Рішення адміністративного суду від 2022-11-03 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] (далі позивач), звернувся з позовом до Військової частини [NUMBER] (далі відповідач), в якому просив: -визнати протиправними дії Військової частини [NUMBER] щодо застосування грудня 2015 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення [PERSON] в період з 01.12.2015р. по 20.11.2017р. включно; -зобов`язати Військову частину [NUMBER] нарахувати і виплатити на користь [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. 20.11.2017р. включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року в сумі 71852,66 гривень із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44 з урахуванням раніше виплачених сум. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що у період з 01.12.2015р. по 20.11.2017р. відповідачем не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці у зв`язку зі зростанням споживчих цін. 10.11.2021р. позивач звернувся до Військової частини [NUMBER] із заявою про надання інформації про розміри грошового забезпечення, розміри виплаченої індексації грошового забезпечення у вказаний період із зазначенням базового місяця для розрахунку індексації та виплати індексації. Однак, отримав відмову із посиланням на відсутність інформації щодо нарахованої індексації за період з 01.12.2015р. по 20.11.2017р. з огляду на передачу даних до архівного відділу. Також позивач наголошував на тому, що виплата індексації грошового забезпечення є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2022 року позов [PERSON] - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо нарахування та виплати [PERSON] індексації грошового забезпечення з 01.12.2015р. по 20.11.2017р. Зобов`язано Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 20.11.2017р. включно. В задоволенні іншої частини позовних вимог- відмовлено. Справа судом першої інстанції розглянута у порядку спрощеного позовного провадження. В апеляційній скарзі, [PERSON] просить рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2022 року в частині відмови у задоволенні частини позовних вимог - скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги [PERSON] посилаючись на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 26.01.2022 року у справі № 400/1118/21 та від 20.04.2022 року у справі № 420/3693/20, зазначав про помилковість висновків суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні позовних вимог щодо визначення базового місяця для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з огляду на те, що такі вимоги є передчасними, оскільки, згідно вищевказаних правових позицій суду касаційної інстанції, зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення з одночасним визначенням базового місяця не може вважатися втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. Відповідач, своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до таких висновків. Судом першої інстанції встановлено, що позивач, [PERSON] , проходив військову службу у Збройних Силах України у Військовій частині [NUMBER] у період з 09.11.2009 року по 20.11.2017 року. 17.11.2021р. позивачем було надіслано заяву до Військової частини [NUMBER] про надання інформації про розміри грошового забезпечення, розміри виплаченої індексації грошового забезпечення у вказаний період із зазначенням базового місяця для розрахунку індексації та виплати індексації. Листом Військової частини [NUMBER] відмовлено [PERSON] та повідомлено про відсутність інформації щодо нарахованої індексації за період з 01.12.2015р. по 20.11.2017р. з огляду на передачу таких даних до архівного відділу. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом. Вирішуючи справу та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має беззаперечне право на виплату індексації грошового забезпечення за період 01.12.2015 року по 20.11.2017 року, а тому відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення. Однак з огляду на те, що відповідачем, на час виникнення спірних правовідносин, не вчинялося будь-яких дій по визначенню базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення позивачу, суд вважав, що відсутні підстави для висновку про порушення прав позивача, пов`язаних з визначенням базового місяця для проведення індексації за вказаний період. Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, колегія суддів переглядає висновки суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги та не вступає в обговорення та оцінку рішення суду першої інстанції, в тій частині, яка не оскаржена. Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків. Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Приписами ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Відповідно до ст.1, 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Положеннями ч.2, 3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» регламентовано, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» за №1282-ХІІ від 03.07.1991року (надалі - Закон №1282). Положеннями ст.2 Закону №1282 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. За правилами ст.5 Закону №1282, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ за №1078 від 17.07.2003 року. Згідно з п.1-1 цього Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Відповідно до п.6 зазначеного Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. З аналізу викладеного можна дійти висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. У справі «Кечко проти України» (Заява №63134/00) Європейський суд з прав людини наголосив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23). Тобто, коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні ст.1 Першого протоколу. Відповідно до п.5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у п.2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Тобто він є базовим для обчислення індексу споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. При цьому, у разі підвищення посадових окладів у місяці, в якому право на індексацію ще не виникло, такий місяць є базовим. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців (тарифних сіток), яка набрала чинності 1 січня 2008 року, а отже січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення. Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції стосовно того, що внаслідок того, що відповідачем на час виникнення спірних правовідносин не вчинялося будь-яких дій щодо визначення базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення позивачу, відсутні підстави для твердження, що має місце порушення прав позивача, пов`язаних з визначенням базового місяця для проведення індексації за період з 01.12.2015 року по 20.11.2017 року, та такі вимоги є передчасними, оскільки позивач мав право на отримання індексації грошового забезпечення у вказаний період, а у відповідача, на підставі закону, існував обов`язок вчинити конкретні дії на користь позивача, але цей обов`язок не був виконаний, що є проявом бездіяльності Військової частини [NUMBER] . Крім того, колегія суддів враховує, що Верховний Суд в постанові від 29.11.2021 року по справі №120/313/20-а щодо дискреційних повноважень зазначав, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Застосовуючи ці підходи Верховний Суд вважав помилковим висновок суду апеляційної інстанції про те, що зобов`язання відповідача нарахувати й виплатити індексацію грошового забезпечення з одночасним визначенням базового місяця для цієї індексації є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 26.01.2022р. по справі № 400/1118/21. Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги враховує імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки у період проходження військової служби підвищення посадового окладу позивача за посадою відбулось у січні 2008 року, то обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації має здійснюватися починаючи з цього базового місяця. На підставі викладеного, враховуючи практику Верховного Суду та з метою ефективного захисту порушеного права позивача, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для нарахування і виплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 20.11.2017 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум. Наведене свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги [PERSON] в зазначеній частині, а тому колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог [PERSON] в частині зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 20.11.2017 року із застосуванням базовим місяцем січень 2008 року. При цьому, вимоги щодо зобов`язання військову частину нарахувати і виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за вказаний період у розмірі 71852,66 грн., задоволенню не підлягають, оскільки в даному випадку розрахунок розміру індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базовий місяць) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року є повноваженнями відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача, за наявності законних підстав, покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення, а тому суд не може підміняти собою суб`єкта владних повноважень. Оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для нарахування і виплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 20.11.2017 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, колегія суддів вважає, що судове рішення підлягає зміні, відповідно до положень ч. 4 ст. 317 КАС України. Так, за змістом ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити судове рішення шляхом викладення абзацу третього його резолютивної частини у наступній редакції: «Зобов`язати Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 20.11.2017р. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року.» \~В іншій частині рішення суду першої інстанції \~- залишити без змін. Враховуючи, що справа віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Результат розгляду: partial