Рішення адміністративного суду від 2022-05-25 00:00:00+03

в червні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради щодо ненарахування та невиплати [PERSON] разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком; - зобов`язати Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій завіком, з урахуванням попередньо виплаченої суми. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.09.2021 позов задоволено: - визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області щодо нарахування та виплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; - зобов`язано Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що задовольняючи позов та визнаючи протиправною бездіяльність відповідача, Хмельницький окружний адміністративний суд у своєму рішення від 06.09.2021 помилково не врахував тієї обставини, що позивач не є учасником бойових дій, а являється особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни. Крім того, судом першої інстанції помилково задоволено позов щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік попри те, що позивач просив суд це здійснити за 2021 рік. Допущена помилка в статусі позивача та році виплати безпосередньо впливає на розмір разової грошової допомоги до 5 травня на який позивач має право відповідно до Закону, а тому така помилка підлягає виправленню, а рішення перегляду. Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 \~ст. 304 КАС України \~не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1\~ст. 311 КАС України. Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків. Судом встановлено, що у посвідченні серії [NUMBER] , виданому 12.10.2009, зазначено, що Позивач є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. 22.04.2021 Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради позивачу було нараховано та виплачено разову грошову допомогу до 5 травня, передбачену статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі 3906,00 грн. 06.05.2021 позивач звернувся до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради із заявою про перерахунок разової грошової допомоги до 5 травня, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням рішень Конституційного Суду України, зокрема, від 27.02.2020 №3-р/2020, виходячи з розміру восьми мінімальних пенсій за віком. Листом №05/2338/2021 від 12.05.2021 Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради повідомило, що здійснило виплату позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня виходячи з реальних фінансових ресурсів у межах бюджетних призначень, у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 №112. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом. Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що разова грошова допомога до 5 травня у 2020 році повинна виплачуватися учасникам бойових дій у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 13 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV. Суд першої інстанції зазначив, що на час виникнення спірних відносин Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 відновлено дію частини п`ятої статті 12 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. При врегулюванні спірних правовідносин щодо обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня застосуванню підлягає саме частина перша статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV. Вирішуючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. Відповідно до частини 5 статті 13 Закону №3551-XII (в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 №367-XIV) щорічно до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком. Підпунктом "б" підпункту 2 пункту 20 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" текст вказаної вище частини статті 13 Закону № 3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають \~Конституції України \~(є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-VI. Поряд із цим, правовідносини щодо нарахування, виплати та розмірів одноразової грошової допомоги до 5 травня були з 01.01.2015 також врегульовані пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України. Даним пунктом було визначено, зокрема, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Натомість, Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 \~\~\~\~\~зазначене положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України \~\~\~\~\~визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). У даному рішенні Суд дійшов висновку, що встановлення пунктом 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України іншого, ніж у ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-ХІІ, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону № 3551-ХІІ, що суперечить принципу верховенства права, встановленому ст.8 Конституції України. Водночас, 08.04.2021 Кабінет Міністрів України \~прийняв \~постанову № 325 "Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" відповідно до якої особам з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи у 2021 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом № 3551-XII, проводиться у розмірі 3906,00 грн., тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено частиною п`ятою статті 13 цього Закону. Отже, на час виплати позивачу у квітні 2021 року щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли і Закон №3551-XII (ч.5 ст.13), і Постанова КМУ №325, які по-різному регламентують розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни. Суд апеляційної інстанції враховує, що дію наведеної вище норми Закону №3551-XII у 2021 році не зупинено, вона не втратила чинність, зміни до названого Закону законодавцем не вносились. А тому, виходячи із визначених у статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що під час визначення розміру разової грошової допомоги до 5 травня, що належить до виплати позивачу як особі з інвалідністю внаслідок війни II групи, у 2021 році, слід застосовувати не Постанову КМУ №325, а Закон №3551-XII, який має вищу юридичну силу. Такий висновок узгоджується із правовим висновком, що викладений у рішенні Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 29.09.2020 у зразковій справі №440/2722/20 (провадження №Пз/9901/14/20), що залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021. Слід зауважити, що норми підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанови Кабінету Міністрів України, на яку посилається відповідач, не можуть змінювати приписів Закону №3551-ХІІ. При цьому, вища юридична сила \~\~\~закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі аконів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України. У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу. Таким чином, позивач має право на одержання разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, як це передбачено ч. 5 ст. 13 Закону №3551-XII в редакції Закону 367-XIV. Як встановлено вище, та не заперечується сторонами, відповідачем у квітні 2021 року виплачено [PERSON] разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 3906,00 грн., тобто у розмірі меншому, ніж визначено ч.5 ст.13 Закону №3551-XII в редакції Закону 367-XIV. За таких обставин, відповідач, здійснюючи нарахування та виплату позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі меншому, ніж визначено статтею 13 Закону №3551-XII в редакції Закону 367-XIV, діяв протиправно та порушив право позивача на отримання такої допомоги у належному розмірі. Посилання відповідача на неможливість виплати допомоги до 5 травня позивачу у більшому розмірі, ніж те визначено Постановою КМУ, з огляду на те, що відповідач не є розпорядником бюджетних коштів, на переконання суду апеляційної інстанції, в контексті спірних правовідносин, є безпідставними, оскільки даний вид допомоги гарантований законом та її неможливо поставити в залежність від видатків бюджету. В спірному випадку відмова Управління в перерахунку та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі, визначеному Законом № 3551-XII, \~\~\~\~\~\~\~порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право мирно володіти своїм майном. Доки відповідне положення цього Закону є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України"). У Рішенні від 27.11.2008 у справі № 1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової. Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци другий, третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення 27.11.2008 у справі № 1-37/2008). Таким чином, законодавство, що визначає фінансові зобов`язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство - похідний від нього характер. При цьому, Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат, гарантованих державою (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10). Аналогічна правова позиція висловлена Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету. При цьому суд першої інстанції помилково зазначив, що разова грошова допомога до 5 травня у 2020 році повинна виплачуватися учасникам бойових дій у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 13 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV. Суд першої інстанції виходив з того, що позивач має статус ветерана війни і має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій, тобто у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Проте, як вбачається з матеріалів справи у позові позивачем вказано про те, що він є особою з інвалідністю внаслідок війни 2-ї групи та у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання одноразової грошової допомоги до 05 травня в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Також судом встановлено, що у посвідченні серії [NUMBER] , виданому 12.10.2009, зазначено, що позивач є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. (а.с.8). Отже, суд першої інстанції помилково зазначив, що позивач має статус ветерана війни і має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій та визначив розмір грошової допомоги до 5 травня із застосуванням законодавства України як до учасника бойових дій. Крім того, суд першої інстанції помилково задоволено позов [PERSON] щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, тоді як позивач просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік. Отже, у відповідності до вимог статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 №367-XIV) позивач має право на недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, як інвалід II групи. Наведене дає підстави апеляційному суду не погодитись з обраним судом першої інстанції способом судового захисту порушеного права позивача, а тому наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції. Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд в рішенні від 29.09.2020 у зразковій справі № 440/2722/20, яке набрало законної сили 13.01.2021, чітко визначив спосіб поновлення прав позивача, шляхом зобов`язання нарахувати та виплатити недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Разом з тим, визначаючи спосіб захисту прав позивача колегія суддів враховує обраний Верховним Судом у згаданій зразковій справі підхід щодо того, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності органу соціального захисту щодо ненарахування та невиплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у встановленому \~законом \~розмірі; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня у встановленому \~Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» \~розмірі, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги. Враховуючи викладене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції по суті спору не відповідають встановленим у справі обставинам, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права стосовно вибору способу захисту порушеного права позивача, а тому таке рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі. За п.3,4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: granted