Рішення адміністративного суду від 2022-10-31 00:00:00+02

ІСТОРІЯ СПРАВИ Короткий зміст позовних вимог У травні 2020 року [PERSON] (далі- [PERSON] , позивач) звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Хмельницького апеляційного суду (далі-відповідач), в якому позивач просив: - визнати протиправними дії Хмельницького апеляційного суду, які полягають: у видачі довідки від 10.03.2020 про суддівську винагороду судді станом лише на 18.02.2020, без зазначення, що це суддівська винагорода судді, який працює на відповідній посаді, та із зазначенням Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 як підстави для видачі такої довідки, а також у видачі окремої довідки від 10.03.2020 про розмір допомоги на оздоровлення, яка виплачується судді при наданні відпустки, без зазначення у цій довідці підстави урахування вказаної допомоги - постанови Хмельницького міськрайонного суду від 03.01.2017; - визнати протиправною бездіяльність Хмельницького апеляційного суду, яка полягає у відмові видати [PERSON] довідку про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді в Хмельницькому апеляційному суді, у тому числі про розмір допомоги на оздоровлення, яка виплачується судді при наданні відпустки, з 01.01.2020 із зазначенням встановлених законом та затверджених штатним розписом підстав зміни її складових та постанови Хмельницького міськрайонного суду від 03.01.2017 як підстави урахування вказаної допомоги при перерахунку призначеного [PERSON] щомісячного довічного грошового утримання. - зобов`язати Хмельницький апеляційний суд видати [PERSON] довідку про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді в Хмельницькому апеляційному суді, у тому числі про розмір допомоги на оздоровлення, яка виплачується судді при наданні відпустки, з 01.01.2020 із зазначенням в довідці встановлених законом та затверджених штатним розписом підстав зміни складових суддівської винагороди та постанови Хмельницького міськрайонного суду від 03.01.2017 у справі №686/23330/16-а як підстави урахування допомоги на оздоровлення при перерахунку призначеного [PERSON] щомісячного довічного грошового утримання. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.10.2020, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2021, у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену у рішенні від 01.11.2018 у зразковій справі №0640/3835/18, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] та їх недоведеність. Короткий зміст вимог касаційних скарг Вважаючи рішення судів першої та апеляційної інстанції такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, позивач звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.10.2020 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2021, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Заявник зазначив підставу касаційного оскарження пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 01.11.2018 у справі №0640/3835/18, а саме що застосування пункту 25 розділу ХII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №1402- VIII не поширюється на суддів, які вийшли у відставку до 30.09.2016. Також позивач вказав, що оскаржує судові рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, через те, що справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, без врахування положень пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України. У відзиві на касаційну скаргу відповідач заперечував проти задоволення касаційної скарги. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 19.04.2021 до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга [PERSON] на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.10.2020 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2021. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2021 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Білак М.В., судді: Губська О.А., Мельник-Томенко Ж.М., касаційна скарга передана судді-доповідачу. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26.04.2021 відкрито касаційне провадження за скаргою [PERSON] Верховний Суд ухвалою від 09.09.2021 задовольнив заяви суддів Білак М.В., Губської О.А., Мельник-Томенко Ж.М. про самовідвід. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2021 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тацій Л.В., судді: Стрелець Т.Г., Стеценко С.Г., касаційна скарга передана судді-доповідачу. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ Судами попередніх інстанцій встановлено, що 08.09.2016 постановою Верховної Ради України [PERSON] звільнено у відставку з посади судді Апеляційного суду Хмельницької області. На підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду позивачу здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% грошового утримання судді. 03.01.2020 позивач звернувся до голови Хмельницького апеляційного суду із заявою, в якій просив видати довідку встановленої на час його виходу у відставку форми про суддівську винагороду судді Хмельницького апеляційного суду, який працює на відповідній посаді, з 01.01.2020, адже перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, відповідно до вказаного Порядку, органи Пенсійного фонду України здійснюють виключно на підставі довідки, виданої судом, з якого суддя вийшов у відставку. 13.01.2020 ліквідаційна комісія Апеляційного суду Хмельницької області видала дві окремі довідки за №06-37/2020/01-11/15 та № 06-38/2020/01-11-16. На підставі довідки ліквідаційної комісії від 13.01.2020 за №06-37/2020/01-11/15 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання і з 01.01.2020 виплачує його в розмірі 49943,52 грн. 29.01.2020 позивач подав заяву голові ліквідаційної комісії Апеляційного суду Хмельницької області, у якій, серед іншого просив повідомити, чи працюють у цьому суді судді, і чи отримують вони суддівську винагороду у розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. 31.01.2020 Хмельницький апеляційний суд видав позивачу копію штатного розпису на 2020 рік (тимчасовий з 01.01.2020), відповідно до якого посадовий оклад судді цього суду становить 115610,00 грн. 03.02.2020 головою ліквідаційної комісії Апеляційного суду Хмельницької області також направлено лист № 01-11/42/2020, у якому повідомлено, що штатний розпис на 2020 рік у цьому суді не затверджувався з причин звільнення всіх працівників суду. 14.02.2020 позивач звернувся до голови Хмельницького апеляційного суду із заявою, в якій, серед іншого, вкотре просив видати довідку про суддівську винагороду судді цього суду з 01.01.2020. 02.03.2020 Хмельницький апеляційний суд видав довідки за №01-17/35/2020 та № 01-17/36/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. 03.03.2020 позивач звернувся до голови Хмельницького апеляційного суду із заявою, у якій просив видати довідку про суддівську винагороду судді цього суду саме з 01.01.2020 із зазначенням у ній матеріальної допомоги на оздоровлення, присудженої постановою суду від 03.01.2017, а також повідомити, чи працюють у цьому суді судді, у яких базовий посадовий оклад з 01.01.2020 до 18.02.2020 становив менше 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, та судді, до базового розміру посадового окладу яких з 01.01.2020 додатково не застосовувався регіональний коефіцієнт, визначений у статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". 