Рішення адміністративного суду від 2023-06-06 00:00:00+03

Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - заявник) звернулось до суду із заявою, в якій просило: - підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків КП «Жилкомсервіс», застосованого рішенням від 17.04.2023 № 1143/6/35-00-07. В обґрунтування заяви зазначало, що на підставі наказу від 13.04.2023 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки КП «Жилкомсервіс»» 17.04.2023 посадовими особами податкового органу здійснено вихід за адресою платника податків: м. Харків, вул. Конторська, 35. Проте, уповноважена КП «Жилкомсервіс» безпідставно відмовила у допуску Північному міжрегіональному управлінню ДПС до перевірки, про що складено відповідний акт. Відмова платника від допуску посадових осіб до перевірки слугувала підставою для прийняття рішення від 17.04.2023 про застосування адміністративного арешту майна платника податків, обґрунтованість якого заявник і просить підтвердити. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2023 у задоволенні заяви відмовлено. Заявник, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити заяву. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не вірно встановлено обставини справи, не враховано, що відповідачем безпідставно не допущено посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної перевірки, що слугувало підставою прийняття рішення про застосування адміністративного арешту платника податків відповідно до ст. 94 ПК України. Проте суд першої інстанції не надав оцінки обставинам відмови в допуску до перевірки, та помилково вдався до зясування обставинам, які виникають під час арешту коштів. Крім того, посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляд справи за відсутності заявника, не повідомленого про дату та час її розгляду. КП «Жилкомсервіс» не подало відзив на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що наказом від 13.04.2023 № 57-П Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків призначено документальну позапланову виїзну перевірку КП «Жилкомсервіс» з 17.04.2023 тривалістю 15 робочих днів з метою здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю повнотою нарахування і сплати податків та зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2018 по 28.02.2023 та з метою контролю за правильністю нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2018 по 31.12.2022 (а.с. 10). На виконання наказу, а також на підставі направлень на перевірку, 17.04.2023 податковим органом здійснено вихід за податковою адресою КП «Жилкомсервіс»: м. Харків, вул. Конторська, 35. (а.с. 12-14) Разом з тим, уповноваженими особами КП «Жилкомсервіс» - головним бухгалтером Брежневою О.О. та адвокатом Виноградовим В.О. відмовлено у допуску контролюючому органу до проведення перевірки з огляду на відсутність безпечної можливості доступу до приміщень та первинних документів, про що складено акт від 17.04.2023 № 78/35-00-07/34467793 «Про відмову в допуску фахівців Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до проведення документальної позапланової виїзної перевірки КП «Жилкомсервіс» з поясненнями до нього (а.с. 15-19). У зв`язку з не допуском працівників податкового органу до перевірки, 17.04.2023 о 16:55 начальником Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків прийнято рішення № 1143/6/35-00-07 про застосування умовного адміністративного арешту майна КП «Жилкомсервіс» (а.с. 37-38). На підставі зазначеного вище рішення контролюючий орган звернувся до суду із заявою в порядку ст. 283 КАС України про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків. Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав передбачених ст.94 та пп. 20.1.31 п. 20.1 ст. 20 ПК України для застосування адміністративного арешту майна платника податків. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок, підстави та умови застосування адміністративного арешту майна платника податків визначено положеннями Податкового кодексу України (далі - ПК України). Згідно із п. 94.1 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом. Підпунктом 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України передбачено, що арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення, зокрема, документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу. В свою чергу, за правилами пп. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення, зокрема, документальної виїзної перевірки, за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється. Згідно з п. 94.6 ст. 94 ПК України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків. Відповідно до п. 94.4 ст. 94 ПК України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що податковим органом прийнято рішення про застосування арешту майна платника податків за відсутності підстав, передбачених п. 94. 2 ст. 94 та пп. 20.1.33 п.20.1 ст.20 ПК України. Зокрема, за висновками суду першої інстанції, правовими підставами (умовами) для накладення адміністративного арешту є наявність податкового боргу, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу. Проте, заявником зазначених вище підстав не наведено. Разом з тим, суд першої інстанції не вірно з`ясував обставини справи, а саме не звернув уваги, що підставою для застосування умовного арешту майна слугував не допуск підприємством посадових осіб контролюючого органу до перевірки, а не наявність податкового боргу. Крім того, суд першої інстанції помилково вказував, що заявником прийнято рішення саме про арешт коштів, не звернувши увагу, що таким накладено умовний арешт на майно КП «Жилкомсервіс». Посилання суду першої інстанції на постанови Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 820/2312/17, від 28.07.2021 у справі №825/2351/18 колегія суддів відхиляє, оскільки судові рішення у цих справах зроблені за інших фактичних обставин справи. Колегія суддів зазначає, що підставою для прийняття рішення про арешт коштів та звернення до суду із заявою про його підтвердження слугував недопуск посадових осіб до перевірки. Законодавчо встановленими підставами недопуску платником податків контролюючого органу до перевірки є : - непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або - пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом. Відповідачем таких обставин не зазначено , а судом не встановлено. В якості підстави недопуску фахівців Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до проведення документальної позапланової виїзної перевірки КП «Жилкомсервіс» зазначало про відсутність безпечної можливості доступу до приміщень та первинних документів, посилаючись на п. 69.2 ст. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, про що свідчать письмові пояснення відповідача. Колегія суддів зазначає, що дійсно п. 69.2 ст. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України визначено, що документальні позапланові перевірки під час дії воєнного стану проводяться за наявності під час проведення перевірок, зокрема безпечного доступу, допуску до територій, приміщень та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності та/або є об`єктами оподаткування, або використовуються для отримання доходів (прибутку), або пов`язані з іншими об`єктами оподаткування такими платниками податків. Разом з тим, зазначені обставини не є законодавчо визначеними підставами для недопущення платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної перевірки, визначеними абз 5 п. 81.1 ст. 81 ПК України. Крім того, безпечність доступу, допуску до територій, приміщень та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності під час перевірки, в розумінні цієї статті покладається на осіб, які її призначають та проводять, а не на платника податків. Обставин оскарження дій податкового органу щодо проведення перевірки судом апеляційної інстанції не встановлено. Колегія суддів звертає увагу, що відмова платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки за наявності законних підстав для її проведення є самостійною підставою, визначеною п. 94.2 ст. 94 ПК України для застосування адміністративного арешту майна. Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих обставин, колегія суддів дійшла висновку, що заява Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Натомість, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не надав жодної оцінки обставинам, які передували прийняттю рішення від 17.04.2023, невірно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви. Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають. Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення заяви.

Результат розгляду: granted