Рішення адміністративного суду від 2022-04-07 00:00:00+03

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Дрогобицької міської ради Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення. Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що приведеними актами індивідуальної дії та записами порушується її право на земельну ділянку в м. Стебник, позаяк названа земельна ділянка була надана їй значно раніше і не могла бути передана у власність [PERSON] . Вважає, що вказана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, позаяк у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 15.09.2021року у справі №442/3667/16-ц зазначено про підсудність справи щодо оскаржень рішень, дій та бездіяльності органів місцевого самоврядування адміністративному суду. Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку, за даними офіційного сайту Укрпошта рекомендоване поштове відправлення вручене відповідачу 25.03.2022 року. У судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв. В судовому засіданні представник позивача Гнатишин І.Б. надав пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги. ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи з приводу реалізації та захисту земельних прав позивача, а отже, існує спір про право, що унеможливлює розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися судами за правилами ЦПК України. ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] звернулася з адміністративним позовом до Дрогобицької міської ради Львівської області про: - визнання незаконним та скасування рішення Стебницької міської ради № 553 від 7 вересня 2005 року, яким [PERSON] було передано безкоштовно у власність земельну ділянку площею 439 кв.м. з цільовим призначенням для ведення садівництва та виготовлено державний акт про право власності земельну ділянку для ведення садівництва; - скасувати запис про реєстрацію кадастрового плану № 4610670500:01:044:0342 на площу 0,0439 га виданий громадянину [PERSON] Львівською регіональною філією державного підприємства Центр державного земельного кадастру та виданий на підставі нього Державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку; - скасувати Державний акт від 21.11.2007 року серії ЯД №455538 виданий [PERSON] на право власності на земельну ділянку площею 0,0439 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись до суду позивач вказала, що приведеними актами індивідуальної дії та записами порушується її право на земельну ділянку в м. Стебник, позаяк названа земельна ділянка була надана їй. Право позивача на вказану земельну ділянку не припинено, а відтак земельна ділянка не могла бути передана відповідачем у власність [PERSON] . ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Статтею 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Водночас, колегія суддів зазначає, що помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних чи господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило майнового, приватного права чи інтересу. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права. Слід наголосити на висновках Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 01 жовтня 2019 року у справі № 922/2723/17 стосовно того, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з погляду його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації цього рішення виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 756/16374/16-ц зазначено: «оскільки суб`єкт владних повноважень відмовив [PERSON] та [PERSON] у вчиненні певних дій щодо земельної ділянки, користувачем якої вважають себе позивачі, які (дії) пов`язані з набуттям ними права власності на цю земельну ділянку, то у цьому випадку обраний позивачами спосіб захисту приватного права спрямований на захист їх цивільних прав та інтересів в отриманні спірної земельної ділянки. І саме від встановлення обставин, з якими позивачі пов`язують виникнення у них речового права на спірну земельну ділянку, залежить правильне вирішення спору». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 815/1788/15 відзначила: Велика Палата Верховного Суду наголошує, що у разі оскарження рішення органів владних повноважень судам слід перевірити (встановити) чи є оскаржуване рішення таким, за наслідками виконання якого настають юридично значимі дії, зокрема видача свідоцтва про право власності, чи настає інший кінцевий результат, чи це рішення з урахуванням якого (на підставі якого) приймається остаточне рішення органу владних повноважень. Вказані обставини унеможливлюють подальший розгляд справи й ухвалення рішення по суті спору, а є підставами для закриття провадження у справі, оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства . Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, колегія суддів не має підстав не погодитися із визначеним підходом. У цій справі позивач оскаржує рішення Стебницької міської ради № 553 від 7 вересня 2005 року, запис про реєстрацію кадастрового плану № 4610670500:01:044:0342 на площу 0,0439 га виданий громадянину [PERSON] , державний акт від 21.11.2007 року серії ЯД №455538 виданий [PERSON] на земельну ділянку, як на таку, що виділена їй та знаходиться у неї у користуванні. Тобто, спір у цій справі, стосується скасування рішень, записів та державного акту про право власності третьої особи на земельну ділянку у зв`язку із наявністю прав на таку ділянку у позивача, що свідчить про приватно-правовий, а не публічний характер правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Таким чином, спір у справі не є публічно правовим і з урахуванням суб`єктного складу сторін має вирішуватися за правилами цивільного судочинства. Відносно ж доводів позивача про підсудність даного спору адміністративному суду з покликанням на постанову Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 15.09.2021року у справі №442/3667/16-ц, то колегія суддів зазначає, що у вказаній справі не вирішувалося питання щодо підсудності вказаної справи та не закривалося провадження у цивільній справі через її підсудність адміністративному суду. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Результат розгляду: denied