Рішення адміністративного суду від 2022-02-07 00:00:00+02

[PERSON] (надалі також - позивач, [PERSON] ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області (надалі також - відповідач, Чупахівська селищна рада) в якому просив суд: - визнати протиправним та скасувати рішення тридцять другої сесії сьомого скликання Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області від 22.10.2020 "Про поділ земельних ділянок комунальної", прийняте з врахуванням заяви [PERSON] ; - зобов`язати Чупахівську селищну раду Охтирського району Сумської області надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, із земель сільськогосподарського призначення на території Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області (за межами населених пунктів) за результатами розгляду клопотання позивача від 24.06.2020. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що прийняте відповідачем рішення жодних підстав, які можуть обмежувати або унеможливлювати безоплатну передачу запитуваної позивачем земельної ділянки у власність не містить. Відтак, надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 гектара замість бажаної, орієнтовною площею 2 гектара призвело до безпідставного звуження обсягу її існуючого права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах встановленого законом розміру. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року адміністративний позов [PERSON] - задоволено. \~ Визнано протиправним та скасовано рішення тридцять другої сесії сьомого скликання Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області від 22.10.2020 "Про поділ земельних ділянок комунальної". Зобов`язано Чупахівську селищну раду (42722, Сумська область, Охтирський район, смт Чупахівка, вул. Воздвиженська, 53, код ЄДРПОУ 04390202) надати [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Чупахівської селищної ради (42722, Сумська область, Охтирський район, смт. Чупахівка, вул. Воздвиженська, 53, код ЄДРПОУ 04390202) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ) витрати на оплату судового збору в сумі 908 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 800 гривень. Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 та прийняти постанову, якою відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначив, що Чупахівською селищною радою Охтирського району Сумської області проведено поділ земельної ділянки 5920355500:01:001:5513 площею 5, 6863 га замість вказаної у клопотанні позивача земельної ділянки 5920382000:01:004:5036, в зв`язку з тим, що земельна ділянка 5920382000:01:004:5036 площею 19,0873 га відноситься до земель загального користування (землі будь-якої категорії, які використовуються як майдани, вулиці, проїзди, шляхи, громадські пасовища, сіножаті, набережні, пляжі, парки, зелені зони, сквери, бульвари, водні об`єкти загального користування, а також інші землі, якщо рішенням відповідного органу державної влади чи місцевого самоврядування їх віднесено до земель загального користування), землі для створення громадських пасовищ, тобто вказана земельна ділянка не відноситься до земель з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку. Вказує, що відповідно до вимог Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для сінокосіння та випасання худоби можуть бути переданні громадянам виключно на умовах користування (в оренду). Отже, орган місцевого самоврядування має право на створення на землях комунальної власності громадського пасовища. Проте, реалізація цього права має відбуватись у повній відповідності з вимогами Земельного кодексу України та інших законів з питань землеустрою. З цих підстав відповідач вважає, що Чупахівською селищною радою не може бути наданий дозвіл позивачці на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства саме на земельній ділянці кадастровий номер 5920382000:01:004:5036, а тому з метою недопущення порушення прав всіх громадян, в тому числі позивача, депутатами Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області було прийняте рішення про поділ вільної земельної ділянки кадастровий номер 5920355500:01:001:5513 площею 5,6863 га та виділ позивачу та іншим 49 громадянам, які звернулися до селищної ради з заявами про безоплатне надання у власність земельних ділянок, земельні ділянки площею по 0,010 га кожному громадянину, після проведення поділу вказаної земельної ділянки. Вказане рішення сесії селищна рада вважає, справедливим та обґрунтованим, а також таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України. При цьому відповідач зазначає, що нормами чинного Земельного кодексу України не заборонено надавати громадянам земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства у меншому розмірі ніж 2 га. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.06.2020 позивач звернувся до Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області з клопотанням про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, із земель сільськогосподарського призначення на території Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області (за межами населених пунктів), однак листом від 20.07.2020 № 659/02-15 позивачу було відмовлено. Не погодившись з діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 у справі № 480/6868/20 визнано протиправною бездіяльність Чупахівської селищної ради щодо не розгляду у передбачений законодавством спосіб заяви [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області, зобов`язано Чупахівську селищну раду повторно розглянути заяву [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства від 24.06.2020 та, за результатами її розгляду, прийняти рішення з урахуванням правової оцінки спірних правовідносин, наданої судом. Рішенням тридцять другої сесії сьомого скликання Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області від 22.10.2020 виділено земельну ділянку позивачу, орієнтовною площею 0,10 га. Позивач, вважаючи, що таке рішення Чупахівської селищної ради невмотивованим та протиправним, звернувся до суду з цим позовом. