Рішення адміністративного суду від 2022-10-06 00:00:00+03

У травні 2022 року Кременецької районної військової адміністрації Тернопільської області (далі РВА) звернулася до суду із позовом до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі ПЗМУ, МЮ відповідно), відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області ПЗМУ (далі ВПВР, УЗПВР відповідно), головного державного виконавця ВПВР Ільків Н.В. (далі Державний виконавець) в якому просила: визнати протиправними дії Державного виконавця при винесенні постанови про накладення штрафу від 04.05.2022 ВП №68650457 (далі Постанова); визнати протиправною та скасувати Постанову. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В доводах апеляційної скарги вказує, що станом на час прийняття спірної Постанови відповідачем безпідставно залишено поза увагою відсутність можливості виконати судове рішення через подання заяви про його роз`яснення та відповідно вимогу державного виконавця, а тому вона прийнята необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Відповідачі та третя особа відзивів на апеляційну скаргу не подали. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час винесення оскаржуваної Постанови рішення суду боржником не виконано за відсутності поважності причин, визначеної судом, а тому відповідачем правомірно накладено штраф, з метою забезпечення реального виконання виконавчого листа у виконавчому провадженні ВП №68650457. Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з таких міркувань. Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 8 лютого 2022 року у справі №500/7182/21 (далі Рішення суду), залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2022 року, визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Кременецької районної державної адміністрації (далі РДА) від 24.09.2021 №59-к/06-05/1 «Про звільнення Світлани Федишеної». Поновлено позивачку на посаді начальника управління з гуманітарних питань, забезпечення взаємодії з органами місцевого самоврядування, інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю РДА (далі Посада) з 06.10.2021. Стягнуто на користь позивачки з РДА середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.10.2021 по 08.02.2022 в сумі 53475,66 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Рішення суду в частині поновлення на Посаді та стягнення середньомісячного заробітку в сумі 13289,07 грн підлягає до негайного виконання. 10.02.2022 РДА до суду першої інстанції подано клопотання про роз`яснення Рішення суду. Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022 року (далі Ухвала суду), залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2022 року, відмовлено в задоволенні заяви про роз`яснення рішення. 15.02.2022 постановою Державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 68650457, відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №500/7182/21, виданого 08.02.2022 Тернопільським окружним адміністративним судом, про поновлення [PERSON] на Посаді з 06.10.2021 (далі - Виконавчий лист; а.с.57). 12.04.2022 на адресу ВПВР надійшло повідомлення РВА від 21.03.2022 № 01-351/02-20 про те, що юридичну особу публічного права - управління з гуманітарних питань, забезпечення взаємодії з органами місцевого самоврядування, інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю Розпорядженням РДА від 03.08.2021 № 158/02-07/1 «Про структуру районної державної адміністрації» припинено шляхом ліквідації, про що 01.11.2021 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зроблено запис за № 1006401020000002622. Таким чином Рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі на Посаді керівника ліквідованої юридичної особи публічного права та виплату їй заробітної плати є незрозумілим і потребує роз`яснення. Ухвалою суду в задоволені заяви Кременецька РДА про роз`яснення судового рішення відмовлено повністю, яку 03.03.2022 оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду (а.с.12, 63-64). 13.04.2022 Державним виконавцем скеровано на адресу боржника вимогу від 13.04.2020 №2387/04.1-24 терміново надати інформацію та письмово повідомити державного виконавця щодо належного виконання рішення суду (а.с.65). 20.04.2022 на адресу ВПВР надійшло повідомлення РВА від 19.04.2022 № 01-510/02-20 про те, що Рішення суду в частині його негайного виконання, у тому числі й поновлення [PERSON] на роботі, буде виконано після розгляду апеляційної скарги та отримання відповідних роз`яснень (а.с.67-68). За невиконання рішення суду та вимог державного виконавця, Державним виконавцем винесено Постанову про накладення штрафу на РДА в розмірі 5100 грн. (а.с.70). Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин). У відповідності до статті Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону ). Згідно з частиною четвертою статті 19 Закону сторони виконавчого провадження зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення. Відповідно до частини шостої статті 26 Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). Порядок виконання рішення суду про поновлення на роботі регламентовано статтею 65 Закону, згідно з частиною першою якої рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (частина друга статті 65 Закону). Частинами першої та другої статті 63 Закону визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Згідно з частиною першою статті 75 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. Отже, на момент винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, виконати судове рішення, проте не зробив цього. Поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм Закону №1404-VIII можуть вважатися обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій. Разом з тим, вимогами статті 254 КАС передбачено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання. З матеріалів справи видно, що позивачем заява про роз`яснення Рішення суду була зареєстрована в суді першої інстанції 10.02.2022. Ухвала суду, якою відмовлено у задоволенні заяви про роз`яснення набрала законної сили 06.07.2022. З огляду на викладене, з поданням РДА заяви про роз`яснення Рішення суду зупинилися строки щодо його виконання відповідачем, і на думку апеляційного суду Державний виконавець вправі був вчиняти дії щодо перевірки виконання Рішення суду лише після 06.07.2022, тобто після набрання законної сили Ухвалою суду. Відтак, оскаржувана Постанова є передчасною та необґрунтованою, з огляду на те, що РВА повідомлялося ВПВР, що ними подано заяву про роз`яснення Рішення суду, а в подальшому оскаржено в апеляційному порядку Ухвалу суду. Відповідно до частини першої статті 287 КАС учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. За змістом частини першої, пункту 2 частини другої статті 245 КАС при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваної Постанови та необхідності її скасування, що є достатнім способом захисту порушеного права позивача, тому в цій частині немає необхідності визнавати дії Державного виконавця при винесенні Постанови протиправними, так як із скасуванням Постанови апріорі уже встановлено, що дії в частині її прийняття були протиправними та невиправданими в світлі викладених обставин справи. Відповідно до статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За змістом частини третьої статті 139 КАС при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Таким чином понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору за подання позову та апеляційної скарги не підлягають стягненню з відповідачів. З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції здійснив не правильне застосування норм матеріального права, та виходячи із обставин справи дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позову, а тому з урахуванням наведених вище висновків апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial