Рішення адміністративного суду від 2022-01-31 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, у якому просила суд: - визнати протиправним та скасувати рішення державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Вінниці Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Захаревич О.С. від 04.02.2021 №РВ-0501959212021, яким відмовлено [PERSON] у внесенні змін до відомостей Державного земельного кадастру та Поземельної книги; - зобов`язати державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області внести зміни до відомостей Державного земельного кадастру про зміну виду використання земельної ділянки (в межах однієї категорії земель "Землі житлової та громадської забудови") з кадастровим номером 0510136600:02:051:0036 (місце розташування: [ADDRESS] ), яка належить [PERSON] на праві приватної власності, з «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» на «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови», змінивши код КВЦПЗ з «02.01» на «03.15», та до відомостей Поземельної книги. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.09.2021 у задоволенні позову \~відмовлено. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.09.2021 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач просила відповідача змінити вид використання земельної ділянки з кадастровим номером 0510136600:02:051:0036 в межах однієї категорії земель "Землі житлової та громадської забудови". При цьому, зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не вважається зміною її цільового призначення, а тому не потребує процедур, передбачених ЗК України при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки її затвердження). Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що у даному випадку зміна виду використання земельної ділянки з «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» на «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» призводить до зміни цільового призначення земельної ділянки, а отже має здійснюватись за проектом землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку Управлінням Держкомзему у м. Вінниці Вінницької області 22 липня 2011 року зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером: 0510136600:02:051:0036, площею 0.0678 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - 02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), вид використання - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, категорія земель - землі житлової та громадської забудови. Власницею вказаної земельної ділянки з кадастровим номером: 0510136600:02:051:0036 є [PERSON] . 25.01.2021 [PERSON] звернулася до територіального органу Держгеокадастру у Вінницькій області заяву із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про зміну виду використання земельної ділянки з кадастровим номером 0510136600:02:051:0036, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та належить їй на праві приватної власності, з «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» на «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови», змінивши код КВЦПЗ з «02.01» на «03.15», та про внесення відповідних змін до відомостей Поземельної книги. Рішенням Державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Вінниці Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Захаревич О.С. від 04.02.2021 №РВ-0501959212021 позивачу відмовлено у внесенні вищевказаних відомостей до Державного земельного кадастру та Поземельної книги, у зв`язку із ненаданням заявником документів у повному обсязі, а саме щодо зміни виду використання земельної ділянки. 09.03.2021 представником позивача оскаржено вищезазначене рішення до територіального органу Держгеокадастру - Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, листом від 24.03.2021 року № 0-2-0.2-2856/2-21, відмовило в задоволенні поданої скарги. Не погоджуючись із рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Вінниці Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Захаревич О.С. від 04.02.2021 №РВ-0501959212021, позивач звернулась до суду. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зміна використання земельної ділянки з виду «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» на вид використання «для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови», як того просить позивач, призводить до зміни цільового призначення земельної ділянки. Водночас, зміна цільового призначення земельної ділянки здійснюється за проектами землеустрою щодо її відведення, а відсутність відповідного проекту унеможливлює зміну виду використання земельної ділянки. Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне. Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 статті 193 ЗК України визначено, що державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Згідно ст.20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим. Статтею 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено перелік відомостей про земельну ділянку, які включаються до Державного земельного кадастру, зокрема, цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель). Пунктом «б» ч. 2 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру щодо виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель: - на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; - на підставі письмової заяви власника (користувача) земельної ділянки державної чи комунальної власності, - у разі зміни виду використання земельної ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони); - на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення. Пунктом 69 Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 (Порядок № 1051) визначено, що внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється за заявою згідно з додатком 12 замовника документації із землеустрою та оцінки земель або її розробника від імені замовника, якщо