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно зменшив оскаржуваним рішенням площу бажаної земельної ділянки, на отримання якої позивач подала клопотання від 24.06.2020, у зв`язку з чим дійшов висновку, що рішення Чупахівської селищної ради від 22.10.2020 "Про поділ земельних ділянок", яким позивачу з метою подальшого розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства виділено земельну ділянку орієнтовною площею 0,10 гектара \~замість 2 га, є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України. Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої\~ статті 19 Конституції України\~ органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ Конституцією\~ та законами України. Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема,\~ Земельним кодексом України\~ (по тексту -\~ ЗК України) та\~ Законом України "Про землеустрій". Згідно зі\~ ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997\~ за\~ № 280/97-ВР\~ (далі - Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні") сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені\~ Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Відповідно до пункту 34 частини 1\~ статті 26 вказаного закону\~ виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської Ради вирішуються відповідно до\~ закону\~ питання регулювання земельних відносин. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ч. 1\~ ст. 59 Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні"). Відповідно до\~ ст. 12 Земельного кодексу України від 25.10.2001, № 2768-ІІІ\~ (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Земельний кодекс України) до повноважень сільських, селищних, \~у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього\~ Кодексу. Вказані норми кореспондуються із частиною 1\~ статті 122 Земельного Кодексу України, відповідно до якої сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. За змістом частин 1 - 3\~ статті 116 ЗК України\~ громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. У\~ статті 121 ЗК України\~ передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (п. "б" ч. 1), для ведення садівництва - не більше\~ 0,12 гектара (п. "в" ч. 1). Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Відповідно до\~ статті 118 ЗК України\~ порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою\~ погодження такого проекту, зокрема, з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів\~ статті 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення. Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність. Згідно із частиною першою\~ статті 118 ЗК України\~ громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~ статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Зі змісту частини шостої\~ статті 118 ЗК України\~ слідує, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~ статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні, до якого додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Водночас, частиною сьомою\~ статті 118 ЗК України\~ визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме: - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому\~ законом\~ порядку. Отже, обов`язковим є прийняття відповідним органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. У разі надання органом місцевого самоврядування особі відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначені у частиною сьомою\~ статті 118 ЗК України. Зі змісту частини сьомої\~ статті 118 ЗК України\~випливає, що вона містить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Водночас, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень\~ статті 118 ЗК України. Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого "земельного" питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим. Як встановлено судовим розглядом, позивач звернувся до відповідача із клопотанням від 24.06.2020, в якій просив Чупахівську селищну раду надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з кадастровим номером 5920382000:01:004:5036 орієнтовним розміром 2 га відповідно до ст. 116, 118 Земельного кодексу України. Оскаржуваним рішенням відповідача позивачу виділено іншу земельну ділянку та в меншому розмірі, а саме з кадастровим номером 5920355500:01:001:5513, орієнтовною площею 0,10 га. Отже, спірне рішення відповідача стосується не бажаної позивачем, а іншої земельної ділянки, з іншим кадастровим номером та меншою площею, не містить обґрунтованих \~мотивів, які унеможливлюють надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення бажаної позивачем \~земельної ділянки і виділу бажаної площі. \~\~ Крім того, з рішення \~Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області від 22.10.2020 "Про поділ земельних ділянок комунальної власності" не вбачається, що воно прийняте \~саме за результатами розгляду заяви позивача від 24.06.2020 