Рішення адміністративного суду від 2022-02-02 00:00:00+02

Національний науковий центр «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» Національної академії аграрних наук України звернувся до суду з даним позовом, в якому просив: - визнати протиправним та скасувати Припис №С-2506/9 від 25.06.2018 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, яким зобов`язано Національний науковий центр «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» Національної академії аграрних наук України зупинити експлуатацію об`єкта (гаражного комплексу) з 25.06.2018 до прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; - визнати протиправним та скасувати Припис № С-2506/10 від 25.06.2018 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, яким зобов`язано Національний науковий центр «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» Національної академії аграрних наук України усунути допущені порушення містобудівного законодавства в термін до 25.08.2018 року; - визнати протиправним та скасувати Постанову №3-0907/1-10/10-27/0907/08/02 від 09.07.2018 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, відповідно до якої Національний науковий центр «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» Національної академії аграрних наук України визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п. 2 ч.2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф в сумі 66 276,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що викладені в акті перевірки факти не відповідають дійсності та не ґрунтуються на нормах матеріального права України. Позивач зазначає, що Національний науковий центр «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» Національної академії аграрних наук України не є замовником будівництва, власником або користувачем 85 гаражів,збудованих на земельній ділянці за адресою вул. Вокзальна 11, с. Глеваха, Васильківського району, Київської області. Як вказує позивач, у 2010 році працівниками інституту, яким була виділена вказана земельна ділянка для будівництва гаражів, було утворено гаражний кооператив «Берізка», якому і належать всі речові права на вказаний комплекс гаражів. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року у задоволені адміністративного позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що подані позивачем в обґрунтування власної позиції свідоцтво про державну реєстрацію Гаражного кооперативу «Берізка» та технічні паспорти на 85 гаражів не підтверджують наявність на даний час права власності на вказані гаражі у членів кооперативу або безпосередньо у Гаражного кооперативу «Берізка», а тому, оскільки власником земельної ділянки є позивач, відповідно він несе відповідальність за такі правопорушення, як виконання будівельних робіт без повідомлення про початок їх виконання, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні. Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що усі спірні гаражі були збудовані у період з 1972 по 2002 роки, що підтверджується технічними паспортами і документами органів державної влади та місцевого самоврядування, а тому суд першої інстанції, розглядаючи справу, повинен був перевіряти правомірність будівництва цих гаражів відповідно до законодавства, яке діяло на той час. Апелянт наголошує, що технічні паспорти на спірні гаражі виготовлені на ім`я власників/користувачів цих гаражів, які є членами гаражного кооперативу, саме вони будували їх і на даний час користуються ними, а тому у Наукового центру немає адміністративно-розпорядчих повноважень заборонити/зупинити використання зазначеними об`єктами. З цих же підстав не вбачається і можливим усунення порушень відповідно до приписів, тим більше припис є неконкретизованим і з нього неможливо зробити висновок, які саме дії повинен вчинити Науковий центр. Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду учасники справи до суду не прибули, тому, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, на підставі наказу №121/П та посвідчення №410.18/2 від 13.06.2018у період з 18.06.2018 по 25.06.2018 проведена позапланова перевірка дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті: «Будівництво гаражного комплексу» за адресою: Київська область, Васильківський район, земельна ділянка з кадастровим номером 3221455300:01:017:0234. За результатами перевірки складено акт №Т-2506/5, в якому зазначено наступне. Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером 3221455300:01:017:0234 за адресою вул. Вокзальна, 11 с. Глеваха, Васильківський район, Київська область , належить Національному науковому центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» Національної академії аграрних наук України, цільове призначення земельної ділянки - для дослідницьких та навчальних цілей. Відповідного до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутня інформація щодо реєстрації дозвільних документів на виконання будівельних робіт або документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (гаражний комплекс)на земельній ділянці з кадастровим номером 3221455300:01:017:0234, замовник Національний науковий центр «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» Національної академії аграрних наук України. Під час проведення перевірки встановлено, що замовником будівництва, Національним науковим центром «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» Національної академії аграрних наук України, на частині земельної ділянки з кадастровим номером 3221455300:01:017:0234, що розташована вздовж автотраси Київ-Одеса, з невизначеного періоду по теперішній час виконано будівельні роботи по будівництву гаражного комплексу, який складається з 85 гаражів, без отримання вихідних даних, без розроблення та затвердження проектної документації та без отримання права на виконання будівельних робіт. Вказане, на думку відповідача, є порушенням ст. 26, ч.1 ст.