Рішення адміністративного суду від 2022-09-30 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, просить визнати протиправною та скасувати постанову Слобожанської митниці Держмитслужби від 1.11.2020 р. у справі про порушення митних правил № 08400/80700/20. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.11.2020 р. у адміністративній справі відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 04.01.2021 р. позивач подав клопотання про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи. 14.01.2021 р. позивач подав клопотання про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи. 16.03.2021 р. позивач подав додаткові пояснення. 16.03.2021 р. позивач подав клопотання про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи. 18.03.2021 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву. Встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Рейлтранслогістік» у 2015 році на митну територію України були ввезені вагони у митному режимі тимчасового ввезення. Строк тимчасового ввезення вагонів неодноразово продовжувався, востаннє - Харківською митницею ДФС оформлено додаткову митну декларацію «ІМ31ДМ» № UA807010/2018/005124 на продовження строку тимчасового ввезення товару до 31.07.2018 р. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2018 р. у справі № 761/27352/18 накладено арешт на вагони, у тому числі № 67295014, заборонено відчужувати, розпоряджатись та/або користуватись вагонами. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.08.2018 р. у справі № 761/30379/18 визначений порядок зберігання речових доказів, у тому числі вагону № 67295014, й вагони передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - АРМА). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.09.2018 р. у справі № 761/27352/18 залишено без змін ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2018 р. у справі № 761/27352/18. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.03.2020 р. у справі № 761/5708/20 скасовано арешт вищевказаних вагонів. Надані суду документи свідчать про те, що 22.09.2020 р. митним постом «Куп`янськ-Центральний» Слобожанської митниці Держмитслужби складено протокол про порушення митних правил № 0840/80700/20. 11.11.2020 р. в справі про порушення митних правил № 0840/80700/20 відповідачем винесено постанову, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 34 000 грн за порушення митних правил, передбачених частиною четвертою статті 481 Митного кодексу України, а саме: перевищення строку тимчасового ввезення товарів, крім транспортних засобів особистого користування, на митну територію України більше ніж на 20 діб. Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, звернувся до суду з адміністративним позовом, посилаючись на те, що ухвала є одним з видів судових рішень (частина друга статті 369 КПК України), у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (частина друга статті 532 КПК України), що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2018 р. у справі № 761/27352/18 про арешт вагонів була оскаржена у апеляційному порядку, а тому набрала законної сили 20.09.2018 р., що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.08.2018 р. у справі № 761/30379/18 вагони, у тому числі № 67295014, як речові докази, були передані в управління АРМА, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду від 02.03.2020 р. у справі № 761/5708/20 скасовано арешт з вагонів, у тому числі № 67295014 і якщо товари, поміщені у митний режим тимчасового ввезення, не можуть бути своєчасно вивезені за межі митної території України внаслідок накладення на них арешту, то перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється на час такого арешту (частина четверта статті 108 Митного кодексу України), що зупинення перебігу строку тимчасового ввезення має застосовуватися з дати набрання законної сили ухвали про арешт майна та закінчуватися датою набрання законної сили ухвали про скасування арешту майна, тому станом на 20.09.2018 р., або дату набрання законної сили ухвали про арешт вагонів, порушення митного режиму тимчасового ввезення вже існувало і почалося 31.07.2018 р., та станом на 12.03.2020 р., або дату набрання законної сили ухвали про скасування арешту майна, порушення митного режиму тимчасового ввезення продовжилося. Оскільки згідно останньої митної декларації «ІМ31ДМ» № UA807010/2018/005124 кінцевий строк тимчасового ввезення вагонів в Україну закінчився 31.07.2018 р., тобто раніше, ніж 20.09.2018 р., та раніше, ніж 13.08.2018 р. -дати оголошення іншої ухвали, якою визначений порядок виконання ухвали від 23.07.2018 р. про арешт вагонів, то порушення митного режиму тимчасового ввезення вагону № 67295014 сталося 31.07.2018 р., або з дати, до якої товариству у митній декларації був продовжений митний режим тимчасового ввезення. З дати набрання законної сили ухвали про скасування арешту майна, або з 12.03.2020 р., порушення митного режиму тимчасового ввезення продовжилося. З боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейлтранслогістік» не було подано до 31.07.2018 р. нову додаткову митну декларацію на продовження режиму тимчасового ввезення вагону або декларацію на його реекспорт з України, отже перевищення десятиденного строку тимчасового ввезення, який був