Рішення адміністративного суду від 2022-08-29 00:00:00+03

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася [PERSON] (далі - позивач) з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - відповідач-1), Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області (далі - відповідач-2), третя особа Державна міграційна служба України, в якому просить суд: - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДМС у Дніпропетровській області про визнання безпідставним і таким, що суперечило вимогам Закону України "Про громадянство України" в редакції від 18.01.2001 та п.7-10,13,21 Інструкції щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] , прийнятого працівниками ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області (про скасування рішення про оформлення і видачу паспорта громадянина України); - визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання недійсним та вилучення паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Амур-Нижньодніпровським районним відділом ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 15.05.2003 на ім`я [PERSON] [INFO] ; - визнати протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області щодо документування [PERSON] щодо документування [PERSON] паспортом громадянина України замість вилученого та зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області оформити і видати [PERSON] паспорт громадянина України замість вилученого у неї паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Амур-Нижньодніпровським районним відділом ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 15.05.2003. В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність оскаржуваних рішень, оскільки позивачем було дотримано всі визначені чинним законодавством України умови та надані всі необхідні документи, що підтверджували наявність підстав, необхідних для набуття громадянства України та оформлення паспорта громадянина України. При цьому зауважено, що позбавлення позивача всіх документів, що посвідчують її особу та підтверджують громадянство України, уповноважені органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері громадянства допустили свавільне втручання в її особисте та сімейне життя та позбавили можливостей вчинення будь-яких юридично значимих дій, а отже і реалізації усіх належних їй майнових та особистих немайнових прав і законних інтересів, гарантованих Конституцією України. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не правомірно застосовано норми права, які не були чинним на час надання позивачці паспорту громадянина України. Крім того, апелянт зазначає, що помилки суб`єктів владних повноважень призвели до порушення її прав щодо нормального життя та позбавили можливостей вчинення будь-яких юридично значимих дій, а отже і реалізації усіх належних їй майнових та особистих немайнових прав і законних інтересів, гарантованих Конституцією України. Відповідачі заперечують проти апеляційної скарги позивача у повному обсязі та зазначають, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог законодавства. Так, відповідачі зазначають, що відсутність інформації щодо набуття позивачем громадянства України, оформлення та видачі у відповідності до вимог законодавства паспорта громадянина України на ім`я позивача стало підставою прийняття територіальними органами ДМС України рішення про визнання недійсним та вилучення паспорта громадянина України серії [NUMBER] на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначено Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, відповідач 2 зазначає, що підставою для проведення службового розслідування та складення оскаржуваного висновку №54/2018 від 16.04.2018 стала обставина оформлення паспорта позивачем з порушенням вимог чинного законодавства, що свідчить про те, що Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області у спірних правовідносинах діяло правомірно та обґрунтовано, на підставі, в межах та у спосіб, визначений законодавством. Письмові пояснення третьої особи є аналогічними за змістом до аргументів відповідачів по суті справи. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що у 2001 році [PERSON] звернулася за місцем реєстрації до Амур-Нижньодніпровського районного відділу ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області із заявою про оформлення і видачу їй паспортних документів громадянина України. 15.05.2003 Амур-Нижньодніпровським районним відділом ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області був оформлений та виданий паспорт громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] . У березні 2017 року [PERSON] звернулась за місцем реєстрації до Кагарлицького РС УДМС України в Київській області з метою отримання послуги "вклеювання фотокартки громадянина України у зв`язку з досягненням відповідного віку". 