Рішення адміністративного суду від 2022-05-18 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина [NUMBER] ), в якому просив: \~\~\~\~\~\~ - визнати протиправним і скасувати спільне рішення Командування та житлової комісії відповідача, оформленого протоколом від 24.12.2020 №8, в частині відмови у наданні позивачу грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення; - зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву від 03.12.2019 вх.1/8133 щодо надання згоди на отримання грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї для отримання жиле приміщення відповідно до Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2015 №728, з урахуванням висновків суду. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову. В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. \~\~\~\~ Відповідно до ч.1\~ ст. 308 КАС України\~ суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). 18 листопада 2021 року відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що посвідченням від 04.03.2015 серії [NUMBER] підтверджується, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій. Згідно з посвідченням від 13.11.2019 серії [NUMBER] позивачу призначена пенсія за вислугу років. Витягом з наказу начальника Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота від 31.07.2019 №341-ОС підтверджується, що позивача, звільненого з військової служби наказом Голови Державної прикордонної служби України від 26.07.2019 №776-ос за підп. а п.2 ч.5 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку із закінченням строку контракту) в запас Збройних Сил України, з правом носіння військової форми одягу, зараховано до військового резерву першої черги оперативного резерву Державної прикордонної служби України на посаду заступника начальника центру підготовки молодших інспекторів з особового складу. Виключено зі списків особового складу з 01.08.2019. Вислуга років станом на 01.08.2019 становить: календарна 25 років 00 місяців 04 дні, пільгова 00 років 03 місяці 18 днів, всього 25 років 03 місяці 22 дні. 03.12.2019 року позивач звернувся письмовою заявою до голови житлової комісії полковника [PERSON] , в якій зазначив, що надає згоду на отримання грошової компенсації за належне для отримання житла, про розмір вказаної компенсації проінформований, претензій майнового та морального характеру до Державної прикордонної служби України з приводу компенсації чи її розміру не має і не матиме. Витягом з протоколу №8 підтверджується, що командування та житлова комісія Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота прийняли спільне рішення від 04.12.2019 щодо розгляду рапортів військовослужбовців та заяв військовослужбовців запасу, які надали згоду на отримання грошової компенсації відповідно до Порядку №728, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2015. Зазначено, що при розгляді заяви позивача від 03.12.2019 вх.1/8173 в його присутності, додатково вивчивши представлені заявником документи, вирішили направити облікову житлову справу позивача зі списками виплати грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення та розрахунком виплати компенсації на розгляд Адміністрації Державної прикордонної служби України. Рішення житлової комісії Головного центру підготовки особового складу ДПС України імені генерал-майора [INFO] (військова частина [NUMBER] ), оформлене протоколом № 8 від 04 грудня 2019 року, щодо відмови позивачу у нарахуванні та виплаті грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї для отримання жиле приміщення, відповідно до Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 728, визнання за ним права на отримання грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї для отримання жилого приміщення, зобов`язано житлову комісію здійснити нарахування та виплату такої компенсації. Листом від 17.04.2020 року №14/969 відповідач на адвокатський запит представника позивача повідомив, що позивач перебуває на квартирному обліку за порядковим номером 22, а також перебуває у списках осіб, які потребують першочергового отримання житлових приміщень за порядковим номером 15. На час написання заяви позивачем у грудні 2019 року у Головному центрі розподіл житла для постійного проживання не здійснювався. Житло для постійного проживання у Головному центрі відсутнє. Виплата компенсації у грудні 2019 року здійснена особам, визначеним у п.2 Порядку№728. Позивач забезпечений службовою двокімнатною квартирою загальною площею 51,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ,- в якій живуть 3 особи. 24.11.2020 року позивач повторно звернувся до відповідача письмовою заявою, в якій просив розглянути його заяву від 03.12.2019 вх.№1/8133 щодо надання згоди на отримання грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї для отримання жилого приміщення та прийняти рішення відповідно до Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2015 №728. Листом від 03.12.2020 року №704/14-175-44/10-3389 відповідач повідомив, що у грудні 2020 року планується засідання житлової комісії, на якому буде розглянуто звернення позивача. Зазначено, що про результати позивачу буде повідомлено додатково. Витягом з протоколу №8 оскаржуваного спільного рішення командування та житлової комісії Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота від 24.12.2020 року підтверджується, що розглянувши звернення позивача від 01.12.2020 вх.№Щ-179 щодо отримання грошової компенсації, ухвалили письмово повідомити, що відповідно до п.10 Порядку №728 житлова комісія інформує черговика у разі настання черги на отримання жилих приміщень у поточному році про право на отримання компенсації та про її орієнтовний розмір. Зазначено, що такого інформування житлова комісія на адресу заявника не направляла. Кошти для виплати грошової компенсації для осіб, які перебувають на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, до Головного центру не надходили, рішення щодо виплати чи невиплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення не прийнято. Листом від 27.05.2021 року №14/1830 відповідач на адвокатські запити представника позивача повідомив, що списки осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання (у загальному, першочерговому порядку) містять персональні дані не тільки позивача, а й інших осіб. Тому відповідач надав лише витяги зі списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання (у загальному та першочерговому порядку) відносно позивача. Витягом зі списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання в першочерговому порядку, Головного центру Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (Військова частина [NUMBER] ) станом на 26.05.2021 підтверджується, що позивач перебуває у ньому згідно з №13, зарахований на квартирний облік 02.04.2015. Витягом зі списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання в загальному порядку, Головного центру Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (Військова частина [NUMBER] ) станом на 26.05.2021 підтверджується, що позивач перебуває у ньому згідно з №22, зарахований на квартирний облік 16.11.1998 - першочергово. Вважаючи спільне рішення командування та житлової комісії Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал - майора Ігоря Момота (військова частина [NUMBER] ) протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду. Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що оскільки настання черги позивача у 2019 чи 2020 році для отримання жилого приміщення за його складом сім`ї не підтверджене, його право на отримання компенсації не підтверджене. Зважаючи на відсутність доказів дотримання позивачем вимог п.11 Порядку щодо надання для прийняття рішення відповідного переліку документів, відсутні підстави вважати, що відповідач діяв з порушенням вимог закону. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Постановою Кабінету Міністрів України № 728 від 02 вересня 2015 року\~ \~\~затверджено Порядок визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, який установлює механізм визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей, що перебувають разом з ними на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, який ведеться у військових частинах, органах, підрозділах, загонах, військових навчальних закладах, установах, а у разі їх розформування - у військових комісаріатах та квартирно-експлуатаційних установах (організаціях), за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення. Згідно з п. 2 дія цього Порядку поширюється на: військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 і більше років, та членів їх сімей; осіб, звільнених з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів у разі неможливості використання на військовій службі, та членів їх сімей; сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби; сім`ї померлих осіб, звільнених з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів. Пунктом 3 Порядку передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, мають право отримати компенсацію один раз протягом усього часу проходження військовослужбовцями військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Відповідно до п. 10 Порядку житлові комісії військових частин, військових комісаріатів та квартирно-експлуатаційних установ (організацій) письмово інформують військовослужбовців та членів їх сімей, у яких настала черга на отримання жилих приміщень у поточному році, про їх право на отримання компенсації та про її орієнтовний розмір. Згідно з п. 11 Порядку для отримання грошової компенсації та визначення її остаточного розміру житловій комісії подаються такі документи: рапорт військовослужбовця (заява особи, звільненої з військової служби в запас або у відставку, або члена сім`ї, зазначеної в абзацах четвертому і п`ятому пункту 2 цього Порядку) та нотаріально посвідчена згода членів його сім`ї на отримання компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення; довідка про склад сім`ї та реєстрацію місця проживання (перебування); копії паспорта військовослужбовця і повнолітніх членів сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов; копія свідоцтва про шлюб (за наявності); копія свідоцтва про народження дитини (за наявності); копія облікової картки фізичної особи - платника податків (військовослужбовця та членів його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов); копія свідоцтва про право власності на житло за його наявності (військовослужбовця та членів його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов); довідка про отримання (неотримання) житла військовослужбовцем з колишнього місця перебування його на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов; документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про належне військовослужбовцю та членам його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, нерухоме майно; дозвіл органу опіки і піклування на отримання неповнолітнім членом сім`ї компенсації у випадках, визначених законодавством. Пунктом 12 Порядку встановлено, що житлові комісії розглядають рапорти військовослужбовців (заяви, зазначені в пункті 11 цього Порядку) щодо надання компенсації та приймають\~ рішення про її надання або відмову в наданні. Враховуючи наведене, колегія суддів наголошує, що Порядком визначено, що за результатами розгляду заяви особи, звільненої з військової служби в запас, про надання згоди на отримання компенсації за належне їй для отримання жиле приміщення, житлова комісія повинна прийняте рішення про задоволення такої заяви або про відмову у її задоволенні. В той же час, з матеріалів справи вбачається, що 24.12.2020 на спільному засіданні командування і житлової комісії Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота під час розгляду питання 8 порядку денного щодо розгляду заяви позивача щодо надання згоди на отримання грошової компенсації, було прийнято, що на даний час кошти для виплати грошової компенсації для осіб, які перебувають на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов до Головного центру не надходили, рішення щодо виплати чи невиплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення не приймалось. Таким чином, відповідач не прийняв рішення ані про задоволення заяви [PERSON] про надання компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення, ані про відмову у задоволенні вказаної заяви. Однак, приписи Порядку чітко визначають обов`язок прийняття або рішення про задоволення заяви про надання згоди на отримання компенсації за належне їй для отримання жиле приміщення, або про відмову у її задоволенні. При цьому, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушених прав позивача, колегія суддів виходить із такого. Відповідно до частини першої\~ статті 2 КАС\~ завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Як вбачається з матеріалів справи, позовна вимога [PERSON] стосувалась визнання незаконним та скасування спільного рішення командування та житлової комісії [INFO] (військова частина [NUMBER] ), оформленого протоколом № 8 від 24.12.2020 щодо відмови [PERSON] у нарахуванні та виплаті грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї для отримання жиле приміщення, відповідно до Порядку затвердженого\~ \~\~постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №728. Однак, як було встановлено апеляційним судом вище, оформлене протоколом №8 від 24.12.2020 рішення відповідача не є відмовою позивачу у нарахуванні та виплаті грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї для отримання жиле приміщення, оформленою відповідно до Порядку затвердженого\~ \~\~постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №728. Відтак, оскільки у межах спірних правовідносин відповідачем в порушення приписів Порядку № 728 не було прийнято жодного з нормативно передбачених рішень, колегія суддів з метою відновлення порушеного права позивача дійшла висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій житлової комісії [INFO] (військова частина [NUMBER] ) щодо неприйняття за заявою [PERSON] від 03.12.2019 рішення, передбаченого Порядком визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2015 № 728. При цьому, пунктом 4 частини другої\~ \~\~статті 245 КАС\~ \~\~передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. При обранні належного способу захисту, колегія суддів зважає на його ефективність з точки зору\~ \~\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ \~\~(далі - Конвенція). У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у\~ \~\~законі,\~ \~\~\~так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Розкриваючи критерій ефективності способу захисту порушеного права платника, Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Таким чином, встановивши порушення прав позивача, суд має обрати такий захисту, який з урахуванням конкретних обставин справи буде ефективним з точки зору частини першої\~ \~\~статті 2 КАС\~ \~\~та статті 13 Конвенції та виключатиме можливі подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах. Відповідно до частини другої\~ \~\~статті 9 КАС\~ \~\~суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього\~ \~\~Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. При цьому, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, наведене поняття дискреційних повноважень, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Відтак, з метою відновлення порушеного права позивача, з огляду на встановлену протиправність дій відповідача щодо неприйняття жодного з рішень, передбаченого Порядком № 728, колегія суддів вважає, що здійснення належного захисту можливе\~ \~\~шляхом\~ \~\~\~зобов`язання житлової комісії Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби [INFO] (військова частина [NUMBER] ) повторно розглянути заяву [PERSON] від 03.12.2019 щодо надання згоди на отримання грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї для отримання жиле приміщення, та прийняти рішення про задоволення заяви або відмову у її задоволенні відповідно до Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 09.09.2015 № 728. Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України\~ \~\~\~\~\~\~та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора І. Момота (військова частина [NUMBER] ), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. Згідно з положеннями\~ \~\~статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до вимог частини четвертої\~ статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Результат розгляду: partial