Рішення адміністративного суду від 2022-10-18 00:00:00+03

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, мотивуючи його тим, що вимога №Ф-26248-51 від 28.09.2021 була сформована податковим органом за період із 2017 - 2020 рр. у зв`язку із тим, що вона була зареєстрована фізичною особою-підприємцем і зобов`язана була сплачувати мінімальний страховий внесок незалежно від фактичного отримання доходу від діяльності. Однак, позивач вважає сформовані податковим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) протиправними і такими, що підлягають скасуванню, оскільки у період 2017-2020 роки органами соціального захисту населення було здійснено нарахування та сплату за позивача єдиного соціального внеску. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС в Одеській області від 28.09.2021 за №Ф-26248-51 про сплату [PERSON] боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 37788,74 грн. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що згідно відомостей з облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів загальна сума заборгованості позивача становить 37788,74 грн. На підставі цих даних ГУ ДПС в Одеській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-26248-51 від 28.09.2021 року зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 37788,74 грн., відповідно до вимог чинного законодавства. На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав: Судом першої інстанції встановлено, що згідно відомостей наявних в Єдиному державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що [PERSON] перебуває на обліку як фізична особа-підприємець з 26.11.2008 (а.с.20, 22-23). При цьому, з 2015 року отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дітей (а.с.45-56). 28.09.2021 року ГУ ДПС в Одеській області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-26248-51 від 28.09.2021 на суму 37788,74 грн (а.с.81), яка отримана позивачем 11.10.2021 (а.с.10-11). Крім цього, 16.02.2022 року старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савченко С.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №68629990 про стягнення заборгованості у розмірі 37788,74 грн на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-26248-51 У від 28.09.2021 (а.с.31-32). Вважаючи вказану вимогу про сплату боргу протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом. Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги зазначив, що застрахована особа може не здійснювати підприємницьку діяльність у випадку догляду за дитиною віком до трьох років та отримання допомоги при народженні дитини, при цьому, самостійно не сплачує єдиний внесок, а отримує щомісячну допомогу, на яку нараховується та з якої сплачується єдиний внесок. На думку суду, відповідач не довів правомірності оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.09.2021 за №Ф-26248-51 на суму 37788,74 грн, а тому вона є протиправною та підлягає скасуванню. Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI). Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Відповідно до абз.3 ч.8 ст.9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Відповідно до ч.2 ст.6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску. Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI передбачено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Частиною четвертою статті 4 Закону №2464-VI передбачено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону №2464-VI, які набрали чинності з 01.01.2017 року, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами- підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які проводять незалежну професійну діяльність. Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI). З 01.01.2017 року діяло правило, відповідно до якого у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Відповідно до Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» це положення має таку редакцію: «У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску». За визначеннями, наведеними у пунктах 4, 5 частини першої ст. 1 Закону №2464-VI, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця; тоді як, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок. Відповідно до ч.5 ст.8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску. Відповідно до абз.3 ч.8 ст.9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Частиною другою статті 25 Закону №2464-VI передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Абзацом 1 частини четвертої цієї статті визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449, врегульований порядок стягнення заборгованості з платників. Відповідно до пункту 1 вказаного розділу до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. Пунктом 2 розділу VI Інструкції передбачено, що у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого, платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Отже, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності. Поряд з цим, у випадку отримання застрахованою особою у встановленому порядку щомісячної соціальної допомоги (в тому числі по догляду за дитиною), на яку нараховується та з якої сплачується єдиний внесок у мінімальному розмірі, обов`язок сплати такою особою, що зареєстрована як фізична особа - підприємець, єдиного внеску не виникає. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 240/144/19 та від 27.04.2020 у справі № 120/581/19-а. З матеріалів справи вбачається, що згідно антегроманої картки платника податків, сума заборгованості позивача зі сплати ЄСВ виникла за період з 2017 по 2020 рік. Водночас, згідно довідкою Форми ОК-5 Пенсійного фонду України Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соцiального страхування (Індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] ), Управлінням соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради та Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради сплачено за позивача ЄСВ у спірний період (а.с.24-26). Тобто, у період, за який відповідачем було нараховано заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивача органами соціального захисту населення було здійснено нарахування та сплату зазначеного внеску. Доказів того, що позивач у період 2017-2020р. здійснювала підприємницьку діяльність та отримувала доходи від підприємницької діяльності до суду надано не було. За приписами абз.7,12 п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, усиновленні дитини. Відповідно до абз.3 п.1 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI, нарахування та сплата єдиного внеску за платників, зазначених у абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, але не менше мінімального страхового внеску за кожну особу. Відповідно до підпункту 2 пункту 1 Порядку нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 №178 (далі - Порядок №178), цей Порядок визначає механізм сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за: осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або допомогу при народженні дитини, при усиновленні дитини. Пунктом 2 Порядку №178 передбачено, що єдиний внесок нараховується: за осіб, зазначених у підпункті 2 пункту 1 цього Порядку, - на суми допомоги при народженні дитини (крім суми, яка виплачується одноразово) та/або суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, нарахованої за базовий звітний період. Відповідно до пункту 3 Порядку №178, єдиний внесок нараховується у розмірі 22 відсотки суми грошового забезпечення, допомоги або компенсації. Підпунктом 2 пункту 4 Порядку № 178 передбачено, що обчислення єдиного внеску провадиться такими платниками єдиного внеску (далі - платники): структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі утворення) рад - за осіб, зазначених у підпунктах 2-4 пункту 1 цього Порядку. Отже, застрахована особа може не здійснювати підприємницьку діяльність у випадку догляду за дитиною віком до трьох років та отримання допомоги при народженні дитини, при цьому, самостійно не сплачує єдиний внесок, а отримує щомісячну допомогу, на яку нараховується та з якої сплачується єдиний внесок. Оскільки, позивач отримувала допомогу при народженні дитини, колегія суддів вважає, що Головним Управлінням ДПС в Одеській області протиправно сформовано [PERSON] вимогу про сплату боргу (недоїмки). Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання апелянта на те, що згідно відомостей з облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів загальна сума заборгованості позивача становить 37788,74 грн., а тому на підставі цих даних ГУ ДПС в Одеській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-26248-51 від 28.09.2021 року зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 37788,74 грн., відповідно до вимог чинного законодавства. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги [PERSON] про визнання протиправною та скасування податкової вимоги належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними матеріалами справи та підлягають задоволенню. Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається. Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied