Рішення адміністративного суду від 2022-01-31 00:00:00+02

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила: -визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради щодо призупинення виплати допомоги; -зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради поновити нарахування та виплату допомоги переміщеним особам у зв`язку з втратою годувальника [PERSON] , з 01.07.2020 року; -зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради нарахувати позивачу компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з порушенням строків виплати допомоги з 01.07.2020 року. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває на обліку у відповідача та отримувала допомогу переміщеним особам на проживання та і отримувала допомогу у разі втрати годувальника, після смерті чоловіка. З 01.07.2020 року перестали виплачувати допомогу у разі втрати годувальника на підставі несвоєчасного звернення до управління (раз на 6 місяців). Такі дії відповідача є протиправними. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області щодо призупинення виплати допомоги у зв`язку із втратою годувальника позивачу. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області поновити нарахування та виплату допомоги переміщеним особам у зв`язку з втратою годувальника позивачу з 01.07.2020 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат по справі. Не погодившись з рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Обґрунтування апеляційної скарги. Позивач отримує державну допомогу на дітей одиноким матерям, а не допомогу в разі втрати годувальника. Останнє звернення позивача було 10 січня 2020 року, за яким призначено виплату строком на 6 місяців з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року, в зв`язку з заходами карантину цей строк продовжено на липень 2020 року. Нормативно-правові акти (постанова КМУ №632) вимагають з 01.07.2020 року виплату допомоги лише після подання нової заяви, у тому числі через онлайн-сервіси. Проте, позивач не скористалася наданою можливістю, тому дії відповідача по припиненню виплати державної допомоги на дітей одиноким матерям є правомірними. Позивачем судове рішення не оскаржується. Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача, не надаючи оцінку судовому рішенню в частині відмови в задоволенні позову, яка сторонами не оскаржується. Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження. Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне. Фактичні обставини справи. Позивач [PERSON] є громадянкою України. Відповідно до свідоцтва про шлюб від 08 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, [INFO] у подружжя народилась дитина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 14 травня 2014 року. Згідно свідоцтва про смерть від 09 серпня 2014 року серія [PERSON] помер [INFO] , про що 09 серпня 2014 року складено відповідний запис № 779. Згідно довідки від 07 листопада 2016 року № 0000023740 [PERSON] є тимчасово переміщеною особою,позивач [PERSON] - законний представник, що супроводжує малолітню дитину. Позивач перебуває на обліку у відповідача, отримувала допомогу переміщеним особам на проживання та державну на дітей одиноким матерям. З 01.07.2020 року відповідачем припинено виплату державної допомоги на дітей одиноким матерям в зв`язку з незверненням позивача до управління після спливу 6 місяців. Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що перебіг строків зупиняється на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня відміни карантину, тому відповідачем протиправно припинено виплату позивачу допомоги по втраті годувальника. Оцінка суду. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України. На підставі частини другої статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям (батькам) має мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, які не одержують на них пенсію в разі втрати годувальника, соціальну пенсію або державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю". Як свідчать матеріали справи (а.с.46-68) позивач отримувала державну допомогу на дітей одиноким матерям. Останнє звернення позивача до управління про виплату допомоги відбулося 10 січня 2020 року, за розглядом якого призначено державну допомогу на дітей одиноким матерям з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року. Наявність у позивача визначеного законом статусу одинокої матері та надання нею разом із заявою про призначення допомоги на дітей одиноким матерям необхідних документів не є спірною обставиною даної справи та не заперечується відповідачем. Положеннями статті 6 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» встановлено, що документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно. За наявності письмової заяви особи, яка претендує на призначення допомоги, але за станом здоров`я або з інших поважних причин не може самостійно зібрати необхідні документи, збір зазначених документів покладається на органи, що призначають допомогу. Документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, розглядаються органом, що призначає та здійснює виплату державної допомоги, протягом 10 днів з дня звернення. Про призначення державної допомоги чи про відмову в її наданні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і здійснює виплату державної допомоги сім`ям з дітьми, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення. Умови призначення і виплати видів державної допомоги сім`ям з дітьми, передбачених Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" визначено Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим постановою КМУ від 27 грудня 2001 р. №1751 з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок) Відповідно до пункту 33 Порядку право на допомогу на дітей одиноким матерям (батькам) має мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, яка (який) не одержує на них пенсію в разі втрати годувальника, соціальну пенсію або державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю". Згідно пункту 35 Порядку для призначення допомоги на дітей одиноким матерям до органу соціального захисту населення подаються такі документи: 1) заява про призначення допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 2) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідка про народження, видана виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) рад, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документ про народження, виданий компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку; 3) копія свідоцтва про народження дитини; 4) довідка про реєстрацію місця проживання матері та дитини. У разі неможливості одержати таку довідку допомога призначається на підставі висновку про початкову оцінку потреб дитини та сім`ї, наданого центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, із зазначенням факту проживання дитини з матір`ю. Якщо дитина навчається за межами населеного пункту, в якому проживає мати, і не перебуває на повному державному утриманні, подається довідка про реєстрацію місця проживання матері та довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування (навчання) дитини. Мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, яка (який) не одержує на них пенсію в разі втрати годувальника, соціальну пенсію або державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", подають копію свідоцтва про смерть одного з подружжя та довідку про те, що вони не одержують на дітей зазначені пенсії та державну соціальну допомогу. Як визначено пунктом 36 Порядку допомога на дітей одиноким матерям призначається з місяця, в якому було подано заяву з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця по місяць досягнення дитиною 18-річного віку (якщо діти навчаються за денною формою у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років) включно. Допомога виплачується протягом шести календарних місяців. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» №540-ІХ від 30 березня 2020 року розділ VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" доповнено пунктом 1-1 такого змісту: "1-1. Установити, що визначені статтею 6 цього Закону строки звернення щодо призначення державної допомоги сім`ям з дітьми продовжуються на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, та один місяць після дати його завершення". Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 239, від 22 квітня 2020 року № 291, від 04 травня 2020 року № 343, від 20 травня 2020 року № 392 та від 17 червня 2020 року № 500, від 22 липня 2020 року №641 запроваджено з 12 березня 2020 року до 31 жовтня 2020 року на усій території України карантин. Станом на час припинення виплати державної допомоги позивачу, як і на час розгляду даної справи, заходи щодо запобігання виникненню та поширенню корона вірусної хвороби, передбачених карантином, тривають. В обґрунтування правомірності своїх дій відповідач послався на приписи постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 632. Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» від 22 липня 2020 року № 632 передбачено, що з 1 липня 2020 року призначення і виплата державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям особам, у яких закінчився строк таких виплат у березні - червні 2020 року, здійснюється лише після подання нової заяви з необхідними документами та декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги; державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям та допомога на дітей одиноким матерям особам, які звернулися за її призначенням у липні - серпні 2020 року, призначається і виплачується починаючи з липня 2020 року. При цьому, пунктом 4 вказаної Постанови встановлено обласним, Київській міській державним адміністраціям за участю органів місцевого самоврядування забезпечити дотримання визначених цією постановою умов надання усіх видів державної соціальної допомоги та проведення відповідної інформаційно-роз`яснювальної роботи серед населення. Тобто, вказаною вище постановою передбачено проведення інформаційно-роз`яснювальної роботи серед населення. Суд зазначає, що докази повідомлення позивача про необхідність подання документів для призначення державної допомоги з червня 2020 року в матеріалах справи відсутні. Оголошення в інтернет-ресурсах відповідача, що міститься в матеріалах справи (а.с.70-73), не може вважатися належним повідомленням про необхідність надання документів. Вказане вище свідчить про недотримання відповідачем положень постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» від 22 липня 2020 року № 632. Крім того, суд зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» від 22 липня 2020 року №632 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на продовження виплати державної допомоги у період карантину без подання нової заяви та документів, та вважає, що право позивача на отримання державної допомоги безпідставно порушено відповідачем. За вимогами статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6). Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян Кабінету Міністрів України Верховною Радою України не надано. Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, відповідач не довів правомірності своїх дій та законності підстав припинення виплати державної допомоги. Крім того, суд звертає увагу на положення статті 18-4 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; позбавлення отримувача допомоги волі за вироком суду; скасування рішення про усиновлення дитини або визнання його недійсним; реєстрації дитиною шлюбу до досягнення нею 18-річного віку; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності у випадках, передбачених законом; смерті дитини; смерті отримувача допомоги. Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) призупиняється у разі: тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового працевлаштування дитини. У разі припинення дії обставин, передбачених частиною другою цієї статті, виплата допомоги поновлюється за письмовою заявою отримувача допомоги до органу, який призначає допомогу, з місяця, що настає за місяцем, в якому припинилася дія зазначених обставин. Припинення або призупинення виплати допомоги здійснюється на підставі відомостей про обставини, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, з місяця, що настає за місяцем, в якому було виявлено зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу. Таким чином, Законом не визначено такої підстави припинення виплати державної допомоги на дітей одиноким матерям , як не подання нової заяви після спливу 6-місячного строку. На підставі викладеного є протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області щодо призупинення виплати позивачу державної допомоги на дітей одиноким матерям з 01.07.2020 року, що обумовляє визначення судом обов`язку Управлінню праці та соціального захисту населення Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області поновити нарахування та виплату позивачу державної допомоги на дітей одиноким матерям з 01.07.2020 року. При цьому суд зауважує, що в обґрунтування позовних вимог за обставинами цього спору позивачем помилково визначено норми матеріального права, які регулюють порядок та умови призначення та виплати пенсії по втраті годувальника, яка визначається відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На неправильне застосування норм матеріального права позивачем звернув увагу і відповідач. Проте, принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, закріплений частиною четвертою статті 9 КАС України, зобов`язує суди вживати заходи для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі шляхом виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі, підтвердження їх відповідними доказами. Тобто, застосування судом норм матеріального права повинно вирішити спір, який виник між сторонами у конкретних правовідносинах, які мають бути встановлені судами на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази. Відповідно до частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Таким чином, визначення норми матеріального права, яку необхідно застосувати до спірних правовідносин, є обов`язком суду при ухваленні судового рішення та не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, якщо обставини справи та встановлені фактичні данні свідчать про обґрунтованість позовних вимог щодо порушення прав та інтересів позивача. Частиною другою статті 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Згідно частини четвертої статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи - не встановив, який вид державної допомоги отримувала позивач, в зв`язку з чим неправильно застосував норми матеріального права - Закон України „Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам" замість Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», хоча дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Зазначене обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення суду першої інстанції в мотивувальній та резолютивній частині, виклавши її в редакції постанови апеляційної інстанції.

Результат розгляду: partial