Рішення адміністративного суду від 2022-02-03 00:00:00+02

В грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби України у Хмельницькій області в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області у формі Податкової вимоги від 06.10.2020 року №14667-10. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець та припинив свою діяльність 21.08.2020 року. На виконання п.59.1 ст.59 Розділу 2 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ та Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Мінфіну України від 30.06.2017 року №610, 06 жовтня 2020 року на адресу позивача була направлена податкова вимога №14667-10 про наявний податковий борг в сумі 2203,69грн., в тому числі з єдиного податку в сумі - 2129,41 грн. та з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі - 74,28 грн. В результаті несплати поточних нарахувань виник борг по єдиному податку. Нарахування здійснювались відповідно до поданої заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 20.01.2011 № 1031, з урахуванням пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України та рішень сесій Летичівської селищної ради щодо прийняття ставок єдиного податку. Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач звернувся із запереченнями до відповідача та просив скасувати податкову вимогу у зв`язку із тим, що його, \~як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (2 категорії) звільнено від сплати всіх податків та зборів. У відповідь на звернення, 23.10.2020 року відповідач повідомив позивача, що Податковим кодексом не передбачені пільги зі сплати податків та зборів для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Позивач, вважаючи \~податкову вимогу №14667-10 протиправною звернувся до суду з цим позовом. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України визначено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Згідно пункту 36.5 статті 36 Податкового кодексу України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи. Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання. Відповідно пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Положенням підпункту 266.1.1 пункту 266.1, статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт. Згідно підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України \~базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що обчислення суми податку з об`єкта здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до пільги для житлового будинку, встановленої рішенням, сільської ради та відповідної ставки, податку. Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). З положень підпункту 266.10.2. пункту 266.10 статті 266 ПК України вбачається, що у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання. Статтею \~67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відповідно до підпунктів 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Відтак, борг по єдиному податку виник в результаті несплати поточних нарахувань, які здійснювались відповідно до поданої позивачем заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 20.01.2011 року № 1031, з урахуванням пункту 295.1 ст. 295 ПК України та рішень сесії Летичівської селищної ради щодо прийняття ставок єдиного податку. Оскільки у Додатку 2 до рішення 52 сесії Летичівської селищної ради №7 від 25.06.2018 року відсутні в переліку пільговиків зі сплати даного податку учасники ліквідації аварії на ЧАЕС 2-гої категорії, тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Результат розгляду: denied