Рішення адміністративного суду від 2022-04-14 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0084094205 від 05.11.2019. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.10.2021 позов задоволено. Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (правонаступник Головного управління Державної податкової служби у м. Києві) звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що на підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України, п. 2 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, наказу від 18.10.2019 № 2080, виданого Головним управлінням ДПС у м. Києві, відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності самозайнятої особи [PERSON] з питань дотримання платником податків вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2016 по 27.09.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиного внеску) за період з 01.01.2011 по 27.09.2018 відповідно до затвердженого плану перевірки, що відображено у додатку до довідки (акту). За результатами вказаної вище перевірки, контролюючим органом було складено акт від 28.10.2019 № 355/26-15-42-05-30/ [NUMBER] , яким встановлено порушення ФОП [PERSON] норм Податкового кодексу, а саме: - п. 294.1 ст. 294 Податкового Кодексу України, оскільки податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за І кв. 2018 несвоєчасно подана у встановлений законодавством термін; - абз. 2 п. п. 293.3. п. 293.3 ст. 293 ПК України, оскільки фізичною особою-підприємцем не задекларовано та не сплачено єдиний податок за І кв. 2018 у сумі - 21 872, 40 грн.; - п. п. 4 п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та п. 11 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки позивачем не було подано звітність по єдиному внеску за 2014-2016 роки, а за 2018 (ліквідаційний) подано несвоєчасно. На підставі висновків акта перевірки від 28.10.2019 № 355/26-15-42-05-30/ [NUMBER] , відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.11.2019 № 0084094205, № 0084104205 та № 0084114205. Позивач погодився з податковими повідомленнями-рішеннями № 0084104205 та № 0084114205 від 05.11.2019 та надав докази оплати штрафних санкцій. В той же час, не погоджуючись з правомірністю податкового повідомлення-рішення № 0084094205 від 05.11.2019, яким за порушення абз. 2 п. п. 293.3. п. 293.3 ст. 293 ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «єдиний податок» на 21 872, 40 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 5 468, 10 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що матеріали справи містять докази того, що єдиний податок за І кв. 2018 у сумі 21 872, 40 грн. був сплачений позивачем в повному обсязі та своєчасно, а тому при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач діяв не на підставі, не у межах та не у спосіб, визначені чинним законодавством України, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі. Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегулювано Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України). Так, відповідно до п. 293.1 ст. 293 ПК України ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки). Згідно з п. 293.3 ст. 293 ПК України відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі: 1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість згідно з цим Кодексом; 2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку. Для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, ставка єдиного податку встановлюється у розмірі, визначеному підпунктом 2 пункту 293.3 цієї статті. Відповідно до норм п. 300.1 ст. 300 ПК України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до Податкового Кодексу України за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій. Згідно висновків акта перевірки, контролюючим органом встановлено, що фактично самозайнята особа в період з 01.01.2016 по 31.12.2016 перебувала на загальній системі оподаткування, з 01.01.2017 по 27.09.2018 перебувала на спрощеній системі оподаткування, здійснювала діяльність з консультування з питань комерційної діяльності й керування відповідно до Код ВЕД 70.22. Згідно з відомостями Центральної бази даних Державного реєстру ДПС України платник податків отримував доходи за ознаками: 101 - Доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), крім доходів, зазначених в абз. 3 п. 4 підрозд. 1 розд. XXПКУ (пп. 164.2.1 ПКУ); 157 -Дохід, виплачений самозайнятій особі (п. п. 165.1.36 ПКУ, ст. 177 та 178 ПКУ). За період з 01.01.2017 по 27.09.2018 фізична особа-підприємець, обравши відповідно до глави 1 розділу XIV Податкового Кодексу спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, здійснював діяльність із застосуванням ставки єдиного податку, встановленої для сплати єдиного податку платниками єдиного податку третьої групи та сплачував до бюджету єдиний податок. Згідно наданих до перевірки документів, позивач здійснював діяльність з надання консалтингових послуг та консультування та підтримки в сфері планування діяльності замовника для ПАТ Сентравіс Продакшн Юкрейн (договір №16-10- 2017 від 16.10.2017) та ТОВ Інтернешнл менеджмент сервіс (договір №01/01/2017 від 06.01.2017), розрахунки проводились в безготівковій формі, отриманий дохід позивач відобразив в книзі обліку доходів та в податкових деклараціях платника єдиного податку в повному обсязі. За результатами перевірки було встановлено, що позивачем задекларовано дохід за І квартал 2018 в сумі 437 448, 00 грн. та вказано суму податку яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду у сумі 21 872, 40 грн. В акті перевірки, у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі, контролюючий орган наголошував на тому, що згідно даних ІС Податковий блок в ІКП платника єдиного податку відсутні нарахування по сплаті єдиного податку за І кв. 2018 у сумі 21 872, 40 грн. В той же час, колегія суддів не погоджується з таким висновком контролюючого органу, оскільки податок за І квартал 2018 року в розмірі 21 872,40 грн. позивачем був сплачений в повному обсязі та своєчасно, що підтверджується звітною податковою декларацією за І квартал 2018 року, яка була отримана Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві за вхідним № 5/568 від 16.04.2018 (а.с. 94-95), та платіжним дорученням № 78 від 16.04.2018 (а.с. 96). Більше того, як вірно було зауважено судом першої інстанції, своєчасна сплата позивачем податку у розмірі 21 872, 40 грн. також підтверджується випискою сплати єдиного податку ФОП [PERSON] , який наданий відповідачем до відзиву на позовну заяву, де у графі «сплачено до бюджету» вказана сума 21 872, 40 грн., та в графі «опис операцій» є відмітка «зараховано» та проставлена сума надходження « 21 872, 40 грн.» (а.с. 88). Вищевикладене свідчить про відсутність порушень з боку позивача щодо своєчасної та повної сплати єдиного податку за І квартал 2018 року в розмірі 21 872, 40 грн. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, а також для задоволення позову. Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…». Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права. Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції. Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Результат розгляду: denied