Рішення адміністративного суду від 2022-03-23 00:00:00+02

[PERSON] звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просить: визнати неправомірним і скасувати рішення відповідача від 22.12.2020 №9 про відмову в переведенні її з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі - Закон № 3723-ХІІ); зобов`язати відповідача перевести її з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ починаючи з 05.01.2021, з врахуванням до стажу державної служби періоду роботи з 17.04.2002 по 01.12.2020. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачем їй протиправно відмовлено в переведенні на пенсію за віком, передбачену статтею 37 Закону №3723-XII, оскільки вона досягла пенсійного віку, має необхідний страховий стаж та відповідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців або робота на яких зараховується до стажу державної служби, станом на 01.05.2016 працювала на посаді, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ, тобто відповідає вимогам статті 37 Закону № 3723-ХІІ, що дає йому право на пенсію за віком відповідно до вказаного Закону. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.08.2021 позов задоволено: визнано неправомірним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 22.12.2020 №9 про відмову в переведенні [PERSON] з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перевести [PERSON] з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ, з 17.12.2020, з врахуванням до стажу державної служби періоду її роботи на посаді сільського голови з 17.04.2002 по 01.12.2020. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби. Натомість, [PERSON] станом на 01.05.2016 не набула достатнього стажу для призначення пенсії державного службовця, оскільки він складає лише 14 років 14 днів. Зазначає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про зарахування до стажу державної служби позивача час роботи на посаді сільського голови до 01.12.2020, незважаючи на те, що такий стаж відповідно до норм Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII) враховується лише з 01.05.2016. Також звертає увагу на обрання позивачем неналежного способу захисту прав, оскільки суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу, відтак, належним способом захисту права позивача є зобов`язання органу Пенсійного фонду повторно розглянути заяву про переведення на інший вид пенсії. Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 25.01.2017 [PERSON] призначено пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 17.12.2020 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про переведення її з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком державного службовця відповідно до Закону №3723-XII. Рішенням від 22.12.2020 № 9 позивачу відмовлено у переведенні на пенсію за віком державного службовця відповідно до Закону №3723-XII, оскільки період її роботи сільським головою з 17.04.2002 по 01.12.2020 не може бути зарахований до стажу роботи, який дає право на пенсію державного службовця, оскільки посада сільського голови є посадою органу місцевого самоврядування. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набула право на переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, оскільки станом на 01.05.2016 вона працювала на посаді в органі місцевого самоврядування, яка прирівняна до відповідної категорії посади державного службовця, набула більш як 10 років стажу державної служби, та досягла пенсійного віку. З метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів [PERSON] суд першої інстанції вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перевести позивача з пенсії за віком на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII з дати звернення із відповідною заявою - 17.12.2020. Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом №889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016. Статтею 90 Закону №889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Положеннями пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби чи посади, віднесені до відповідних категорій посад державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Щодо можливості зарахування стажу роботи в органах місцевого самоврядування до стажу державної служби, апеляційний суд зазначає таке. Відповідно пункту 4 частини другої статті 46 Закону № 889-VIII час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», входить до стажу державної служби. Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу». Відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. Таким чином, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283). Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та на посадах керівних працівників і спеціалістів виконавчих комітетів місцевих рад, їх управлінь, самостійних відділів, інших структурних підрозділів. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що оскільки позивач з 17.04.2002 по 01.12.2020 займала посаду сільського голови, тому стаж з 17.04.2002 по 30.04.2016 має включатися до стажу державної служби, що дає право на пенсійне забезпечення у порядку, визначеному законодавством України про державну службу. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 у справі №735/939/17. Натомість, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для врахування при переведенні на пенсію за віком за Законом № 3723-XII у стаж державної служби періоду роботи позивача на посаді сільського голови з 01.05.2016 по 01.12.2020 жодним чином не обґрунтований та не відповідає вимогам Закону № 889-VIII, яким врегульовано лише питання обчислення стажу державної служби для встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки. Більше того, у спірних правовідносинах стаж державної служби позивача, набутий з 01.05.2016, не впливає на її право на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII. Відтак, в цій частині рішення суду першої інстанції слід змінити. Апеляційний суд звертає увагу, що станом на 01.05.2016 позивач набула не менше 10 років та не більше 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та на зазначену дату займала посаду сільського голови, яка віднесена до відповідних категорій посад державної служби. Таким чином, [PERSON] з досягненням пенсійного віку набула право на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком державного службовця відповідно до Закону № 3723-XII. Крім цього, слід зазначити, що обрана судом першої інстанції форма захисту порушеного права позивача у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки останнім прийнято рішення по суті заяви [PERSON] про переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-XII, а отже, реалізовано дискреційні повноваження щодо прийняття рішення з певною свободою розсуду. Відтак, колегія суддів вважає, що відновлення порушеного права позивача можливе не інакше, як шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії, зокрема, зобов`язати перевести [PERSON] з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ, з 17.12.2020. Також колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, однак, дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що не призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою часткового задоволення апеляційної скарги та зміни резолютивної частини рішення суду щодо зазначення періоду роботи позивача, який підлягає врахуванню до стажу державної служби для призначення пенсії.

Результат розгляду: partial