Рішення адміністративного суду від 2022-07-19 00:00:00+03

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до \~Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області, в якому просила: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.07.2021 року № 00103710709 на суму 5100,00 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.07.2021 року № 00103700709 на суму 10000,00 грн. Обґрунтовуючи позов, позивач зазначив, що перевірка \~проведена незаконно, без правових підстав, оскільки наказ податкового органу від 24.06.2021 року №1876-п про проведення фактичної перевірки складений з порушення вимог закону, не містить жодної інформації стосовно того, в рамках яких заходів податковим органом встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів встановленні факти сумнівності; сумнівність яких саме операцій встановлена податковим органом. Також вважала, що порушення вимог податкового законодавства, виявлені під час фактичної перевірки відповідачем у позивача відсутні, отже спірні податкові повідомлення рішення \~є протиправними. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.11.2021 в задоволенні позову відмовлено. Позивач, не погодившись із судовим рішенням, звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов. В апеляційній скарзі вказує на помилковість застосування судом першої інстанції підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, неврахування судом, що фактична перевірка підприємства проведена податковим органом без наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. На думку позивача, суд першої інстанції не надав оцінку правомірності наказу на проведення перевірки, залишив поза увагою те, що у наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій була встановлена податковим органом. Натомість, посилаючись на практику Верховного Суду, вважає, що оскільки фактична перевірка призначена та проведена податковим органом за відсутності правових підстав, отже матеріали отримані за результатами такої перевірки не можуть нести жодних правових наслідків. У період з 30.06.2022 по 15.07.2022 головуючий Олефіренко Н.А. перебувала у щорічній основній відпустці. 11.07.2022 до суду надійшло клопотання представника Головного управління ДПС у Запорізькій області \~про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, яке отримано суддею 18.07.2022. Розглянувши подане клопотання суд апеляційної інстанції вважає, що таке не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Положеннями\~ \~статті 195 КАС України\~ \~визначений порядок участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Згідно частини першої та другої\~ \~статті 195 КАС України\~ \~учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи. Приписами ч.4 ст.195 КАС України визначено, що учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України. Прийняття рішення щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції є правом суду. Вказана норма не передбачає обов`язку проведення судового засідання в режимі відеоконференції у разі наявності про це клопотання сторони. Зазначений спосіб участі сторони в судовому засіданні в режимі відеоконференції має винятковий характер, у зв`язку з чим повинні існувати об`єктивні причини, які ускладнюють або роблять неможливим особисту участь сторони в судовому засіданні. Заявником не наведено поважних причин, які фактично ускладнюють або роблять неможливою його участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, а також не надано належних доказів на підтвердження заявленого клопотання. Крім того, за нормами Кодексу адміністративного суду України, участь сторін в судовому засіданні апеляційної інстанції не є обов`язковою. При цьому, сторони мають можливість надати письмові пояснення, відзив або заперечення до апеляційної скарги. Відповідно до пунктів 6 та 8\~ \~ст. 306 Кодексу адміністративного судочинства України\~ \~письмово заявлені клопотання учасників справи та інші питання, необхідні для апеляційного розгляду справи, суддя-доповідач вирішує в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду. Крім того, ухвалою суду якою відкрито провадження у справі, явка сторін у судове засідання визнана не обов`язковою. Отже, учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до пункту 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.2 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження. Колегія суддів, \~перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Під час апеляційного перегляду судом встановлено, що 24.06.2021 заступником начальника Головного управління ДПС у Запорізькій області на підставі ст.19-1, ст.20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп,80,2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України видано наказ №1876-п Про проведення фактичної перевірки, відповідно до якого наказано з 30.06.2021 протягом 10 діб провести перевірку Фізичної особи-підприємця [PERSON] з питань дотримання норм законодавства, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі