Рішення адміністративного суду від 2022-02-16 00:00:00+02

ФОП [PERSON] звернулась до суду із позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 18.12.2019 № 0003243303, від 18.12.2019 № 0003403303, від 18.12.2019 № 00032803303, від 18.12.2019 № 0003293303, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2020 № Ф-870-17. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.06.2021 позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 18.12.2019 № 0003243303 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, код платежу 11010500, на загальну суму 1020873,15 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 18.12.2019 № 0003403303 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, код платежу 11010500, на загальну суму 192978,15 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 18.12.2019 № 00032803303 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, код платежу 11011001, на загальну суму 70893,98 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 18.12.2019 № 0003293303 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, код платежу 11011001, на загальну суму 13401,26 грн. Визнано протиправним та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2020 № Ф-870-17 про нарахування зобов`язання з єдиного соціального внеску в розмірі 272983,89 грн. Відповідач, не погодившись із зазначеним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивачем у повному обсязі не надано всі необхідні документи під час проведення перевірки, не підтверджено визначену суму валових витрат, з огляду на що податковим органом встановлено її завищення, що також мало наслідком донарахування платнику податків сум єдиного внеску та військового збору. Крім того, контролюючим органом зазначалось про не відображення позивачем у відповідній декларації доходу у вигляді додаткового блага (прощений (анульований) борг за кредитом, що отриманий на придбання житла (іпотечний кредит)) . У судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, вважав рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню із прийняттям нового - про відмову у задоволенні позову. Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, вважав рішення суду першої інстанції законним та таким, що не підлягає скасуванню. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судовим розглядом, фахівцями Головного управління ДПС у Сумській області у період з 29.10.2019 по 18.11.2019 проведено планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018. За результатами проведеної перевірки складено акт № 272/18-28-33-03-10/2511319448/235 від 25.11.2019, яким зафіксовано наступні порушення: - п. 63.3. ст. 63 Податкового кодексу України, в результаті не подання до органів ДПС повідомлення за формою 20-ОПП про об`єкти, через які проводиться господарська діяльність; - п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності на загальну суму 680582,10 грн. (в т.ч. 2017 - 352229,88 грн., 2018 - 328352,22 грн.); - п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 3 ст. 7, п. 4 ч. 1 ст. 1, п. 5 ст. 8, п. 11 ст. 8 п. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI, із змінами та доповненнями, в результаті чого донараховано єдиного внеску у сумі 200497,32 грн. (за 2017 - 78954,36 грн., за 2018 - 121542,96 грн.); - п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.5 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового Кодексу України, за результатами зменшено від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду декларації наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) на суму 91,67 грн.; - 16-1 підрозділу 10 розділу XX, пп. 163.1.1, п. 163.1 ст. 163, п. 176.1 ст. 176.1 Податкового Кодексу України, в результаті чого донараховано військовий збір з доходу отриманого від підприємницької діяльності в сумі 56715,18 грн., у т.ч. за 2017 - 29352,49 грн., за 2018 - 27362,69 грн.; - п. 51.1. ст. 51, абз. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового Кодексу України, п.2.1. 2.2, 2.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу утриманого з них податку, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014 № 49, в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф. 1ДФ). - п. 44.1, п. 44.3, п. 44.5, п. 44.6 ст. 44, п.85.2 ст. 85 Податкового Кодексу України, внаслідок ненадання платником податків в повному обсязі всіх первинних документів, що належали до предмета перевірки або пов`язані з ним; - п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 та п.п. 168.4.5 п. 168.4 ст. 168, пп. 1.3 п.16-1 підрозд. 10 Податкового Кодексу України, не відображення у складі загального місячного (річного) оподатковуваного доходу суму додаткового блага, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань по податку на доходи фізичних осіб в період що перевірявся на суму 128652,10 грн., військового збору 10721,01 грн. - порушення п. 57.1, ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового Кодексу України, у зв`язку з чим нараховано штрафні санкції за порушення граничних термінів сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість; - п.126. 