Рішення адміністративного суду від 2023-02-07 00:00:00+02

17.01.2020 року [PERSON] звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання неправомірним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області №517 о/с від 11 жовтня 2019 року в частині звільнення [PERSON] за п. 10 ч.1 ст.77 (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення), зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області поновити [PERSON] на службі в Національній поліції на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 11 жовтня 2019 року. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 року у справі №440/279/20 в задоволенні позову відмовлено. Рішення суду набрало законної сили. 17.12.2021 року \~до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява [PERSON] про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами. В обґрунтування заяви позивач вказував, що фактичною підставою для його звільнення з поліції за п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення) слугував вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018 у справі № 537/2068/16-к.Враховуючи, що вказаний вирок було скасовано, позивач вважає наявними підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 року заяву [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення\~ залишено без задоволення. Позивач не погодився із вказаною ухвалою та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав. Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у визначеному законом порядку. У судовому засіданні позивач підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду. Згідно із частиною 4 зазначеної статті, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. Таким чином, КАС України встановлює вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з тим, щоб відповідно до принципу юридичної визначеності забезпечити стабільність судових рішень, але водночас надати можливість виправити судові рішення, неправосудність яких зазвичай обумовлена обставинами, незалежними від суду. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення. Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 в органах Національної поліції України (а.с. 28). Вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018 у \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~справі №537/2068/16-к [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій представника \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~влади строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 54 КК України [PERSON] позбавлено спеціального звання капітан поліції. У відповідності до ч. 5 ст. 74 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності (а.с. 42). Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 16.07.2019 у справі № 537/2068/16-к вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018 залишено без змін /а.с.49/. 10.10.2019 ГУ НП в Полтавській області отримано копію вироку \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018 по справі № 537/2068/16-к та копію ухвали Полтавського апеляційного суду від 16.07.2019 відносно [PERSON] (вих.№537/2068/16/7942/2019), що згідно відмітки на супровідному листі надійшли \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~11.10.2019 (а.с. 35). Наказом ГУ НП в Полтавській області № 517 о/с від 11.10.2019 капітана поліції [PERSON] , оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кобеляцького відділу поліції звільнено зі служби в поліції за п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення). Підстава звільнення: вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018 у справі № 537/2068/16-к, ухвала Полтавського апеляційного суду від 16.07.2019 у справі № 537/2068/16-к, подання Кобеляцького ВП від 11.10.2019 (а.с. 50). Не погоджуючись із правомірністю звільнення, позивач звернувся до суду із позовом. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки підставою для звільнення поліцейського зі служби за п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» є наявність\~ рішення суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, що набрало законної сили, то відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України. Звертаючись в послідуючому до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, позивач посилався на факт скасування у касаційному порядку вироку у кримінальній справі. Натомість, відмовляючи у задоволенні заяви позивача про перегляд судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказана вимога є передчасною, оскільки хоч вирок і скасовано, однак справу направлено на новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду, а відтак розгляд справи № 537/2068/16-к не закінчено і спір не набув правової визначеності. Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII. \~ Частиною 1 статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. За визначенням статті 3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України Про Національну поліцію поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Згідно із частинами першою та другою статті 19 Закону України Про Національну поліцію у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Стаття 62 Конституції України\~ закріплює принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Згідно положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені\~ законом\~ виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення. Колегія суддів зазначає, що вказані положення Закону (п. 10 ч. 1 ст. 77) містять норми імперативного характеру, відповідно до яких подальша служба у поліції є неможливою. Як встановлено судом позивача звільнено зі служби в поліції згідно з п. 10 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" на підставі вироку Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018 у справі № 537/2068/16-к, ухвали Полтавського апеляційного суду від 16.07.2019 у справі № 537/2068/16-к та подання Кобеляцького ВП від 11.10.2019 (а.с. 50). Натомість, як вбачається з матеріалів справи, після ухвалення рішення, яке просить переглянути позивач за нововиявленими обставинами, Верховний Суд прийняв ухвалу від 10.11.2020 року, якою скасував ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16.07.2019, у т.ч. щодо позивача, і направив справу на новий апеляційний розгляд (а.с. 82-93). Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22.11.2021 року скасовано \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018, у т.ч. щодо позивача, \~\~та призначено новий розгляд кримінальної справи в суді першої інстанції в іншому складі \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~суду (а.с. 94-101). Крім того, під час апеляційного розгляду даної справи відповідач надав лист Кременчуцької окружної прокуратури від 30.01.2023 р. №52-1236вих23, яким було повідомлено, що постановою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12.09.2022 року кримінальна справа №07825019 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України повернута прокурору Кременчуцької окружної прокуратури для усунення недоліків. Не погодившись із вказаним рішенням прокурор подав апеляційну скаргу. На даний час розгляд апеляційної скарги не призначено (а.с. 215-216). Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та враховуючи, що єдиною та фактичною підставою для прийняття оскаржуваного наказу про звільнення позивача слугувало рішення суду щодо притягнення позивача до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, що набрало законної сили (вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018 у справі №537/2068/16-к, ухвала Полтавського апеляційного суду від 16.07.2019 у справі № 537/2068/16-к), які в послідуючому було скасовано, колегія суддів дійшла висновку про наявність встановлених п.3 ч.2 ст.361 КАС України підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що заявлені вимоги позивача є передчасними у зв`язку з тим, що розгляд справи № 537/2068/16-к не закінчено і спір не набув правової визначеності, оскільки вказані висновки суперечать положенням п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", яким чітко передбачено, що обов`язковою умовою звільнення є рішення суду щодо притягнення позивача до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, що набрало законної сили. Натомість, вказаними положеннями Закону не передбачено можливості звільнення особи лише через існування самого факту розгляду справи про притягнення особи до кримінального правопорушення. Тобто, правова підстава звільнення позивача зі служби в поліції на момент звернення \~з заявою про перегляд судового рішення відсутня. Судова колегія зазначає, що \~подальший результат розгляду кримінальної справи стосовно позивача буде іншою підставою для вирішення питання його \~служби в поліції. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року N9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму ВСУ від 01.04.1994 року N4, від 26.10.1995 року N18, від 25.05.1998 року N15) роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Таким чином, у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Оскільки єдиною підставою звільнення позивача зі служби за п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» слугував факт наявності рішення суду щодо притягнення його до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, що набрало законної сили, то враховуючи відсутність на даний час вказаної підстави, оскаржуваний наказ підлягає скасуванню. Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно абз. 2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Верховний Суд України у постанові від 28.10.2014 року у справі №21-484а14 сформулював правову позицію, за якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено. Також, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.08.2018 по справі № 826/16311/16, закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі. Враховуючи встановлений судом факт незаконного звільнення позивача з посади, колегія суддів вважає, що позивач підлягає поновленню на попередньо займану посаду. Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню і прийняттям нового про задоволення заявлених вимог.

Результат розгляду: granted