підакцизними товарами; вимог законодавства, яке регулює ведення касових операцій; наявності ліцензій та інших документів; установлених правил торгівлі підакцизними товарами, а також інших питань, що регулюють виробництво та обіг підакцизних товарів в України. Відповідно до наказу Головного управління ДПС у Запорізькій області № 1876-п від 24.06.2021 та направлень від 24.06.2021 №№ 2962, 2963 на підставі ст.19-1, пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.3 п. 75.1 ст.75, пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України фахівцями Головного управління ДПС у Запорізькій області проведена фактична перевірка позивача за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, буд.6. До початку перевірки, у відповідності до пп.20.1.11 п.20.1 ст.20 ПК України, було здійснено контрольну розрахункову операцію, а саме придбано пляшку об`ємом 0.5 л. пива Рогань Монастирське світле за ціною 20,00 грн. та пляшку горілки Прайм світовий клас за ціною 11.00 грн. на загальну суму покупки 31.00 грн. із застосуванням РРО та видачею розрахункового документу, За результатами фактичної перевірки складено акт №6167/08/01/09/ [NUMBER] від 12.07.2021, яким встановлено, що позивачем порушено вимоги п. 11 ст.3 ЗУ № 265 та п.1 Постанови КМ України від 30.10.2008 року №957. 28.07.2021 на підставі акту перевірки \~№6167/08/01/09/ [NUMBER] від 12.07.2021 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення: форми С №00103710709, яким застосовано штрафні санкції на підставі п.7 ст. 17 Закону України Про застосування РРО в сферія торгівлі, громадського харчування та послуг на загальну суму 5100,00 грн.; форми С № 00103700709, яким застосовано штрафні санкції на підставі абз.18 ч.2 ст. 17 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального на суму 10\~ \~\~000,00 грн. Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями від 28.07.2021 позивач звернувся із вказаним позовом до суду. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваних рішень про застосування штрафних санкцій, мотивуючи своє рішенням тим, що судовим розглядом підтверджено вчинення позивачем правопорушення, зафіксованого в актах перевірки. Аналізуючи доводи позивача щодо порушення процедури проведення перевірки суд, застосовуючи чинну на той час правову позицію Верховного Суду, дійшов висновку про їх безпідставність, з огляду на допуск посадових осіб контролюючого органу до перевірки. Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених \~фактичних обставин справи, колегія суддів \~виходить з наступного. Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Порядок проведення фактичних перевірок регламентовано статтею 80 ПК України, за приписами пункту 80.1 якої така перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Так, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України. Як з`ясовано судом, підставою для проведення фактичної перевірки в наказі від 24.06.2021 зазначено підпункти 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України. Також вказано, що перевірка проводитиметься з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів. Вкладаючи свою позицію, позивач наполягав на відсутності визначених у ПК України підстав для проведення фактичної перевірки такі як анононімні звернення та звертав увагу на відсутність у наказі зазначених чітких підстав її проведення, а саме: встановлення невідповідності діяльності платника податків вимогам чинного законодавства з посиланням на підставі яких відомостей або документів було встановлено факти сумнівності. Суд першої інстанції, відхиляючи доводи скаржника щодо відсутності у контролюючого органу підстав для призначення та проведення фактичної перевірки, зазначив про те, що лише факт того, \~що в наказі про призначення перевірки не вказано конкретних обставин, які охоплюються положеннями пп80.2.2 п.80.2 т.80 ПК, не могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатом перевірки рішення. Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, зробленими без врахування правової позиції Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, викладену у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18, яка зазначила, що оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. Таким чином, головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процесуальних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав. Колегія суддів зазначає, що однією з підстав позову була незгода позивача з податковими повідомленнями-рішеннями з огляду на порушення контролюючим органом процедури призначення та проведення фактичної перевірки. З урахуванням наведеного, питання дотримання відповідачем процедури призначення та проведення фактичної перевірки згідно з наказом від 24.06.2021 року №1876-п є істотним для правильного вирішення цієї справи, а обставини дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки входять до предмету доказування для цілей вирішення цього спору й підлягають першочерговому дослідженню. Також, суд першої інстанції вважав, що підставою для проведення контролюючим органом фактичної перевірки була доповідна записка управління податкового аудиту від 23.06.2021 року про можливі порушення позивачем вимог чинного законодавства, тому в ГУ ДПС у Запорізькій області були законодавчо обґрунтовані підстави для винесення наказу від 24.06.2021 року №1876-п. Як зазначено вище, підставою для проведення фактичної перевірки в наказі від 24.06.2021 зазначено підпункти 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України. За приписами п.