01.06.2017 у приміщенні Головного управління ДМСУ в Київській області здійснено вилучення у [PERSON] належних їй паспортів - паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 15.05.2003 та паспорта громадянина України для виїзду за кордон серія [NUMBER] , виданого Шевченківським районним відділом № 1 Головного управління ДМС у місті Києві (код 8036) 25.10.2013. Висновком службового розслідування №54/2018, складеним начальником відділу з питань паспортизації, реєстрації та еміграції Управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області [PERSON] , погодженим 28.02.2018 заступником начальника ГУ ДМС України в Дніпропетровській області [PERSON]. та затвердженим 16.04.2018 заступником директора Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України [PERSON] , встановлено факт безпідставного оформлення та видачі 15.05.2003 паспорту громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , всупереч вимогам статті 3 Закону України "Про громадянство України" в редакції від 18.01.2001 та пунктів 7,8,9,10,13 Інструкції щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 17.08.1994 №316. Зокрема, згідно наведеного висновку: - рішення щодо оформлення та видачі 15.05.2003 паспорта громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] , прийняте працівниками ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області, вважати безпідставним та таким, що суперечило вимогам Закону України "Про громадянство України" в редакції від 18.01.2001 та пунктів 7, 8, 9, 10, 13 Інструкції щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 17.08.1994 №316. - паспорт громадянина України серії [NUMBER] вважати оформленим у порушення вимог чинного законодавства України та таким, що відповідно до пункту 10.4 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13.04.2012 №320, є недійсним та підлягає вилученню і знищенню, про що письмово повідомити заявницю та надати їй роз`яснення щодо подальшого перебування на території України згідно з вимогами українського законодавства. - на виконання вимог підпункту 8 пункту 89 Порядку оформлення, видачі, обміну пересилання, вилучення повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою КМУ від 07.05.2014 № 152 (в редакції Постанови КМУ № 1001 від 16.11.2016) направити до ГУДМС України в місті Києві копію висновку службового розслідування та матеріали перевірки для подальшого прийняття рішення щодо законності документування [PERSON] паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] . Не погодившись з прийнятими відповідачами рішеннями, позивач звернувся з вказаним позовом до суду. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що громадянство України згідно з нормами Закону України "Про громадянство" [PERSON] не набула, як наслідок, довідку про реєстрацію особи громадянином України не отримала. Судом першої інстанції зроблено висновок, що Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області дійшло обґрунтованого висновку про те, що паспорт громадянина України серії [NUMBER] оформлене з порушенням вимог Закону №2235-III та Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 №320. Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке. По-перше. Судом першої інстанції зроблено висновок про відсутність у позивача дозволу на імміграцію або посвідки на проживання на території України, колегія суддів не погоджується з даним твердженням, з наступних підстав. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Згідно зі статтею 25 Конституції України громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство. Громадянин України не може бути вигнаний за межі України або виданий іншій державі. Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами. Статтею 64 Конституції України, встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначаються Законом України від 18 січня 2001 року №2235-III "Про громадянство України" (надалі -Закон N 2235-III) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин 2001 рік). За наведеним у статті 1 вказаного Закону визначеннями громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України. Згідно пункту 4 Розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року № 2491-III (надалі - Закон № 2491-III) вважати такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну: іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності цим Законом і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україні. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що позивач прибула на територію України у 1993 року в зв`язку з тим, що чоловіка було направлено для проходження служби. Так, в матеріалах справи міститься Виписка з «Картки реєстрації» (з архіву) видана ДКУ «ЖА Красносельського району» відділу вселення та реєстр, облік Санк-Петербургу від 17.10.2019 року, в якій зазначено зокрема, що [PERSON] [INFO] , місце народження: Ленінград , знята з реєстрації - 07.10.1993 до чоловіка в м. Дніпропетровськ (стор. 50, 51 том І). Крім того, у Висновку службового розслідування № 54/2018 за фактом безпідставного документування паспортом громадянина України [PERSON] , складеному службовою особою відповідача-2 (копія Висновку міститься в матеріалах справи), зазначено наступне: «Перевірка факту реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою, яку вона вказала у своєму поясненні, встановила, що згідно з архівними даними обліку органу реєстрації, а саме, картка прописки (колишня Ф-А), вказана особа прибула на територію України 05.05.1995 з Російської Федерації по паспорту громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , виданому 04.10.1993, 42 відділом міліції у м. Санкт-Петербурзі, співпадає з позначкою, яка внесена у свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . З 11.05.1995 по 25.10.2001 була прописана за адресою: [ADDRESS] » (абз. 6, 7 стор. 4 Висновку). Отже, відповідачами встановлено наявність у позивачки паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, встановлено її особу та прописку на території України