Рішення адміністративного суду від 2022-09-26 00:00:00+03

Позовною заявою, уточненою в ході розгляду справи представником позивача (а.с. 68-73), позивач просить скасувати постанову серії ЕАО №5787739 від 15.06.2022 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та стягнути з відповідача понесені судові витрати. У позові вказано, що 15.06.2022 року поліцейським батальйону №1 роти №3 УПП в Житомирській області Ющенко В.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №5787739, якою [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340, 00 грн. Спірну постанову позивач вважає незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального і процесуального права. Крім цього в обґрунтування незаконності спірної постанови представник позивача зазначила, що при винесенні постанови працівником поліції не з`ясовано обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, безпідставно відмовив у реалізації позивачем права на отримання правничої допомоги, відмовив позивачу у наданні ним пояснень, чим грубо порушив порядок розгляду адміністративної справи. Такі дії працівників поліції, на переконання позивача, порушили його права. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 14.07.2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с. 37). Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 01.08.2022 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву представника позивача, відмовлено у задоволенні заяви останньої про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін та витребувано з Управління патрульної поліції в Житомирській області докази (а.с. 112-113). 29.07.2022 року та 11.08.2022 року від представника відповідача Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача вказав, що доводи адміністративного позову є необґрунтованими, вимоги позову є безпідставними та до задоволення не підлягають. Так, 15.06.2022 року транспортний засіб марки «Lexus RX350L», д.н.з. [NUMBER] , яким керував позивач, було зупинено працівниками поліції у м. Житомирі по проспекту Незалежності, 29, у зв`язку з невиконанням [PERSON] вимог дорожнього знаку 5.12 (з крайньої правої смуги для руху, яка вказує поворот праворуч, здійснив рух прямо), чим порушив п. 8.4 (г) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Встановивши факт вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення, інспектором було прийнято рішення про складення постанови про вчинення адміністративного правопорушення. При винесенні спірної постанови та розгляді справи відповідачем було дотримано всіх вимог закону, позивач, звернувшись до суду з даним адміністративним позовом, намагається уникнути адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення (а.с. 105-107). Представником позивача 26.08.2022 року подано відповідь на відзив, яким [PERSON] просила відхилити доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування відповіді на відзив зазначено, що наданий представником відповідача відзив на позовну заяву не може братися до уваги та має бути відхилений судом з підстав невідповідності його змісту дійсним обставинам справи, оскільки працівником поліції при складанні спірної постанови було порушено ряд процесуальних норм щодо розгляду адміністративної справи. Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані сторонами докази, дійшов наступного висновку. Встановлено, що 15.06.2022 року інспектором Управління патрульної поліції в Житомирській області Ющенко В.В. винесено постанову серії ЕАО №5787739 про накладення адміністративного стягнення на [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340, 00 грн. Зі змісту постанови слідує, [PERSON] 15.06.2022 року в м. Житомирі, рухаючись по проспекту Незалежності, 29, керував транспортним засобом «Lexus RX350L», д.н.з. [NUMBER] та не виконав вимоги дорожнього знаку 5.16, здійснивши з крайньої правої смуги для руху, яка вказує поворот праворуч, рух прямо, чим порушив п. 8.4. г ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. (а.с. 34). Частиною першою ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, серед іншого, за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлений Правилами дорожнього руху. Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до п. 8.4 г ПДР України наказовими знаками є ті, що показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження. Згідно ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, дійшов до висновку задоволення позову з огляду на наступне. Щодо ненадання позивачу можливості скористатись професійною правничою допомогою. Працівником поліції під час винесення спірної постанови було відмовлено позивачу у праві скористатись професійною правничою допомогою. В обґрунтування відмови поліцейський зазначив, що позивач таким чином має намір затягнути розгляд справи та уникнути від адміністративної відповідальності. Крім цього, позивач просив призначити розгляд справи щодо нього на ранок наступного дня за місцем розташування відповідача, оскільки у його адвоката до цього моменту не було можливості надати правову допомогу позивачу. Неможливість надання професійної правничої допомоги позивачу його адвокатом на місці зупинки поліцейський вважав проблемами позивача. Враховуючи доводи позивача щодо невжиття інспектором патрульної поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення дій щодо надання позивачу можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги та безпідставної відмови у такому клопотанні, відсутності доказів в спростування таких доводів відповідачем, суд вважає, що такими діями інспектор поліції порушив права позивача, а тому порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постановах від 18.02.2020 року по справі № 524/9827/16-а, від 26.05.2020 року по справі №640/16220/16-а. Право на захист особи, що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, гарантоване пунктом 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що включає право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя. Відповідно до усталеної практики у справах щодо України, поняття «кримінальне правопорушення» в практиці ЄСПЛ має автономне тлумачення, та кримінально-правова суть визнається не лише стосовно Кримінального кодексу, а й Кодексу про адміністративні правопорушення(Рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 53 та від 21 жовтня 2010 року у справі «Корнєв і Карпенко проти України» (Kornev and Karpenko v. Ukraine). Щодо відмови працівником поліції у наданні позивачем пояснень під час винесення спірної постанови. Так, судом встановлено, що під час винесення спірної постанови позивач намагався надати працівнику поліції свої пояснення, однак поліцейський повідомив, що розгляд справи завершено, чим порушив вимоги ст. 268 КУпАП. Безпідставна відмова позивачу в клопотанні про отримання професійної правничої допомоги та ненадання позивачу можливості у наданні пояснень під час винесення спірної постанови підтверджується і наданими як позивачем, так і відповідачем дисками з відеофіксацією з місця події. Крім цього, з наявних в матеріалах справи доказів судом не встановлено та відповідачами не доведено, що позивач проїхав перехрестя просп. Незалежності та вул. Покровської у м. Житомирі саме з крайньої правої смуги, а не з середньої, як він стверджує. Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Зі змісту частини 3 ст. 62 Конституції України вбачається, що усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь. Враховуючи викладене та беручи до уваги, що відповідачем було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, не надано достатніх доказів, які б свідчили про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задовольняє їх у повному обсязі. За таких обставин, постанова серії ЕАО №5787739 від 15.06.2022 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю. Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Частиною 7 статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року (справа №810/3806/18, справа №810/2816/18, справа №810/3806/18), від 22 листопада 2019 року (справа №810/1502/18). Як свідчать матеріали справи, між позивачем і адвокатом Корзун С.В. укладено Договір про надання правничої допомоги №1 ДПД/06/22 від 22.06.2022 року (а.с. 91-94). На підтвердження оплати вищевказаних послуг адвоката у розмірі 4500, 00 грн, позивачем надано до суду платіжне доручення №@2PL388188 від 02.08.2022 року. Відповідачем не спростовано неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 4954, 00 грн, що складаються з судового збору (454, 00 грн) та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500, 00 грн.

Результат розгляду: granted