Рішення адміністративного суду від 2023-03-14 00:00:00+02

22.02.2022 [PERSON] звернувся в суд із позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - Управління), просив суд: зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області здійснити доплату середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним поновленням на роботі у сумі 2551,2 гривень; визнати протиправним наказ № 10 від 21.01.2022 Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області по особовому складу «Про призначення підполковника поліції [PERSON] (0073019) старшим дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з посадовим окладом 2500 гривень, установивши відповідно до постанови КМУ від 11.11.2015 № 988, пункту 4 розділу II наказу МВС України від 06.04.2016 № 260 надбавку за специфічні умови з проходженням служби в поліції в розмірі 45 відсотків, звільнивши його з посади старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління цього ж ГУНП, 24 січня 2022 року», скасувати такий, поновивши [PERSON] на посаді старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Закарпатській області; зобов`язати Головне управління Національної поліції України здійснити доплату заробітної платити, яка утворилася у результаті протиправного та незаконного переміщення з посади старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Закарпатській області на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року позов задоволено частково: стягнуто з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді з 12.01.2022 по 17.01.2022, в розмірі 2 551,20 грн. У задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Суд першої інстанції вказав, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Суд першої інстанції зазначив, що обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. Суд першої інстанції вказав, що в період з 12.01.2022 по 17.01.2022 рішення суду в добровільному порядку не було виконане, а тому наявні правові підстави для притягнення відповідача до відповідальності шляхом стягнення на користь позивача середнього заробітку за цей період. Суд першої інстанції зазначив, що період затримки виконання рішення з 12.01.2022 по 17.01.2022 становить 5 днів, а розмір середньоденного заробітку позивача 510,24 грн. (встановлено рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 у справі № 260/1727/21), тому сума середнього заробітку позивача за 5 днів затримки виконання рішення суду про негайне поновлення на роботі, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 2551,20 грн. Щодо позовних вимог визнати протиправним і скасувати наказ № 10 від 21.01.2022 «По особовому складу» та зобов`язати відповідача здійснити доплату заробітної платити, яка утворилася у результаті протиправного та незаконного переміщення з посади старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Закарпатській області на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, то суд першої інстанції вказав, що при винесені такого Наказу дотримано всіх норм чинного законодавства, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові, [PERSON] подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року в оскаржуваній частині та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що спірний наказ від 21.01.2022 №10о/с виданий на підставі доповідної записки заступника начальника ГУНП начальника слідчого управління підполковника поліції Йовенка І.І., що не є підставою для підготовки та видачі наказу. Скаржник вказує, що вимога щодо наявності присвоєного спеціального звання «капітан поліції» при заміщенні на посадах тих чи інших органах Нацполіції не означає про рівнозначність посад. Скаржник зазначає, що відповідачем не встановлювались такі результати виконання покладених на позивача обов`язків та/або його професійні, особистісні якості, які б давали підстави для переміщення його на іншу посаду. Вважає, що суд першої інстанції повинен був при вирішенні спору застосувати норми КЗпП України. Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України не відповідає. Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, [PERSON] з 1997 року проходив службу в органах внутрішніх справ на різних посадах, у лютому 2020 року призначений на посаду старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Закарпатській області. Наказом Головного управління Національної поліції «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Тячівського районного відділу поліції та слідчого управління ГУНП в Закарпатській області» від 09.04.2021 №830 [PERSON] притягнено до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції. Наказом Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області №82 від 12.04.2021 «По особовому складу» [PERSON] звільнено зі служби в поліції. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року, залишеним без змін постановою від 14 квітня 2022 року, визнано протиправними та скасовано накази № 830 від 09.04.2021, № 82 о/с від 12.04.2021. Поновлено підполковника поліції [PERSON] на посаді старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 13 квітня 2021 року. Стягнуто з Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 квітня 2021 року по 11 січня 2022 року в сумі 139 295,52 грн.(сто тридцять дев`ять тисяч двісті дев`яносто п`ять) гривень 52 копійки. Рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді старшого слідчого відділу розслідування злочині у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та стягнення на користь [PERSON] заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 15 052,06 грн підлягало до негайного виконання. 