та на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 по справі № 480/6868/20. \~ За таких обставин, колегія суддів вважає, що заява [PERSON] від 24.06.20 належним чином Чупахівською селищною радою не розглянута, оскільки відповідачем не надано доказів прийняття рішення сесії за наслідками розгляду вказаного звернення, отже, висновки суду першої інстанції про скасування вказаного рішення є законними та обґрунтованими. Доводи апеляційної скарги щодо \~не можливості надати позивачу земельну ділянку, згідно з його заявою від 24.06.2020, з підстав того, що земельна ділянка 5920382000:01:004:5036 площею 19,0873 га не відноситься до земель з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані обставини та докази не були покладені в основу оскаржуваного рішення та не були підставою для відмови у наданні позивачеві відповідного дозволу на розроблення проект землеустрою. Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України \~в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Отже, оскільки заява позивача від 24.06.2020 фактично не розглянута, відповідачем не прийнято жодного рішення щодо вирішення її по суті, а саме задоволення чи відмови, вимоги позивача про зобов`язання \~надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки \~є передчасними, а тому в їх задоволенні слід відмовити. В зв`язку з чим, судове рішення в цій частині підлягає скасуванню. Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, та дійшов передчасного висновку \~в частині покладення на відповідача обов`язку надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою. Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. З урахуванням вищевказаного, колегія суддів вважає, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву [PERSON] від 24.06.20 та прийняти відповідне рішення на сесії селищної ради, з урахуванням висновків суду у цій справі. При повторному розгляді заяви позивача відповідач має здійснити додаткову перевірку наявності підстав для надання або відмови в наданні дозволу, з урахуванням наявних у нього документів, зокрема щодо наявності користувачів спірної земельної ділянки . Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск строку звернення до суду з позовом, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. За приписами ч.3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Відповідно до ч.1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Як вбачається з матеріалів справи, \~позивач оскаржуючи рішення \~Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області від 22.10.2020 "Про поділ земельних ділянок комунальної власності», звернувся до суду з цим позовом 31.05.21р. Також позивачем подано заяву про поновлення строку на звернення до суду, в якій, \~у якості поважності причин пропуску, зазначено не повідомлення позивача Чупахівською селищною радою про розгляд її заяви по суті. Зазначив, що \~спірне рішення було опубліковано на вебсайті ради наприкінці травня 2021 року, отже, саме з цього часу позивач дізнався про прийняття спірного рішення. Враховуючи, відсутність в матеріалах справи доказів надіслання позивачу рішення тридцять другої сесії сьомого скликання Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області від 22.10.2020 "Про поділ земельних ділянок комунальної власності», а також опублікування його на офіційному сайті раніше вказаної позивачем дати, \~колегія суддів вважає причини пропуску строку звернення до суду поважними, а доводи апеляційної скарги необґрунтованими. \~ Щодо розподілу судом першої інстанції судових витрат у справі, колегія суддів зазначає таке. Розподіл судових витрат здійснено судом першої інстанції в порядку\~ ст. 139 КАС України\~ та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області на користь позивача витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 800,00 грн. Апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди із судовим рішенням в частині вирішення питання відшкодування витрат на правову допомогу, а тому в цій частині колегія суддів погоджується з висновками суду. Відповідно\~ \~до ч. 1\~ \~ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Враховуючи, що суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, \~\~рішення суду підлягає скасуванню в частині зобов`язання Чупахівську селищну раду надати [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області з прийняттям нового часткове задоволення позову, та зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення та прийняти рішення у відповідності до вимог законодавства. За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. \~ В іншій частині, судове рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують. Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Стосовно заявленого позивачем у відзиві на апеляційну скаргу клопотання про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, які складають 1200 грн. витрат на отримання професійної правничої допомоги, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За приписами ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України). Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт. Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України). Згідно з ч.6 ст.135 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.135 КАС України). З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим. Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Результат розгляду: partial