Рішення адміністративного суду від 2022-03-11 00:00:00+02

28.01.2022 [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 610412 від 19.01.2022 прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Викладені у зазначеній постанові висновки інспектора поліції про винуватість [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, позивач вважає помилковими, необґрунтованими і такими, що не відповідають дійсності, відтак оскаржувану постанову - незаконною і такою, що суперечить вимогам ст.280 КУпАП, у зв`язку з відсутністю доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Також позивач вважає, що оскільки на місці зупинки він категорично був не згідний із рішенням начальника СРПП ВП №3 (м.Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Шимчишина О.М. про притягнення його до адміністративної відповідальності, то у відповідності до вимог ч.5 ст.258 КУпАП, працівник поліції зобов`язаний був скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 КУпАП, чого зроблено не було. Також на думку позивача, не ввімкнення аварійної світлової сигналізації після зупинки транспортного засобу, не відноситься до переліку порушень, визначених у ч.2 ст.122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами тільки при початку руху, чи зміні його напрямку. Посилаючись на положення ст.ст.77 КАС України, ст.7 КУпАП, ст.8 Закону України «Про національну поліцію» та неправомірність здійсненої працівниками поліції зупинки, а також те, що аварійна сигналізація ним все ж таки була включена, просить постанову серії БАБ № 610412 від 19.01.2022 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП скасувати та на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити провадження у справі, а також стягнути судові витрати з відповідача на його користь в розмірі 4007,40 грн., надавши згідно вимог ч.7 ст.139 КАС України п"ятиденний строк для подання доказів про розмір понесених судових витрат. Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причину неявки не повідомив. Із заявою про відкладення розгляду справи не звертався. Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Тернопільській області - Старжинський Т. в судове засідання не з`явився. Подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому просить розглянути справу в його відсутності, заперечує щодо вимог позивача та просить відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що інспектор поліції при винесенні щодо [PERSON] постанови серії БАБ № 610412 від 19.01.2022 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а тому спірна постанова винесена з дотриманням всіх вимог, встановлених КУпАП. В обґрунтування відзиву представник відповідача просив врахувати положення ст.ст.19, 92 Конституції України, ст.ст.7, 9, 245, 251, 252, 280 КУпАП, п.11 ч.1 ст.23Закону України "Про національну поліцію" та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Також зазначив, що відповідно до п.9.9 б Правил дорожнього руху аварійна сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар, а тому, наведені позивачем у позові твердження про те, що за порушення п. 9.9 б Правил дорожнього руху не може наставати відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП є помилковими. На думку представника відповідача інспектором правильно було кваліфіковано правопорушення вчинене позивачем та з дотриманням чинного законодавства накладено стягнення. Представник відповідача також просить врахувати долучений до відзиву відеоматеріал, який об`єктивно підтверджує вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Крім того, посилаючись на положення ст.ст.222, 283 КУпАП та п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 N 1395, вказує про безпідставність посилання позивача на те, що розгляд справи щодо нього на місці вчинення правопорушення без складання відповідного протоколу, не відповідає вимогам КУпАП. Також вказує на необгрунтованість вимоги позивача [PERSON] стосовно розміру судових витрат, в тому числі сплаченого ним розміру судового збору, яка не відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір». Згідно ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, надавши їм оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі Згідно ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху. Відповідно до Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про національну поліцію", під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Пунктом 11 ч.1 ст.23 вказаного Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Судом встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАБ № 610412 від 19.01.2022, складеної начальником СРПП ВП № 3 (м.Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Шимчишиним О.М., [PERSON]., який є позивачем у справі, 19.01.2022 о 12 год. 10 хв. в с.Коцюбинці, Чортківського району, Тернопільської області, керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2107», номерний знак [NUMBER] та після зупинки працівником поліції не ввімкнув світлову аварійну сигналізацію, чим порушив вимоги п.9.9 б Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП, у зв`язку з чим до позивача було застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень. Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обов`язкової присутності особи при розгляді її справи, та інше. Щодо посилання позивача [PERSON] на те, що розгляд справи проведено на місці вчинення правопорушення, без складання адміністративного протоколу, з порушенням прав позивача, передбачених КУпАП, суд зазначає таке. Згідно з п.11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотримання Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Статтею 222 КУпАП встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення. Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення Правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема ч.2 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року N 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення (п. 1 розділу III Інструкції N 1395). Постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 1241, 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Відповідно до п.1 розділу IV Інструкції N1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Відтак, доводи позивача в цій частині є безпідставними. Поряд з цим, згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Позивач, заперечуючи факту вчинення ним правопорушення, посилається на відсутність належних доказів на підтвердження його винуватості. З оскаржуваної постанови вбачається, що позивач [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП у зв`язку з порушенням вимог п. 9.9 б Правил дорожнього руху. Частиною другою ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку. Пунктом 9.9 б ПДР України, визначено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар. Так, оскаржуючи вказану постанову, позивач вказував на те, що зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку, у зв`язку з чим притягнення його до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП є неправомірним. Згідно пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до підпункту "г" пункту 9.1 Правил дорожнього руху, увімкнення аварійної сигналізації, відноситься до попереджувальних сигналів. При цьому, пунктом 9.2 Правил дорожнього руху передбачено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Згідно підпункту "б" пункту 9.9 Правил дорожнього руху, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар. Частиною другою статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів. Аналізуючи наведені вище норми, суд вважає, що в одному випадку увімкнення аварійної сигналізації виникає за передбачених та визначених умов, а у іншому випадку встановлений обов`язок подання попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, при чому за не виконання вказаних вимог відповідальність передбачена частиною другою статті 122 КУпАП. Диспозицією частини 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність не за будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а саме за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку і лише тоді таке порушення набуває ознак протиправності і суспільної шкідливості. Вказаною нормою не передбачена відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при зупинці транспортного засобу. При цьому, зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку. Таким чином, аналізуючи вищенаведені норми, суд вважає, що хоча позивач не дотримався вимоги п.9.9. б Правил дорожнього руху, проте він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за цією нормою. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що порушення позивачем вимог підпункту "б" пункту 9.9 Правил дорожнього руху, що полягає у не увімкненні аварійної світлової сигналізації після зупинки на вимогу поліцейського, не може бути кваліфіковане за частиною 2 статті 122 КУпАП, оскільки в даному випадку відсутній факт порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку. Отже, працівником поліції - начальником СРПП ВП № 3 (м.Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Шимчишиним О.М. дії позивача [PERSON] щодо порушення ним п.9.9 б Правил дорожнього руху та не увімкненням аварійної світлової сигналізації після зупинки на вимогу поліцейського були помилково кваліфіковані за ч.2 ст.122 КУпАП При цьому, суд звертає увагу на те, що статтею 125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст. ст. 121-128, ч. 1 і 2 ст. 129, ст. ст. 139 і 140 цього Кодексу. Не спростовує таких висновків суду і долучений представником відповідача до відзиву відеоматеріал. Водночас, суд звертає увагу, що у оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення, копію якої надано позивачем, в порушення ч.2 ст.283 КУпАП, відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, що виключає можливість прийняття його у якості належного та допустимого доказу вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Таку позицію висловив і Верховний Суд у своїй постанові від 30.05.2018 у справі N 337/3389/16-а. Частиною 1 статті 74 КАС України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Отже, суд відхиляє наданий відповідачем доказ (відеозапис з нагрудної камери поліцейського), як такий, що не відповідає вимогам діючого законодавства та наголошує, що доказів вчинення позивачем дій, які кваліфікуються як адміністративне правопорушення згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідачем до суду не надано. Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Беручи до уваги принцип невинуватості особи, закріплений у Конвенції та Конституції України, та обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятих ним рішень, закріплений у КАС України, суд констатує, що відповідач жодним чином не довів правомірності оскаржуваної постанови, а тому у суду відсутні підстави вважати, що позивачем дійсно було вчинене адміністративне правопорушення внаслідок недотримання ПДР. Враховуючи відсутність доведеного факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд доходить висновку пронаявність підстав для скасування постанови серії БАБ № 610412 від 19.01.2022. Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Результат розгляду: granted