встановлений у діючій на той час редакції частини четвертої статті 481 Митного кодексу України, відповідач мав здійснювати з 31.07.2018 р. і перевищення десяти діб припадає на 10.08.2018 р. Між тим, відповідач про дату початку порушення митного режиму - 31.07.2018 р. був обізнаний з 31.07.2018 р., оскільки на виконання частини першої статті 108 Митного кодексу України, пункту 1 частини третьої розділу ІІ Наказу Мінфіну № 657 у останній митній декларації зазначив кінцеву дату тимчасового ввезення вагону, тому йому було відомо про дату початку порушення 31.07.2018 р. і останній відповідно до частини першої статті 467 Митного кодексу України мав протягом шести місяців з 31.07.2018 р. накласти адміністративне стягнення на належну особу, якою він не є, оскільки був призначений на посаду керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейлтранслогістік» з 23.10.2018 р., не є відповідальною особою у триваючому з 31.07.2018 р. порушенні, яке після скасування арешту вагонів продовжилося. Позивач також посилається на те, що про порушення митного режиму тимчасового ввезення йому стало відомо тільки 12.08.2020 р., а тому його вина могла б існувати з 12.08.2020 р. по дату звільнення 21.08.2020 р. У якості доводів та доказів цього посилається на наступне: у разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора, а також судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт прийнятих в управління активів, Національне агентство у триденний строк повертає їх законному власнику (частина восьма статті 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів»); належність вагонів Акціонерному товариству «ВЭБ-лизинг» (РФ) доводиться відомостями з листа цього товариства, інформацією філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» від 01.09.2020 р. № 59/1214, тобто повернення вагонів з боку АРМА мало бути здійснене на адресу власника, яким є Акціонерне товариство «ВЭБ-лизинг» (РФ), через оператора вагонів в Україні -Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейлтранслогістік». АРМА, як обтяжувач вагонів, визначило Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейлтранслогістік» в якості боржника у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, факт отримання АРМА 11.03.2020 р. копії ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.03.2020 р. про скасування арешту майна зазначений у листі АРМА від 18.03.2020 р.; протягом часу, коли обіймав посаду керівника товариства, з боку АРМА повернення вагонів до товариства не було здійснено. Згідно Інструкції про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.07.2004 р. № 73/5, про внесення змін і додаткових відомостей до записів у реєстр реєстратор видає обтяжувачу (уповноваженій особі) примірник витягу. Другий примірник витягу реєстратор протягом п`яти календарних днів надсилає боржнику, втім реєстратор Казновецька О.О. про зміни в обтяженні товариство не повідомила, не надіслала товариству примірник витягу про зміни в обтяженні, тобто про зняття обтяження. З урахуванням вищевикладених обставин, тобто при невиконанні з боку АРМА та державного реєстратора зобов`язань, за відсутності у товариства ухвали про скасування арешту майна, через неможливість своєчасно встановити факт про скасування арешту, зазначає, що 12.08.2020 р. дізнався від Товариства з обмеженою відповідальністю «Магнетіко» про таке скасування та 20.08.2020 р., або за день до звільнення, з листа власника вагонів Акціонерного товариства «ВЭБ-лизинг» (РФ) дізнався, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Магнетіко» не має жодного відношення до вагонів, відповідно, не наділено правом заявляти будь-які клопотання, у тому числі, скасування арешту, передачу прав тимчасового ввезення; зазначає, що, як наслідок, він не міг припинити з 12.08.2020 р. по 20.08.2020 р. триваюче правопорушення, яке не вчиняв і яке почалося 31.07.2018 р. Відповідач, викладаючи свої заперечення проти позову, у відзиві зазначив, що згідно додаткової митної декларації «ІМ32ДМ» № UA807010/2018/005124 строк тимчасового ввезення вагону № 67295014 було продовжено до 31.07.2018 р. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2018 р. на зазначений вагон було накладено арешт. Якщо товари, поміщені у митний режим тимчасового ввезення, не можуть бути своєчасно вивезені за межі митної території України внаслідок накладення на них арешту, перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється на час арешту (частина четверта статті 108 Митного кодексу України). Зазначив, що з 23.07.2018 р. - дати оголошення слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва ухвали від 23.07.2018 р. про арешт вагонів, до 02.03.2020 р. - дати оголошення слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва ухвали від 02.03.2020 р. про скасування арешту вагону був зупинений перебіг строку тимчасового ввезення. Інформація про ухвалу слідчого судді про скасування арешту майна була отримана 27.04.2020 р. листом АРМА, тобто датою встановлення порушення є 27.07.2020 р., і, відповідно, строк притягнення до відповідальності має обчислюватися з цієї дати. Враховуючи, що станом на 02.03.2020 р. позивач виконував обов`язки генерального директора товариства, то саме він є відповідальною особою за порушення митних правил. Заперечуючи проти доводів позивача щодо дати початку порушення митного режиму тимчасового ввезення - 31.07.2018 р., відповідач посилається на лист ДФС України від 25.07.2018 р. № 22729/7/99-99-20-01-01-17, який отриманий відповідачем 26.07.2018 р., і яким відповідачу було надіслано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2018 р. щодо накладення арешту на майно. Заперечуючи проти доводів позивача щодо триваючого з 31.07.2018 р. порушення митних правил, відповідач посилається на ті обставини, шо він не мав та не міг знати про подання з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейлтранслогістік» апеляційної скарги на ухвалу суду. Відповідач, заперечуючи проти доводів позивача щодо протиправних дій Товариства з обмеженою відповідальністю «Магнетіко», АРМА, державного реєстратора Казновецької О.О., посилається на недоведеність позивачем таких дій. Згідно частини другої статті 369 КПК України ухвала є одним з видів судових рішень. Згідно частини першої статті 400 КПК України подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором. Згідно частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном. Згідно пункту 1 частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Згідно пункту 5 частини п`ятої статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, у тому числі порядок її виконання. Згідно абзацу 3 пункту 4 частини шостої статті 100 КПК України речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості. Згідно частини другої статті 19 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» у разі прийняття в управління активів, які чи права на які та їх обтяження підлягають державній реєстрації, Національне агентство надсилає того самого дня інформацію про накладення арешту на активи органам, що ведуть державні реєстри таких активів, прав на них або їх обтяжень. У разі прийняття в управління цінних паперів інформація також надсилається відповідним учасникам депозитарної системи України. Згідно пункту 1 частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів. Із системного аналізу пункту 5 частини п`ятої статті 173 КПК України, частини першої статті 170 КПК України, норм статті 100 КПК України слідує, що забезпечення збереження речових доказів та обмеження права особи відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися майном здійснюється через визначений в ухвалі про арешт майна порядок її виконання. Реалізація обмеження права особи відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися майном залежать від властивостей майна або його вартості та здійснюється в кожному окремому випадку у різний спосіб. Зокрема, обмеження особи в її праві відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися майном вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що є арештом майна у визначені, наданому у частині першій статті 170 КПК України, здійснюється через належну процедуру виконання ухвали про арешт майна - передачу майна в управління АРМА. Згідно пункту 20 частини першої статті 4 Митного кодексу України митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури. Згідно частин восьмої статті 264 Митного кодексу України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації. Згідно частини першої статті 103 Митного кодексу України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання. Згідно частини третьої статті 108 Митного кодексу України попередньо встановлений строк тимчасового ввезення товарів та/або транспортних засобів комерційного призначення за письмовою заявою власника цих товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженої ним особи може бути продовжений відповідним митним органом. Згідно статті 112 Митного кодексу України митний режим тимчасового ввезення завершується шляхом реекспорту товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, або шляхом поміщення їх в інший митний режим, що допускається цим Кодексом, а також у разі конфіскації товарів, транспортних засобів комерційного призначення, їх повної втрати внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили. Суд, враховуючи ту обставину, що дата 31.07.2018 р., до якої підприємству був продовжений митний режим тимчасового ввезення вагону і яка вказана у митній декларації № UA807010/2018/005124, передує даті 13.08.2018 р., або даті виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2018 р. у справі № 761/27352/18, крім того, передує даті 20.09.2018 р., або даті набрання законної сили ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2018 р. у справі № 761/27352/18, дійшов висновку, що датою порушення митного режиму тимчасового ввезення вагону № 67295014 є 31.07.2018 р., або дата, до якої відповідачем було продовжено товариству митний режим тимчасового ввезення вказаного вагону і яка вказана у останній додатковій митній декларації «ІМ32ДМ» № UA807010/2018/005124. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 р. у справі № 804/401/17; від 23.11.2018 р. у справі № 489/4756/16-а; від 11.11.2019 р. у справі № 487/4899/15-а; від 30.01.2020 р. у справі № 133/1173/17; від 28.04.2020 р. у справі № 822/973/17; від 15.05.2020 р. у справі № 361/6571/16-а). Правова позиція, що початковим моментом порушення може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином, викладена у постанова Верховного Суду від 04.05.2020 р. у справі № 1540/3613/18, від 30.04.2020 р. у справі № 461/6241/17. Отже, враховуючи, що датою початку порушення митного режиму є 31.07.2018 р., враховуючи приписи частини четвертої статті 108 Митного кодексу України, якими законодавчо закріплене лише зупинення перебігу строку тимчасового ввезення при арешті майна, суд встановив, що з 02.03.2020 р., або з дати оголошення ухвали слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва від 02.03.2020 р. у справі № 761/5708/20 про скасування арешту вагонів, і означена ухвала оскарженню не підлягає, порушення митного режиму тимчасового ввезення вагонів слід вважати таким, що продовжилося. Товариством з обмеженою «Рейлтранслогістік» до 31.07.2018 р. не була подана для оформлення митним органом належна митна декларація на продовження митного режиму тимчасового ввезення вагонів або їх реекспорту із України, що свідчить про єдине триваюче з 31.07.2018 р. порушення митного режиму тимчасового ввезення вагонів, яке з 02.03.2020 р. лише продовжилось. Згідно частини першої статті 108 Митного кодексу України строк тимчасового ввезення товарів встановлюється митним органом у кожному конкретному випадку, але не повинен перевищувати трьох років з дати поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення. Згідно пункту 1 частини третьої розділу ІІ наказу Міністерства фінансів України «Про виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму» від 31.05.2012 р. № 657 строк тимчасового ввезення товарів установлюється митним органом у кожному конкретному випадку під час їх митного оформлення з урахуванням пропозиції декларанта, зазначеної в установленому порядку в митній декларації, але не повинен перевищувати трьох років з дати поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення. Суд на підставі вищевказаних норм встановив, що дата 31.07.2018 р., яка вказана у митній декларації «ІМ32ДМ» № UA807010/2018/005124 в якості кінцевої дати, до якої підприємству був продовжений митний режим тимчасового ввезення, встановлена безпосередньо митним органом, отже митний орган, починаючи з 31.07.2018 р., був обізнаний про дату початку порушення митних правил. Згідно частини першої статті 467 Митного кодексу України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються митними органами, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. З урахуванням приписів вищевказаної норми шестимісячний строк для накладення відповідачем адміністративного стягнення за порушення митних правил на особу, яка допустила таке порушення, обчислювався з 31.07.2018 р., або з дати, коли відповідач став обізнаним про порушення митного режиму тимчасового ввезення вагону, та закінчився через шість місяців з цієї дати. Щодо посилання відповідача на дату, з якої ним виявлене правопорушення - 27.07.2020 р., то суд звертає увагу, що відповідач у постанові від 12.11.2020 р. в справі про порушення митних правил № 0840/80700/20 та у відзиві вказує у якості дати встановлення правопорушення 27.07.2020 р., або дату отримання листа АРМА, в якому міститься інформація про ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.03.2020 р. у справі № 761/5708/20 про скасування арешту, втім означений доказ суду не надано. Разом з цим відповідач у протоколі про порушення митних правил від 22.09.2020 р. № 0840/80700/20 в якості доказу виявлення правопорушення послався на лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Магнетіко» від 22.07.2020 р. № 2207, який він отримав 28.07.2020 р. (вх.№ 12008/13). Згідно частини другої статті 77 286 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно статті 491 Митного кодексу України підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій. Суд, враховуючи, що згідно статті 491 Митного кодексу України лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Магнетіко» від 22.07.2020 р. № 2207 не може бути підставою для порушення справи про порушення митних правил, а лист АРМА не наданий, отже відповідно до частини другої статті 77 статті 77 286 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не доведено ту обставину, на яку посилається у постанові від 12.11.2020 р. в справі про порушення митних правил № 0840/80700/20 та у відзиві на позовну заяву. Згідно частини першої статті 495 Митного кодексу України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно пункту 1 частини першої статті 495 Митного кодексу України такі дані встановлюються протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів. Отже протокол про порушення митних правил від 22.09.2020 р. № 0840/80700/20, в якому наявне посилання на лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Магнетіко» від 22.07.2020 р. № 2207 й додана відповідачем копія такого листа розглядається судом окремо та у сукупності з іншими наявними доказами у справі. Суд ставиться критично до доводів позивача в частині протиправних дій третіх осіб, які призвели до порушення його прав, оскільки означене не є предметом розгляду даної справи. Суд, враховуючи викладене, дійшов висновку, що оскаржувана постанова, винесена 12.11.2020 р. Слобожанською митницею Держмитслужби, про накладення на позивача штрафу підлягає скасуванню. На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: granted