Рішення адміністративного суду від 2022-05-18 00:00:00+03

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (далі по тексту - відповідач) в якому просив (з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог та збільшення позовних вимог) : - визнати неправомірними дій Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо невиплати [PERSON] індексації грошового забезпечення, за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2016 року, та за період з 01 січня 2017 року по 08 червня 2018 року; - зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України здійснити перерахунок та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення, за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2016 року, врахувавши базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01 січня 2008 року; - зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року, врахувавши базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу - січень 2008 року, з 01 березня 2018 року по 08 червня 2018 року, врахувати базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу - березень 2018 року; - зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України надати [PERSON] довідку з помісячним розрахунком індексації та місяця підвищення та визначення раніше суми за період з 01 грудня 2015 року по 08 червня 2018 року. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2021 року значений позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо нарахування та виплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2016 року без застосування базового місяця індексації - січень 2008 року. Зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення [PERSON] , за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2016 року, із застосуванням базового місяця індексації - січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум. Визнано протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати [PERSON] індексації грошового забезпечення, за період з 01 березня 2018 року по 08 червня 2018 року. Зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення [PERSON] , за період з 01 березня 2018 року по 08 червня 2018 року, із застосуванням березня 2018 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та урахуванням абзаців 4, 6, пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум індексації. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року частково задоволено вимоги [PERSON] про винесення додаткового судового рішення. Визнано протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо нарахування та виплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року без застосування базового місяця індексації - січень 2008 року. Зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення [PERSON] , за період з 01 січня 2017 року по 28 лютого 2018, із застосуванням базового місяця індексації - січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено. Не погоджуючись із зазначеним додатковим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні. Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу. Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку. Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року на розумний строк. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 13 жовтня 2021 року від [PERSON] до суду надійшла заява з вимогами ухвалити додаткове рішення, а саме: - визнати протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та не виплати [PERSON] індексації грошового забезпечення, за період з 01 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року; - зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення [PERSON] , за період з 01 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року, із застосуванням базового місяця індексації - січень 2008 року; - в пункті 5 результативної частини рішення слова «за період з 01 березня 2018 року по 08 червня 2018 року із застосуванням березня 2018 року» замінити словами «за період з 01 березня 2018 року по 08 червня 2018 року із застосуванням базового місяця індексації - березень 2018 року». Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи та свідчить зміст мотивувальної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2021 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем було протиправно не здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення [PERSON] , за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, без застосування базового місяця - січень 2008 року. По суті інших позовних вимог суд першої інстанції визначив належний спосіб захисту прав позивача шляхом визнання протиправними дій Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати [PERSON] індексації грошового забезпечення, за період з 01 березня 2018 року по 08 червня 2018 року, та зобов`язання Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення [PERSON] , за період з 01 березня 2018 року по 08 червня 2018 року, із застосуванням березня 2018 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та урахуванням абзаців 4, 6, пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум індексації. З огляду на зміст резолютивної частини рішення, позовні вимоги щодо періоду з 01 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року залишились не визначеними судом у резолютивній частині рішення. Зважаючи на висновки суду першої інстанції, наведені у мотивувальній частині рішення, вимоги позивача щодо вищевказаного періоду підлягали вирішенню судом першої інстанції шляхом задоволення вимог позивача у такій редакції: - визнання протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо нарахування та виплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року без застосування базового місяця індексації - січень 2008 року; - зобов`язання Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення [PERSON] , за період з 01 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року, із застосуванням базового місяця індексації - січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум. Щодо вимоги позивача у заяві про ухвалення додаткового рішення, а саме: замінити слова «із застосуванням березня 2018 року» на слова «із застосуванням базового місяця індексації - березень 2018 року» в пункті 5 результативної частини рішення, колегія суддів апеляційної інстанції не надає оцінки спірним правовідносинам, оскільки судом першої інстанції відмовлено в цій частині позовних вимог, а позивач не є апелянтом в даній справі. Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У постанові Верхового Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі №804/14800/14 зазначено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. З огляду на вказане, для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення для вирішення позовних вимог, за період з 01 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року, із застосуванням базового місяця індексації - січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум. Відповідно до положень ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 3 ст. 252 КАС України визначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі по тексту - Конвенція), була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Згідно частини 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються. Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Результат розгляду: denied