Рішення адміністративного суду від 2022-02-09 00:00:00+02

Головне управління Державної податкової служби у м.Києві звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення податкового боргу. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року закрито провадження у справі. Повернуто позивачу п`ятдесят відсотків судового збору сплаченого при зверненні із позовною заявою у розмірі 1135 грн. Не погоджуючись з таким судовим рішенням в частині стягнення судового збору, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині повернення судового збору та ухвалити в цій частині рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат зі сплати судового збору у розмірі 2270 грн. за подання позову. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків. Як вбачається зі змісту адміністративного позову, позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення податкового боргу. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2021 витребувано у Головного управління ДПС у м. Києві інформацію щодо сплати відповідачем податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 29.10.2021 на адресу суду першої інстанції від Головного управління ДПС у м. Києві надійшла заява про відмову від позову та повернення позивачу сплаченого судового збору. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року закрито провадження у справі. Повернуто позивачу п`ятдесят відсотків судового збору сплаченого при зверненні із позовною заявою у розмірі 1135 грн. Спірним питанням у даній справі (в рамках апеляційної скарги) є питання розподілу судових витрат. Відповідно до частин 1,2 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Частиною другою цієї ж статті визначено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. За приписами статті 142 КАС України, якій кореспондують норми частин третьої, четвертої статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі вирішення справи шляхом примирення, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У разі вирішення справи шляхом примирення, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги. Водночас відповідно до статті 140 КАС України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача. Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що частина перша статті 142 КАС України стосується повернення судового збору позивачу з відповідного бюджету у зв`язку із відмовою позивача від позову. Ця норма не пов`язана зі статтями 139, 140 КАС України, оскільки не регулює питання стягнення з однієї сторони на користь іншої судового збору в порядку розподілу судових витрат. Питання повернення судового збору та розподілу судових витрат мають різну правову природу, не є пов`язаними, а підстави та порядок їх застосування регулюються по-різному. Зокрема, частина перша статті 142 КАС України може бути застосована у тому випадку, коли має місце відмова позивача від позову, що не пов`язана із задоволенням його відповідачем після подання позовної заяви, оскільки у такому випадку розподіл судових витрат згідно частини першої статті 140 КАС України не здійснюється. Разом з тим, якщо позивач відмовився від позову внаслідок його задоволення відповідачем після подання позовної заяви, то цілком обґрунтованим є покладення на відповідача обов`язку відшкодувати понесені позивачем витрати як міра відповідальності за поведінку, яка змусила позивача вирішувати спір у судовому порядку. Судом встановлено, що провадження у даній справі відкрито ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 07 травня 2021 року. 08 червня 2021 року до суду від відповідача надійшла заява про погашення податкового боргу, до якої долучено платіжне доручення від 21 травня 2021 року. 29 жовтня 2021 року до суду від позивача надійшло клопотання про відмову від позову внаслідок погашення відповідачем податкового боргу та про повернення судового збору за звернення з позовною заявою. Суд першої інстанції закрив провадження у справі, задовольнивши заяву позивача про відмову від позову, а тому цілком обґрунтованим є покладення на відповідача обов`язку відшкодувати понесені позивачем витрати як міра відповідальності за поведінку, яка змусила позивача вирішувати спір у судовому порядку. Аналогічні висновки містяться і в постановах Верховного Суду від лютого 2020 року у справі № 260/1378/18 та від 03 лютого 2021 року у справі № 200/6826/20-а, від 07 вересня 2021 року у справі № 380/3138/20. Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що судом першої інстанції при розгляді питання про відшкодування понесених позивачем витрат на сплату судового збору, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми процесуального права, які регулюють спірні правовідносини. Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Результат розгляду: granted