Рішення адміністративного суду від 2023-01-24 00:00:00+02

Приватне підприємство "Візит-сервіс" (в подальшому ПП "Візит-сервіс") звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкового повідомлення-рішення, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати\~податкове\~повідомлення-рішення від 04.08.2021 р. № 5277/1807, яким зобов`язано сплатити штраф у розмірі 25 % в сумі 124045,44 грн. за несплату грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 р. відмовлено у задоволенні позову. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 р. та прийняти рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. У судовому засіданні \~представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. У судовому засіданні представник \~позивачки проти задоволення \~\~вимог апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Судовим розглядом встановлено, \~що контролюючим органом проведено камеральну перевірку ПП "Візит-сервіс" з питання своєчасності сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за період листопад 2020 року-березень 2021 року, за результатами якої \~складено акт перевірки №452116-31-18-07-11/32334408 від 23.05.2021 р., яким встановлені порушення відповідачем п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, оскільки підприємством \~несвоєчасно сплачено та несвоєчасно подано платіжні доручення на сплату узгоджених сум грошових зобов`язань по податку на додану вартість, за що передбачено відповідальність за несплату суми самостійного визначеного грошового зобов`язання протягом граничних строків згідно ст. 124 ІІодаткового кодексу України. На підставі даних інтегрованої картки платника ПП "Візит-сервіс " виявлено несвоєчасну сплату самостійно визначених податкових зобов`язань у податкових деклараціях з ПДВ, а саме: за листопад 2020 року від 18.12.2020 \~р. №9338154686 - граничний термін сплати - 30.12.2020 р., фактично сплачено 15.01.2021 р. із затримкою на 16 календарних днів; за грудень 2020 року від 20.01.2021 р. № 9369904323 - граничний термін сплати - 01.02.2021 р., фактично сплачено 15.02.2021 р. та 24.02.2021 р. із затримкою на 14 і 23 календарних дні відповідно; за січень 2021 року від 19.02.2021 р. № 9029963519 - граничний термін сплати - 02.03.2021 р., фактично сплачено 15.03.2021 р. та 25.03.2021 р. із затримкою на 13 і 23 календарних дня відповідно; за лютий 2021 року від 17.03.2021 р. № 9054576176 - граничний термін сплати - 30.03.2021 р., фактично сплачено 13.04.2021 р. та 23.04.2021 р. із затримкою 14 і 24 календарних дня відповідно; за березень 2021 року від 19.04.2021 р. № 9089728195 - граничний термін сплати - 30.04.2021 р., фактично сплачено 28.05.2021 р. із затримкою на 28 календарних днів, за які передбачено відповідальність за несплату суми самостійного визначеного грошового зобов`язання протягом граничних строків згідно ст.124 ІІодаткового кодексу України. На підставі висновків акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення № 5277/1807 від 04.08.2021 р., яким позивача зобов`язано сплатити\~штраф у розмірі 25 відсотків в сумі 124045,44 грн. за несплату грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 496181,75 грн. Не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача обґрунтоване, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню. Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із п. 75.1 ст. 75 ІІодаткового кодексу України (в подальшому ПК України), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Відповідно до ст. 76 ПК України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова. Згідно із п. 124.1 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу. Відповідно до \~п. 124.2 ст. 124 ПК України, діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання. Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що застосування п. 124.2 ст. 124 ПК України, можливе лише у випадку встановлення податковим органом умислу в діях платника щодо не сплати узгодженої суми грошового зобов`язання. Згідно \~із п. 109.1 ст. 109 ПК України, податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених ПК України) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених ПКУ. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПКУ та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (абз. 2 п. 109.1 ст. 109 ПК України). Тобто, необхідною та достатньою підставою для встановлення умислу в діях платника, є встановлення обставин, які прямо стверджують що платник податку не тільки усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки а й бажав їх настання. Саме бажання настання негативних наслідків є необхідною та достатньою умовою для встановлення умислу. Відповідно до п. 112.2 ст. 112 ПК України, особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала змогу для дотримання правил та норм, за порушення яких ПКУ передбачено відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Суд апеляційної інстанції зазначає, що пункт 109.3 статті 109 ПК України містить вичерпний перелік складів податкових правопорушень, для притягнення до відповідальності за які необхідно встановити вину платника податків. вказане правопорушення, передбачені пунктами 123.2123.3 та 123.5 статті 123 ПК України, пунктами 124.2124.5 статті 124 ПК України, а також пунктами 125-1.2125-1.4 статті 125-1 ПК України та \~всі вказані склади правопорушень передбачають умисел на їх вчинення. Інші склади правопорушень, передбачених відповідними статтями ПК України, не вимагають встановлення вини для притягнення платника податків до відповідальності. Судовим розглядом встановлено, що акт про результати камеральної перевірки та оскаржуване податкове повідомлення-рішення не містять мотивів встановлення в діях платника податку умислу, а лише наявний висновок про накладення стягнення в межах п. 124.2 ст. 124 ПК України. Тобто, відповідачем не надано доказів для застосування до платника податку саме п. 124.2 ст. 124 ПК України, положення якого передбачають накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання. Факт не своєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання є єдиним порушенням на яке посилається податковий орган, проте, дані посилання не є доказом наявності умислу в діях позивача. \~ Пунктом 124.1 статті 124 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом встановлених строків, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу, при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання. Оскільки відповідачем не доведено факт умислу в діяннях позивача, застосування п. 124.2 ст. 124 ПК України є протиправним. Судовим розглядом встановлено, що позивач \~не сплатив вчасно узгоджену суму грошового зобов`язання, що є підставою для застосування п. 124.1 ст. 124 ПК України та тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 % погашеної суми податкового боргу при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, та у розмірі 10 % погашеної суми податкового боргу при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання. Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем не \~надано доказів наявності умислу щодо несплати позивачем узгодженого податкового зобов`язання в межах обставин, встановлених перевіркою. Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, \~що оскаржуване \~податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, оскільки контролюючим органом помилково застосовано п. 124.2 ст. 124 ПК України, що, в свою чергу, спричинило протиправне визначення відсоткового значення нарахованого штрафу 25%, замість належного застосування п. 124.1 ст. 124 Податкового кодексу України, що передбачає 10% штрафу від погашеної суми податкового боргу. Згідно \~із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 \~ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право \~скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у \~відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного \~застосування норм \~матеріального права. Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним \~скасувати \~рішення Полтавського окружного адміністративного суду від Полтавського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 р. та прийняти постанову, якою \~\~позов ПП «Візіт-сервіс» задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, \~судові витрати \~за подання адміністративного позову в розмірі 2270 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 3405 грн., а всього 5675 грн. підлягають стягненню на користь ПП "Візит-сервіс" за рахунок бюджетних асигнувань \~Головного управління ДПС у Полтавській області\~

Результат розгляду: granted