з 1993 року, отже даний факт не підлягає доказуванню у справі. З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано зроблено висновок про відсутність у позивачки дозволу на імміграцію або посвідки на проживання на території України з 1993 року, який у свою чергу покладено в основу рішення суду про відсутність підстав для набуття позивачкою громадянства України на момент звернення 2003 року, а отже, є безпідставним, необґрунтованим і не відповідає обставинам справи. По-друге. Під час прийняття рішення судом першої інстанції зроблено застосування до спірних правовідносин Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ № 320 від 13.04.2012 (надалі - Порядок №320 від 13.04.2012 року), колегія суддів критично ставиться до застосування даної норми, з огляду на наступне. За приписами ст. 4 Закону України "Про імміграцію" визначено, що, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів, зокрема, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти (п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію"). Положеннями ст. 6 Закону України "Про імміграцію" передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції: 1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах; 2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; 3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються; 4) організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання; 5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл. З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що обов`язковою передумовою прийняття компетентним органом відповідного рішення про надання особі дозволу на імміграцію є перевірка правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні. Так, на момент спірних правовідносин нормативне регулювання процедур з питань громадянства здійснювалося Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» (надалі - Порядок). Пунктом 41 глави 4 «Документи, що подаються для прийняття до громадянства» розділу II вищезазначеного Порядку визначено перелік документів, що подаються для прийняття до громадянства України особою, яка перебуває у шлюбі з громадянином України терміном понад два роки та постійно проживає в Україні на законних підставах (саме до такої категорії осіб належала позивачка на момент звернення). Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про укладання шлюбу, місце реєстрації Відділу ЗАЦУ Красносельського району м. Санкт-Петербург, дата видачі 26 вересня 1992 року, серія [NUMBER] , укладеного з громадянином [PERSON] , який народився [INFO] , місце народження м. Кагарлик, Київська область (стор. 62 том І). Крім того, в матеріалах справи міститься копія паспорту громадянина [PERSON] серія [NUMBER] , виданий Індустріальним РВДМУУМВС України в Дніпропетровській обл. 28 січня 1997 року (надалі - Паспорт [PERSON] , стор. 67 - стор. 70 том І). Так, на сторінці 10 Паспорта [PERSON] розділ «Сімейний стан» зазначено, що Відділом ЗАГС Красносельского р-ну, м. Санкт-Петербург 26.09.1992 року зареєстровано шлюб з [PERSON] . Також, з копії паспорту позивача та копії паспорту [PERSON] вбачається, що дані особи дійсно проживали на території України з 1995 року та є подружжям. Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачами не заперечується укладання шлюбу між позивачкою та громадянином України від народження [PERSON] , а отже, у відповідності до вимог п. 41 глави 4 Порядку, позивачем було дотримано всіх визначених чинним законодавством України умов та надані всі необхідні документи, що підтверджували наявність підстав, необхідних для набуття громадянства України та оформлення паспорта громадянина України станом на 2001 рік. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що у 2001 році [PERSON] звернулася за місцем реєстрації до Амур-Нижньодніпровського районного відділу ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області із заявою про оформлення і видачу їй паспортних документів громадянина України. Так, 15 травня 2003 року Амур-Нижньодніпровським районним відділом ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області був оформлений та виданий паспорт громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Колегія суддів звертає увагу, що Порядок №320 прийнято 13.04.2012 року, отже він не має зворотної дії в часі та ніяк не міг поширюватися на спірні правовідносини щодо оформлення і видачі позивачці паспорта громадянина України, що виникли у 2001 році. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001, має вищу юридичну силу ніж Порядок №320 від 13.04.2012 року, який затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ. Отже, судом першої інстанції було неправомірно застосовано норми матеріального права, щодо перевірки правильності оформлення і видачі паспорта громадянина України. По-третє. Щодо правомірності прийняття відповідачем-2 повідомлення про недійсність паспорту громадянина України №1201, за реєстраційним номером ДМС України 1201.4.1-10674/1201.2-18 від 07.06.2018 (стор. 174 том І), колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до статті 21 Закону N 2235-III рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення і перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів і провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 (надалі - Порядок N 215). Згідно з пунктом 88 Порядку №215 для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону територіальними органами