п. 80.2.2 п.80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: -у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; -у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального. Колегія суддів зазначає, що стаття 80 Податкового кодексу України передбачає вичерпні підстави для проведення фактичної перевірки. Втім, застосовуючи конкретну правову підставу для призначення такої перевірки, у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки. Разом з тим, приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми Податкового кодексу України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Але при цьому відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки цього підприємства, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, а також не вказав конкретну мету перевірки, що має визначатися з підстав проведення перевірки. Вказана позиція суду узгоджується із обов`язковою для врахування позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16.09.2021 року у справі №120/1431/20-а, від 12 жовтня 2021 року у справі № 120/5729/20-а. Посилання суду першої інстанції на доповідну записку управління податкового аудиту від 23.06.2021 як на підставу правомірності наказу колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне. Вказана доповідна записка не може бути обґрунтованою причиною правомірності наказу, оскільки, податковим органом не доведено, що саме ця доповідна записка та наявна в ній інформація слугували підставою для прийняття спірного наказу. Відповідачем не надано жодних доказів, які б підтвердили, що вказане анонімне звернення мало місце. Крім того, відповідачем не доведено, що в даному випадку податковий контроль необхідно було здійснювати саме в формі фактичної перевірки. Тому, враховуючи неприпустимість проведення перевірок за анонімними та іншими безпідставними заявами, суд дійшов висновку про порушення принципу об`єктивності та неупередженості здійснення державного контролю. Крім того, відповідачем проігноровано, що законодавець передбачив дії відповідача, у випадку якщо звернення, яке надійшло до органу, оформлене без дотримання вимог, а саме без зазначення місця \~\~проживання, не зазначено прізвище, ім`я, по батькові, не викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги, визнається анонімним і розгляду не підлягає. Таким чином, за встановлених апеляційним судом обставин справи, колегія суддів вважає, що відповідач не довів наявності підстав у розумінні підпунктів 80.2.2 пункту 8.2 статті 80 ПК України для проведення фактичної перевірки позивача. Зважаючи на викладене, беручи до уваги відсутність в наказі Головного управління ДПС в Запорізькій області будь-якого посилання на отриману відповідачем в установленому порядку інформацію про факти, які б свідчили про можливі порушення позивачем законодавства, враховуючи, що наведені в наказі підстави проведення перевірки в ході розгляду справи не підтвердилися та не доведені відповідачем як суб`єктом владних повноважень, колегія суддів приходить \~висновку, що призначення та проведення фактичної перевірки щодо позивача здійснено незаконно. Колегія суддів звертає увагу, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення. Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме - спочатку провести податкову перевірку. Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню. При цьому суд не повинен надавати оцінку правомірності оспорюваного рішення, оскільки порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 04.02.2019 у справі № 807/242/14, від 19.11.2019 у справі № 160/8859/18 та від 30.06.2019 у справі № 825/1747/17. Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову. Ч.6\~ \~ст.139 КАС України\~ \~передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з ч.1\~ \~ст.139 КАС України\~ \~при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього\~ \~Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з адміністративним позовом позивач сплатила судовий збір в сумі 908 грн, що підтверджується квитанцією від 02.09.2021. Крім того, за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції позивач сплатила судовий збір у розмірі 1362 грн, що підтверджується квитанцією від 05.05.2022. З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про стягнення на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судового збору в розмірі 2270 грн.

Результат розгляду: granted