Рішення адміністративного суду від 2022-10-18 00:00:00+03

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення [PERSON] за період з 01.12.2015 по 16.12.2020; - зобов`язати Військову частину [NUMBER] нарахувати і виплатити на користь [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 16.12.2020 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 16.12.2020 - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Мiнiстрiв України від 17.07.2003 року № 1078; - зобов`язати військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 16.12.2020 по день фактичного розрахунку. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та не виплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року. Зобов`язано військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] \~\~індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 08 липня 2022 року суду першої інстанції надійшла заява [PERSON] про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення суду по справі №420/6836/21 в порядку ст.383 КАС України за позовом [PERSON] до Військової частини [NUMBER] , Військової частини [NUMBER] про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.07.2022 року заяву [PERSON] в порядку\~ ст. 383 КАС України\~ по справі №420/6836/21 було повернуто заявнику. Не погоджуючись з вказаною вище ухвалою суду першої інстанції, [PERSON] подав апеляційну скаргу,\~ обґрунтовану порушенням судом норм процесуального права. Апелянт не погодився з висновком\~ суду першої інстанції стосовно того, що подана ним заява не відповідає вимогам\~ ст. 383 КАС України\~ через те, що у ній не зазначено інформації про день пред`явлення виконавчого документу до виконання, а також інформації про хід виконавчого провадження, оскільки в останній він зазначав, що отримував виконавчий лист, але не звертався до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження у зв`язку з добровільним виконанням боржником судового рішення. З огляду на зазначене апелянт просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14.07.2022 року та постановити окрему ухвалу, якою задовольнити його заяву. Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.2\~ ст. 312 КАС України. Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне: Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого\~ статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Практика Європейського суду з прав людини (справи «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції») говорить, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним. Відповідно до\~ Конституції України\~ основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129), суд ухвалює рішення іменем України, а судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному\~ законом\~ порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття\~ 129-1\~ Основного Закону України). Зазначені норми\~ Конституції України\~ знайшли своє відображення в процесуальному законодавстві України. Так,\~ стаття 14 КАС України\~ передбачає, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Статтею 372 КАС України\~ визначено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах. Слід зазначити, що рішення суду може виконуватись у добровільному або примусовому порядку. Боржник може виконати рішення суду добровільно: з моменту набрання рішенням суду законної сили; до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження. Згідно із частиною четвертою\~ статті 372 КАС України\~ примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Таким\~ законом\~ в Україні є\~ Закон № 1404-VIII. Частина перша\~ статті 373 КАС України\~ визначає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Відповідно до\~ статті 1 Закону № 1404-VIII\~ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~ Конституцією України, цим\~ Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього\~ Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього\~ Закону\~ підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим\~ Законом\~ випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються\~ Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»\~ (частина перша\~ статті 5 Закону № 1404-VIII). За\~ статтею 383 КАС України\~ особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження. На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи. Заяву, зазначену в частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду. У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена. Як видно зі змісту апеляційної скарги, [PERSON] не згоден з тим, що суд першої інстанції повернув йому заяву, подану в порядку\~ статті 383 КАС України, через те, що не додав відомостей про день пред`явлення виконавчого документу до виконання та \~про хід виконавчого провадження. \~Автор скарги вказує, що він і не міг подати до суду такої інформації, позаяк він не звертався до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження. Судова колегія звертає увагу, що визначені вимоги до заяви, яка подається відповідно до\~ статті 383 КАС України, зокрема надання інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформації про хід виконавчого провадження, не є формальними вимогами, а навпаки є важливою інформацією, яка дає можливість суду визначити, чи не є передчасним звернення стягувача до суду з такою заявою. Указана стаття (383\~ КАС України) передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі\~ IV КАС України\~ «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви. Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою. Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог\~ Закону № 1404-VIII, і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку\~ статті 383 КАС України. Зміст конкретних обставин, хронологія та послідовність дій [PERSON] не дають підстав вважати, що останній в повному обсязі виконав вимоги частини другої\~ статті 383 КАС України, які б зобов`язували суд першої інстанції прийняти до розгляду подану заяву та за наслідками її розгляду ухвалити відповідне рішення. У контексті викладеного можна узагальнити, що звернення [PERSON] \~до суду із заявою в порядку\~ статті 383 КАС України, коли останній не використав можливість виконання рішення суду на підставі\~ Закону № 1404-VIII, - є передчасним. Аналогічна правова позиція сформована Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09.12.2021 р. по справі №9901/235/20. Згідно ч. 5\~ ст. 242 КАС України\~ при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, суд першої інстанції, зважаючи на відсутність такої інформації (про день пред`явлення виконавчого документу до виконання, про хід виконавчого провадження), дійшов правильного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви відповідно до абзацу другого частини п`ятої\~ статті 383 КАС\~ України. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказані висновки суду першої інстанції. Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм процесуального права, відповідно до\~ ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Результат розгляду: denied