Рішення адміністративного суду від 2024-07-01 00:00:00+03

12.02.2024 засобами поштового зв`язку «Укрпошта» позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Сабатюк Н.П., надіслав на адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області позовну заяву до відповідача [INFO] , в якій позивач просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення №61/92 від 02.02.2024 якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП, закрити провадження по справі. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, 31.01.2024 щодо нього було складено протокол №60/88 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210 КУпАП, оскільки порушив вимоги абз.4. ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та підпункту 2 пункту 1 «Правил організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних» (додаток 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року зі змінами). Зі слів представника [INFO] підставою вчинення даного правопорушення стало те, що позивач 26.12.2023 року не прибув за викликом до [INFO] відповідно до повістки, отриманої 25.12.2023 року. Проте, вказаної повістки він не отримував. Прибувши у [INFO] для складання протоколу про адміністративне правопорушення йому надали копію розписки, де нібито наявний його підпис, про отримання повістки для уточнення військово-облікових даних, однак даний підпис на даній розписці не його, що підтверджується підписом у паспорті громадянина України, який кардинально відрізняється. При цьому, як вбачається із копії розписки, також була пошкоджена печатка [INFO] . Також, у протоколі в графі пояснення особи позивач вказав «Я не прибув по повістці тому що цієї повістки я не бачив, не отримував, та не підписував. Я не знаю чий це підпис даній повістці. Якби я дійсно отримав цю повістку я б обов`язково прибув, так як зробив, ще у жовтні 2022 року, коли отримав повістку, своєї провини не визнаю». Він обновив свої військово-облікові дані та перебуває на військовому обліку, що підтверджується наявністю відмітки про військовий облік про взяття на військовий облік від 27.10.2022 року у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № [NUMBER] , яке належить [PERSON] . Під час взяття на облік він повідомив [INFO] , що з 27 листопада 2021 року Керівним комітетом Релігійної організації «Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні» призначений на посаду священнослужителя - служителем (дияконом) збору. Тому, підстава згідно якої була винесена постанова про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП а саме: вимоги абз.4. ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та підпункту 2 пункту 1 «Правил організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних»(додаток 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року зі змінами) є такою, що не відповідає дійсності оскільки свої військово-облікові дані він оновив у жовтні 2022 року, а також взятий на облік 27.10.2022. З врахуванням вищенаведеного, позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку із відсутністю в його діях ознак складу адміністративного правопорушення, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку, визначеному для розгляду окремої категорії термінових адміністративних справ, з урахуванням вимог параграфу 2\~глави 11 КАС України. 20.03.2024 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий представником відповідача [INFO] , із змісту якого вбачається, що відповідач позов не визнає та заперечує проти нього, оскільки відповідно до ««Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (додаток 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року зі змінами) призовники, військовозобов`язані та резервісти серед іншого повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (органів СБУ) на збірні пункти, призовні дільниці у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (органів СБУ)), для взяття на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних. 25 грудня 2023 року Позивачу вручено повістку з вимогою прибути до [INFO] 26 грудня 2023 року на 09 год. 00хв. Однак, Позивачем було проігноровано виклик до [INFO] , оскільки у визначені дату та час останній не прибув до [INFO] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З підстав вищевикладеного 31 січня 2024 року, після того як працівниками Національної поліції було доставленого Позивача до [INFO] , відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене частиною 2 статті 210 КУпАП. В той же день в приміщенні [INFO] начальником [INFO] розпочато розгляд справи, роз`яснено Позивачу, його права та обов`язки. У поясненнях Позивач зазначив, що не з`явився за викликом, бо вказаної повістки не підписував та не отримував. Позивачем не наведено жодних аргументів на підтвердження того, що підпис на повістці і її корінці виконані не ним. Проаналізувавши долучені до позовної заяви документи звертає увагу суду, що підписи Позивача на першій та третій сторінках паспорта громадянина України також візуально відрізняються, що не може свідчити про їх несправжність. Відтак, заявлені позовні вимоги до [INFO] вважають безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а твердження Позивача про те, що «постанова [INFO] від 31.01.2024р №61/88 протиправна» є безпідставними. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представником позивача подано суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Зазначає, що вимоги позовної заяви підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [INFO] в судове засідання 01.07.2024 не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки. У попередньому судовому засіданні, 10.06.2024, представник відповідача пояснив, що надати на виконання ухвали суду від 15.05.2024 оригінал розписки, згідно якої [PERSON] отримав повістку про виклик до [INFO] на 09 год. 00 хв. 26.12.2023, яку одержав 25.12.2023, не видається за можливе, оскільки у відповідача відсутній оригінал вказаного документу. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Установлено, що оскаржуваною постановою № 61/92 від 02 лютого 2024 року по справі про адміністративне правопорушення на позивача [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210 КУпАП. Позивач визнаний винним у тому, що [PERSON] 26.12.2023 не прибув за викликом до [INFO] відповідно до повістки, отриманої 25.12.2023, чим порушив вимоги абз.4 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та підпункт 2 пункту 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів» (додаток 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого Постановою КМУ № 1487 від 30 грудня 2022 року і вчинив це в умовах особливого періоду. Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Відповідно до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. За правилами ч.5 ст.160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують. Відповідно до вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Статтею 7 КУпАП установлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності,

Результат розгляду: granted