Рішення адміністративного суду від 2022-07-21 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] , ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до [INFO] (далі - відповідач, [INFO]), в якому просив визнати протиправними дії начальника [INFO] полковника [PERSON] та скасувати постанову від 21.02.2022 N 7 про адміністративне правопорушення. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що спірною постановою відповідача його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Вважав, що кваліфікація правопорушення є помилковою, оскільки на момент його скоєння (жовтень 2005 року) в Україні не було ні особливого, ні воєнного стану, відтак відповідач повинен був прийняти рішення згідно законодавства чинного саме жовтень 2005 року. Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 04 травня 2022 року позов задоволено: - скасовано постанову начальника [INFO] [PERSON] від 21.02.2022 року N 7 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 2 ст. 210 КУпАП та накладення штрафу в сумі 850 гривень 00 копійок; - стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача [PERSON] 496.20 грн. сплаченого судового збору; - в іншій частині позовних вимог відмовлено. Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на час скоєння позивачем правопорушення норма ч.2 ст.210 КУпАП не діяла, а відтак підстав для притягнення позивача до відповідальності немає. В контексті такого висновку суд першої інстанції також зазначив, що правопорушення, передбачене ч.2 ст.210 КУпАП, не має триваючого характеру, а відтак до адміністративної відповідальності позивача притягнуто із порушенням встановлених КУпАП строків. Щодо решти вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що такі задоволенню не підлягають, оскільки вимога про визнання дій відповідача протиправними виходить за межі прав суду при розгляді справ передбачених ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати повністю оскаржене рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що правопорушення передбачене ч.2 ст. 210 КУпАП має триваючий характер, а відтак строки притягнення до відповідальності повинні обчислюватись починаючи з моменту його виявлення. Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про судове засідання повідомлені згідно вимог статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. За правилами ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись із доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду наступне. Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] 14.10.2005 звільнений з органів внутрішніх справ. 14.02.2022 начальник першого відділу [INFO] підполковник [PERSON]. склав протокол N 7 про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП стосовно [PERSON] . Зі змісту згаданого протоколу судом з`ясовано, що [PERSON] 10.02.2022 звернувся у перший відділ [INFO], як військовозобов`язаний рядового запасу, із заявою про взяття його на військовий облік. Під час перевірки витягу з наказу про звільнення з ОВС N 592 о/с від 17.10.2005 виявлено, що [PERSON] не став на військовий облік з 17.10.2005 у встановлений законом строк, чим порушив вимоги ч. 11 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Бездіяльність [PERSON] пояснив своєю відсутністю на території України у період з 13.01.2006 по 2015 рік про що зазначено у згаданому протоколі. 21.02.2022 начальник [INFO] полковник [PERSON]. виніс постанову N 7 за справою про адміністративне правопорушення, якою притягнув [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП, та наклав стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень. Не погодившись із рішенням відповідача позивач звернувся в суд з позовом. Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції апеляційний суд враховує наступне. Статтею 210 КУпАП України передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. В частині другій цієї ж статті передбачена відповідальність за повторне вчинення такого правопорушення, а також вчинення такого порушення в особливий період. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу України» (далі - Закон № 2232-XII). Як підтверджується витягом з наказу Львівського міського управління УМВСУ у Львівській області N 592 о/с від 17.10.2005, у відповідності з положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ 14.10.2005, [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил України. За змістом ст.27, 33, 37 Закону № 2232-XII в редакції від 17.03.2005 громадяни, звільнені з військової служби зараховуються в запас. Взяттю на військовий облік у військових комісаріатах підлягають громадяни звільнені зі служби Міністерства внутрішніх справ України у запас Збройних сил України. При цьому, для постановки на військовий облік усі військовозобов`язані повинні у семиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів за місцем постійного або фактичного проживання. Тобто, на час звільнення з органів внутрішніх справ, станом на 14.10.2005 року, [PERSON] був зобов`язаний до 21.10.2005 року стати на військовий облік в м. Броди, оскільки місцем постійного проживання було м.Броди. Зазначених дій позивач не вчинив, чого й сам не заперечує. Разом з тим, за доводами позивача, з якими погодився й суд першої інстанції, правопорушення передбачене ст. 210 КУпАП не є триваючим, а тому строки для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності закінчились. Суд вважає таку позицію помилковою з огляду на наступне. Згідно з частиною першою статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону. В контексті правопорушення передбаченого ст.210 КУпАП та обставин справи слід зазначити, що протиправного характеру поведінка позивача набуває після закінчення встановленого законом строку для постановки на військовий облік. Разом з тим, завершення цього строку не позбавляє позивача обов`язку стати на облік, а відтак подальше невиконання цього обов`язку є вчиненням особою порушення правил військового обліку і таке буде вважатись припиненим лише з моменту його виконання. Відтак, на думку апеляційного суду, вчинене позивачем правопорушення має триваючий характер, а відтак строки притягнення до відповідальності слід обчислювати саме з моменту його виявлення. В той же час слід зазначити, що поведінка позивача мала протиправний характер у період з жовтня 2005 року по 10 лютого 2022 року. За цей період стаття 210 КУпАП мала кілька редакцій. Так, норма ст. 210 КУпАП станом на 14.10.2005 року мала наступну редакцію: «Порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин або несвоєчасне подання в обліковий орган, де вони перебувають на військовому обліку, відомостей про зміну місця проживання, освіти, місця роботи, посади, а також порушення порядку проходження навчальних зборів (занять) у навчальних закладах Товариства сприяння обороні України та професійно-технічних навчальних закладах - тягнуть за собою накладення штрафу від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті або частиною першою статті 211 цього Кодексу, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.» Редакція ст. 210 КУпАП, на підставі якої позивача притягнуто до відповідальності, введена в дію на підставі Закону України №1357-IX від 30 березня 2021 року. За визначенням наявним в Законі України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Особливий період розпочався з 17 березня 2014 р., коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 р. № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого встановленим порядком, оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період. У період з 17 березня 2014 року по 10 лютого 2022 року позивач на військовий облік не став, відтак його бездіяльність охоплюється диспозицією ч.2 ст. 210 КУпАП. За правилом ч.2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень. Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч.2 ст. 210 КУпАП. В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, дійшов помилкового висновку, а відтак неправильно вирішив спір, що є підставою для скасування судового рішення відповідно до положень статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно положень ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Результат розгляду: denied