10.03.2020 на заміну довідок від 02.03.2020 Хмельницький апеляційний суд видав дві окремі довідки, які на думку позивача не відповідають формі, встановленій на час його виходу у відставку, зазначивши у них посадовий оклад судді вже із застосуванням регіонального коефіцієнта. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне. В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. В силу статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій. Судами встановлено, що постановою Верховної Ради України 08.09.2016 позивача звільнено у відставку з посади судді Апеляційного суду Хмельницької області за його заявою. 16.09.2016 наказом голови Апеляційного суду Хмельницької області позивача відраховано із штату суду. На час звільнення позивача чинним був Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ від 07.07.2010 (далі - Закон № 2453-VІ). 30.09.2016 набрав чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 (далі - Закон № 1402-VIII), який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд. Законом №1402-VIII запроваджено різні підходи до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку. Так, досліджуючи поняття щомісячне довічне грошове утримання судді, Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення. У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Крім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у Рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу. Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Частинами четвертою та п`ятою статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Разом з цим, «Прикінцевими та перехідними положеннями» Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Так, пунктом 22 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI. Законом України від 16.10.2019 №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII). Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами. У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України). Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013). Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року№ 3-рп/2013). Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання. Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII. Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України. У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним. Згідно з частиною першою статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 06.03.2019 у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Колегія суддів зазначає, що набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня, з дати ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє. Таким чином, перерахунок, який просить здійснити позивач з 01.01.2020, обумовлений відновленням раніше порушених його прав з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020. Отже, саме з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII. При цьому, на переконання колегії суддів, зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці. Разом з цим, в контексті даних правовідносин позивачу видана довідка про суддівську винагороду станом на 18.02.2020 та [PERSON] оскаржує її в частині дати, станом на яку визначено суддівську винагороду і просить визнати бездіяльність відповідача протиправною саме в контексті зазначення розміру винагороди саме станом на 01.01.2020, оскільки, як було зазначено вище, підпунктом 4 пункту 24 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII передбачалось, що розмір посадового окладу судді з 01.01.2020 становить для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З цього приводу колегія суддів зазначає, що позивач має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці саме з 19.02.2020, оскільки саме з цієї дати втратили чинність обмеження, встановлені пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № №1402-VIII, згідно з якими право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. Колегія суддів наголошує на тому, що судами попередніх інстанцій правильно врахована правова позиція, висловлена Верховним Судом у постанові від 01.11.2018 у зразковій справі №0640/3835/18 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Такий висновок також відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.06.2020 у зразковій справі №620/1116/20. Верховний Суд вже розглядав справи з таким предметом спору. Зокрема у постанові від 23.11.2018 у справі № 727/4730/17, Верховний Суд дійшов наступного висновку: «Для розрахунку довічного грошового утримання судді включаються не всі складові заробітної плати, з яких сплачуються страхові внески. Порядок обчислення довічного грошового утримання не регулюється законами України «Про пенсійне забезпечення» і «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а чітко визначений Законом України «Про судоустрій і статус суддів», який є спеціальним і не пов`язує розмір складових суддівської винагороди, що враховуються при обчисленні щомісячного грошового утримання судді із сплатою страхових внесків. Отже, відсутні правові підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення». Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених вище норм права висловлений Верховним Судом у постановах від 19.06.2018 (справа №592/7834/17), від 09.11.2018 (справа №730/567/17) та від 29.11.2021 (справа № 520/11662/17) і колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від зазначеного правового висновку. Суд не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку у справі, що розглядається, та який, відповідно спростовує доводи скаржника. Отже, враховуючи вищезазначені висновки Верховного Суду про відсутність підстав для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Крім того, доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права є безпідставними, виходячи з наступного. Положеннями статті 12 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 6 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. Спір у цій справі виник щодо бездіяльності відповідача при надання довідки для перерахунку довічного грошового забезпечення судді у відставці, а отже за пунктом 3 частини 1 статті 6 КАС України прямо віднесений чинним процесуальним законодавством до справ незначної складності. Понад це, перелік категорій спорів, які в обов`язковому порядку підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження, передбачений частиною 4 статті 12 КАС України, цей перелік є виключним, а спір, що є предметом розгляду у цій справі не відноситься до таких спорів. Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Верховний Суд виходить з того, що доводи заявника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанцій, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено. В аспекті наведеного слід зазначити, що відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Частиною першою статті 350 КАС передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального права, судові рішення прийняті з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Зважаючи на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають. З огляду на викладене,

Результат розгляду: denied