Рішення адміністративного суду від 2023-07-24 00:00:00+03

17.01.2023р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнати протиправною бездіяльність щодо розгляду його звернення від 17.10.2022р.; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області розглянути його звернення від 17.10.2022р. щодо перерахунку пенсії на підставі довідки про грошове забезпечення; стягнення компенсації моральної шкоди в розмірі 5000грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на момент звернення до суду відповідачем не розглянуто по суті звернення позивача від 17.10.2022р. щодо перерахунку пенсії на підставі довідки про грошове забезпечення Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Херсонській області» №33/42- 316 від 14.09.2022р., чим порушено вимоги Закону України «Про звернення громадян» та завдано моральну шкоду. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.05.2023р. визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо розгляду звернення [PERSON] від 17.10.2022р.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області розглянути звернення [PERSON] від 17.10.2022р.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні моральної шкоди та ухвалити у цій частині нове про задоволення позовної вимоги. Апелянт зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача він отримав втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, які обумовлені протиправною бездіяльністю відповідача, що свідчить про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню. Судом першої інстанції встановлено, що позивач є пенсіонером МВС, яка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки про грошове забезпечення Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Херсонській області» №33/42- 316 від 14.09.2022р. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 16.11.2022р. №2100-1003-8/18110 повідомлено позивачу, що у зв`язку з тим, що на дату видачі довідки Херсонська міська територіальна громада, на території якої зареєстровано юридичну адресу ДУ «ТМО МВС по Херсонській області», повністю перебувала в тимчасовій окупації, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022р. №75, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області направлено запит до Міністерства внутрішніх справ України щодо підтвердження легітимності видачі довідки про розмір грошового забезпечення від 14.09.2022р. №33/42-316. Після надходження відповіді від Міністерства внутрішніх справ України буде розглянуто заяву щодо проведення перерахунку пенсії. /а.с.13-14/ Не погоджуючись з бездіяльністю щодо розгляду звернення, позивач звернувся до суду з даним позовом. Частиною 1 ст.308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, колегією суддів здійснюється перегляд судового рішення в оскаржуваній апелянтом частині щодо відмови у стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000грн. Перевіривши матеріали справи, судова колегія дійшла до наступних висновків. Так, згідно ч.5 ст.21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. При цьому, згідно ч. 1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20.10.2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22.11.2005). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Разом з тим, в силу ст.1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України). Дана правова позиція викладена у відповідності до постанов Верховного Суду від 13.04.2023 у справі №1.380.2019.005731, від 22.01.2020 у справі №560/798/16-а. При цьому, суд першої інстанції обмежився лише посиланням на недоведеність позивачем заподіяння йому моральних чи фізичних страждань діями чи бездіяльністю відповідача. Водночас, зважаючи на те, що в межах розгляду цієї справи встановлено незаконність спірної бездіяльності відповідача, апеляційний суд дійшов висновку про те, що негативні емоції позивача внаслідок перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із бездіяльністю відповідача, а відтак завдали йому моральної шкоди. Що стосується її розміру, то відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 25.06.2020р. у справі №823/868/18. Таким чином, апеляційний суд доходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди та задоволення позовних вимог у цій частині, так як факт заподіяння позивачу моральної шкоди у зв`язку з неправомірною бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю заподіювача є підтвердженим, а заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди 5000грн. є розумним та справедливим. На підставі викладеного, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції в порядку ст.317 КАС України підлягає частковому скасуванню.

Результат розгляду: granted