Рішення адміністративного суду від 2022-02-17 00:00:00+02

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Інспектора СРПП відділення поліції №2 (смт Рожнятів) Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області Білецького А.В. (далі Інспектор, ГУНП відповідно) в якому просив визнати дії Інспектора про притягнення до адміністративної відповідальності позивача протиправними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15.11.2021 серії БАА №960503 (далі Постанова). Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. У доводах апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не дотримався вимог статті 48 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), не з`ясував хто є належним відповідачем у справі та не вирішив питання про залучення належного відповідача. Зазначає, що суд першої інстанції повинен був з власної ініціативи залучити в якості другого відповідача ГУНП. Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до неналежного відповідача та дійшов висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань. Апеляційним судом встановлено, що 15.11.2021 о 01:40 позивач керував транспортним засобом KIA Sephia, реєстраційний номер [NUMBER] та рухався по вул.Сагайдачного в смт.Перегінське Калуського району Івано-Франківської області, на який у нього був відсутній поліс загальнообов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив пункт 2.1. Правил дорожнього руху України. 15.11.2021 Інспектор виніс Постанову, на підставі якої, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), наклав на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн (а.с.7). 30.11.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Інспектора. Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Стаття 246 КУпАП зазначає, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України. Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України. Згідно з статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом. Стаття 217 КУпАП передбачає, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків. Перелік посадових осіб, які від імені органів, згаданих у пунктах 2, 5 статті 213 цього Кодексу, розглядають справи про адміністративні правопорушення, встановлюється законами України. Відповідно до статті 222 КУпАП органи внутрішніх справ (Національна поліція) розглядають, зокрема, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема, за частино шостою статті 121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (частина друга статті 222 КУпАП). Отже, працівники органів Національної поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють від імені органів Національної поліції. Тому належним відповідачем, як суб`єктом владних повноважень у адміністративній справі щодо оскарження рішень (дій чи бездіяльності) у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення щодо правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен бути відповідний орган Національної поліції. Разом з тим, адміністративний позов заявлено до Інспектора, тобто до неналежного відповідача. За змістом частини третьої статті 48 КАС якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача (частина четверта статті 48 КАС). При цьому, відповідно до частини п`ятої статті 48 КАС під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача З системного аналізу наведених правових норм можна дійти висновку про те, що замінити відповідача у справі суд вправі лише за згодою позивача, залучити у якості співвідповідача іншого суб`єкта владних повноважень суд вправі за заявою позивача або у разі незгоди позивача із заміною відповідача. Як зазначає суд першої інстанції позивач знав, що звертається з позовом до неналежного відповідача, і заперечував можливість його заміни або залучення співвідповідача. Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком, що підстави для задоволення позову відсутні. Вищенаведене узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 2 вересня 2020 року у справі №162/445/16-а. Крім того, апеляційний суд роз`яснює про те, що позивач має право повторно звернутися з адміністративним позовом до належного відповідача - відповідного органу Національної поліції. Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Результат розгляду: denied