Державної міграційної служби України, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України готуються такі документи: а) подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України; б) документи, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням (стаття 8 Закону) або була поновлена у громадянстві України (стаття 10 Закону) шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України (довідка територіального органу Державної міграційної служби України, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують (частина п`ята статті 8 та частина друга статті 10 Закону); інформація територіального органу Державної міграційної служби України про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави (частина восьма статті 8 та частина сьома статті 10); інформація про те, що на момент реєстрації громадянином України існували підстави, за наявності яких особа не поновлюється у громадянстві України (частини перша та друга статті 10 з урахуванням частини п`ятої статті 9 Закону; частина п`ята статті 10 Закону); інформація про інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України відповідно до статей 8 та 10 Закону, або інформація про приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України відповідно до статей 8 та 10 Закону. Пунктами 96- 97 Порядку N 215 визначено, що подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону, стосовно особи, яка проживає в Україні, готується територіальним підрозділом Державної міграційної служби України, до якого цією особою подавалися документи щодо оформлення набуття громадянства України. Подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України разом із документами, передбаченими підпунктом "б" пункту 88 цього Порядку, надсилається до територіального органу Державної міграційної служби України. Рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується керівником територіального органу Державної міграційної служби України або його заступником. Повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у тижневий строк надсилається до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, яким було внесено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України. Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у тижневий строк з дня одержання повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України повідомляє про це відповідну особу у письмовій формі із зазначенням причин скасування такого рішення. Проаналізувавши наведені норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, колегія суддів зазначає, що скасування рішення про оформлення набуття громадянства відбувається на підставі подання органів міграційної служби, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України і на підставі документів, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України. Вказані обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, які свідчать, зокрема, про факт подання особою свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів. Окрім того, встановленню підлягають також факти, які беззаперечно підтверджують провину або злочинний намір, подачу завідомо неправдивих або фальшивих відомостей, обман заявника при отриманні ним паспорта громадянина України. Аналогічний підхід висловлений Верховним Судом у постановах від 21 серпня 2020 року та від 27 січня 2021 року у справах №520/2915/19, №826/15657/16 відповідно. Відповідно до п. 89-90 Порядку N 215 на органи міграційної служби покладається обов`язок перевірити подані заявниками документи та встановити їх відповідність та реальність. Так, підставою для прийняття повідомлення про недійсний паспорту громадянина України №1201 слугував Висновок №54/2018 за фактом безпідставного документування паспортом громадяни України [PERSON] від 16.04.2018 року. В матеріалах справи міститься ксерокопія Висновку №54/2018 за фактом безпідставного документування паспортом громадяни України [PERSON] від 16.04.2018 року, який затверджено «Зам.» (нерозбірливо зазначено від руки) Директор «а» Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України [PERSON] (дописано від руки « [PERSON] ») (надалі - Висновок №54/2018 стор. 203 -209 том І). На сторінці 2 Висновку №54/2018 зазначено наступне: «Паспорт громадянина України серії [NUMBER] згідно архівної Книги обліку надходження бланків паспортів і видачі їх громадянам, яка велась ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області починаючи з 01.06.1995 по 01.08.2012 (інв. № 55), значиться виданим 08.09.2004 особі з персональними даними [PERSON] . У графі «примітка» вбачається позначка «Самарський район». Однак за обліками Самарського РВ у місті Дніпрі ГУДМС України в Дніпропетровській області [PERSON] або [PERSON] паспортом громадянина України серії [NUMBER] не документувались, зазначений бланк паспорту до підрозділу не надходив.». В матеріалах справи міститься Доповідна записка від 08 червня 2017 року №1217 складена Начальником Самарського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпроптровській області та в абзаці другому зазначено наступне: «На виконання вказівки ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо документування паспортом громадянина України серія [NUMBER] [PERSON] , Самарського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області повідомляє. Згідно перевірки діючої картотеки Ф-1 та форми №2 за період з 01.01.2004 по 01.01.2005 рік встановлено, що бланк паспорта громадянина України серія [NUMBER] до Самарського РВ не надходив та вищевказаний громадянин будь-яким іншим паспортом громадянина України не документувався.» (надалі - Доповідна записка, стор. 173 том І). Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем 1 та судом першої інстанції детально досліджувалися обставини виготовлення та видання паспорту громадянина України серія [NUMBER] , оскільки у Висновку №54/2018 та у Доповідній записці містяться суперечливі відомості. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачами встановлено (підтверджено): особу позивача; укладання шлюбу з громадянином України; проживання на території України з 1995 року по травень 2001 року (на час звернення для отримання паспорту), отже остання мала право на отримання паспорту громадянина України. Проте, як вбачається з наданих відповідачами документів, останніми проведено поверхневу перевірку щодо видачі паспорту громадянина України серія [NUMBER] , результати якої не співпадають з інформацією, яка наведена у вищезазначеній Доповідній записці. Отже, під час розгляду справи колегією суддів не встановлено, а відповідачами не спростовано, що при поданні документів позивачем було порушено умови отримання громадянства та не надано всіх необхідні документи, що підтверджували наявність підстав, необхідних для набуття громадянства України та оформлення паспорта громадянина України. У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово робив визначення критерію "необхідності у демократичному суспільстві". Так, за практикою Суду при визначенні питання "необхідності у демократичному суспільстві" держави користуються певною свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом. Колегія суддів наголошує, що навіть якщо громадянство надано через помилку або зловживання посадових осіб суб`єкта владних повноважень, перекладати тягар вкрай негативних наслідків такої помилки або зловживання на особу (позивача у справі) є неприпустимим. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року по справі N 820/2262/17. З аналізу матеріалів справи, колегія суддів доходить висновку, що рішення відповідачів є необґрунтованими та прийняті всупереч вимогам законодавства, а отже підлягають скасуванню. Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області щодо документування [PERSON] паспортом громадянина України замість вилученого та зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області оформити і видати [PERSON] паспорт громадянина України замість вилученого у неї паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Амур-Нижньодніпровським районним відділом ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 15.05.2003, колегія суддів зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що на виконання вимоги пункту 10.4 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13.04.2012 №320, паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданого Амур-Нижньодніпровським районним відділом ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 15.05.2003 року - визнано недійсним та на час розгляду справи знищено. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачка з 2017 року зверталася неодноразово до відповідачів про надання їй паспорту громадянина України чи за роз`ясненнями щодо вилучення паспорту, яким вона користувалася більше 15 років проживаючи на території України та працюючи у медичних та шкільних закладах, проте, відповідачі відмовляли їй у наданні посвідчення особи, чим порушували її права. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі "Золотас проти Греції" стаття 1 Протоколу №1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява N 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Капітал Банк АД проти Болгарії" (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява N 49429/99). Суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Отже, для відновлення порушених прав позивача, колегія суддів вважає, за можливе задовольнити позовні вимоги позивача шляхом зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області оформити і видати [PERSON] паспорт громадянина України замість вилученого у неї паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Амур-Нижньодніпровським районним відділом ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 15.05.2003 року. З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а отже рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового про задоволення позовних вимог частково. Щодо посилання відповідачів на практику Верховного Суду викладених в постановах по справах №826/14279/17 від 26.06.2019 року, №826/1417/17 та №826/12670/17 від 05.09.2019 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки встановлено, що паспорти громадян України видані на території тимчасово окупації АР Крим та враховуючи положення ст. 7 Закону України «Про основи національної безпеки України», визнано недійсними (анульованими) бланки паспортів громадянина України, в той час, як вбачається з матеріалів даної справи позивач з 1993 року проживала на території України, перебувала у шлю з громадянином України та працювала в медичних закладах на підконтрольній території України. Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Згідно з пунктом другим ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За змістом ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог частково.

Результат розгляду: partial