Рішення адміністративного суду від 2022-02-02 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Військової частини [NUMBER] , в якій просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р., з урахуванням базового місяця для обчислення індексації січень 2018 року; стягнути з відповідача на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. в сумі 83625,23 грн. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.11.2021 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та невиплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р.; зобов`язано Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. зі встановленням для обчислення індексації місяця підвищення доходів (базового місяця) - січень 2008 року. Не погодившись із рішенням суду першої\~ інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення\~ \~Полтавського окружного адміністративного суду від 03.11.2021 р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні \~позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд \~\~апеляційної \~\~інстанції \~\~розглядає справу\~ в порядку письмового провадження за наявними \~\~у справі матеріалами. Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Судовим розглядом встановлено, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах України, наказом командира Військової частини [NUMBER] від 12.05.2020 р. звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту. 14.12.2020 р. позивач звернувся до командира Військової частини [NUMBER] із запитом на інформацію щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення. Зі змісту наданої на зазначений запит інформації встановлено, що у спірному періоді індексація грошового забезпечення позивача не проводилась. Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення, звернувся до суду з цим позовом. Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з протиправної бездіяльності Військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та невиплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду про задоволення позовних вимог. Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав. Згідно із ч. 2\~ ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ Конституцією\~ та законами України. Відповідно до\~ ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із\~ ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 р. № 2017-III,\~ законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку по захисту Вітчизни здійснюється, насамперед, за\~ Законом України 25.03.1992 р. № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу"\~ (в подальшому -\~ Закон № 2232-XII). Відповідно до ч. 2\~ ст. 2 Закону № 2232-XII,\~ порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Статтею 40 Закону № 2232-XII\~ визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до\~ законів України «Про Збройні Сили України»,\~ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,\~ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»,\~ «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців», які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей\~ та іншими законами. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено\~ Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (в подальшому -\~ Закон № 2011-ХІІ). Зокрема,\~ ст. 1 Закону № 2011-ХІІ\~ встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 2\~ ст. 9 Закону\~ № 2011-XII,\~ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Частиною 3\~ статті 9 вказаного Закону\~ передбачено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Згідно із ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 р. № 1282-XII (в подальшому Закон № 1282-XII),\~ індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Статтею 2 Закону № 1282-XII\~ встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Згідно із\~ ст. 3 Закону\~ № 1282-XII, індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Відповідно до абз. 3\~ ст. 1 Закону\~ № 1282-XII, індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Згідно із\~ ст. 4 Закону № 1282-XII\~ (в редакцій з 01.01.2016 р.), індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього\~ Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~ ст. 5 Закону\~ № 1282-XII, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Згідно із\~ ст. 6 Закону № 1282-XII,\~ у разі виникнення обставин, передбачених\~ статтею 4 цього Закону\~ грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України, зокрема Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим\~ постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 (в подальшому Порядок №1078). Відповідно до п. 1-1 Порядку № 1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту. Згідно із п. 2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби. Відповідно до п.п. 2 п. 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. Оскільки індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, що також має значення для розрахунку їх пенсії за вислугу років, оскільки забезпечує дотримання прав осіб, які проходили військову службу, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення. Таким чином, заробітна плата (грошове забезпечення) підлягає обов`язковій індексації як державна соціальна гарантія яка надається для соціальної підтримки населення в умовах зростання цін, а державні соціальні гарантії обов`язкові для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності. Аналогічний висновок, викладений в постановах Верховного Суду від 29.04.2020 р. по справі № 240/10130/19 та від 16.09.2020 р. по справі № 815/2590/18. Судовим розглядом встановлено, що позивачу у період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про визнання протиправної бездіяльності Військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та не виплати [PERSON] індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. Щодо вимог позивача про застосування місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р.\~ січень 2008 року суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Відповідно до п. 4 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Постановою Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 р. "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів"\~ з 01.12.2015 внесено зміни до Порядку №1078 та викладено пункт 5 у наступній редакції: "У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. Нарахування сум індексації або проведення чергового підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, на підставі якого нарахована сума індексації перевищить розмір підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом. Згідно із п. 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, у тому числі: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. Аналізуючи наведені нормативно правові акти, суд апеляційної інстанції вважає, що індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці і у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) покладається на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та виду юридичної особи. Відповідно до п. 5 Порядку №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи. В межах розгляду даної справи судом встановлено порушення прав позивача та визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, а також зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. ст.\~ 5,\~ 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", повноваження відповідача відносно здійснення індексації грошового забезпечення, є дискреційними, тому, у разі здійснення розрахунку індексації грошового забезпечення позивача із застосуванням певних методик та показників для такої індексації судом, розрахунків, суд фактично перебирає на себе невластиві суду функції, що не узгоджується з вимогами закону. Таким чином, визначення базового місяця для обчислення індексу споживчих цін - січень 2008 року, суд апеляційної інстанції вважає передчасними, оскільки питання визначення базового місяця індексації залежить від зміни розміру грошового забезпечення позивача в частині окладу, відомості про які наявні у відповідача, а фіксована сума індексації може бути встановлена лише, з урахуванням сум нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення відносно до грошового забезпечення. Саме на відповідача, за наявності законних підстав, покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Здійснюючи судочинство, Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі Волохи проти України(заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку.…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання. Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права. Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень. Аналогічні висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 15.10.2020 р. у справі № 240/11882/19. Таким чином, повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, відповідно до Порядку № 1078 та\~ Закону № 1282-XII, покладається на відповідача, а тому, станом на теперішній час відсутні підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача, з урахуванням базового місяця січень 2008 року. Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що якщо позивач не погодиться з розрахунком індексації грошового забезпечення, який буде проведений за рішенням суду, дане питання повинно вирішуватися окремо, відповідно до діючого законодавства. На даний час відсутні підстави для визначення до стягнення конкретної суми індексації грошового забезпечення позивача, оскільки відповідні дії щодо нарахування цієї суми відповідачем не проведені. Відповідно до\~ ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Зі змісту наведеної норми слідує, що захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Враховуючи, що права позивача у частині виплати йому індексації грошового забезпечення із застосуванням базового місяця січень 2008 року на час розгляду цієї справи не порушені, оскільки нарахування та виплата індексації грошового забезпечення не проведено, то суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому. Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку про зобов`язання відповідача застосувати місяць для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р.\~ січень 2008 року. Доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині спростовують висновки суду першої інстанції. Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з неправильним застосуванням норм права в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини [NUMBER] щодо застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення [PERSON] в період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р.\~ січень 2008 року та зобов`язання Військової частини [NUMBER] застосувати місяць для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення [PERSON] в \~період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р.\~ січень 2008 року, що є підставою для скасування в цій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.11.2021 р. з прийняттям постанови про відмову в задоволенні таких позовних вимог, в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Результат розгляду: partial