17 січня 2022 року Головним управління Національної поліції в Закарпатській області видано Наказ за № 7 о/с «По особовому складу», відповідно до якого, на підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року скасовано пункт наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 09 квітня 2021 року № 830 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Тячівського районного відділу поліції та слідчого управління ГУНП в Закарпатській області» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції підполковника поліції [PERSON] (0073019) та пункт наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 12 квітня 2021 року № 82 о/с у частині звільнення зі служби в поліції підполковника поліції [PERSON] (0073019), старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, відповідно до частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» за п.6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) та поновлено [PERSON] на посаді старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, з 13 квітня 2021 року (а.с.12). Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 10 від 21.01.2022 «По особовому складу» відповідно до пункту 2 частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» призначено підполковника поліції [PERSON] старшим дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з посадовим окладом 2 500 грн., установивши відповідно до постанови КМУ від 11.11.2015 №988, п.4 розділу ІІ наказу МВС України від 06.04.2016 №260 надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції в розмірі 45 відсотків, звільнивши з посади старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління цього ж ГУНП, з 24 січня 2022 року. Підстава: доповідна записка заступника начальника ГУНП начальника слідчого управління полковника поліції [PERSON] від 21.01.2022. Вважаючи, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року виконано невчасно, а Наказ № 10 від 21.01.2022 видано протиправно, [PERSON] звернувся з позовом до суду. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, суд апеляційної інстанції враховує наступне. Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного наказу (далі Закон № 580-VIII). Відповідно до положень статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України. Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону № 580-VIII). Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 65 Закону № 580-VIII переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону. Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення (частина 8 статті 65 Закону № 580-VIII). Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський (частина 9 статті 65 Закону № 580-VIII). З метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 №1235 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі Порядок №1235) Відповідно до розділу ІІ Порядку №1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності є, зокрема, переміщення по службі. Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Порядку №1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу. Такими документами є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення. Спір у цій справі виник у зв`язку з переміщенням позивача з 24.01.2022 з посади старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області. Як вбачається з відзиву на позовну заяву відповідач вважає, що таке призначення позивача на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснено з дотриманням всіх норм чинного законодавства, а за обома посадами передбачено граничне спеціальне звання капітан поліції. Надаючи правову оцінку аргументам сторін в цій частині, суд апеляційної інстанції вважає найперше за необхідне зазначити, що як вбачається з аналізу положень статті 65 Закону №580-VIII для цілей застосування вказаної статті поняття «переміщення» та «переведення» є тотожними й під ними розуміється зміна таких умов служби в поліції як посада (посадових обов`язків) та/або місця несення служби. Вказане відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 17 жовтня 2019 року в справі №420/5192/18, від 12 травня 2022 року в справі №400/2741/19, від 26 січня 2021 року у справі № 826/10785/17. Переміщення (переведення) поліцейського може відбуватися за ініціативою поліцейського або ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Підставою для переміщення поліцейського за ініціативою начальників є скорочення штатів, проведенням реорганізації; необхідність проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними умовами, службова необхідність - для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби. Відповідно до долученої до матеріалів справи копії доповідної записки заступника начальника ГУНП начальника слідчого управління полковника поліції Йовенка І.І. від 21.01.2022, яка стала підставою для видачі оскаржуваного наказу, позивача запропоновано призначити на вакантну посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з метою недопущення випадків аналогічних до тих, які були підставою для попереднього звільнення позивача зі служби, та в інтересах служби. Суд апеляційної інстанції, передусім звертає увагу, що доповідна записка не віднесена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 №1235 до переліку документів з питань проходження служби, які є підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу. Крім того, переміщення поліцейського з ініціативи начальників повинно переслідувати легітимну мету та бути пов`язаним з певними об`єктивними чинниками - інтересами служби. У будь-якому разі воно не може бути прихованою формою покарання, що не відповідає меті цього інституту, а поліцейські повинні мати засоби правового захисту від незаконного переміщення. Законом №580-VIII встановлені підстави переміщення поліцейського та осіб, які можуть ініціювати переміщення, проте Законом №580-VIII не встановлено, чи вимагається згода поліцейського на таке переміщення. За умови неповного і нечіткого регулювання окремих питань, які виникають у відносинах, пов`язаних із вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, в якій подібні питання унормовані законодавством про працю, останнє може бути застосоване до цих відносин субсидіарно. Статтею 32 Кодексу законів про працю України, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного наказу, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Отже, переміщення поліцейського в інтересах служби можливо лише за умови надання поліцейським згоди на таке переміщення. Така правова позиція в тотожних за змістом правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 17.10.2019 в справі № 420/5192/18, від 26 січня 2021 року у справі №826/10785/17, від 12 травня 2022 року у справі №400/2741/19. Згоди на відповідне переміщення позивач не надавав. Належні та допустимі докази протилежного в матеріалах справи відсутні, відповідачем такі суду першої та апеляційної інстанцій не надані. Щодо питання рівнозначності посади, яку займав позивач та посади на яку здійснено переміщення, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на постанову Верховного Суду від 30 вересня 2020 року №640/20160/18, де сформовано висновок щодо правильності застосування норм матеріального права при визначенні рівнозначних посад поліції для цілей переміщення поліцейських на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби. У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що служба в поліції за своїм змістом є державною службою особливого характеру, у зв`язку з чим, в частині, що не врегульована Законом №580-VIII, до спірних правовідносин може бути застосований Закон України «Про державну службу» №889-VIII. Водночас за визначенням, неведеним у частині 2 статті 2 Закону №889-VIII, рівнозначною посадою є посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу. Відповідно до частини 2 статті 51 Закону №889-V схема посадових окладів на посадах державної служби та умови оплати праці державних службовців, з якими укладаються контракти про проходження державної служби, визначаються Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Оскільки відповідно до додатку 10 до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 розмір посадового окладу за посадою «старшого слідчого» відповідно до Схеми посадових окладів поліцейського апарату головних управлінь Національної поліції становить 2600 грн, а розмір посадового окладу за посадою «старшого дільничного офіцера поліції» відповідно до Схеми посадових окладів поліцейських управлінь поліції, відділів (відділень) поліції, що не входять до складу управлінь поліції, становить 2500 грн., а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що такі не можна вважати рівнозначними. Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. За встановлених обставин та нормативно-правового регулювання, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що переміщення позивача відповідно до Наказу №10 о/с від 21.01.2022 здійснено відповідачем без дотримання законодавчо встановленого порядку, за відсутності правових підстав для такого переміщення на посаду, яку не можна вважати рівнозначною, що не враховано судом першої інстанції при постановлення оскаржуваного рішення. Отже, наявні правові підстави для визнання протиправним та скасування Наказу № 10 від 21.01.2022. Щодо вимог позивача про поновлення його на посаді старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Закарпатській області, то суд апеляційної інстанції зауважує, що за своєю сутністю вимога про поновлення у трудових відносинах (відносинах служби) є вимогою про їх відновлення, в разі їх припинення з проведенням повного розрахунку. В даному випадку відносини служби між позивачем та відповідачем не припинялись, а лише відбулось протиправне переміщення за посадою. Отже, скасування в судовому порядку Наказу №10 о/с від 21.01.2022 є підставою відновлення обов`язків служби за посадою, з якої позивача протиправно переміщено - посадою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Закарпатській області. Оскільки позовна вимога про зобов`язання Головного управління Національної поліції України здійснити доплату грошового забезпечення, яка утворилася у результаті переміщення, є похідною від розглянутої позовної вимоги, а тому така підлягає задоволенню з 24.01.2022 з врахуванням проведених позивачу виплат за посадою старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області. Оскільки сторони не оскаржують рішення суду в частині задоволення позову, то в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції. Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. З огляду на викладене, враховуючи положення ст.317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що при винесені рішення суд першої інстанції в оскаржуваній частині неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції слід в цій частині скасувати.

Результат розгляду: partial