Рішення адміністративного суду від 2022-04-20 00:00:00+03

[PERSON] (далі також [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі також ГУПФУ в Тернопільській області, відповідач) та просив: - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести індексацію пенсії на коефіцієнт підвищення, який у 2021 році встановлений постановою Кабінету Міністрів України №127 в розмірі 1,11, відповідно до частини другої статті 42 Закону Україна «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області нараховувати та виплачувати позивачу пенсію у обчисленому розмірі, а саме: 10433,58 грн з 01.03.2021; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, на виконання частини 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в подальшому проводити індексації пенсії шляхом осучаснення показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який є складовою формули розрахунку пенсії, на коефіцієнт підвищення, що визначається щороку Кабінетом Міністрів України. В обґрунтування вимог зазначає, що з 04 лютого 2020 року отримує пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 19.07.2021 звернувся до відповідача із заявою щодо проведення індексації пенсії відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, відповідач відмовив у проведенні такої індексації з підстав того, що оскільки пенсія позивача обчислена із середньої заробітної плати 7763,17 грн, то пенсійна виплата з 1 березня 2021року перерахунку із застосуванням середньої заробітної плати 5426,60 грн., - не підлягає. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо непроведення з 01.03.2021 перерахунку [PERSON] пенсії за віком у відповідності до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в тернопільській області провести з 01.03.2021 перерахунок [PERSON] пенсії за віком шляхом осучаснення показника середньої заробітної плати в Україні для обчислення пенсії за віком на коефіцієнт 1,11, а також здійснити виплату пенсії з урахуванням фактично сплачених сум. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 коп. сплаченого судового збору. Не погодившись із ухваленим рішення суду першої інстанції ГУПФУ в Тернопільській області оскаржило його до суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі із покликанням на окремі обставини справи вказує, що рішення суду є необґрунтованим та ухвалене без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи. Звертає увагу суду на те, що оскільки розмір пенсії позивача обчислено із середньої заробітної плати 7763,17 грн., тому пенсійна виплата перерахунку з 1 березня 2021 року із застосуванням середньої заробітної плати 5426,60 грн. не підлягала. З 01.07.2021 проведено перерахунок пенсії позивача та встановлено доплату у розмірі 100 гривень, відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році» від 22.02.2021 № 127, яким визначено, що якщо пенсії, призначені відповідно до Закону за зверненнями, які надійшли по 31 грудня 2020 року включно, не підвищувалися відповідно до пункту 1 цієї постанови, а також не підвищувалися із січня по липень 2021 року включно у зв`язку із збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність/мінімальної заробітної плати, з 1 липня 2021 року до таких пенсій установлюється щомісячна доплата в розмірі 100 гривень у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії відповідно до законодавства. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову якою в задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та з 04 лютого 2020 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 19.07.2021, позивач звернувся до відповідача із заявою щодо проведення індексації пенсії відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач, листом від 02.08.2021 №4415-4545/Б-02/8-1900/21, повідомив позивача, що для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році» від 22.02.2021 №127 перерахунок пенсій, згідно із Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проводився з 1 березня 2021 року із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії станом на жовтень 2017 року, в розмірі 1,11 (3764,40x1,17x1,11x1,11= 5426,60 грн, де «3764,40» - показник середньої заробітної плати за три календарні роки (2014-2016). Зважаючи на те, що розмір пенсії позивача обчислено із середньої заробітної плати в розмірі 7763,17 грн, - відповідач дійшов висновку, що така пенсійна виплата перерахунку з 1 березня 2021 року із застосуванням середньої заробітної плати 5426,60 грн, - не підлягає. Позивач вважаючи, що в нього наявне право на проведення індексації пенсії відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» звернувся з позовом до суду. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що підставою для перерахунку пенсії відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV є рішення Кабінету Міністрів України, у якому визначається розмір, дата та порядок збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Враховуючи те, що Кабінетом Міністрів України 22.02.2021 прийнято постанову №127, якою установлено, що у 2021 році перерахунок пенсій проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11, то з 01.03.2021 у відповідача виник обов`язок здійснити перерахунок пенсій із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11. При цьому, суд зазначив, що при перерахунку пенсій відповідач повинен керуватися Порядком №124, зокрема і пунктом 6 Порядку №124, яким передбачено обов`язкове врахування під час перерахунку пенсій сум доплат до попереднього розміру пенсій. Суд вважав, що оскільки відповідач такого перерахунку не здійснив, чим порушив право позивача, на проведення індексації пенсії відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Суд також акцентував увагу на тому, що у 2021 році Урядом не вносились зміни у пункт 6 Порядку №124, а тому відповідач під час проведення перерахунків пенсій внаслідок їх індексації зобов`язаний враховувати суму доплати до попереднього розміру пенсії. Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV, пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. На виконання Закону №1058-ІV 22.02.2021 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році», пунктом 1 якої визначено: «Установити, що у 2021 році: перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» (Офіційний вісник України, 2019 р., N 19, ст. 663), проводиться з 1 березня із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11; у разі, коли розмір підвищення в результаті перерахунку пенсії, зазначеного в абзаці другому цього пункту, не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії; з 1 березня у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації, щомісячної компенсації в разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших доплат до пенсій, встановлених законодавством (крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), в осіб, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) з урахуванням страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону, не досягає 2200 гривень, таким особам надається щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсій; з 1 липня у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації, щомісячної компенсації в разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших доплат до пенсій, встановлених законодавством (крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), в осіб з інвалідністю I групи, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону, не досягає 2200 гривень, таким особам надається щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсій. 2. Якщо пенсії, призначені відповідно до Закону за зверненнями, які надійшли по 31 грудня 2020р. включно, не підвищувалися відповідно до пункту 1 цієї постанови, а також не підвищувалися із січня по липень 2021р. включно у зв`язку із збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність/мінімальної заробітної плати, визначених законом, з урахуванням абзаців першого, третього частини першої та частини другої статті 28, абзацу другого пункту 41 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону, пункту 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 3 жовтня 2017р. №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», а також з урахуванням щомісячної державної адресної допомоги до пенсії, що виплачується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 р. №265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» (Офіційний вісник України, 2008 р., №25, ст. 785), з 1 липня 2021р. до таких пенсій установлюється щомісячна доплата в розмірі 100 гривень у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії відповідно до законодавства. Як вже встановлено судом, пенсію позивачу обчислено із середньомісячного заробітку за даними, що містяться підсистемі персоніфікованого обліку з 01.07.2000 по 31.12.2019, при страховому стажі 41 рік 07 місяців 22 дні. Розмір пенсійної виплати становив 9409,35 грн, та розрахований наступним чином, зокрема: 9311,07 грн - розмір пенсії за віком (7763,17x2,88433x0,41583, де «7763,17» - показник середньої заробітної плати; «2,88433» - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати за вищезазначені періоди роботи; «0,41583» - коефіцієнт страхового стажу із врахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1%); 98,28 грн - доплата за 6 років понаднормативного стажу роботи (1638,00x6%, де «1638,00 грн» - прожитковий мінімум, визначений для осіб, які втратили працездатність з 01.12.2019). Відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IVдля забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році» від 22.02.2021 № 127 перерахунок пенсій, згідно із Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проводився з 1 березня 2021 року із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії станом на жовтень 2017 року, в розмірі 1.11 (3764,40*1,17*1,1*1,11=5426,60 грн., де 3764,40 - показник середньої заробітної плати за три календарні роки (2014-2016)). Сторонами не заперечується, що розмір пенсії позивача обчислено із середньої заробітної плати 7763,17 грн.. Відповідач стверджує, що оскільки розмір пенсії позивача обчислено із середньої заробітної плати 7763,17 грн., пенсійна виплата перерахунку з 1 березня 2021 року із застосуванням середньої заробітної плати 5426,60 грн. не підлягала. Натомість 01.07.2021 відповідач здійснив відповідний перерахунок пенсії позивача згідно п. 2 вказаної постанови №127 та встановив доплату 100 грн. Суд звертає увагу позивача на те, що залежно від періоду призначення пенсій, при їх обчисленні застосовуються наступні показники середньої заробітної плати: за зверненнями про призначення пенсій, що надійшли з 01.01.2020 - 7 763,17 грн (усереднений показник середньої заробітної плати 2017 - 2019 роки). Перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11. Тобто при перерахунку пенсії з 1 березня 2021 року застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні 5426,60 грн (3764,40 грн х 1,17 (з 01.03.2019) х 1,11 (з 01.05.2020) х 1,11 (з 01.03.2021). Таким чином, враховуючи те, що пенсію позивачу призначено у лютому 2020 року виходячи з показника середньої заробітної плати 7763,17 грн, що є вищим від показника 5426,60 грн у 2021 році відповідно, беручи до уваги відсутність переходу з одного виду пенсії на інший, колегія суддів вважає, що перерахунок пенсії позивача на підставі Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не проводиться. Суд звертає увагу позивача на те, що індексації пенсії здійснюється за рахунок застосування коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, при цьому це не означає збільшення загального розміру пенсії на відповідний коефіцієнт як зазначено позивачем у позовній заяві. Підсумовуючи вище викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не допущено протиправних дій, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін. З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам позивача, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору. Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Виходячи з меж та підстав заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач довів правомірність своїх дій, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на вищезазначені правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийнято оскаржуване рішення з помилковим застосуванням норм матеріального права та з порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем, відповідно до статті 139 КАС України не відшкодовуються.

Результат розгляду: partial