Рішення адміністративного суду від 2022-03-22 00:00:00+02

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. 21 червня 2021 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець [PERSON] з позовом до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови. 2. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою заступника начальника управління Держпраці у Вінницькій області №ВН 14115/1963/АВ-ТД-ФС від 28.01.2021 року накладено на позивача штраф у розмірі 1050000,00 грн. за правопорушення передбачене ч. 2 ст. 265 КЗпП України. Так, у ході інспекційного відвідування в приміщенні за адресою [ADDRESS] виявлено факт допуску 7 працівника без укладення трудових договорів. 3. На переконання позивача, оскаржувана постанова є протиправною та підлягала скасуванню так як жодних ознак, притаманних саме трудовим відносинам для укладення трудового договору з зазначеними вище особами, не існує та не було встановлено під час перевірки. КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 4. 4 листопада 2021 року рішенням Вінницького окружного адміністративного суду в задоволенні позовних вимог відмовлено. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ 5. Апелянт [PERSON] , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. 6. Апелянт зазначила, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню так як жодних ознак, притаманних саме трудовим відносинам для укладення трудового договору з фізичними особами не існує та не було встановлено під час перевірки та судового засідання. Також посилається на те, що за теж саме порушення вона вже притягнута до відповідальності Калинівським районним судом Вінницької області до штрафу в сумі 8500 грн. ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 7. У вересні 2020 року в ФОП [PERSON] , проводилось інспекційне відвідування з питань допуску до роботи працівників без належного оформлення трудових відносин. 8. За результатами інспекційного відвідування інспектором було складено акт інспекційного відвідування №ВН 13314/1962/АВ від 29.09.2020 року та протокол про адміністративне правопорушення №ВН 13314/11962/АВ/П/ПТ. 9. При проведенні інспекційного відвідування здійснено вихід за адресою провадження господарської діяльності ФОП [PERSON] та виявлено факт допуску 12 працівників до роботи без оформлення трудового договору. 10. Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 03.12.2020 року у справі №132/3196/20, яка залишена без змін рішенням Вінницького апеляційного суду від 18.01.2021 року, ФОП [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляду штрафу в розмірі 8500,00 грн. 11. Відповідно до Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, вимог Конвенції Міжнародної організації праці № 81 про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, яка ратифікована Законом України від 08.09.2004 № 1985-1V, Конвенції Міжнародної організації праці № 129 про інспекцію праці в сільському господарстві, яка ратифікована Законом України від 08.09,2004 № 1986- І, на підставі пп.2 п.5 Порядку та наказу начальника управління від 16.11,2020 №1119-0, направлення на проведення інспекційного відвідування від 16.11.2020 № 677/04-03 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління (далі - інспектор) Луценко K.M., за участю інспекторів праці Товпиги С.Б., Шевчук О.В., Новак В.В., проведено інспекційне відвідування ФОП [PERSON] , яка здійснює діяльність у [ADDRESS] . 12. В ході інспекційного відвідування виявлено факт допуску 7 осіб до виконання роботи в інтересах ФОП [PERSON] без оформлення трудового договору, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 13. За результатами інспекційного відвідування інспектором було складено акт інспекційного відвідування №ВН 14115/1963/АВ від 02.12.2020 року та постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ВН 14115/1963/АВ/ТД-ФС від 28.01.2021 року, якою на позивача накладено штраф у розмірі 1050000 грн. ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН 14. Позивач зазначила, що постановою заступника начальника управління Держпраці у Вінницькій області №ВН 14115/1963/АВ-ТД-ФС від 28.01.2021 року накладено на позивача штраф у розмірі 1050000,00 грн. за правопорушення передбачене ч. 2 ст. 265 КЗпП України. Так, у ході інспекційного відвідування в приміщенні за адресою [ADDRESS] виявлено факт допуску 7 працівника без укладення трудових договорів. Оскаржувана постанова є протиправною та підлягала скасуванню так як жодних ознак, притаманних саме трудовим відносинам для укладення трудового договору з зазначеними вище особами, не існує та не було встановлено під час перевірки. 15. Відповідач вказав, що у вересні 2020 року у ФОП [PERSON] за результатами інспекційного відвідування встановлено факт допуску до роботи шести працівників без належного оформлення трудових договорів, представник відповідача вважає, що оскаржувана постанова заступника начальника управління Держпраці у Вінницькій області №ВН 14115/1963/АВ-ТД-ФС від 28.01.2021 року винесена з додержання вимог чинного законодавства та у межах повноважень. ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ 16. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 17. Ключовим правовим питанням, щодо якого виник спір, є можливість одночасного притягнення особи до відповідальності за ч. 2 ст. 265 КЗпП та ч. 3 ст. 41 КУпАП. 18. Частиною 1 ст. 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. 19. Відповідно до ч.3 ст.41 КУпАП фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 20. За змістом ст. 265 КЗпП юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження; 21. Таким чином, нормами КЗпП та КУпАП передбачено відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). 22. Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що штраф за ч. 2 ст. 