Рішення адміністративного суду від 2022-02-18 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому \~просила: \~визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ у розмірі 32159,32 грн.; скасувати податкові повідомлення-рішення: № 0011567-5706-2031 від 07.02.2019 р. в сумі 40547,19 грн.; № 0011568-5706-2031 від 07.02.2019 р. в сумі 41470,50 грн.; № 0007122-5706-2031 від 29.01.2020 р. в сумі 45448,14 грн.; № 0007123-5706-2031 від 29.01.2020 р. в сумі 46483,05 грн.; № 0071360-5706-2031 від 23.07.2020 р. в сумі 822,08 грн.; № 0071361-5706-2031 від 23.07.2020 р. в сумі 8112,31 грн.; № 0071359-5706-2031 від 23.07.2020 р. в сумі 66350,70 грн. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2021 р. позов задоволено. Не погодившись\~\~із рішенням\~\~суду першої\~\~інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2021 р. та прийняти\~\~постанову,\~\~якою\~\~відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог\~Конституції України, Податкового кодексу України,\~Кодексу адміністративного судочинства України \~та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд\~\~апеляційної\~\~\~\~інстанції розглядає справу\~\~ в порядку письмового провадження за наявними\~\~у справі матеріалами. Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Судовим розглядом встановлено, що\~\~позивачці на праві \~приватної власності належать нежитлові будівлі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується \~інформацією з Державного реєстру речових \~прав на нерухоме майно та Реєстру прав \~власності \~на нерухоме \~майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. \~Головним управлінням ДПС у Харківській області винесені податкові повідомлення-рішення з \~податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з фізичних осіб за 2018 - 2019 роки, а саме: № 0011567-5706-2031 від 07.02.2019 р. в сумі 40547,19 грн.; № 0011568-5706-2031 від 07.02.2019 р. в сумі 41470,50 грн.; № 0007122-5706-2031 від 29.01.2020 р. в сумі 45448,14 грн.; № 0007123-5706-2031 від 29.01.2020 р. в сумі 46483,05 грн.; № 0071360-5706-2031 від 23.07.2020 р. в сумі 822,08 грн.; № 0071361-5706-2031 від 23.07.2020 р. в сумі 8112,31 грн.; № 0071359-5706-2031 від 23.07.2020 р. в сумі 66350,70 грн. Крім того, контролюючим органом сформовано \~вимогу № Ф-139022-17 \~від 29.11.2018 р. про сплату боргу (недоїмки) на суму 15568,24 грн. Не погоджуючись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями\~\~та вимогою відповідача, позивачка звернулася до суду із цим позовом. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення \~необґрунтовані, у зв`язку з чим підлягають скасуванню, \~\~а вимога Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ у розмірі 32159,32 грн. є похідною від періоду спірних податкових повідомлень-рішень, у зв`язку \~чим підлягає скасуванню. Суд апеляційної інстанції частково не \~погоджується з таким \~висновком суду першої інстанції з наступних підстав. Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 р. № 71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 р., запроваджено новий місцевий податок - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідно до п.\~12.3. ст.\~12 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Згідно із п.п.\~14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, \~об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; \~будівлі промислові та склади; будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; інші будівлі. Відповідно до п.п.\~266.2.1\~п.\~266.2\~ст.\~266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка. Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт\~266.1.1\~пункт\~266.1\~статті 261 Податкового кодексу України). Підпунктами\~266.3.1\~та 266.3.2 пункту\~266.3\~статті\~266 Податкового кодексу України\~встановлено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Отже, база оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки визначається на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або оригіналів документів платника податків, які підтверджують право власності на об`єкт нерухомого майна. Згідно із \~п.п.\~266.5.1\~п.\~266.5\~ст.\~266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Відповідно до рішення 11 Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 р. № 542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові" встановлено на території міста Харкова на 2017 рік, зокрема, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Згідно із п. 5 Додатку 1 до рішення 11 Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 р. № 542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові", ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: 1)\~будівлі готельні 1 відсоток; 2)\~будівлі офісні 1 відсоток; 3)\~будівлі торговельні 1 відсоток; 4)\~гаражі 0,1 відсотка; 5)\~будівлі промислові та склади 0,25 відсотка; 6)\~будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) 1\~відсоток; 7)\~господарські (присадибні) будівлі 0 відсотків; 8)\~інші будівлі 0,1 відсотка. Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 р. № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості». Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000. Згідно із ДК 018-2000, до групи (код 125) «Будівлі промислові та склади» належить клас (код 1251) «Будівлі промислові», який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. Судовим розглядом встановлено, що позивачці на праві приватної власності належать нежитлові будівлі за адресою: [ADDRESS] (нежитлові приміщення 5-го поверху № 170-196, 2/3 частини приміщення № 145, загальною площею 1113,9 кв. м, 4-го поверху \~№ 143, загальною площею 19,7 \~кв. м \~та № 146-153, загальною площею 194,4 кв. м, 2 -го поверху № 39-53,67-75, загальною площею 1590 кв. м); [ADDRESS] , загальною площею 1089,1 кв. м. Вказані нежитлові приміщення належать до класу «Будівлі промислові та склади», що підтверджується технічним паспортом \~на виробничий будинок \~№ 3053 від 13.10.2005 р. та \~експертним висновком Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» АС5 № 2103910 від 08.02.2021 р., копії яких знаходяться \~в матеріалах справи. Суд апеляційної інстанції зазначає, що \~Податковим кодексом України встановлено, що ставка податку на нерухоме майно має бути визначена за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також з урахуванням додатково поданих документів, зокрема технічного паспорту, експлікацією якого визначено функціональне призначення приміщень. Оскільки матеріалами справи підтверджено, що клас приміщень, які належать [PERSON] , «Будівлі промислові та склади», то вказані приміщення повинні оподатковуватися за ставкою 0,25%. Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції \~вважає, що \~контролюючим органом до позивачки помилково застосована відсоткова ставка з податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у розмірі 1 %, що є підставою для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та задоволення \~позовних вимог [PERSON] . Таким чином, відповідно до\~ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає без змін рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2021 р. в частині скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Харківській області. Доводи апелянта в цій частині спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання \~протиправною та скасування вимогу Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ у розмірі 32159,32 грн. суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає\~Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»\~(в подальшому Закону № 2464-VI, чинний на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно \~із \~п. 4 ч. 1\~ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Відповідно до ч. 4\~ст. 8 Закону № 2464-VI, порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим\~Законом, в частині адміністрування -\~Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками. Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим\~законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом. Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними\~Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої\~Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449\~(в подальшому Інструкція № 449 \~чинна на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до вимог \~Закону № 2464-VI\~та\~Інструкції № 449\~на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Законом України від 06.12.2016 р. № 1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України"\~внесено зміни до\~Закону № 2464-VI, що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року. Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Згідно із п. 2, 3 ч. 1\~ст. 7 Закону № 2464-VI, у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої\~статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений\~законом\~на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. Таким \~чином, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які застосовують спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні. Відповідно до ч. 5\~ст. 8 Закону № 2464-VI, для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування. Згідно із абз. 3 \~ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI, \~платники єдиного \~внеску, зазначені \~\~у пунктах 4,5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону \~зобов`язані \~сплачувати \~єдиний внесок, нарахований за календарний \~квартал до 20 числа місяця, що настає \~за кварталом, за яким сплачується \~єдиний внесок. Законом України \~«Про Державний бюджет України на 2017 рік»\~встановлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 року 3200 грн. Законом України \~«Про Державний бюджет України на 2018 рік»\~встановлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року 3723 грн. грн.\~ Законом України \~«Про Державний бюджет України на 2019 рік»\~встановлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2019 року \~4173 грн. Законом України \~«Про Державний бюджет України на 2020 рік»\~встановлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2020 року 4723 грн. Мінімальна сума єдиного страхового \~внеску для фізичних осіб-підприємців в 2017 р. становила 704 грн. на місяць (8448 грн. на рік), у 2018 р. - 819,06 грн. на місяць (9828,72 грн. на рік), у 2019 році - 918,06 грн. на місяць (2754,18 грн. на квартал), а у 2020 році - 1039,06 грн. на місяць (3117,18 грн. на квартал). Відповідно до розділу ІV \~Інструкції № 449, \~у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені\~Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених\~Законом, є недоїмкою. Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. Згідно із п. 58.3. ст. 58 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкові вимоги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкову вимогу, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкова вимога про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Судовим розглядом встановлено, що позивачка \~перебувала на обліку в Головному управління ДПС у Харківській області з 09.11.2000 р. по 27.08.2020 \~р. на загальній системі оподаткування. Згідно з даними ІС «Податковий блок» \~за 2017, 2018, 2019 \~\~роки та 1 квартал 2020 року позивачці нараховано єдиний страховий внесок: 09.02.2018 р. 8448 грн. за І- IV квартали 2017 року; \~19.04.2018 р. 2457,18 грн. за І квартал 2018 року; 19.07.2018 р. 2457, 18 грн. за II квартал 2018 року; 19.10.2018 р. 2457, 18 грн. за III квартал 2018 року; 21.01.2019 р. 2457, 18 грн. за IV квартал 2018 року; 19.04.2019 р. 2754,18 грн. за І квартал 2019 року; 19.07.2019 р. 2754,18 грн. за II квартал 2019 року; 19.10.2019 р. 2754,18 грн. за III квартал 2019 року; 21.10.2019 р. 2754,18 грн. за IV квартал 2019 року; 19.04.2020 р. 3117,18 грн. за І квартал 2020 року. Контролюючим органом сформовано \~податкову вимогу на суму \~вимогу № Ф-139022-17 від 29.11.2018 р. про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне \~соціальне \~страхування на суму 15568,24 грн., яка направлена \~позивачці \~\~на її податкову адресу та повернулася до Головного управління ДФС у Харківській області \~за закінченням \~встановленого строку зберігання, тобто, відповідно до п. 58.3. ст. 58 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), вважається врученою. Суд апеляційної інстанції зазначає, що \~позивачем та відповідачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надано вимогу Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ саме у розмірі 32159,32 грн., у зв`язку з чим у суду першої інстанції були відсутні підстави для \~задоволення позовної вимоги [PERSON] про скасування такої вимоги. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 \~ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право \~скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм \~матеріального права. Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2021 р. в частині задоволення позовної вимоги [PERSON] про скасування вимоги Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ у розмірі 32159,32 грн. та прийняти \~постанову, якою відмовити в задоволенні \~цієї частини \~позовних вимог.

Результат розгляду: partial