Рішення адміністративного суду від 2022-04-13 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до інспектора взводу №2 роти №1 старшого лейтенанта поліції УПП ГУНП у Вінницькій області Гребінченка В. В. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про правомірність постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 178 КУпАП, оскільки у вказаний в постанові час та день позивач не перебував у місці скоєння правопорушення, а підпис в графі про отримання копії постанови йому не належить. Відповідач не скористався правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу, що в силу ч.4 ст. 304 КАС України не перешкоджає розгляду справи. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Згідно з положенням ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено, що інспектором взводу №2 роти №1 старшим лейтенантом поліції УПП ГУНП у Вінницькій області Гребінченком В.В. 15.11.2019 винесено постанову серії АПО18 № 202875, у якій зазначено, що [PERSON] 15.11.2019 о 15 год. 50 хв. по вул. Келецька, 60 в м. Вінниця перебував у п`яному вигляді у громадському місці, чим ображав людську гідність та громадську мораль. Зазначеною постановою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 178 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 102 грн. Постанова набрала чинності 25.11.2019. В постанові зазначено, про те, що її копію [PERSON] отримав 15.11.2019, про що свідчить його підпис в графі: "примірник постанови отримав". Вважаючи зазначену постанову протиправною, [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено правомірність винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АПО18 № 202875 від 15.11.2019 відносно [PERSON] , надано належні докази на підтвердження вчинення [PERSON] адмінправопорушення, передбаченого ст. 178 КУпАП. В підтвердження протилежного доказів до суду не надано. За результатом апеляційного розгляду справи колегія суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції. Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне. Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ч.2 ст.178 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних та слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, вчинене повторно протягом року після застосування заходів адміністративного стягнення. Відповідно до ст.245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Водночас, ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається відповідача. За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів позовної заяви та апеляційної скарги встановлено, що [PERSON] заперечує факт вчинення ним адміністративного правовопорушення, передбаченого ч.2 ст. 178 КУпАП. Вказує, що 15.11.2019 не перебував по вул. Келецька, 60 в м. Вінниця, постанову серії АПО18 № 202875 від 15.11.2019 не отримував та не підписував. Колегія суддів враховує, що оскаржувана постанова серії АПО18 № 202875 від 15.11.2019 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить жодних посилань на будь-які докази вчинення позивачем правопорушення. Відповідачем не надано суду ні фотофіксації, ні відеофіксації, що підтверджували б вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.178 КУпАП. Відповідно до оскаржуваної постанови [PERSON] обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.178 КУпАП, яка передбачає відповідальність за появу в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, особою, яка вчинила повторно протягом року після застосування заходів адміністративного стягнення ті самі дії. Разом з тим, відповідачем не додано доказів вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення. Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст. 178 КАС України, становить не лише появу особи в нетверезому вигляді у громадському місці, а й вчинення особою дій, які ображають людську гідність і громадську мораль. Однак, у матеріалах справи відсутні докази, зокрема, покази свідків, відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, камер спостережень тощо, які б підтверджували вчинення позивачем дій, спрямованих на образу людської гідності і громадської моралі. Крім того, відповідач не надав доказів того, що позивач у період з 15.11.2018 по 14.11.2019 притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП. Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до ст. 254 КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу. При цьому, ст. 258 КУпАП не передбачено, що у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 178 КУпАП, протокол не складається. Таким чином, відповідачем не дотримано положень ст. 254 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 178 КУпАП щодо позивача в матерілах справи відсутній. Водночас, згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення. В силу положень ч.1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.1 ст.75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання. Тобто, будь-які належні, достовірні та достатні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, у матеріалах справи відсутні. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою його об`єктивної сторони. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 року по справі № 338/1/17 та від 29.04.2020 року по справі № 161/5372/17. Разом з тим, за відсутності відповідних доказів суд позбавлений можливості встановити наявність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.178 КУпАП. Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах. З урахуванням вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АПО18 № 202875 від 15.11.2019 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.178 КУпАП є необґрунтованою та підлягає скасуванню. Отже, встановлені та перевірені обставини справи свідчать про те, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими. Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Згідно з ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. З урахуванням вищенаведеного, оскільки відповідач не надав доказів вчинення [PERSON] правопорушення, передбаченого ч.2 ст.178 КУпАП, тому оскаржувана постанова серії АПО18 № 202875 від 15.11.2019 підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю. 13.04.2022 [PERSON] подав до суду заяву про стягнення витрат зі сплати судового збору за рахунок відповідача. Розглянувши доводи заяви, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до абз.2 ч.5 ст.139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку положення ч.5 ст. 139 КАС України не підлягають застосуванню, тому підстави для задоволення заяви [PERSON] від 13.04.2022 відсутні.

Результат розгляду: granted