Рішення адміністративного суду від 2022-05-17 00:00:00+03

У серпні 2018 року Головне управління ДФС у м. Києві (далі - позивач, ГУ ДФС) звернулося до суду з позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України ``Київський механічний завод Міністерства оборони України`` (далі - відповідач, ДП ``КМЗ МОУ``) про стягнення коштів з рахунків у банках, що обслуговують такого платника, та за рахунок готівки на суму податкового боргу 6'809'632,22 грн. Окружний адміністративний суд м. Києва ухвалою від 21.09.2018, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2018, позовну заяву повернув, оскільки позивач не усунув її недоліки щодо сплати судового збору, на які вказав суд. При цьому суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про продовження встановленого судом процесуального строку для усунення недоліків позовної заяви з тих підстав, що таке клопотання підписано особою, повноваження якої щодо його підписання не підтверджені належним чином. На зазначені судові рішення у цій справі позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу. Посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, скаржник просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.09.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2018, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, скаржник наголошує, що видані уповноваженими особами ГУ ДФС довіреності підтверджують повноваження їх представників на вчинення дій від імені довірителя, що передбачені нормами статей 44, 47, 51 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), тому у суду не було підстав для повернення позовної заяви. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити скаргу без задоволення як безпідставну. На стадії підготовки справи до касаційного розгляду Верховним Судом здійснено заміну позивача в порядку процесуального правонаступництва, передбаченого статтею 52 КАС, на Головне управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС). Касаційний перегляд справи здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України ``Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ`` від 15.01.2020 №460-ІХ, відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону, та в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідно до частини першої статті 341 КАС. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Як установлено матеріалами справи, з підстави несплати позивачем судового збору за подання позову у встановленому законом розмірі (102'144,48 грн) суд першої інстанції ухвалою від 23.08.2018 позовну заяву ГУ ДФС залишив без руху. Цією ж ухвалою суд встановив позивачу десятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали для усунення недоліку позовної заяви, на який вказав в ухвалі. Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху позивач отримав 01.09.2018, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, долученим до справи (а.с. 10 т. І). Отже, останнім днем наданого для усунення недоліку позовної заяви строку було 11.09.2018. Однак, у цей день (11.09.2018) до суду надійшло клопотання позивача про продовження строку на усунення недоліків позовної заяви, обґрунтоване процедурними обставинами складання, передачі платіжного доручення про сплату судового збору до органу казначейської служби та його повернення до контролюючого органу після проведення платежу щодо сплати судового збору. Повертаючи позовну заяву про стягнення податкового боргу згідно з ухвалою від 21.09.2018, суд першої інстанції застосував процесуальні наслідки, передбачені пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС. Суд виходив з того, що, отримавши копію ухвали суду про залишення позовної заяви без руху - 01.09.2018, у позивача було достатньо часу для усунення недоліку позовної заяви, однак станом на день постановлення ухвали про повернення позовної заяви (21.09.2018) її недолік, на який вказав суд, позивач не усунув. Наявність підстав для продовження строку для усунення недоліку позовної заяви, залишеної без руху, за клопотанням позивача суд не знайшов, оскільки вказане клопотання підписано особою (представником позивача Фіщук В.С.), право якої на вчинення таких дій не підтверджено (до клопотання не долучено оригінал документа, що посвідчує право представника на вчинення такої дії, а долучена копія довіреності не засвідчена у визначеному законом порядку, а саме: копія довіреності, надана суду, не засвідчена посадовою особою, яка видала довіреність). Так, вимоги до форми і змісту позовної заяви передбачені у статтях 160, 161 КАС (у редакції, чинній на момент подання позовної заяви; далі - так само). Частиною третьою статті 161 КАС передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. За приписами частин першої, другої статті 169 КАС суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Частина перша статті 118 КАС встановлює, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Таким чином, позовна заява підлягає поверненню з підстав, передбачених частиною першою статті 169 КАС, за двох умов: не усунення недоліків позовної заяви, на які вказав суд; закінчення встановленого судом відповідно до вимог норм процесуального права строку для їх усунення. У цій справі позовна заява ГУ ДФС була повернута судом першої інстанції за наявності двох із зазначених умов. Доводи ГУ ДФС в касаційній скарзі, що до закінчення встановленого судом процесуального строку для усунення недоліку позовної заяви позивач подав клопотання про продовження цього строку, підписане його уповноваженим представником, не спростовують цих обставин. Інших доводів щодо цього позивач не наводить. Своєю чергою відповідно до частин першої та третьої статті 55 КАС сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Частиною першою статті 57 КАС встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно з пунктом 19 розділу VII ``Перехідні положення`` КАС положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України. Пунктом 11 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України визначено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року. Таким чином, зміни щодо можливості представляти інтереси органів держаної влади в судах виключно прокурорами або адвокатами набули чинності з 01.01.2020. До вказаної дати (01.01.2020) представляти інтереси суб`єкта владних повноважень в суді міг представник за довіреністю, виданої на нього, за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом. Правильність позиції позивача, що вимога обов`язкового подання до суду лише оригіналу довіреності на підтвердження повноважень представника не ґрунтується на чинному процесуальному законодавстві України, не виключає обов`язку представника органу державної влади засвідчити ним надану до суду копію довіреності, що підтверджує його повноваження, адже відповідно до частин п`ятої, шостої статті 59 КАС відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді або в інший визначений законом спосіб. Отже, відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді або в інший визначений законом порядок (нотаріусом, безпосередньо керівником юридичної особи або самою особою, за умови наявності таких повноважень у цієї особи в самій довіреності, відповідно до вимог порядку Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації ``Вимоги до оформлення документів`` (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55, та Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 №1000/5). Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №826/9584/18, від 31.07.2019 у справах №140/123/19, №760/3444/19, від 18.01.2019 у справі №826/2795/18, від 11.11.2020 у справі №813/4805/17, від 11.02.2021 у справі №640/9407/19, від 07.04.2021 у справі №0340/1909/18 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 №826/5500/18. Направлені позивачем до суду разом із клопотанням про продовження встановленого судом процесуального строку для усунення недоліків позовної заяви матеріали містили копію довіреності від 14.08.2018 №1326/2613-10-06-17, що була видана заступником начальника ГУ ДФС Демченко В.К. головному державному інспектору відділу забезпечення господарської діяльності юридичного управління ГУ ДФС Фіщуку В.С. для представництва інтересів цієї юридичної особи, зокрема, в усіх без виключення адміністративних судах з усіма правами та обов`язками, наданими статтями 44, 47, 51 КАС. Однак, зазначена копія довіреності не була завірена в установлений законом спосіб (а.с. 12 т. І). Суд не мав процесуальної можливості пересвідчитись у наявності у цієї особи повноважень на представництво, оскільки додана до клопотання копія довіреності, як вже було зазначено, не була засвідчена у визначеному законом порядку, а сама позовна заява була подана іншим представником позивача - Мегеда А.В., повноваження якого були перевірені судом. Таким чином, висновок суду першої інстанції, що ГУ ДФС не надало докази щодо належного уповноваження Демченка В.К. на вчинення процесуальних дій від імені ГУ ДФС, відповідає фактичним обставинам та наведеним вище правовим нормам, і суд першої інстанції правильно залишив без розгляду подане клопотання про продовження встановленого судом процесуального строку для усунення недоліків позовної заяви. Крім того, Колегія суддів зазначає, що за приписами частини другої статті 121 КАС встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Метою продовження процесуального строку, встановленого судом, є сприяння особі у реалізації процесуального права та/або виконанні процесуального обов`язку. Доцільність продовження процесуального строку обумовлюється рівнем ймовірності, наскільки таке продовження буде ефективним у контексті не тільки реалізації особою процесуального права та/або виконанні процесуального обов`язку, а й правової визначеності учасників правовідносин, спір між якими вирішується із застосуванням процесуальних засобів. Обґрунтовуючи клопотання про продовження строку на усунення недоліку позовної заяви, позивач посилався на те, що станом на дату закінчення строку наданого для усунення недоліку позовної заяви до ГУ ДФС від органу казначейської служби не надходило платіжне доручення про сплату судового збору. Такі доводи позивач наводив і у клопотанні про відстрочення сплати судового збору (а.с. 7-9 т. І), що було подано одночасно з позовною заявою. Однак, статтею 44 КАС передбачено перелік змагальних прав учасників справи. Положеннями наведеної норми КАС чітко обумовлений характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання процесуальних обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо сплати судового збору. Для цього позивач як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством. Це правило ще в більшій мірі стосується суб`єкта владних повноважень, щодо якого презюмується, що в його розпорядженні є достатньо засобів, зокрема організаційного характеру, для виконання покладених на нього завдань. Звертаючись із вказаними клопотаннями до суду, позивач не надав будь-яких доказів щодо вчинення ним дій, спрямованих на виконання процесуальних обов`язків долучити до позовної заяви документ про сплату судового збору, та не навів обставини, які б давали підстави для суду вважати, що продовження строку на усунення недоліку позовної заяви призведе до позитивного результату. У касаційній скарзі ГУ ДФС також не зазначає про наявність таких обставин та доказів. Як вже було зазначено, станом на 21.09.2018 платіжне доручення про сплату судового збору до суду не надходило, а тому суд першої інстанції, постановляючи ухвалу від 21.09.2018, дійшов правильного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви. Відповідно до частини першої статті 350 КАС (в редакції, чинній до 08.02.2020) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Результат розгляду: denied