Рішення адміністративного суду від 2022-01-11 00:00:00+02

у серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до військової частини [NUMBER] (в/ч [NUMBER] ) в якому просив: -визнати протиправними дії в/ч [NUMBER] щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018; - стягнути з в/ч [NUMBER] на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з врахуванням проведеного розрахунку у сумі 40539,27 грн. з встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) січень 2014 року. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність в/ч [NUMBER] щодо ненарахування та невиплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за періоди з 01.01.2016 по 28.02.2018. Зобов`язано в/ч [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за періоди з 01.01.2016 по 28.02.2018. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись з прийнятим рішенням в частині відмовлених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] проходив військову службу у в/ч [NUMBER] . Наказом командира В/ч [NUMBER] (по особовому складу) від 02.04.2021 № 13-рс старшого прапорщика [PERSON] звільнено з військової служби у запас за п. "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5\~ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Також, згідно наказу командира В/ч [NUMBER] (по стройовій частині) 04.06.2021 №116 позивача з 04.06.2021 виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Проте, на думку позивача, на день виключення зі списків особового складу він не отримав в повному обсязі кошти, на які має право за час проходження військової служби, а саме не була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018. Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з\~ огляду на наступне. Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Так, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII (Закон №1282-XII). Відповідно до ст. 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Згідно зі ст. 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Згідно з ч.1 ст. 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Відповідно до ч. 2ст.5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Згідно зі ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-III законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (Порядок №1078). Відповідно до п. 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку №1078). Згідно з п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. Із матеріалів справи встановлено, що за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 позивачу не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що свідчить про протиправну бездіяльність в/ч [NUMBER] , оскільки будь-які дії стосовно вказаних виплат відповідачем не вчинялися. При цьому, відсутність механізму виплати індексації не може позбавляти позивача права на отримання належних йому сум невиплаченого доходу. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що не нарахування та не виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 є протиправною, а тому належить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року. Стосовно визначення базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що саме в процесі виконання рішення суду першої інстанції відповідачем, в порядку встановленому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядком №1078, буде визначено базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення позивача. Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що захисту підлягає лише вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимога позивача щодо прийняття судом рішення в частині базового місяця, \~є передчасною та задоволенню не підлягає. Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення. Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги. Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Результат розгляду: denied