ст. 34, 36, п.13 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13.04.2011 №466 та ч.1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність». Таким чином, оскільки на вищезазначеному об`єкті будівництва будо встановлено ряд порушень вимог містобудівного законодавства, Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області складено відносно позивача припис № С-2506/9 від 25.06.2018 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, з вимогою зупинити експлуатацію об`єкта (гаражного комплексу) з 25.06.2018 до прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Також Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області складено відносно позивача припис №С-2506/10 від 25.06.2018 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з вимогою усунути допущені порушення містобудівного законодавства в термін до 25.08.2018. Окрім того, відносно позивача було складено протокол № 1-Л-3-2506/4 від 25.06.2018, яким встановлено порушення вимог містобудівного законодавства, відповідальність за які передбачена п. 2 ч.2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності». За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідно до положень Закону України «Про відповідальністю за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області винесено відносно позивача постанову № 3-0907/1-10/10-27/0907/08/02 від 09.07.2018 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою Національний науковий центр «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» Національної академії аграрних наук України визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п. 2 ч.2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», та накладено штраф у розмірі 66 276,00 грн. Не погоджуючись із наведеними вище рішеннями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду. Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв правомірно, що він і довів суду. Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Так, згідно з вимогами ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності`від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) у редакції, чинній на момент винесення відповідачем оскаржуваних рішень, замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; 2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності; 3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності. Обов`язковість реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, встановлена п.5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ №466 від 13.05.2011(далі - Постанова №466). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у приписах від 25.06.2018 №С-2506/9 та №С-2506/10 та постанові №3-0907/1-10/10-27/0907/08/02 від 09.07.2018 про накладення штрафузазначив, що позивачем порушено вимоги Закону № 3038-VI та Постанови №466. Разом з тим, як свідчать матеріали справи, усі спірні гаражі були збудовані у період з 1972 по 2002 роки, що підтверджується технічними паспортами (а.с. 54-101) і документами органів державної влади та місцевого самоврядування (а.с. 49-53). Зокрема, слід звернути увагу на лист виконавчого комітету Васильківської районної ради народних депутатів Київської області від 08.08.1988 за вих. № 444, в якому йдеться про надання дозволу на облаштування під`їзду до існуючих гаражів, дозвіл по яким існує згідно схеми руху, погодженої в 1972 році.(а.с. 52). Тобто, розглядаючи даний спір, слід керуватись законодавством, яке діяло на час будівництва вказаних гаражів, а не Закону № 3038-VI та Постанови №466, які прийняті у 2011 році, тобто пізніше. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 роз`яснив, що «до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце». Окрім того, Конституційний суд України в рішенні від 29.06.2010 № 17-рп/2010 зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3 мотивувальної частини). При цьому, конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає суду підстави для висновку про неможливість застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням. Таким чином, відповідач під час проведення позапланової перевірки Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» не міг керуватись законами та постановами Уряду, які були прийняті після будівництва спірних гаражів. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 10.10.2018 по справі №557/1209/16-ц зробив висновок, що «право власності на зведену до 03.08.2004 нерухомість набувається в порядку, який існував на час її будівництва, а не виникає у зв`язку з державною реєстрацією», а також, з посиланням на лист Міністерства юстиції від 23.02.2016 №8.4-35//18/1 Суд підтвердив, що «фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації». Як наголошувалось вище, матеріали справи свідчать, що технічні паспорти на спірні гаражі виготовлені на ім`я власників/користувачів цих гаражів, які є членами гаражного кооперативу. Саме вони будували ці гаражі і на даний час користуються ними, а тому, як вірно вказує апелянт, у Наукового центру немає адміністративно-розпорядчих повноважень заборонити/зупинити використовувати зазначені об`єкти, як вимагає відповідач у приписах. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивач не є суб`єктом відповідальності за Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», оскільки частиною другою статті 2 цього Закону, на яку посилається контролюючий орган у своєму рішенні, визначено, що відповідальності підлягають суб`єкти містобудування, які є замовниками будівництва об`єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, в свою чергу, судом установлено, що позивач наведені функції у спірних правовідносинах не виконує. Все вищевикладене свідчить про протиправність винесених відповідачем приписів від 25.06.2018 №С-2506/9 і №С-2506/10та постанови №3-0907/1-10/10-27/0907/08/02 від 09.07.2018 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, відповідно до якої Національний науковий центр «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» Національної академії аграрних наук України визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п. 2 ч.2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності». Таким чином, колегія суддів, приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи цей спір, не врахував усіх особливостей правового регулювання спірних правовідносин та безпідставно прийняв рішення про відмову у задоволені адміністративного позову. Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Неправильне застосування норм матеріального права, відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України, є підставою для скасування судового рішення. Таким чином, проаналізувавши все вищенаведене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення і ухвалення постанови про задоволення позову. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 5 286, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 20.07.2018 № 853 (а.с. 3), та 6 7 929, 00 грн за подання апеляційної скарги, що підтверджується платіжним дорученням від 30.09.2021 № 1048. Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позову, витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 13 215, 00 грн (5 286, 00 грн + 7 929, 00 грн) підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Результат розгляду: granted