це передбачено договором на виконання відповідних робіт. Заява разом з документацією із землеустрою або оцінки земель, електронним документом та іншими документами, зазначеними у пунктах 91-137 цього Порядку, подається заявником Державному кадастровому реєстраторові особисто або надсилається рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про вручення. Статтею 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що до документації із землеустрою належить і проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який, зокрема, необхідний у випадку зміни цільового призначення земельної ділянки. Відповідно до пункту 70 Порядку №1015 державний кадастровий реєстратор у момент надходження до нього заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, перевіряє: 1) повноваження особи, що звернулася за внесенням відповідних відомостей (змін до них) до Державного \~\~земельного кадастру; 2) наявність повного пакета документів, необхідних для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; 3) розташування об`єкта Державного земельного кадастру на території дії його повноважень; 4) придатність електронного документа для проведення його перевірки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. У разі, зокрема, подання заявником не повного пакета документів Державний кадастровий реєстратор відмовляє такій особі у прийнятті заяви безпосередньо у момент її подання або у день надходження рекомендованим листом зазначених документів за формою згідно з додатком 13 із зазначенням рекомендацій щодо усунення причин, що є підставою для такої відмови. Відповідно до частини 1 статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Частиною 1 статті 20 ЗК України встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Стаття 1 Закону України «Про землеустрій» визначає цільове призначення земельної ділянки як використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Згідно ч. 3 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок. Відповідно до частини 5 статті 20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Отже, цільове призначення конкретної земельної ділянки формується на підставі проекту землеустрою та фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку. Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель (за виключенням земель сільськогосподарського призначення та земель оборони), здійснюється її власником самостійно з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. При цьому, колегія суддів зауважує, що зміна виду використання земельної ділянки (в межах однієї категорії та цільового призначення), яка належить особі на праві приватної власності можлива, але порядок вказаної зміни не врегульовано земельним законодавством України. Виходячи з принципу ЗК України щодо раціонального використання та охорони земель, зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цільового призначення землі. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 26.05.2021 у справі №813/2650/18. Посилання представника в апеляційний скарзі на неможливість врахування висновків постанови Верховного Суду від 26.05.2021 у справі №813/2650/18 та необхідність врахування висновків Верховного Суду, які висловлені у постановах від 10.10.2018 у справі №357/4277/17, від 31.07.2019 у справі №806/5308/15, від 24.03.2020 у справі №640/13670/19 та від 14.07.2020 у справі №916/1998/19, суд вважає безпідставними, адже у вказаній постанові від 26.05.2021 у справі №813/2650/18 містяться висновки щодо застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. З огляду на динамічність практики Верховного Суду, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував останню позицію Верховного Суду. Доводи позивача про те, що в силу вимог частини п`ятої статті 20 ЗК України вона має право самостійно визначати в межах відповідної категорії вид використання земельної ділянки з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки поняття виду використання чинне законодавство не встановлює. Більше того, суд зауважує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель» від 17.06.2020 №711-ІХ, який набув чинності 24.07.2021 року, статтю 20 ЗК України викладено у новій редакції, відповідно до якої поняття виду використання земельної ділянки відсутнє. Таким чином, зміна виду використання земельної ділянки з «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» на «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» призводить до зміни цільового призначення земельної ділянки, а отже має здійснюватись за проектом землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки. Відсутність вказаного проекту є належною та достатньої підставою для відмови у внесенні змін до Державного земельного кадастру та Поземельної книги щодо виду використання земельної ділянки. Встановлено, що разом із заявою від 25.01.2021 [PERSON] не подала проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 0510136600:02:051:0036 зі зміною цільового призначення, що свідчить про правомірність оскаржуваного рішення відповідача та про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Додатково апеляційний суд зазначає, що рішенням 52 сесії 7 скликання Вінницької міської ради від 22.05.2020 №2267 відмовлено [PERSON] в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 0510136600:02:051:0036 зі зміною цільового призначення з «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» на «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» у зв`язку із тим, що за результатами аналізу поданих індивідуальних графічних матеріалів встановлено, що наміри по забудові не відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема ДБН Б.2.2-12:2019 та містобудівним регламентам. На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції \~правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Результат розгляду: denied