1 ст. 126 Податкового Кодексу України, у зв`язку з чим нараховано штрафні санкції за порушення граничних термінів сплати податкових зобов`язань з земельного податку за 2018 рік. На підставі висновків зазначеного акту перевірки 18.12.2019 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: - № 0003243303, яким збільшено суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, код платежу 11010500, на загальну суму 1020873,15 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 680582,10 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 340291,05 грн.; - № 0003403303, яким збільшено суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, код платежу 11010500, на загальну суму 192978,15 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 128652,10 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 64326,05 грн.; - № 00032803303, яким збільшено суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, код платежу 11011001, на загальну суму 70893,98 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 56715,18 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 14178,80 грн.; - № 0003293303, яким збільшено суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, код платежу 11011001, на загальну суму 13401,26 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 10721,01 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 2680,25 грн. В подальшому Головним управлінням ДПС у Сумській області 11.02.2020 винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-870-17 про нарахування зобов`язання з єдиного соціального внеску в розмірі 272983,89 грн., у тому числі недоїмки в розмірі 224818,98 грн. та штрафу у розмірі 48164,91 грн. Позивач, не погоджуючись із вимогою та податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, звернувся до суду із даним позовом. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні у справі докази спростовують висновки контролюючого органу, що покладені в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та податкової вимога. Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на таке. Стосовно правомірності податкового повідомлення-рішення від 18.12.2019 № 0003243303 колегія суддів зазначає наступне. Так, підставою прийняття зазначеного податкового повідомлення-рішення стали висновки контролюючого органу щодо не відображення позивачем у складі загального місячного (річного) оподатковуваного доходу суму додаткового блага у розмірі 714733,89 грн., отриманого внаслідок анулювання (прощення) заборгованості за кредитним договором. Отже, спірним у даному випадку є питання чи відноситься сума прощеного кредитного боргу позивача до додаткового блага у розумінні ст. 14 Податкового кодексу України, що підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Відповідно до п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу). Згідно з п.п. 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний, у тому числі, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Підпунктом 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Пунктом 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Відповідно до п.п. «д» п.п 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом. Аналіз наведених норм законів дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг. Отже, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку. Таким чином, під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором. 07.05.2015 набув чинності Закон України від 09.04.2015 № 321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань», згідно з яким підрозділ 1 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнено пунктом 8 у наступній редакції: не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року. При цьому, згідно з пунктом 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, обов`язковою умовою для застосування зазначеної норми є зміна валюти зобов`язання за відповідним кредитом з іноземної валюти у гривню. Судовим розглядом встановлено, що 25.04.2008 між позивачем (позичальник) та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») укладено Кредитний договір № МL - С 02/037/2008, за умовами якого позивач отримав кредитні кошти в сумі в розмірі 35000 дол. США, дата остаточного повернення кредиту - 15.04.2023. В подальшому, відповідно до умов договору купівлі - продажу кредитного портфелю № б/н від 27.05.2011 ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором № МL - С 02/037/2008 від 25.04.2008, про що також укладений договір між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем. Згідно із заочним рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27.09.2012 у справі № 1815/3261/2012 у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення суми боргу з позивача на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто заборгованість у сумі 38714,20 дол. США та 45629,77 грн. за кредитним договором № МL - С 02/037/2008 від 25.04.2008. З метою визначення порядку виконання рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27.09.2012 у справі № 1815/3261/2012 між позивачем (позичальник) та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (кредитор) 10.03.2017 укладено угоду про врегулювання боргу до Кредитного договору № МL - С 02/037/2008 від 25.04.2008, за умовами якої позичальник зобов`язується погасити боргові зобов`язання у розмірі 273000,00 грн., а саме: 16.02.2017 - 113742,14 грн., 10.03.2917 - 259257,86 грн., оплатити витрати кредитора на ведення претензійно-позовної роботи у розмірі - 4919,00 грн. Одночасно, відповідно до п. 2.2.1 зазначеної угоди сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів, за цією угодою, буде здійснюватися у національній валюті - гривні. Згідно з п. 2.2.2. угоди за умови належного виконання позичальником умов цієї угоди кредитор здійснює анулювання (прощення) боргу у розмірі 714733,89 грн. (сума прощенного боргу відповідно прощення по тілу кредиту 669104,12 грн., що з перерахуванням за курсом НБУ станом на 10.03.2017 дорівнює 24865,78 доларів США та прощення пені в розмірі 45629,77 грн.) і позичальник буде вважатися таким, що погасив свої боргові зобов`язання перед кредитором у повному обсязі. У виконання умов угоди про врегулювання боргу від 10.03.2017 ФОП [PERSON] сплачено ТОВ «ОТП Факторинг України» кошти в сумі 273000,00 грн. узгодженого боргу. Із матеріалів справи встановлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відобразило отримання позивачем у 1 кварталі 2017 року доходу за ознакою «126 додаткове благо» в сумі 714733,89 грн., на підтвердження чого відповідачем надано відомість про ф/о-платників річної податкової декларації станом на 17.10.2019. З цього приводу, колегія суддів зазначає, що умовами застосування до певних правовідносин положень п. 8 підрозд. 1 розд. XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України є наступне: 1. непогашені зобов`язання за кредитним договором повинні бути визначені в іноземній валюті до 01.01.2014; 2. валюта зобов`язання має бути змінена з іноземної на гривню; 3. анульована кредитором сума боргу не повинна перевищувати курсову різницю - різницю між основною сумою боргу за кредитом в іноземній валюті, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014; 4. анулювання (прощення) кредитором заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті має відбутись після 01.01.2015. Так, судовим розглядом встановлено, що зобов`язання позивача у іноземній валюті виникли на підставі кредитного договору, укладеного 25.04.2008, в подальшому валюти зобов`язання змінена з іноземної (долари США) на гривню, анулювання заборгованості за кредитом здійснено у 2017, при цьому сума прощеного банком боргу є меншою, ніж курсова різниця відповідно до п. 8 підрозд. 1 розд. XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України. За наведених обставин колегія суддів доходить висновку, що у спірних правовідносинах наявні всі необхідні підстави для застосовування положень п. 8 підрозд. 1 розд. XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з огляду на що сума 714733,89 грн. не є додатковим благом та відповідно до п.п. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. При цьому, слід зазначити, що вимоги п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України підлягають застосуванню лише у випадках перевищення суми анульованого (прощеного) кредитором боргу над сумою курсової різниці, визначеної відповідно п. 8 підрозд. 1 розд. XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України. Посилання відповідача на те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначена сума була облікована як оподатковуваний дохід, про що подано до податкового органу відповідну форма N 1ДФ, колегією суддів не приймаються, оскільки наведені висновки та дії банку не мають правового значення для спірних правовідносин, що виникли у сфері справляння податків та не впливають на податкові зобов`язання позивача. Таким чином, висновки податкового органу, що покладені в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 18.12.2019 № 0003403303 не знайшли підтвердження в ході розгляду справи, з огляду на що останнє є необґрунтованим та підлягає скасуванню. Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 18.12.2019 № 0003403303 колегія суддів зазначає наступне. Підставою прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення стали висновки податкового органу щодо завищення ФОП [PERSON] суму валових витрат за 2017 на суму 1956832,64 грн., за 2018 рік на суму 1824179,00 грн. Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, врегульовано статтею 177 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до п. 177.2 ст. 172 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця. Згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу. Положенням п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Відповідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ вищезазначеного Кодексу. Згідно з п. 138.1. ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку. В свою чергу, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарська операція є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підвереджують факт її проведення. Отже правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції. Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. У перевіряємий період позивач мав взаємовідносини із рядом контрагентів: ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] . На підтвердження реальності виконання господарських зобов`язань із вказаними контрагентами позивачем надано: - видаткові накладні № 3 від 03.03.2017, 3 6 від 06.04.2017, № 9 від 15.06.2017, № 11 від 28.07.2017, № 17 від 24.11.2017, № 1 від 10.01.2018, № 2 від 15.02.2018, № 7 від 25.04.2018, № 8 від 25.05.2018, № 9 від 14.06.2018, № 11 від 15.08.2018, № 7 від 06.04.2017, № 9 від 18.09.2017, № 12 від 16.05.2018, № 26 від 27.07.2018, № 29 від 17.08.2018, № 36 від 04.12.2018; - накладні № 15 від 17.03.2017, № 19 від 24.03.2017, № 98 від 07.07.2017, № 104 від 16.07.2017, б/н від 29.03.2018, № 110 від 08.08.2018, б/н від 19.10.2018, № 19 від 12.07.2017, № 24 від 17.11.2017, № 4 від 17.03.2018; - квитанції до прибуткових касових ордерів № 14 від 15.03.2017, № 15 від 16.03.2017, № 16 від 17.03.2017, № 20 від 07.07.2017, № 22 від 18.07.2017, № 21 від 16.07.2017, № 11 від 19.10 2018, № 3 від 14.10.2018, № 13 від 27.10.2018, № 12 від 25.10.2018, № 14 від 28.10.2018, № 17 від 19.05.2018, № 16 від 18.05.2018, № 20 від 27.07.2018, № 18 від 21.05.2018, № 21 від 29.07.2018, № 22 від 30.07.2018, № 25 від 17.08.2018, № 26 від 19.08.2018, № 28 від 25.08.2018, № 27 від 20.08.2018, № 30 від 04.12.2018, № 31 від 05.12.2018, № 2 від 16.09.2017, № 3 від 18.09.2017, № 3 від 25.09.2017, № 3 від 28.09.2017, № 7 від 17.11.2017, № 7 від 17.03.2018; - платіжні доручення № 71 від 24.03.2017, № 79 від 05.04.2017, № 105 від 15.06.2017, № 14 від 07.07.2017, № 7 від 24.10.2017, № 29 від 10.01.2018, № 35 від 02.02.2018, № 47 від 14.03.2018, № 48 від 12.04.2018, від 21.09.2018, № 91 від 12.10.2018, № 125 від 26.12.2018, № 9 від 26.10.2017, № 13 від 01.12.2017. Крім того, позивачем надано первинні документи на підтвердження подальшої реалізації придбаного товару. Дослідивши надані позивачем документи, колегія суддів зазначає, що останні є первинними документами в розумінні вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", у своїй сукупності підтверджують факт здійснення спірних господарських операцій та не дають підстав для сумніву у їх реальності. На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що позивачем правомірно сформовано витрати за перевірений період по вказаних взаємовідносинах. Таким чином, викладені в акті перевірки висновки контролюючого органу щодо завищення позивачем витрат не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, у зв`язку з чим нарахування податковим органом за вказаними порушеннями грошових зобов`язань з податку доходи фізичних осіб є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 18.12.2019 № 0003403303 є протиправним та підлягає скасуванню. Стосовно податкового повідомлення-рішення № 00032803303 від 18.12.2019 року колегія суддів зазначає наступне. Підставою прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення стали висновки податкового органу щодо заниження ФОП [PERSON] грошового зобов`язання зі сплати військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 70893,98 грн. Відповідно до абз. 1 п. 16-1 підрозд. 10 розд. ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Згідно з п.п. 1.1-1.6 п. 16-1 підрозд. 10 розд. ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 цього Кодексу. Підпунктом 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п. 164. 1 ст. 164 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід. Отже, військовий збір нараховується, утримується та перераховується із сум чистого оподатковуваного доходу, який визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю. Таким чином, оскільки у ході судового розгляду визнано протиправним зменшення податковим органом суми валових витрат позивача, неправомірним є також донарахування позивачу суми військового збору, з огляду на що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 00032803303 від 18.12.2019 року підлягає скасуванню. Щодо правомірності вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2020 № Ф-870-17 колегія суддів виходить з наступного. Зазначена вимоги винесена податковим органом на підставі висновків щодо порушення позивачем ст. ст. 7, 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування". Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 зазначеного Закону для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 9 вказаного Закону обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Так, виявлене контролюючим органом порушення позивачем положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування" фактично є похідним від встановленого у ході проведеної перевірки завищення сум валових витрат, що, на думку податкового органу, спричинило заниження єдиного внеску. Оскільки у ході судового розгляду встановлено помилковість висновків податкового органу щодо завищення позивачем суми валових витрат, донарахування йому єдиного внеску є безпідставним, у зв`язку з чим оскаржувана вимога від 11.02.2020 № Ф-870-17 підлягає скасуванню. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу Головного управління ДПС у Сумській області. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують. Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд вірно встановив фактичні обставини справи, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Головного управління ДПС у Сумській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Результат розгляду: denied