Рішення адміністративного суду від 2022-02-10 00:00:00+02

У вересні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, і просив скасувати постанову серії ЕАО №4781531 від 16.09.2021 року, по справі про адміністративне правопорушення, передбачене 1 ст. 122 КУпАП, якою на нього накладено стягнення у виді штрафу. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 листопада 2021 року позов задоволено: оскаржувану постанову скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що постановою інспектора УПП в Хмельницькій області лейтенанта поліції 1 батальйону 2 роти УПП в Хмельницькій області Вознюка С.А. серії ЕАО №4781531 від 16 вересня 2021 року на позивача було накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340грн., передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно вказаної постанови, позивач 16 вересня 2021 керуючи транспортним засобом «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] здійснив зупинку транспортного засобу на перехресті вул. Довженка та вул. Гарнізонна, чим порушив п.15.9г ПДР України. Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог через відсутність доказів вчинення правопорушення, яких не надав відповідач у визначений строк, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до вимог п. 15.9."г" Правил дорожнього руху України на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга. Так, відповідальність за ч. 1 \~ст. 122 КУпАП України настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками. В силу до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. За змістом ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (ч.1 ст.249 КУпАП). Аналіз положень статей КУпАП, дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Проте, як встановлено судом попередньої інстанції та підтверджується матеріалами справи, будь-яких доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, окрім оскаржуваної постанови, відповідачем не надано. У відповідності до ч. 1ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів. Суд зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства, покладено на відповідача. При розгляді зазначеної адміністративної справи по суті судом враховано положення ст. ст. 69, 71, 86 КАС України щодо покладення в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язку доказування їх правомірності саме на відповідача. Таким чином, Суд критично оцінює посилання скаржника на безпідставність встановлених судом попередньої інстанції обставин, оскільки саме відповідач як суб`єкт владних повноважень повинен був довести правомірність прийнятого ним рішення та надати суду всі наявні у нього докази в підтвердження обґрунтованості прийняття такого рішення. Крім того, Суд зауважує, що відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції не надано жодних доказів в підтвердження правомірності прийнятої ним спірної постанови. З метою обґрунтування прийнятого рішення, скаржником до апеляційної скарги долучено \~диск з відеозаписом, скріншот із відеозапису з нагрудного відеореєстратора та схему дислокації технічних засобів регулювання дорожнім рухом. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відеозапис, долучений відповідачем до матеріалів справи, не відображає обставини вчинення позивачем правопорушення та дій інспектора щодо проведення замірів відстані до перехрестя, у зв`язку з чим відеозапис відповідача не є належними та допустимими доказом, який підтверджує факт вчинення позивачем правопорушення в розумінні статей 73,74 КАС України. Крім того, з наданого скріншоту із відеозапису з нагрудної камери інспектора та схеми дислокації технічних засобів регулювання дорожнім рухом неможливо встановити факт порушення позивачем правил дорожнього руху. Інших доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП матеріали справи не містять, відповідачем до суду не надано, отже не виконано обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення. Таким чином, суть адміністративного правопорушення, зазначена в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії не відповідає об`єктивній стороні правопорушення. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП є недоведеним. Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Результат розгляду: denied