Рішення адміністративного суду від 2022-01-18 00:00:00+02

фізична особа - підприємець [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області в якому просив - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №4437/22-01-07-09/2913420737 від 19.04.2021 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 509658 грн. - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №4441/22-01-07-09/2913420737 від 19.04.2021 про застосування штрафу у розмірі 135250,05 грн. за не реєстрацію в ЄРПН податкових накладних/розрахунків-коригувань на загальну суму 2548279 грн., в т.ч. ПДВ 509658 грн. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.11.2021 року адміністративний позов задоволено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.11.2021 року - без змін. Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її. Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, єперевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що фізична особа-підприємець [PERSON] зареєстрований 17.05.2007, та знаходиться за адресою, [ADDRESS] , КВЕД: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний). ГУ ДПС у Хмельницькій області, на підставі пп. 78,1,8 п.78.1 ст. 78. п.78,4 ст.78 Податковою кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка фізичної особи - підприємця [PERSON] щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні у Податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2020 року від`ємною значення з податку на додану вартість, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах. За результатами перевірка складено акт від 01.02.2021 №306/22-01-07-10/ [NUMBER] . Позивач подав до Головного управління ДПС у Хмельницькій області заперечення від 19.02.2021 до акту документальної позапланової виїзної перевірки від 01.02.2021 №306/22-01-07-10/ [NUMBER] . Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області на підставі Наказу №606-П від 15.03.2021, згідно пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП [PERSON] з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. за листопад 2020 року у Податковій декларації з податку на додану вартість, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість задекларованого у попередніх звітних періодах. Перевірка проводилась у період з 17.03.2021 по 23.03.2021. За результатами перевірки складено акт від 23.03.2021 №1618/22-01-07-09/ [NUMBER] , яким встановлено порушення вимог п.44.1 ст.44, п.85.2 ст.85, п.185.1 ст.185, п.187.1, ст.187, пп.195.1.3 п.195.1 ст.195, абз "г" п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України в результаті чого завищено від`ємне значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за листопад 2020 року в сумі 509658,00 грн; -п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, п.3 наказу Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307 ФОП [PERSON] не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на постачання послуг з перевезення вантажів, які не підтверджені єдиним міжнародним перевізним документом на загальну суму ПДВ 172317,00 грн: - п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, п.11 наказу Міністерства фінансів України від 31.12.2015. №1307 ФОП [PERSON] не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на загальну суму ПДВ 337341 грн по не використаних в господарській діяльності ТМЦ, при придбанні яких був сформований податковий кредит. На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення форми "В4" від 19.04.2021 №4437/22-01-07-09/ [NUMBER] про зменшення суми від`ємного значення з ПДВ за листопад 2020 року в сумі 509658,00 грн, та форми "ПН" №4441/22-01-07-09/ [NUMBER] від 19.04.2021 про застосування штрафних санкцій в загальній сумі 135250,05 грн, за не реєстрацію податкових накладних згідно п.185.1 ст.185 ПК України за розміром 50%, за не реєстрацію податкових накладних згідно п.198.5 ст.198 ПК України в розмірах не більше 3400 грн за кожну незареєстровану накладну, які вручено позивачу. Не погоджуючись із вищевказаними податковими повідомлення-рішеннями ФОП [PERSON] подано до ДПС України скаргу №2 від 07.05.2021 року. За результатами розгляду вказаної скарги ДПС України було прийнято Рішення про результати розгляду скарги №15568/6/99-00-06-01-04-06 від 08.07.2021, яким податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу ФОП [PERSON] - без задоволення. Позивач не погоджуючись з винесеними рішеннями відповідача, та вважає, що вони прийняті всупереч вимогам чинного законодавства без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості. Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України). Згідно п.п. 14.1.39. п. 14.1. ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк, п.п. 14.1.156. п. 14.1 ст. 14 ПК України). Пунктом 75.1 ст.75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Згідно п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Так, предметом даного позову є правомірність винесення відповідачем оскаржуваних рішень, якими занижено від`ємне значення ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного податкового періоду та застосовано штрафні санкції за не реєстрацію податкових накладних. Згідно п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Згідно пп. "б" п.200.4 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету. Згідно п. 185.1 ст. 185 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території У країни, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. Відповідно до абзацу "а" пп.195.1.3. п.195.1 ст.195 ПК України, за нульовою ставкою оподатковуються операції з міжнародного перевезення пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. Для цілей цього підпункту перевезення вважається міжнародним, якщо таке перевезення здійснюється за єдиним міжнародним перевізним документом. Згідно ст.1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, така Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін. Відповідно до ст.4, 6 Конвенції, договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Вантажна накладна містить такі дані: а) дата і місце складання вантажної накладної; b) ім`я та адреса відправника; с) ім`я та адреса перевізника; d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; е) ім`я та адреса одержувача; f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; і) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; к) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції. У випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити наступні дані: а) заява про те, що перевантаження забороняється; b) платежі, які відправник зобов`язується сплатити; с) сума платежу, що підлягає сплаті при доставці; d) декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника; е) інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу; f) погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення; g) перелік документів, переданих перевізнику. Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, не передбачено обов`язкової наявності на CMR відмітки митного органу щодо перетину державного кордону. Вищевказані норми Конвенції акумулюються із національним законодавством України, зокрема і Законом України "Про транспортно-експедиторську діяльність", відповідно до якого перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом зокрема може бути міжнародна автомобільна накладна (CMR). Згідно ст.1 Закону України "Про автомобільний транспорт", міжнародні перевезення пасажирів і вантажів - це перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону. Судом першої інстанції вірно вказано, що враховуючи наведені вище норми, міжнародне перевезення вантажу оформляється міжнародною товарно-супровідною накладною - CMR. При цьому, міжнародними нормативно-правовими актами та чинними законодавством України відсутня вимога для визнання перевезення міжнародним зокрема лише при наявності відмітки митного органу. Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не зазначено в акті перевірки норму щодо порушення позивачем, зокрема відсутності у нього відмітки митного органу та її обов`язкову наявність на CMR для визнання вантажного перевезення за таким документом міжнародним. Оскільки жодна норма чинного законодавства України, зазначена контролюючим органом в акті невиїзної перевірки не містить вимоги про те, що якщо у CMR відсутня відмітка митного органу, то така CMR вважається недійсною, а перевезення вантажу за таким документом не може вважатися міжнародним. Обов`язковою умовою для отримання права на оподаткування операцій з послуг перевезення вантажу за нульовою ставкою згідно пп.195.1.3 п.195.1 ст.195 Податкового кодексу України є зокрема факт здійснення саме міжнародного перевезення вантажу та складання на таке перевезення міжнародної товарно-супровідної накладною (CMR). Міжнародне перевезення вантажу автомобільним транспортом засвідчується наявною міжнародною товарно-супровідною накладною (CMR), без встановлення жодних додаткових вимог, крім тих, які встановлені Конвенцією та чинними нормативно-правовими актами України. Отже, наявність такої CMR під час здійснення міжнародного перевезення, яка містить інформацію про: відправника, перевізника; місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки: ім`я та адреса одержувача; прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та вагу вантажу, є достатньої підставою для застосування нульової ставки оподаткування податком на додану вартість у відповідності до п.195 1.3. п.195.1 ст.195 Податкового кодексу України. Згідно актів виконаних робіт (наданих послуг) №25 від 03.05.2017, №37 від 20.06.2017 , №65 від 05.10.2017, №17 від 20.02.2018, №28 від 20.03.2018 №34 від 12.04.2018, №44 від 18.06.2018, №52 від 05.08.2018, №62 від 30.10.2018, №64 від 13.11.2018, №69 від 18.12.2018, №4 від 26.02.2019, №8 від 26.03.2019, №18 від 04.06.2019 №14 від 01.08.2019 №18 від 10.10.2019, №19 від 15.10.2019, №30 від 05.12.2019, №30 від 10.08.2020, №34 від 07.09.2020, №35 від 14.09.2020, №38 від 30.09.2020 встановлено факт перевезення вантажу ФОП [PERSON] , що на думку суду є міжнародними в розумінні норм Податкового кодексу України враховуючи наступне. Згідно вказаних вище актів, копії яких містяться в матеріалах справи, ФОП [PERSON] здійснював перевезення вантажу до країни "Україна" з таких країн як: "Польща", "Нічмеччина". Такі перевезення, про які вказано у вказаних вище актах, підтверджуються міжнародними товарно-супровідними накладними (CMR), які містять усі необхідні відомості та дані передбачені Конвенцією, зокрема: дані про вантажовідправника, вантажоодержувача, перевізника, транспортний засіб, та інше. Крім того, відомості щодо вказаних CMR містяться електронних митних деклараціях. Слід зазначити, що факт перетину кордону підтверджується відповідними відмітками в паспорті водія для виїзду за кордон, копії яких містяться в матеріалах справи та досліджено судом в судовому засіданні. Водночас, вказані в актах виконаних робіт (наданих послуг) №25 від 03.05.2017, №37 від 20.06.2017 , №65 від 05.10.2017, №17 від 20.02.2018, №28 від 20.03.2018 №34 від 12.04.2018, №44 від 18.06.2018, №52 від 05.08.2018, №62 від 30.10.2018, №64 від 13.11.2018, №69 від 18.12.2018, №4 від 26.02.2019, №8 від 26.03.2019, №18 від 04.06.2019 №14 від 01.08.2019 №18 від 10.10.2019, №19 від 15.10.2019, №30 від 05.12.2019, №30 від 10.08.2020, №34 від 07.09.2020, №35 від 14.09.2020, №38 від 30.09.2020 містять наявні ознаки міжнародних перевезень. А тому, висновки контролюючого органу стосовно того, що перевезення за вказаними контролюючим органом CMR не є міжнародними, оскільки в них відсутні відмітки (штампи) митного органу є лише суб`єктивними та не підтверджуються нормативно правовими актами, що свідчать про безпідставність доводів відповідача з цього приводу. Усі вищенаведені міжнародні вантажні перевезення були здійснені ФОП [PERSON] в міжнародному сполученні, що підтверджуються міжнародними товарно-транспортними накладними CMR та актами наданих послуг належним чином складеними та підписаними замовниками таких послуг, що відповідно підтверджують фактичне їх надання за маршрутом перевезення. факт перетину кордону позивачем підтверджується -листами Галицької митниці Держмитслужби №7.4-1-23/13/8402 від 16.04.2021 з додатком та Волинської митниці Держмитслужби №7.3-27/2991 від 06.04.2021 з додатком, які також надавались до ГУ ДПС у Хмельницькій області, але не були взяті до уваги працівниками відповідача, що підтверджується відміткою про отримання від 22.04.2021. Вказані відомості митних органів є підтвердженням здійснення ФОП [PERSON] міжнародних перевезень вантажів за CMR зазначених контролюючим, та відповідно підтверджують правомірність декларування від`ємного значення на суму 509658,00 грн. Суд зазначає, що відомості щодо CMR вносяться митним органом в графу 44 митних декларацій під час митного оформлення вантажу. Вказані митні декларації оформлюються в порядку електронного декларування, а отже перебувають в розпорядженні контролюючого органу, а тому вказана інформація є податковою інформацією, яка отримується в порядку ст.72-73 Податкового кодексу України та має використовуватися контролюючим органом. Таким чином, здійснення перевезення вантажу з перетином митного кордону України за єдиним міжнародним перевізним документом - CMR, в графі якого містяться відповідні відомості про перевізника - ФО-П [PERSON] , який здійснював міжнародне перевезення є підтвердженням здійснення міжнародного перевезення в розумінні пп. 195.1.3 п. 195.1 ст.195 Податкового кодексу України та є достатньою підставою для застосування нульової ставки. Отже, станом на дату винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в розпорядженні контролюючого органу перебували відповідні документи та інформація, які спростовують твердження перевіряючого про те, що вантажні перевезення за вказаними у акті невиїзної перевірки CMR не є міжнародними в розумінні пп. 195.1.3 п.195.1 ст.195 Податкового кодексу України. Колегія суддів критично оцінює висновки контролюючого органу про не нарахування податкових зобов`язань по товарах, під час придбання яких суми ПДВ були включені до податкового кредиту, та використання яких в операціях в межах господарської діяльності суб`єкта господарювання не підтверджено документально, в результаті чого занижено податкові зобов`язання в загальній сумі 337341,00 грн, суд зазначає наступне. Так, обов`язковою ознакою для виникнення у платника обов`язку щодо нарахування податкових зобов`язань у відповідності до пп. г) п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України є встановлення факту використання товарно-матеріальних цінностей в негосподарській діяльності платника податків. Як встановлено з акту перевірки, що у вказаному акті перевірки, а також у наявних в матеріалах справи документах не міститься жодної інформації щодо того, в яких саме операціях, що не є господарською діяльністю платника податку було використано такі товарно-матеріальні цінності, а також не наведено жодних документів чи інших доказів, які б підтверджували такі твердження контролюючого органу. В акті перевірки зазначено про не підтвердження використання придбаних ТМЦ в господарській діяльності ФОП [PERSON] , однак в відповідачем не зазначено жодних первинних та інших документів, та доказів, які б підтверджували не використання вказаним товарно-матеріальних цінностей у операціях, пов`язаних з господарською діяльністю. Стосовно правомірності винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення форми "ПН" №4441/22-01-07-09/ [NUMBER] від 19.04.2021, суд зазначає, що оскільки висновки щодо операцій з перевезення вантажів, що здійснювалися платником податків не є міжнародними для цілей оподаткування ПДВ не підтверджені та спростовані відповідачем та нормами чинного законодавства України та документами наявними в матеріалах справи, тому у позивача був відсутній обов`язок та законні підстави для реєстрації податкових накладних на загальну суму ПДВ 172317,00 грн. Таким чином, відповідач безпідставно застосував штрафні санкції до позивача передбачені п.120-1.1 ст.120-1 Податкового кодексу України. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області були відсутні правові підстави для винесення податкових повідомлень-рішень від 19.04.2021 року форми "В4" №4437/22-01-07-09/2913420737, форми "ПН" №4441/22-01-07-09/2913420737, які на думку суду є протиправними. З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 19.04.2021 року форми "В4" №4437/22-01-07-09/2913420737, форми "ПН" №4441/22-01-07-09/2913420737. Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied