грн. 67 коп., які розподілені наступним чином: витрати виконавчого провадження - 100 грн.; виконавчий збір 8578 грн. 60 коп.; сума боргу 77209 грн. 07 коп. По постанові № 52323101 (ВП № 62953122) до Ужгородського MB ДВС надійшли від позивача грошові кошти в загальному розмірі 16037 грн. 60 коп., які розподілено наступним чином: витрати виконавчого провадження - 200 грн.; виконавчий збір 14017 грн. 98 коп. Також грошові кошті в розмірі 1819 грн. 62 коп. знаходяться на депозитному рахунку Ужгородського MB ДВС у зв`язку із зупиненням стягнення згідно ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.11.2020р. у справі № 260/3039/20 (Т.1, а.с.156). Предметом спору у цій справі є оцінка правомірності стягнення з боржника суми виконавчого збору відповідно до ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» без реального стягнення суми боргу з вказаного боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, що фактично призводить до створення умов для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не встановлено правових підстав, визначених ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», для звільнення позивача від сплати виконавчого збору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Окрім цього, на вимогу суду відповідачем представлено відомості про надходження та розподіл коштів, що надійшли до органу державної виконавчої служби, згідно якої кошти для оплати виконавчого збору від третьої особи [PERSON] (солідарного боржника) не надходили. Таким чином, підстави враховувати довідку приватного виконавця Ярошевського Д.А. № 01-29/4786/20 від 20.07.2020р. в якості доказу оплати виконавчого збору солідарним боржником є відсутніми. Між тим, такі висновки суду першої інстанції не у повній мірі ґрунтуються на фактичних обставинах справи і не відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке. В частині дотримання позивачем строку звернення до суду із розглядуваним строком колегія суддів враховує наступне. Згідно з ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України). Відповідно до ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Із змісту ч.5 ст.74 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження» слідує, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Згідно усталеної судової практики поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як встановлено під час судового розгляду, оскаржувана постанова державного виконавця ВП № 62953122 від 04.09.2020р. надійшла на адресу позивача 07.09.2020р., що стверджується поштовим конвертом та роздруківкою із сайту Укрпошти (Т.1, а.с.10-11). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Доказів зворотного відповідачем та іншими учасниками справи не представлено. Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи (рішення Європейського Суду з прав людини «Іліан проти Туреччини»). Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Оцінюючи дійсні обставини справи, що перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду, а також обставини, на які позивач посилається як на поважні, суд повинен надати оцінку та провести об`єктивний аналіз всіх наведених у позові доводів та обставин справи, що дозволить дати відповідь на питання про те, чи позивач за встановлених обставин мав дійсну можливість своєчасно реалізувати своє право на звернення до суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Оскільки факт вручення позивачу спірної постанови 07.09.2020р. підтверджується документально, позовну заяву скеровано позивачем поштою до суду в межах 10-денного строку (16.09.2020р.), тому є наявними правові підстави для поновлення строку звернення до суду із розглядуваним позовом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Стосовно вирішення заявлених позовних вимог по суті колегія суддів керується наступним. Предметом спору у цій справі є оцінка правомірності стягнення з боржника суми виконавчого збору відповідно до ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» без реального стягнення суми боргу з вказаного боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, що фактично призводить до створення умов для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Розглядувані правовідносини регулюються приписами Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин). Зокрема, відповідно до ст.27 цього Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (ч.1). Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч.2). Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч.4). Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом (ч.5). У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання (ч.6). Наведені норми діють в редакції Закону України № 2475-VIII від 03.07.2018р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності з 28.08.2018р. Таким чином, на момент винесення спірної постанови ВП № 62953122 від 04.09.2020р. про відкриття виконавчого провадження, а також постанови ВП № 52323101 від 14.11.2018р. діяла вищевказана редакція Закону України «Про виконавче провадження», якою керувався відповідач під час прийняття цієї постанови. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно зміст суб`єктивного права особи слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права. З огляду на викладене правила стягнення виконавчого збору визначаються за тими правилами, які були чинними на момент прийняття державним виконавцем відповідного рішення про його стягнення. Колегія суддів зазначає, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми. Матеріалами справи стверджується, що у зв`язку із надходженням заяви стягувача № 041/20-314 від 17.07.2020р. на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС винесено постанову ВП № 52323101 від 03.09.2020р. про повернення виконавчого документа стягувачу. Водночас, 04.09.2020р. державний виконавець виніс постанову ВП № 62953122 про відкриття виконавчого провадження, що стосується стягнення з боржника [PERSON] на користь держави залишку виконавчого збору в сумі 16657 грн. 67 коп. Разом з тим, у приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської обл. Ярошевського Д.А. перебувало на виконанні виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 10.07.2015р. у справі № 755/10229/15-ц про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в сумі 249226 грн. 84 коп., де боржником визначено [PERSON] . Приватний виконавець на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа також його повернув стягувачу. При цьому, виконавчий збір (основна винагорода приватного виконавця) стягнута в повному обсязі, що підтверджується довідкою № 01-29/4786/20 від 20.07.2020р. та квитанцією № ПН1391989 від 17.07.2020р. на суму 19107 грн. 90 коп. (Т.1, а.с.116). Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що вжиті державним виконавцем дії призвели до стягнення з боржника на користь стягувача частини присуджених сум за виконавчим листом від 10.07.2015р. у справі № 755/10229/15-ц. Враховуючи викладене, у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові від 04.09.2020р. про відкриття виконавчого провадження (залишок виконавчого збору в розмірі 16657 грн. 67 коп., який обчислюється від загальної суми заборгованості), тому така постанова не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Так, з аналізу вищенаведених норм цього Закону вбачається, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Звідси, розмір виконавчого збору вираховується саме з фактично стягнутої суми. За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення. Відповідно до п.22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р., у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою. Згідно з ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Отже, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми. Підтвердженням наведеного є наступні зміни, що були внесені до п.22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р., згідно яких в абзаці першому після слів «результати виконання» доповнити словами «залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця» (наказ Міністерства юстиції України № 3208/5 від 16.09.2020р.). Таким чином доводи відповідача про те, що виконавчий збір стягується незалежно того чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом є помилковими, оскільки у разі стягнення виконавчого збору відповідно до ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» без реального стягнення суми боргу з боржника, будуть створюватись умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду. Окрім цього, в основу заявленого позову позивачем покладені твердження про безпідставне (подвійне) стягнення державним виконавцем виконавчого збору, який вже стягнутий приватним виконавцем, що входить в предмет доказування в рамках цього спору. Щодо стягнення виконавчого збору після передачі виконавчого документа приватному виконавцю, то такий випадок врегульований приписами ч.8 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає. Отже, встановивши факт передачі виконавчого документа приватному виконавцю, державний виконавець повинен дотримуватися вимог ч.8 ст.27 наведеного Закону. Виходячи із логічного тлумачення цих норм слідує, що виконавчий збір стягується лише один раз і не залежить від того, якими визначеними законом органами та особами здійснюється (продовжується) примусове виконання судових рішень (зокрема, державним чи приватним виконавцем). Вказані норми мають своєю метою унеможливити подвійне стягнення вказаних коштів з боржника. Згідно із ст.31 Закону України № 1403-VIII від 02.06.2016р. «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Угодою між приватним виконавцем та стягувачем може бути передбачено додаткове авансування витрат виконавчого провадження та додаткова винагорода приватного виконавця. За погодженням із стягувачем додаткова винагорода приватного виконавця може бути сплачена протягом усього строку здійснення виконавчого провадження повністю або частково. Солідарні боржники несуть солідарний обов`язок із сплати основної винагороди. З метою забезпечення проведення виконавчих дій приватний виконавець за угодою із стягувачем може здійснювати додаткові витрати на проведення виконавчих дій, крім тих, що визначені Міністерством юстиції України. Відповідно до п.19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затв. постановою КМ України № 643 від 08.09.2016р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Статтею 45 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості, зокрема, у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч.1). Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення (ч.2). Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (ч.3). З огляду на викладене, виконавчий збір та основна винагорода приватного виконавця є одною й тою ж сумою коштів, що стягується у відповідному розмірі за примусове виконання рішення (10 відсотків), тобто коштами виконавчого провадження. При цьому, з урахуванням приписів ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» стягненню з боржника підлягає лише або виконавчий збір або основна винагорода приватного виконавця; подвійне стягнення вказаних коштів виконавчого провадження не допускається. Як з`ясовано під час судового розгляду, кошти виконавчого провадження це основна винагорода, сплачена солідарним боржником [PERSON] приватному виконавцю у розмірі 18804 грн. 94 коп. та виконавчий збір в сумі 8578 грн. 60 коп., стягнутий державним виконавцем з другого боржника [PERSON] , всього 27383 грн. 54 коп., що фактично перевищує 10 відсотків від суми стягнення за виконавчим листом (252362 грн. 71 коп.). На час винесення спірної постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення залишку виконавчого збору в сумі 16657 грн. 67 коп. кошти в сумі 10 відсотків від фактично стягнутої суми 27383 грн. 54 коп. фактично сплачені солідарними боржниками, а тому наявність такої постанови свідчить про подвійне стягнення з боржників вищевказаних коштів виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м.Києва 10.07.2015р. у справі № 755/10229/15-ц. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Резюмуючи викладене, колегія суддів виходить з того, що виконавчий збір та основна винагорода приватного виконавця є одною й тою ж сумою коштів, яка стягується у відповідному розмірі за примусове виконання рішення (10 відсотків), тобто, коштами виконавчого провадження. При цьому, з урахуванням приписів ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» стягненню з боржника підлягає лише або виконавчий збір або основна винагорода приватного виконавця, подвійне стягнення вказаних коштів виконавчого провадження не допускається. На час винесення спірної постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення залишку виконавчого збору в сумі 16657 грн. 67 коп. кошти в сумі 10 відсотків від фактично стягнутої суми 27383 грн. 54 коп. фактично сплачені солідарними боржниками, а тому наявність такої постанови свідчить про подвійне стягнення з боржників вищевказаних коштів виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м.Києва 10.07.2015р. у справі № 755/10229/15-ц. За таких умов спірна постанови ВП № 62953122 від 04.09.2020р. про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення залишку виконавчого збору в розмірі 16657 грн. 67 коп. в користь держави не ґрунтується на вимогах закону. В частині позовної вимоги про визнання незаконними дій державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Кушнір А.І. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, колегія суддів зазначає, що така вимога фактично охоплюється заявленою вимогою про визнання протиправною та скасування постанови ВП № 62953122 від 04.09.2020р. про відкриття виконавчого провадження, а тому додаткового вирішення не потребує, через що в цій частині позивачем обраний невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів. Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є частково підставним та обґрунтованим, через що останній підлягає до часткового задоволення, при цьому належить поновити [PERSON] строк звернення до суду із розглядуваним позовом; визнати протиправною та скасувати винесену державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС Кушнір А.І. постанову ВП № 62953122 від 04.09.2020р. про відкриття виконавчого провадження; решта позовних вимог задоволенню не підлягає. Враховуючи результат апеляційного розгляду, та в силу приписів ст.139 КАС України слід стягнути на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородського МВ ДВС судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 840 грн. 80 коп. (Т.1, а.с.40) та за подачу апеляційної скарги в розмірі 1261 грн. 20 коп. (Т.2, а.с.20), всього 2102 грн. З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до помилкового вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Результат розгляду: partial