Рішення адміністративного суду від 2022-09-22 00:00:00+03

Головне управління ДПС у Вінницькій області звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного підприємства «Будтранс Сервіс-М» про стягнення податкового боргу та накладення арешту. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з рахунків у банках, які обслуговують Приватне підприємство "Будтранс Сервіс-М" (ідентифікаційний код: 35346238, місцезнаходження: 08133, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., м. Вишневе, вул. Першотравнева, 14, приміщення 3, офіс 26), податковий борг у розмірі 217 251,55 грн. (двісті сімнадцять тисяч двісті п`ятдесят одна грн. 55 коп.). В іншій частині в позові відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови накладення арешту на кошти та інші цінності відповідача та ухвалити нове, яким задовольнити адміністративний позов у повному обсязі. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках та з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може продовжити строк розгляду справи, про що постановляє ухвалу. Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку. Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники. З огляду на особливості розгляду даної категорії справ та вищезазначені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що існує необхідність продовження строку розгляду даної справи на розумний строк. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Судом першої інстанції встановлено, що приватне підприємство "Будтранс Сервіс-М" (ідентифікаційний код: 35346238, місцезнаходження: 08133, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., м. Вишневе, вул. Першотравнева, 14, приміщення 3, офіс 26) зареєстровано в якості юридичної особи 20.09.2007 року. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було подано до контролюючого органу наступну звітність: податкову декларацію з плати за землю за 2019 рік від 20.05.2019 року, у якій самостійно визначено суму земельного податку, яка підлягає до сплати, у розмірі 191676,60 грн. за рік, що відповідає сумі щомісячних платежів на рівні 15973,05 грн.; податкову декларацію з плати за землю за 2020 рік від 03.02.2020 року, у якій самостійно визначено суму земельного податку, яка підлягає до сплати, у розмірі 191676,60 грн. за рік, що відповідає сумі щомісячних платежів на рівні 15973,05 грн. З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДПС у Вінницькій області було проведено камеральну перевірку Приватного підприємства "Будтранс Сервіс-М" щодо порушення правил сплати (перерахування) узгодженої суми грошового зобов`язання по платі за землю (орендна плата) за серпень, вересень, жовтень, листопад 2019 року та по платі за спеціальне водокористування надр за 2 квартал 2019 року, та узгодженого податкового повідомлення-рішення по орендній платі за землю від 20.11.2019 №0153955004, за результатами якої складено акт від 02.06.2020 № 11043/50-05/35346238. У вказаному акті контролюючий орган дійшов висновку про порушення відповідачем термінів сплати (перерахування) узгодженого грошового зобов`язання по орендній платі за землю, рентній платі за спеціальне використання надр та узгодженого повідомлення-рішення від 20.11.2019 року №0153955004 на суму 82141,15 грн., відповідальність за що передбачена пунктом 121.6 статті 126 глави 11 розділу ІІ Податкового кодексу України. На підставі висновків акта перевірки Головним управлінням ДПС у Вінницькій області були прийняті такі податкові повідомлення-рішення від 03.07.2020 року: № 0056885004, яким відповідачу нарахований штраф у розмірі 2296,64 грн.; № 0056875004, яким відповідачу нарахований штраф у розмірі 9583,10 грн.; № 0056865004, яким відповідачу нарахований штраф у розмірі 2251,74 грн. Копії вказаних податкових повідомлень-рішень були отримані відповідачем 31.07.2020 року, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення з відміткою про вручення. Головним управлінням ДПС у Вінницькій області було проведено камеральну перевірку Приватного підприємства "Будтранс Сервіс-М" щодо порушення правил сплати (перерахування) узгодженої суми грошового зобов`язання по платі за землю за 2019 року, за результатами якої складено акт від 13.11.2020 № 2898/02-32-04-11/35346238. У вказаному акті контролюючий орган дійшов висновку про порушення відповідачем термінів сплати (перерахування) узгодженого грошового зобов`язання по орендній платі за землю, на суму 2840,50 грн., відповідальність за що передбачена пунктом 121.6 статті 126 глави 11 розділу ІІ Податкового кодексу України. На підставі висновків акта перевірки Головним управлінням ДПС у Вінницькій області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.12.2020 року №0026570411, яким за затримку на 235, 189 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 2840,50 грн. зобов`язано відповідача сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 568,10 грн. Копія вказаного податкового повідомлення-рішення була отримана відповідачем 18.12.2020 року, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення з відміткою про вручення. 10.02.2020 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області була виставлена та направлена відповідачу податкова вимога форми «Ю» № 1686-50 про сплату боргу у сумі 15967,59 грн, яка була повернута до контролюючого органу за закінченням терміну зберігання. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу. Згідно з п. 94.6 ст. 94 Податкового кодексу України арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду. Положення пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України передбачають, що умовами для накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків є наявність податкового боргу, а також відсутність або недостатність майна або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу. Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 14 лютого 2019 року у справі № 813/4345/16, 11 червня 2019 року у справі № 826/16002/14, від 19 вересня 2019 року у справі № 804/17275/14, про те, що пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України передбачені додаткові та самостійні випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені у ст. 94 цього Кодексу. Наявність у приватного підприємства «Будтранс Сервіс-М» податкового боргу в розмірі 217 251,55 грн підтверджується матеріалами справи. Підстав вважати, що протягом розгляду справи розмір податкового боргу змінився - судом не встановлено. Разом з тим, звертаючись до суду із адміністративним позовом та апеляційною скаргою, Головне управління ДПС у Вінницькій області не довело наявності іншої обов`язкової умови для накладення арешту на кошти платника податків, а саме - відсутність майна та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу. У відповідності до п. 87.2 ст. 87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами. Перелік об`єктів, які не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків, зазначені у п. 87.3 ст. 87 Податкового кодексу України. Дослідивши надану позивачем Інформацію від 16.04.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, з якої вбачається відсутність в реєстрах інформації щодо перебування у власності Приватного підприємства "Будтранс Сервіс-М" будь-якого нерухомого майна. Також позивачем додано лист Територіального сервісного центру МВС №0541 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС у Вінницькій області від 24.03.2021 року №31/2/0541-662 про відсутність інформації щодо наявності транспортних засобів, зареєстрованих за вказаною юридичною особою. Інформація аналогічного характеру викладена в листі Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області від 15.02.2021 року №6114/5. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з частиною першою статті 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Статтею 181 Цивільного кодексу України визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Згідно частиною першою статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. У справі, що розглядається, контролюючим органом не було надано та не було доведено належними та допустимими доказами відсутність у відповідача майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу. Зокрема, контролюючим органом не було зроблено запити до відповідних установ про наявність зареєстрованих за платником податків земельних ділянок, цінних паперів, корпоративних прав, прав інтелектуальної власності, різного роду устаткування, обладнання тощо. Позивачем не надані докази вжиття ним заходів щодо встановлення факту наявності або відсутності у відповідача готівкових коштів, зокрема, у касі підприємства. Позивачем також не було надано відомостей щодо виходу на адресу місцезнаходження відповідача і опису наявного там майна. З огляду на ненадання контролюючим органом доказів відсутності у відповідача майна та/або того, що його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу, суд вважає, що підстави для накладення арешту на кошти та інші цінності відповідача, що знаходяться в банку, відсутні. Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 28.07.2021 року у справі №825/2351/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 98614789), 10.12.2020 року у справі № 520/6837/19, від 14.05.2020 року у справі №820/5660/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 89251708) та від 28.08.2019 року у справі №825/2146/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 83883641). З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про частове задоволення адміністративного позову. Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied