Рішення адміністративного суду від 2024-02-15 00:00:00+02

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. \~ \~ \~ \~Позивач звернувсь до суду з вказаним адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 324098 від 10.01.2024. В обґрунтування позову зазначив наступне. 10.01.2024 поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділу поліці № 2 ЖРУП ГУНП в Житомирській області Захарченком А.В. було винесено постанову відносно позивача та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121, ч.1,2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вид штрафу в сумі 510 грн. Відповідно до змісту постанови, 10.01.2024 о 12 год. 23 хв. на автодорозі Кропивня-Коростишів, керуючи ТЗ «ФІАТ» державний номерний знак [NUMBER] , не був пристебнутий ременем безпеки, під час зміни напрямку руху не увімкнув світловий покажчик повороту; здійснив зупинку в місці локації прилеглої території; не мав при собі свідоцтва про реєстрацію ТЗ, чим порушив пункти 2.3в, 3.2.1б ПДР України та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 121, ч.1,2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП. Притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим та недоведеним. Позивач зазначив, що транспортним засобом не керував, будь-яких порушень позивачем не допущено. З вказаною постановою позивач не погоджується, вважає її незаконною, а викладені обставини не відповідають дійсності, притягнення до адміністративної відповідальності є безпідставним, постанова у справі є необгрунтованою у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушень ПДР не вчиняв, а тому вимушений звернутись до суду з даним позовом. Головне управління\~Національної поліції\~в Житомирській\~областідо суду подали відзив відносно позовних вимог, відповідно до якого, просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до відзиву, зі змісту постанови вбачається, що 10.01.2024 о 12 год. 23 хв. на автодорозі Кропивня-Коростишів, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Fiat Doblo» номерний знак [NUMBER] , не був пристебнутий ременем безпеки, під час зміни напрямку руху не увімкнув світловий покажчик повороту; здійснив зупинку менш як 10 метрів від прилеглої території, чим порушив пункти 2.3в, 2.1б, 9.1.б та 15.9 ПДР України. У зв`язку з порушенням вищевказаних норм, поліцейським СРПП ВП № 2 ЖРУП ГУНП в Житомирській області винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст. 121, ч.1,2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн. Твердження позивача на неправомірні дії з боку поліцейського, що допущені під час складання спірної постанови, є необґрунтованими, оскільки будь яких доказів наявності таких дій суду не надано. Оскаржувана постанова винесена в межах повноважень, в порядку та в спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з врахуванням всіх обставин справи. \~ \~ \~ \~Заяви, клопотання учасників справи. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні, 15.02.2024 позивач [PERSON] та представник позивача Налапко М.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі з мотивів та доводів, що викладені в позові та просили їх задовольнити. Позивач зазначив, що транспортним засобом не керував, а сидів в автомобілі та чекав водія, порушень ПДР не вчиняв. \~ \~ \~ \~Представник відповідача - Головного управління\~Національної поліції\~в Житомирській\~областіу судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду подали відзив відносно позовних вимог, відповідно до якого, просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а розгляд справи здійснювати за відсутності їх представника. \~ \~ \~ \~Процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1 ст.\~286\~КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі. \~ \~ \~ \~Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 18.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання \~ \~ \~ \~Обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права, які застосовує суд, мотиви суду. \~ \~ \~ \~Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №324098 від 10.01.2024 водій [PERSON] , [INFO] , о 12 год. 23 хв. на автодорозі Кропивня-Коростишів, керуючи автомобілем «Fiat Doblo» номерний знак [NUMBER] , не був пристебнутий ременем безпеки, під час зміни напрямку руху не увімкнув світловий покажчик повороту; здійснив зупинку менш як 10 метрів від прилеглої території, не мав при собі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив пункти 2.3в, 2.1б, 9.1.б та 15.9 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 121, ч. 1,2 ст. 122, 1 ст. 126 КУпАП. Даною постановою на позивача накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 8\~Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. \~ \~ \~ \~Частиною 2 ст.\~19\~Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відповідно до\~статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України\~(далі -\~КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією\~та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч.5 ст. 121 КУпАП за порушення правил\~користування ременями\~безпеки або\~мотошоломами,\~передбачена відповідальність\~у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідальність за ч.1,2 ст. 122 КУпАП настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди. Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ( ч.1 ст. 126 КУпАП). Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до\~Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють\~Правила дорожнього руху, затверджені\~постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306\~(із змінами та доповненнями, далі -\~ПДР\~). Відповідно до\~статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього\~Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Відповідно до\~п. 1.3.\~ПДР\~України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Згідно з\~пунктом 1.9.\~ПДР\~України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно з\~статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Статтею 245 КУпАП\~встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Стаття 280 КУпАП\~закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Відповідно до\~статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до\~статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Відповідно до частини 1\~статті 268 КУпАП\~особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Порядок використання фото та відео техніки встановлюється п. 9 ч.1 ст.31\~та ст.40 Закону України «Про національну поліцію» № 580-VIII. При цьому, норма\~статті 31 Закону № 580-VIII\~є загальною нормою, яка безпосередньо не регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів. Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є\~ст. 40 Закону № 580-VIII. Статтею 40 Закону № 580-VIII\~встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання\~правил дорожнього руху. Згідно частини 1\~ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.2\~статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до\~статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. В постанові Верховного Суду в справі № 216/5226/16 від 18 липня 2019 року зазначено, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення постанови. Крім того, в постанові від 08 липня 2020 року в справі №177/525/17 Верховний Суд зазначив, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення. На підтвердження вчинення [PERSON] адміністративних правопорушень та правомірності притягнення його до адміністративної відповідальності, відповідач посилається на відеозаписи з відео-реєстратора з службового автомобіля та нагрудного відео реєстратора працівника поліції. Суд зазначає, що з наданого відеозапису неможливо встановити рух автомобіля, його номерні знаки, а також і що вказаним транспортним засобом керував позивач. Суд вважає за необхідне також зауважити, що належним доказом правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що й підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїзду з прилеглої території. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій зокрема у постановах від 8 лютого 2018 року у справі 760/3696/16-а, від 18 липня 2019 року у справі № 216/5226/16-а, від 17 березня 2020 року у справі № 482/83/17. Проте, працівник поліції не здійснив відповідних замірів на місці вчинення правопорушення та не зазначив про це в постанові, в т. ч. й про пристрій, за допомогою якою здійснювалися такі заміри. Будь-яких інших доказів вчинення позивачем адміністративних правопорушень, зазначених в оскаржуваній постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності матеріали справи не містять. Отже, належних та допустимих доказів, передбачених\~ст. 251 КУпАП, відповідачем в підтвердження існування підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121, ч. 1,2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, не надано. Суд зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування, що є доказом вчинення правопорушення. При цьому, сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки викладення обставин правопорушення, без його фіксації або без належного підтвердження, не може бути належним доказом вчинення порушення. Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1). Отже, згідно принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Відповідно до частини 2\~статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-ІV\~встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. Враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 139\~КАС України при\~задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього\~Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивачем був сплачений судовий збір в сумі 605,60 грн., відповідно до квитанції від 15.01.2024 року. Таким чином, враховуючи вищевикладене вказану суму судового збору слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Результат розгляду: granted