Рішення адміністративного суду від 2023-03-20 00:00:00+02

Головне управління ДПС у Вінницькій області звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення податкового боргу. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким \~\~\~задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Апелянт вважає, що податковим органом відповідно до вимог ст. 59 та ст. 42 ПК України за належною адресою направлено відповідачу податкову вимогу №0029418-1307-0230 від 26.08.2021 року, а тому є всі підставі для стягнення податкового боргу з відповідача. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ФОП [PERSON] зареєстрована з 30.05.2019 року за №2001480000000006475 як фізична особа-підприємець, перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку. За відповідачем станом на 03.02.2022 року рахується заборгованість по сплаті єдиного податку в сумі 62336,99грн. Позивач стверджує, що зазначена заборгованість виникла в результаті не сплати самостійно задекларованих сум грошового зобов`язання та підтверджується довідкою про суму податкового боргу, витягом з облікової картки платника єдиного податку, заявою про застосування спрощеної системи оподаткування платника єдиного податку від 06.06.2019 року №53807фоп-57. Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача з позовом до суду. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на приписи статті 42 ПК України, відсутні підстави вважати, що податкову вимогу належним чином вручено відповідачу, що з огляду на приписи п.79.2 ПК України свідчить про недотримання контролюючим органом вимог Податкового кодексу України. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного. Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 статті 16 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VІ передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом. Грошове зобов`язання платника податків відповідно до п. п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України \~\~\~- сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня. Відповідно до п. 14.1.175 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Згідно пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків. \~\~\~ Згідно із пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 Податкового кодексу України, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). Порядок надсилання (вручення) контролюючими органами податкових вимог платникам податків регулюється Порядком направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30 червня 2017 року №610. Пунктом 7 розділу IV зазначеного Порядку встановлено, що податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному абзацом третім пункту 6 цього розділу. Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що відповідач подала до податкового органу податкові декларації платника єдиного податку за І квартал 2021 року від 06.04.2021, за ІІ квартал 2021 року від 22.07.2021 та за ІІІ квартал 2021 року від 12.10.2021 в яких зазначила свою податкову адресу: \~\~\~ [ADDRESS] . При цьому, як слідує із матеріалів справи, позивачем з метою погашення податкового боргу на адресу відповідача, а саме Україна, 24000, Вінницька обл., м. Могилів - Подільський, вул. Карпівська, буд. 53, \~\~\~було направлено податкову вимогу форм "Ф" № 0029418-1307-0230 від 26.08.2021 року на суму 21161,83 грн. Отже, судом першої інстанції встановлено, що відповідачем направлено податкову вимогу на адресу, до якої відповідач не має жодного відношення.\~ \~\~\~\~ Колегія суддів вважає вказані доводи суду першої інстанції помилковими, з огляду на наступне. Відповідно до п. 45.1 ст. 45 ПК України, платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси. Суд звертає увагу, що згідно п. 70.7 ст. 70 ПК України, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.\~ \~\~\~\~ Як свідчать матеріали справи, згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням фізичної особи-підприємця [PERSON] є [ADDRESS] . Отже, саме на вказану адресу податковий орган зобов`язаний був надіслати відповідачу податкову вимогу, що ним і було зроблено. При цьому, поштове відправлення із податковою вимогою повернулось не врученим до контролюючого органу. З урахуванням положень пункту 58.3 статті 58 та пункту 59.1 статті 59 ПК України податкова вимога форми "Ф" № 0029418-1307-0230 від 26.08.2021 року на суму 21161,83 грн. вважається належним чином врученою відповідачу. Проте вказана податкова вимога залишилась без належного виконання. Доводи суду першої інстанції, що ФОП [PERSON] подавались податкові декларації платника податку єдиного податку, в якій зазначалась адреса [ADDRESS] , а тому податковий орган повинен був надіслати податкову вимогу на вказану адресу, судова колегія вважає помилковими. Так, зазначення відповідачем вказаної адреси у податковий деклараціях не змінює податкової адреси ФОП [PERSON] . Будь-яких звернень відповідача до податкового органу щодо зміни податкової адреси матеріали справи не містять. А тому, судова колегія дійшла висновку, що в даному випадку Головним управлінням ДПС у Вінницькій області правильно надіслано податкову вимогу "Ф" № 0029418-1307-0230 від 26.08.2021 року на суму 21161,83 грн. за адресою [ADDRESS] . Беручи до уваги те, що заявлену до стягнення суму податкового боргу відповідач у встановлені законодавством строки до бюджету не сплатив, наявність податкового боргу підтверджується матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову. Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. У силу \~\~\~п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право \~\~\~скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі \~\~\~ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови \~\~\~про задоволення позовних вимог. \~\~\~

Результат розгляду: granted