Рішення адміністративного суду від 2024-07-25 00:00:00+03

11 березня 2024 року [PERSON] (далі - позивач, апелянт) звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - відповідач), у якому просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №230051 від 29 січня 2023 року за частиною 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно [PERSON] та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 121-3 КУпАП на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В обґрунтування позову зазначено, що 29 січня 2023 року поліцейським Могилів-Подільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницький області лейтенантом поліції Вадимом Ковальським винесено постанову серії БАД №230051, якою притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач вважає, що постанова серії БАД №230051 від 29 січня 2023 року про накладення адміністративного стягнення винесена незаконно, зокрема, через відстуність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 квітня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Відмова суду мотивована тим, що позивачем по справі до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог; незгода позивача з його притягненням до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності. Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухваленим внаслідок неповного з`ясування обставин справи та з порушенням норм процесуального права. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано перекладено тягар доведення невинуватості на позивача. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження; призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 15 липня 2024 року о 14:00 годині. Судове засідання призначене на 15 липня 2024 року знято з розгляду. 15 липня 2024 року представником Головного управління Національної поліції у Вінницькій області подано клопотання про продовження процесуального строку для подання відзиву на апеляційну скаргу. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2024 року клопотання Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про продовження строку для подання відзиву на апеляційну скаргу в адміністративній справі № 759/4937/24 задоволено. Продовжено Головному управлінню Національної поліції у Вінницькій області встановлений ухвалою суду від 04 липня 2024 року процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 24 липня 2024 року включно. Продовжено строк розгляду справи за адміністративним позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення на 15 днів. Розгляд справи № 759/4937/24 призначено на 25 липня 2024 року о 11:00 годині, яке відбудеться у приміщенні Шостого апеляційного адміністративного суду (корпус 1, зал судових засідань № 1). 23 липня 2024 року від Головного управління Національної поліції у Вінницькій області до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання 25 липня 2024 року не з`явилися. Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін. Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків. Відповідно до фактичних обставин справи, 29 січня 2023 року поліцейським Могилів-Подільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницький області лейтенантом поліції Вадимом Ковальським винесено постанову серії БАД №230051, якою притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, який керував транспортним засобом «Volkswagen Transporter», д.н.з. [NUMBER] у зв`язку з відсутністю передбаченого конструкцією автомобіля переднього бампера; не пред`явив для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; номерний знак, який знаходився у невстановленому для цьому місці (а.с. 21). Згідно з оскаржуваною постановою серії БАД №230051 від 29 січня 2023 року, в провину позивачу ставиться керування транспортним засобом без переднього бампера; з номерним знаком, який знаходився у невстановленому для цьому місці; не пред`явлення для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та на нього було накладено стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1 190 грн. Вважаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії БАД № 230051 від 29 січня 2023 року протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом. Надаючи оцінку зазначеним обставинам справи, колегія суддів враховує наступне. Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання. Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Відповідно до пункту 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Згідно з пунктом 1.5 Правил дорожнього руху дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган. За положеннями пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Пунктом 2.9 В Правил дорожнього руху України визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі Міністерства внутрішніх справ, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий. Згідно з частинами 1-4 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Відповідно до вимог статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно з частиною 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, передбачене частиною 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту 3, пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події. Згідно статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до вимог частини 1 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Як свідчать обставини справи, 29 січня 2023 року поліцейським Могилів-Подільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницький області лейтенантом поліції Вадимом Ковальським винесено постанову серії БАД №230051, якою притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, який керував транспортним засобом «Volkswagen Transporter», д.н.з. [NUMBER] у зв`язку з відсутністю передбаченого конструкцією автомобіля переднього бампера; не пред`явив для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; номерний знак, який знаходився у невстановленому для цьому місці. Колегія суддів зауважує, що [PERSON] притягнуто до адміністратвиної відповідальності лише за керування транспортним засобом «Volkswagen Transporter», д.н.з. [NUMBER] з відсутнім переднім бампером та номерним знаком, який знаходився у невстановленому для цьому місці відповідно до частини 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. За змістом відзиву на позовну заяву (а.с. 63-75), відповідач зазначає, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується винесеною постановою та наявним відеозаписом. Разом з тим, відповідачем не долучено до матеріалів відзиву жодного відеозапису. Крім того, зі змісту відповіді Могилів-Подільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції на адвокатський запит представника позивача від 12 червня 2023 року №8213/223/01-23, вбачається, що відеоматеріали якими зафіксовано факт скоєння адміністративного правопорушення [PERSON] (постанова серії БАД №230051 за частиною 1 статті 12-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення) у відповідача в наявності відсутні (а.с. 40). Разом з тим, за змістом оспорюваної постанови серії БАД №230051 від 29 січня 2023 року, відсутня інформації про здійснення відеофіксації події із зазначенням відповідних реєстраційних номерів пристрою, яким здійснено відеозапис. Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Матеріалами справи встановлено, що докази вчинення вказаного адміністративного правопорушення [PERSON] за частиною 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, крім наявності оскаржуваної постанови серії БАД №230051, відсутні. З відеозапису події наданого позивачем вбачається, що поліцейський запитує у водія чи його це ксерокопії документів, водій відповідає ствердно. Протягом тривалості усього відеозапису працівниками поліції в службовій машині заповнюється протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 28). Таким чином, обставин притягнення позивача до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом «Volkswagen Transporter», д.н.з. [NUMBER] з відсутнім переднім бампером та номерним знаком, який знаходився у невстановленому для цьому місці та відповідних доказів даний відеозапис не містить. Вищенаведене в свою чергу позбавляє апеляційний суд можливості здійснення оцінки доводів апелянта щодо процедурних порушень, допущених працівником поліції при винесенні оскаржуваної постанови, а саме: відсутність факту розгляду справи про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно позивача в цілому, оскільки під час винесення оскаржуваної постанови фактично відбувався обшук автомобіля позивача; суперечності у часі винесення постанови. У відповідності до статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова про адміністративне правопорушення не може оцінюватися судом в розумінні статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 12-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки заперечується позивачем, а інші докази, які б її обґрунтовували в матеріалах справи відсутні. Відповідно до статі 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. За наслідками перегляду оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає, що належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного порушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 12-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідачем не надано, що в свою чергу є порушенням вимог статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №230051. Колегія суддів зауважує, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові. Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо). На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем. У матеріалах справи такі підтвердження відсутні, а лише наявна постанова про притягнення до адміністративної відповідальності. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, трактуються на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 12-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення є недоведеним. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а. Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з частинами 1-3 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Колегія суддів зазначає, що процесуальний обов`язок, передбачений частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не виконаний. Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Беручи до уваги те, що відповідачем на огляд суду не було надано доказів, які прямо вказують на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 12-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відтак факт вчинення даного порушення позивачем не встановлений беззаперечними доказами, отже відсутні підстави стверджувати про вчинення позивачем правопорушення поза обґрунтованими сумнівами. На підставі викладеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] та вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про притягнення до адміністративної відповідальності. Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Приписи статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Серед іншого, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції презумпції невинуватості в частині покладення на позивача обов`язку доводити відсутність його вини, оскільки в силу приписів статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанцій у цій справі - скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позову. Відповідно до приписів частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у даній справі було сплачено судовий збір у розмірі 908,40 грн за подання апеляційної скарги. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь [PERSON] судового збору у розмірі 908,40 грн.

Результат розгляду: granted