Рішення адміністративного суду від 2022-06-01 00:00:00+03

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача Інспектора сектору реагування патрульної поліції Вараського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Рівненській області Ловина Віталія Борисовича та просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №545624 від 17.12.2021 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. Свої вимоги мотивує тим, що 17 грудня 2021 року він рухався на транспортному засобі марки ВАЗ 21121, номерний знак [NUMBER] разом з причепом МАЗ 8114, номерний знак [NUMBER] через м. Вараш Рівненської області.приблизно о 15 год. 45 хв. його зупинили працівники сектору реагування патрульної поліції Вараського РВП ГУНП в Рівненській області. Причиною зупинки, зі слів одного із інспекторів, стало те, що не горіли габаритні ліхтарі на причепі. Він пояснив, що під час виїзду на дорогу перевіряв справність транспортного засобу і причепу та не виявив будь-яких несправностей, а габаритні ліхтарі працювали належним чином, тобто ця несправність виникла в процесі руху не з його вини. Перевіривши цю несправність, він повідомив поліцейських про те, що усуне її на місці та продовжить рух далі, адже були підстави вважати, що через нерівну дорогу відбулося зміщення штекеру причепа або ліхтарів. Однак поліцейські відмовили йому у цьому та почали вимагати надати документи для перевірки, зокрема поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів. Він надав всі запитувані документи та повідомив інспекторів, що крім наявних полісів також 17 грудня 2021 року уклав ще й інші - електронні поліси. не взявши до уваги його пояснення та реальні обставини справи, поліцейські почали оформляти матеріали адміністративного правопорушення шляхом складення постанови про накладення адміністративного стягнення. При цьому, йому не надали можливість скористатися правовою допомогою адвоката. Тому вважає постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАВ №545624 від 17 грудня 2021 року незаконною та такою, що підлягає скасуванню. При цьому зазначив, що ст. 35 Закону України "Про національну поліцію" передбачено чіткий перелік підстав для зупинення транспортного засобу поліцейським, що здійснюється лише у конкретно визначених випадках, зокрема, якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу. Водночас ознак, що свідчили б про технічну несправність його транспортного засобу були відсутні, а відповідачем таких доказів не надано. Крім того, згідно п. 19.1 ПДР, світлові пристрої на транспортному засобі, зокрема на причепах, повинні бути увімкнені у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях. Його ж зупинка відбулася не в темну пору доби, а приблизно о 15 год. 45 хв. Тому увімкнення габаритних ліхтарів не було обов`язковим. До того ж, відповідачем не зазначено в оскаржуваній постанові та не надано доказів наявності недостатньої видимості. Таким чином, вважає, що зупинка його транспортного засобу вчинена з порушенням законодавства та з перевищенням своїх службових повноважень. Крім того вказує, що системний аналіз норм Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" дає підстави для висновку, що контроль за наявністю полісів (договорів) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може здійснюватись відповідними підрозділами Національної поліції лише з визначених законодавством підстав - при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та/або при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Отже, обов`язок водія пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки поліс страхування виникає лише у випадках складання відносно водія протоколу. Тобто, якщо водій нічого не порушував і на нього не складається протокол, то штрафувати його за відсутність полісу страхування поліцейський не має права. До того ж, оскаржувана постанова не містить інформації щодо факту надання чи ненадання ним документів для перевірки, їх чинності або нечинності, а також документів щодо автомобіля чи причепу. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що при з`ясуванні обставин справи та винесені постанови поліцейським, фото та відеофіксація правопорушень не здійснювалася. Жодних доказів того, що він порушив ПДР та вчинив адміністративні правопорушення не надано та посилання на них у постанові відсутнє. А тому сама лише постанова про накладення адміністративного стягнення не є свідченням наявності складу та події правопорушення та його вини у таких правопорушеннях. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Згідно заяви представника позивача - адвокатаГончара М.С. (ордер серії АР №1065340 від 21.12.2021 року), останній просить розгляд справи провести без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач Інспектор сектору\~реагування патрульної\~поліції Вараського\~районного відділу\~поліції Головного\~управління Національної\~поліції у\~Рівненській області\~Ловин В.Б. у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не подано. При цьому, відкриваючи провадження по справі, відповідачеві серед іншого було роз`яснено, що у разі не надання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, не подання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Враховуючи викладене суд розглядає справу за наявними доказами, а ненадання відзиву відповідачем кваліфікує, як визнання ним позову. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4 ст. 229 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та приходить до наступного висновку. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цьогоЗакону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №545624 від 17 грудня 2021 року [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 121 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с. 5). Згідно вказаної постанови, [PERSON] 17 грудня 2021 року о 16 год. в м. Вараш по вул. Рівненська керував транспортним засобом марки ВАЗ 21121, номерний знак [NUMBER] разом з причепом МАЗ 8114, номерний знак [NUMBER] , де на причепі не горіли габаритні ліхтарі та не було полісу обов`язкового страхування на даний транспортний засіб та причіп, чим порушив п. 31.6 б) та п. 2.1 ґ). Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Позивач вважає, що його неправомірно притягнули до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 121 КУпАП, оскільки він не порушував Правила дорожнього руху України та не вчиняв вказані адміністративні правопорушення, а зупинка його транспортного засобу вчинена з порушенням законодавства та з перевищенням працівниками поліції службових повноважень. Отже, відповідно до диспозицій ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність в тому числі за: керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) та керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених вищевказаними статтями КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Отже, з обставин, вказаних в оскаржуваній постанові, встановлено, що на причепі приєднаному до транспортного засобу під керуванням позивача не горіли габаритні ліхтарі. Позивач не заперечує факту, що на момент зупинки поліцейськими на причепі були несправні габаритні ліхтарі, однак, він зазначає, що відразу після зауваження усунув вказану несправність на місці події. Таким чином, судом встановлено, що працівниками поліції, 17 грудня 2021 року о 15 год. 45 хв. було виявлено порушення водієм [PERSON] ПДР України, а саме не горіли габаритні ліхтарі на причепі приєднаному до транспортного засобу, яким останній керував. Позивача за означену несправність, яка була усунута ним на місці зупинки, тобто, виконана вимога п. 31.5 ПДР України, притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП. Таким чином, об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП є, зокрема, несправність зовнішніх світлових приладів транспортного засобу у темну пору доби. Крім того, згідно п. 19.1 ПДР України, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: a) на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла; б) на мопедах (велосипедах) і гужових возах (санях) - фари або ліхтарі; в) на причепах та транспортних засобах, що буксируються, - габаритні ліхтарі. Тобто, вказані норми чітко визначають, що керування ТЗ в темну пору доби з несправними зовнішніми світловими приладами буде не лише порушенням ПДР України, а й адміністративним правопорушенням. Однак, порушення ПДР України, яке було допущено позивачем та виявлено поліцейським, не становить об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, оскільки, як вже встановлено судом і не оспорюється жодною із сторін, подія відбулася в світлу пору доби о 15 год. 45 хв., а складення постанови відбулося о 16 год. 05 хв., адже згідно Інформаційних сервісів погоди, зокрема, "Український гідрометеорологічний центр", "Meteoprog,ua" та "Gismeteo" тривалість дня 7 год. 54 хв., захід 16 год. 12 хв., сутінки громадські 16 год. 50 хв., видимість з 14 гол. по 17 год. - 15 км. Слід зауважити, що зазначена інформація є відкритою, розміщеною на інтернет сайтах та не потребує доказування. Таким чином, виходячи із вищевикладеного, увімкнення габаритних ліхтарів не було обов`язковим у зазначений час доби та не забороняло рух транспортного засобу під керуванням позивача, що, у свою чергу, виключає порушення п. 31.6 б) ПДР України. До того ж, матеріали справи не містять доказів недостатньої видимості у зазначений день та час. З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем було допущено грубе порушення вимог законодавства в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, яке не є об`єктивною стороною правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 121 КУпАП. Окрім того, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про дорожній рух", водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Положеннями ст. 21 закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема відповідним підрозділом Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод (абз. 2 п. 21.2 ст. 21 Закону). При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у п. 21.2 цієї статті, на їх вимогу (п. 21.3 ст. 21 Закону). Згідно підпункту "ґ" п. 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення). Відповідно до п.п. "а" п. 2.4 зазначених Правил, на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що контроль за наявністю полісів (договорів) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може здійснюватись відповідними підрозділами Національної поліції лише з визначених законодавством підстав - при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та/або при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Проте, наведеними положеннями чинного законодавства закріплений безумовний обов`язок при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особи, яка керує ним, мати при собі страховий поліс (сертифікат). Позивач в позовній заяві ствердив ту обставину, що надавав працівникам поліції всі запитувані ними документи, а також повідомив про укладення 17 грудня 2021 року ще й електронних полісів. Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КпАП України. У ній зокрема потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів. Суд звертає увагу на те, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, однак як вбачається з оскаржуваної постанови, протокол про адміністративне правопорушення поліцейським не складався, а в постанові, зокрема, не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, та не зазначено мотивів відхилення доказів, на які посилався позивач, а також висловлених ним доводів. Згідно з п. 21.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" чітко вказано, що контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Інших причин складення протоколу про відсутність полісу автоцивілки у поліції немає. Отже є лише два випадки, коли поліцейський може перевірити поліс автоцивілки та виписати протокол за його відсутність: - при складанні протоколу щодо порушень правил дорожнього руху; - при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. Тобто, якщо водій нічого не порушив і на нього не складається протокол, то притягувати його до адміністративної відповідальності за відсутність полісу страхування поліцейський не має права. Таким чином, обов`язок водія пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки поліс страхування виникає лише у випадках складання відносно даного водія протоколу. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27 квітня 2017 року, справа № К/800/13938/17. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. За змістом завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення та загальних норм Конституції України, Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути доведена належними доказами, а будь-які сумніви і протиріччя повинні трактуватися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. З урахуванням рішення ЄСПЛ у справах "Малофєєва проти Росії" та "Карелін проти Росії" суд зазначає, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом. З аналізу вищезазначених правових норм на позивача поширюється принцип презумпції невинуватості, оскільки його винуватість у вчиненні, зокрема, правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, не доведена допустимими і належними доказами. Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Окрім того, суд зважає на вказану позивачем обставину про те, що він виявив бажання скористатись правовою допомогою, заявивши про це клопотання, що також підтверджується і власноручним його записом в оскаржуваній постанові, проте, інспектором не було вжито жодних дій щодо надання можливості реалізувати своє право на захист. Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом у постанові від 18 лютого 2020 року у справі №524/9827/16-а, ненадання інспектором можливості реалізувати клопотання особи про надання правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №545624 від 17 грудня 2021 року складена з порушенням норм ст.ст. 121, 126, 279, 280, 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а в суду є правові підстави для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №54624 від 17 грудня 2021 року. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Рівненській області підлягає стягненню сума судового збору, що була сплачена позивачем при зверненні з позовом до суду. Враховуючи вищенаведене

Результат розгляду: granted