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за ч. 3 ст. 41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення. 23. При цьому, і ст. 265 КЗпП і ст. 41 КУпАП були викладені в такій редакції Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці». 24. Так, зазначений вище закон передбачав введення ст. 265 КЗпП фінансових санкції для роботодавців - юридичних та фізичних осіб-підприємців, у вигляді штрафу у розмірі від 1 до 30 мінімальних заробітних плат за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску та податків, порушення термінів виплати заробітної плати більш ніж за один місяць, виплати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці та порушення інших вимог трудового законодавства. 25. Натомість ст. 41 КУпАП мала на меті запровадити штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб -підприємців, які використовують найману працю за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин; за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» іншою особою, а також інше грубе порушення законодавства про працю. 26. Тобто ключовою відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнуто юридичну особу як роботодавця (за ст. 265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за ст. 41 КУпАП) за невиплату в повному обсязі заробітної плати працівникам. 27. Однак, згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може двічі притягатися до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. 28. Оскільки в обох нормах йдеться про юридичну відповідальність та одне й те саме правопорушення, для застосування ст. 61 Конституції України необхідно з`ясувати чи належить відповідальність, передбачена ст. 265 КЗпП України і ст. 41 КУпАП до одного виду. 29. Зокрема, Закон не визначає, до якого саме виду юридичної відповідальності належать заходи впливу за правопорушення, передбачені у ч. 2 ст. 265 КЗпП України. 30. Кваліфікуючи вид цієї відповідальності, суд бере до уваги: (а) мету відповідальності - покарання роботодавців за порушення законодавства про працю та легалізація фонду оплати праці; (б) характер шкоди - шкоду заподіяно суспільству, а не працівнику; (в) вид стягнення - фінансова санкція у виді штрафу; (г) суб`єкт, який притягує до відповідальності - державний орган; (д) джерело сплати - штраф зараховується до державного бюджету. 31. Водночас, положення ч. 2 ст. 265 КЗпП України та ч. 3 ст. 41 КУпАП в частині визначення правопорушення абсолютно тотожні: «допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин », а обставини, що стали підставою їх встановлення для апелянта - ідентичні. 32. Враховуючи вищенаведені ознаки, а також пріоритетність тлумачення, яке у найбільшій мірі відповідає інтересам суб`єкта приватного права, колегія суддів дійшла висновку, що правопорушення, передбачені у ч. 2 ст. 265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене у ч. 3 ст. 41 КУпАП, належить за своєю природою (основними ознаками) до такого виду юридичної відповідальності як адміністративна відповідальність 33. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі № 814/2156/16, від 03 жовтня 2019 року у справі № 813/6082/15, №0540/5974/18-а від 29.12.21. 34. Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що за вказане вище правопорушення ФОП [PERSON] вже притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 03.12.2020 року у справі №132/3196/20, яка залишена без змін рішенням Вінницького апеляційного суду від 18.01.2021 року, ФОП [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляду штрафу в розмірі 8500,00 грн. 35. За таких обставин колегія суддів вважає вірними доводи апелянта, що накладення на неї штрафу за те саме правопорушення також постановою ГУ Держпраці у Вінницькій області №ВН 14115/1963/АВ-ТД-ФС від 28.01.2021 року є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що суперечить нормам ст. 61 Конституції України, у зв`язку з чим спірна постанова підлягає скасуванню. 36. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 806/2143/18. V. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ. 37. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 38. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 39. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 40. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 41. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 42. Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 43. Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, надані національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми. Таким чином, важливим є визначити, чи належним чином національні органи влади використали свою свободу повноважень, звинувативши заявника у наклепі чи зловживанні посадовим становищем. Рішення у справі "Ляшко проти України" (Lyashko v. Ukraine) від 10 серпня 2006 р., Заява № 21040/02, п.47. 44 . Суд відзначає, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (див., mutatis mutandis, рішення у справах "Лобо Мачадо проти Португалії" (Lobo Machado v. Portugal) і "Фермьойлєн проти Бєльгії" (Vermeulen v. Belgium) від 20 лютого 1996 р., Reports of Judgments and Decisions 1996-I, сс. 206-07, п. 31 і п. 23, п. 33, відповідно, та рішення у справі "Нідерост-Губер проти Швейцарії" (Nidero?stHuber v. Switzerland) від 18 лютого 1997 р., Reports 1997-I, с. 108, п. 24). 45. У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. 46. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 47. З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог VI. СУДОВІ ВИТРАТИ 48. Відповідно до стаття 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 49. ФОП [PERSON] сплатила при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 10500 грн. та при подачі апеляційної скарги 15750 грн., а всього 26250 грн., які підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Вінницькій області.

Результат розгляду: granted