Рішення адміністративного суду від 2022-01-24 00:00:00+02

У листопаді 2016 року Товариство звернулось до суду із позовом до Інспекції, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.11.2016 № 0028961203/17863/10/05-15-12-03 та № 0028971203/17864/10/05-15-12-03. На обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалось на те, що: об`єкти оподаткування, відносно яких згідно з позицією Інспекції у Товариства виникло податкове зобов`язання, знаходяться у м. Краматорську, тоді як згідно зі статтею 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення АТО, звільняються від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, про що Товариством 14.12.2015 було направлено до контролюючого органу відповідну заяву про звільнення від зобов`язання щодо сплати податку за землю за період проведення антитерористичної операції з 14.04.2014 до її завершення; податкова декларація № 9007787156 від 18.02.2014 була предметом перевірки Інспекції, на підставі якої контролюючим органом було сформовано податкову вимогу форми «Ю» № 1671-25 від 17.07.2014 та на підставі якої Інспекцією було подано позов до Товариства щодо її виконання - стягнення податкового боргу (справа № 805/1524/15-а), за результатом розгляду якого 16.12.2015 Донецький апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову, якою у задоволенні позову відмовив. Донецький окружний адміністративний суд постановою від 30.01.2017, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017, позов задовольнив: визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 17.11.2016 № 0028961203/17863/10/05-15-12-03 та № 0028971203/17864/10/05-15-12-03. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій обґрунтовані тим, що: Товариство зареєстрований та здійснює свою господарську діяльність на території м. Краматорська Донецької області, тобто у населеному пункті, на території якого здійснювалась та здійснюється антитерористична операція, земельні ділянки також розташовані в м. Краматорську, період проведення антитерористичної операції триває, пільги, встановлені статтею 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», поширюються на позивача як платника земельного податку, який перебував та перебуває на території проведення антитерористичної операції; сертифікатом Торгово-промислової палати України від 25.07.2014 № 1997/05-4 Товариству було засвідчено настання обставин непереборної сили з 15.04.2014 при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області щодо виконання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків і обов`язкових платежів; згідно статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує форс-мажорні обставини, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх податкових зобов`язань, є наявність у такого суб`єкта господарювання сертифіката торгово-промислової палати про засвідчення форс мажорних обставин; оскільки згідно оспорюваних податкових повідомлень-рішень Товариству були нараховані штрафні санкції за несвоєчасну сплату ним грошових зобов`язань із земельного податку, то позивач звільняється від відповідальності за неналежне виконання своїх зобов`язань щодо сплати штрафних санкцій за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань, з огляду на те, що він виконав усі вимоги законодавства, які є підставою для такого звільнення з 14.04.2014. Інспекція оскаржила рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 14.08.2017 відкрив касаційне провадження у даній справі та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, оскільки суди не надали належної правової оцінки тому, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16.12.2015 у справі № 805/1524/15-а, яка набрала законної сили 24.12.2015, Інспекції було відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів з рахунків Товариства у банках, проте податковий борг з орендної плати за землю не було визнано безнадійним або таким, що підлягає списанню. Решта доводів касаційної скарги зводиться до цитування норм законодавства та змісту акті перевірки. Позивач не реалізував процесуальне право щодо подання відзиву на касаційну скаргу. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 22.11.2021 прийняв касаційну скаргу Інспекції до провадження, закінчив підготовку справи до касаційного розгляду та визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами з 23.11.2021. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Суди встановили, що Товариство є юридичною особою, включене до ЄДРПОУ за № 33504912 та зареєстроване за юридичною адресою: 84307, м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, буд.22, перебуває на податковому обліку в Інспекції, яка також розташована у м. Краматорську Донецької області по вул. Машинобудівників, 22. Товариством до Інспекції були подані податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік від 18.02.2014 № 9007787156 на загальну суму 172379,52 грн. та за 2015 рік від 30.04.2015 № 9083684562 на суму 191974,50 грн. Також, 27.01.2017 Товариство подало до Інспекції уточнюючий розрахунок за 2014 рік, в якому позивачем було нараховане до зменшення податкове зобов`язання на рік на суму 60039,36 грн., відповідно до якого, починаючи з травня 2014 року по грудень 2014 року належні до сплати податкові зобов`язання становили 0,00 грн. Інспекцією була проведена камеральна перевірка з питання своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань Товариства з орендної плати з юридичних осіб за травень-грудень 2014 року згідно податкової декларації за плати за землю (земельний податок та/або орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік № 9007787156 від 18.02.2014, за квітень-вересень 2015 року згідно податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік № 9083684562, результати якої оформлені актом від 27.10.2016 № 1840/05-15-12-03-33504912, за висновками якого Товариством були порушені терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання, встановлені пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України. На акт перевірки Товариством були подані заперечення, за результатом розгляду яких висновки акту перевірки були залишені без змін. На підставі вказаного акту перевірки Інспекція 17.11.2016 прийняла податкові повідомлення-рішення: № 0028961203/17863/10/05-15-12-03, яким за затримку до 30 календарних днів сплати застосувала до Товариства штраф у розмірі 10% у сумі 2608,35 грн. за платежем орендна плата з юридичних осіб; № 0028971203/17864/10/05-15-12-03, яким за затримку більше 30 календарних днів сплати застосувала до Товариства штраф у розмірі 20% у сумі у сумі 28187,67 грн. за платежем орендна плата з юридичних осіб. Також, судами було встановлено, що Товариством був отриманий сертифікат Торгово-промислової палати України № 1997/05-4 від 25.07.2014 про настання обставин непереборної сили, яким засвідчено настання непереборної сили з 15.04.2014 для Товариства при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області щодо виконання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів. Також вказано, що на момент видачі сертифікату (висновку) Торгово-промисловою палатою України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо. За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.147, 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу). Згідно з пунктом 286.2 пункту 286 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі. Пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності з 15.10.2014, визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Положеннями статті 6 Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, а саме - під час проведення антитерористичної операції звільнити суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності. На виконання абзацу 3 пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 1079-р), яке втратило чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що саме здійснення господарської діяльності на території проведення антитерористичної операції є підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності. Місто Краматорськ Донецької області, на території якого знаходиться земельна ділянка ( вул. Орджонікідзе, 22 (нині вул. Олекси Тихого, 22 )), на якій Товариство провадить господарську діяльність, входить до Переліків населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р (втратило чинність) і Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р (чинне). З огляду на положення статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання звільнені від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності на період проведення антитерористичної операції в силу прямої дії Закону. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що застосування до Товариства штрафних санкцій за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань із орендної плати за землю за період 15.04.2014 до закінчення антитерористичної операції є протиправним. При цьому, оскільки 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є спеціальним законом у спірних правовідносинах, тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до Податкового кодексу України. Також, статтею 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» яка має пряму дію, не вимагається додаткове отримання сертифіката про засвідчення настання форс-мажорних обставин, про що Товариство додатково повідомила також Торгово-промислова палата України листом від 23.02.2015 № 846/05-5-4. В свою чергу, матеріалами справи підтверджується, що 25.07.2014 Товариством був отриманий сертифікат Торгово-промислової палати України № 1997/05-4 про настання обставин непереборної сили, яким засвідчено настання непереборної сили з 15.04.2014 для Товариства при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області щодо виконання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів. Таким чином, доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі, є безпідставними, а суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі обставин, з огляду на що підстави для скасування ухвалених у даній справі рішень судів попередніх інстанцій відсутні. Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Враховуючи зазначене, касаційна скарга Інспекції підлягає залишенню без задоволення, а постанова Донецького окружного адміністративного суду від 30.01.2017 та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017- без змін.

Результат розгляду: denied