Рішення адміністративного суду від 2022-06-30 00:00:00+03

в квітні 2021 року позивач, [PERSON] , звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (відповідача), в якому просив: - визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови в призначенні [PERSON] , пенсії за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІІ; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити [PERSON] з дня звернення, тобто з 08.12.2020, пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІІ зі змінами від 12.07.2001, виходячи із розрахунку в розмірі 90% від суми щомісячного заробітку, обчисленого відповідно до довідки Офісу Генерального прокурора від 02.11.2020 №21-1785зп, за останні 60 календарних місяців роботи, без обмеження максимального розміру пенсії; - стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору. Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 04.06.2021 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що позивачем набуто право виходу на пенсію після набуття стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років, оскільки на початок проходження позивачем служби в органах прокуратури України діяв Закон України № 1789-ХП, статтею 50-1 якого було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити. Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що у період дії ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції від 26.07.2001, що діяла до 30.09.2011, позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим при прийнятті Закону № 1697-VІІ не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача. Вважає, що законодавством, чинним на час звернення позивача за призначенням пенсії за вислугою років відповідно до Закону №1697-VІІ передбачено, що останній для призначення пенсії за вислугу років повинен мати стаж роботи не менше 25 років, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження. Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач звернувся до відповідача з заявою від 08.12.2020 про призначення пенсії за вислугу років. Згідно інформації викладеної в листі від 23.12.2020 за №2400-1706-8/36746 позивачеві повідомлено про відмову у призначені пенсії за вислугу років з тих підстав, що стажу роботи позивача недостатньо для призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII. Зазначено що стаж позивача, який дає право на призначення за вислугу років що наразі становить 20 років 5 місяців 8 днів (зарахований по 25.11.2020). Стаж роботи на посадах прокурорів становить 18 років 9 днів. Зокрема повідомлено, що до спеціального стажу не враховано період роботи в УПМ ДПА в Чернівецькій області, в зв`язку із відсутністю документів про підтвердження зайняття позивачем посади начальницького складу за час служби в податковій поліції. Відтак, позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку із відсутністю необхідної вислуги років. (а.с.29) З матеріалів справи встановлено, що позивач працює в органах прокуратури на різних посадах починаючи з листопада 2002 року, зокрема на посадах: помічника прокурора м. Чернівці; прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при проведенні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства прокуратури області; заступника прокурора Садгірського та Шевченківського районів м. Чернівці; прокурора Шевченківського району м. Чернівці; заступника прокурора Чернівецької області. З вересня 2016 року по квітень 2020 року обіймав посаду першого заступника прокурора Чернівецької області. З 02.04.2020 - заступник Генерального прокурора. Згідно відомостей, які містяться у трудовій книжці позивача серії [NUMBER] , станом на дату звернення з заявою про призначення пенсії стаж позивача складає 20 років 5 місяців 8 днів, до якого зараховується стаж роботи на прокурорських посадах (18 років 9 днів), строк навчання у вищому юридичному навчальному закладі у Чернівецькому Національному університеті імені Юрія Федьковича (2 роки 5 місяців). Також, зазначені обставини підтверджуються відомостями архівної довідки від 06.11.2020 № 34/42-2330 та дипломами [NUMBER] , РН № 16412502 Чернівецького Національного університету імені Юрія Федьковича. (а.с. 18,19,20,21) Крім того, судом дослідженні довідки про складові заробітної плати, видані Офісом Генерального прокурора № 21-1785 від 02.11.2020. Наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ позивач пов`язує з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час його роботи в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону "Про прокуратуру" №1697-VII, призвело до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та відповідно зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, що свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, і прямо суперечить положенням Конституції України. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів вважає необґрунтованим та передчасним висновок суду першої інстанції, що позивачем набуто право виходу на пенсію після набуття стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років, оскільки на початок проходження позивачем служби в органах прокуратури України діяв Закон України № 1789-ХП, статтею 50-1 якого було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Так, на початок проходження позивачем служби в органах прокуратури України особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначалися статтею 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-XII (далі - Закон № 1789-XII), згідно якої прокурори і слідчі з стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплат праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. В подальшому законодавство яке регулює дані правовідносини змінилося і відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача про призначення пенсії 8 грудня 2020 року, тому його стаж який дає право на призначення пенсії мав складати 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. Згідно з повідомленням пенсійного фонду стаж позивача на час звернення складав 20 років 5 місяців 8 днів, до якого зараховується стаж роботи на прокурорських посадах (18 років 9 днів), тому у [PERSON] відсутній стаж для призначення пенсії за вислугою років. Щодо посилань позивач на те, що він мав обґрунтовані очікування на отримання пенсії на умовах, що діяли на момент початку роботи, суд зазначає, що за правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні "Великода проти України" (№43331/12), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. У рішенні по справі "Ейрі проти Ірландії" Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового (Airey v. Ireland №6289/73). Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" (Kjartan Аsundsson v. Iceland № 60669/00). Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Таким чином, враховуючи викладену позицію, колегія суддів вважає, що застосуванню підлягають ті норми Закону України "Про прокуратуру", які діють на час звернення особи до пенсійного фонду щодо призначення пенсії, тобто ч. 1 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру". При цьому, колегія суддів зазнажає, що судом першої інстанції та пенсійним фондом не надано належної оцінки питанню щодо незарахування відповідачем [PERSON] спеціального стажу роботи в органах податкової міліції,\~ відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру". Суд звертає увагу, що частинами 1, 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Згідно з пунктом 4.2. Порядку 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі. Пунктом 4.3 Порядку передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Слід також зазначити, що відповідно до п. 7 ч. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління пенсійного фонду України 22 грудня 2014 року за № 28-2, серед основних завдань управління є, зокрема, завдання призначати (здійснювати перерахунок) і виплату пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства. Відтак, тільки Пенсійний фонд (та його структурні підрозділи) наділені повноваженнями щодо призначення/відмови у призначенні пенсії з прийняттям відповідного рішення з повним мотивуванням періодів зарахування або відмови у зарахуванні стажу роботи до вислуги років. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що згідно матеріалів справи рішенням відповідача, яке оформлено листом від 23.12.2020 за №2400-1706-8/36746 позивачеві відмовлено у призначені пенсії за вислугу років з тих підстав, що стажу роботи позивача недостатньо для призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII. Повідомлено що стаж позивача, який дає право на призначення за вислугу років що наразі становить 20 років 5 місяців 8 днів (зарахований по 25.11.2020). Стаж роботи на посадах прокурорів становить 18 років 9 днів. Зокрема зазначено, що до спеціального стажу не враховано період роботи в УПМ ДПА в Чернівецькій області в зв`язку із відсутністю документів про підтвердження зайняття позивачем посади начальницького складу за час служби в податковій поліції. При цьому, згідно ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася. Так, Правлінням Пенсійного фонду України прийнято Постанову 25.11.2005 № 22-1, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок). Відповідно до п. 1.1, 1.8, 1.9 Порядку заява про призначення, перерахунок пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр). Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі. Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон). З аналізу вказаних норм вбачається, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, або поданих документів недостатньо для призначення пенсії, Законом №1058-ІV та Порядком 22-1 встановлено обов`язок для органу пенсійного фонду повідомити про це заявника письмово із зазначенням документів, які необхідно додатково подати. Для подання таких документів законодавством встановлений 3-місячний строк з дня повідомлення про необхідність їх подання. Разом з тим, у відповідності до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Таким чином, посилання відповідача на відсутність документів про підтвердження зайняття позивачем посади начальницького складу за час служби в податковій поліції, не є підставою для відмови у зарахуванні до спеціального стажу позивача. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було не у повній мірі встановлено обставини справи та не надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права. Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування ч. 2 ст. 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства Європейським судом з прав людини зазначено, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Конвенційний принцип ефективного засобу правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції полягає у тому, що повинно бути забезпечено поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Повноваження суду при вирішенні справи передбачено статтею 245 КАС України, відповідно до пункту 10 частини 2 якої у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення. Разом з тим, в спірних правовідносинах суд не може зобов`язати пенсійний орган призначити та виплачувати пенсію позивачу та зарахувати весь стаж роботи, однак наявні підстави для зобов`язання відповідача по справі повторно розглянути питання щодо зарахування спеціального стажу роботи в органах прокуратури на посаді в органах податкової міліції. Таким чином в суду апеляційної інстанції наявні підстави для виходу за межі позовних вимог для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути питання щодо зарахування [PERSON] спеціального стажу роботи на посаді в органах податкової міліції,\~ відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру". Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За змістом ч. 1 ст. 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: partial