Рішення адміністративного суду від 2022-02-03 00:00:00+02

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся [PERSON] з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області в якому просив суд: -визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 02.07.2021 №555 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейських ГУНП в Харківській області» в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення капітана поліції [PERSON] зі служби в поліції; -поновити [PERSON] на посаді старшого оперуповноваженого СКП ВГ1 №1 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області з моменту звільнення з 02.07.2021; -стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь [PERSON] заробітну платню за період з 02.07.2021 (з дати звільнення наказом ГУ НП в Харківській області від 02.07.2021 №555) по дату вступу в силу постанови суду за даним позовом; -стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,84 (десять тисяч) грн. 84 коп. В обґрунтування позовних вимог вказав, що оскаржуваний наказ прийнятий відповідачем без урахування усіх обставин, відтак є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 року у задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Харківській про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати- відмовлено. Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції. Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що належним доказом наявності порушень вимог п.1. п.2. ч.1, ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про Національну поліцію», п.б.п.7. Розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах ( підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВСУ від 08.02.2019 р. № 100 , п.1. п.2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВСУ від 09.11.2016 р. № 1179, п.1.ч.3.ст.1, п.6 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту національної поліції України,- в розумінні вимог ч.2 ст. 74 КАСУ,- є наявність обвинувального вироку суду в кримінальному провадженні за № 42020220000000537 від 17.11.2020 р. Однак, на момент прийняття спірного рішення судом першої інстанції в справі № 520/13019/21 не існувало та не існує і на цей час обвинувального вироку в цьому кримінальному провадженні. Так, позивач зазначає, що висновки службового розслідування при таких обставинах не можуть розглядатися певним засобом доказування в розумінні ч.2 ст. 74 КАСУ в зв`язку з тим, що таким певним доказом в нашому випадку може бути лише кінцеве процесуальне рішення по кримінальному провадженню № 42020220000000537 від 17.11.2020 р. яке набрало законної сили. Позивач вважає, що суд першої інстанції був зобов`язаний в порядку вимог п.3 ч.І ст. 236 КАСУ зупинити провадження у справі до прийняття кінцевого процесуального рішення в кримінальному провадженні №42020220000000537 від 17.11.2020 р., однак, суд першої інстанції в порушення вимог норми процесуального права,- п.3 ч.1 ст. 236 КАСУ,- провадження у справі № 520/13019/21 не зупинив, а тому, об`єктивно, не з`ясував всі обставини по справі. На думку позивача, суд першої інстанції лише скористався висновками службового розслідування яке нібито встановило відповідні факти порушення службової дисципліни. При цьому об`єктивна сторона цих дисциплінарних порушень є тотожною об`єктивної стороні кримінального правопорушення, що є предметом розслідування в кримінальному провадженні №42020220000000537 від 17.11.2020 р. При цьому, встановлення цих фактів ще тривало в порядку досудового розслідування в кримінальному провадженні № 42020220000000537 від 17.11.2020 р., що в розумінні статті 62 Конституції України та ч.1 ч.4 ч.5 статті 17 КПКУ,- не дозволяло зробити кінцевий висновок про наявність або відсутність фактів порушення службової дисципліни. Відповідач надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, де зазначає, що [PERSON] підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України - одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення в інтересах того хто надає неправомірну вигоду дії з використанням наданої їй влади та службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно. Крім того, 24.06.2021 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. З тексту судових актів випливають обставини фізичної наявності зустрічей заявника у якості поліцейського з іншими громадянами не в інтересах поліцейської служби та проведення комунікації, котра явно та очевидно не сприяє досягненню покладених на органи Національної поліції завдань. На думку представника відповідача рішення суду першої інстанції є законним. В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі. Представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області №53 о/с від 01.02.2021, капітана поліції [PERSON] призначено на посаду старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №1 Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області. До ГУНП в Харківській області 24.06.2021 надійшла доповідна записка заступника начальника УКЗ ГУНП в Харківській області - начальника ВІОС полковника поліції Тюніна В.О. від 24.06.2021 № 4583/119-12/02-2021, у якій зазначено, що цього ж дня працівниками Територіального управління ДБР, розташованого у м. Полтаві, у рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 42020220000000537 від 17.11.2020 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Харків від 14.06.2021, проводяться обшуки у службових приміщеннях ППОП ГУНП в Харківській області, розташованих за адресою: вул. Карпівська, 3, м. Харків, а також за місцем мешкання поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області старших сержантів поліції [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , сержанта поліції [PERSON] , старшого оперуповноваженого СКП ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області майора поліції [PERSON] , старшого оперуповноваженого СКП ВП № 1 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області капітана поліції [PERSON] , старших оперуповноважених ВКП ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області капітана поліції [PERSON] , старшого лейтенанта поліції [PERSON] та оперуповноваженого ВКП ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції [PERSON] . На підставі наказу ГУНП в Харківській області №1327 від 24.06.2021, з метою повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин, що призвели до можливого порушення службової дисципліни з боку позивача, призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію. За результатами проведеного службового розслідування складено висновок від 02.07.2021. Згідно змісту висновку, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні позивачем вимог: п. 1. 2 ч. 1,2 ст. 18 Закону України« Про Національну поліцію», п. 6, 7 Розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, п. 1, 2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, п. 1 ч. З ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 6 ч. З ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Наказом ГУНП в Харківській області від 02.07.2021 №555 звільнено зі служби в поліції капітана поліції [PERSON] . Не погодившись з вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений \~\~\~законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про Національну поліцію" \~\~\~поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Частина 1 статті 18 цього ж Закону передбачені обов`язки поліцейського зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини. 09.11.2016 року наказом МВС України №1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських. Зокрема, ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування. Метою цих Правил є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції. Статтею 64 Закону України "Про Національну поліцію" визначена Присяга працівника поліції. Закон України "Про Національну поліцію" визначає, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону ( частина 1 та 2 статті 19 ). Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII затверджений Дисциплінарний статут Національної поліції України. Так, Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом визначаються підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень. Нормами частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що \~службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Аналізуючи пункти 1, 3, 4, 6, 7, 8 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, колегія суддів встановила, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського визначених \~\~\~статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: - бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; - поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; - безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їх повноважень та відповідно до закону; - утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; - утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; - знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватись правил внутрішнього розпорядку. Крім того стаття 12 Дисциплінарного статуту дає визначення дисциплінарного проступку з якого вбачається, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. В статті 14 Дисциплінарного статуту міститься визначення службового розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Відповідне службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції. (ч. 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту). Згідно з частиною 8 статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень визначених ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції. У відповідності до пункту 3 статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України щодо виконання дисциплінарних стягнень - дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу. Колегія суддів зазначає, що підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у статті 13 Дисциплінарного статуту є вчинення дисциплінарного проступку, тобто протиправних, винних дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні поліцейським службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Види дисциплінарних стягнень перелічені у статті 13 Дисциплінарного статуту застосовуються виходячи із обставин і характеру проступку, особи поліцейського, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби, ступеня його вини. Найсуворішим видом дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни є звільнення зі служби в поліції, як крайній захід дисциплінарного впливу. Слід наголосити, що передумовою \~звільнення поліцейського за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, має бути грубе порушення службової дисципліни, встановлене внаслідок ретельного службового розслідування та підтверджене належним доказами. Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила, що наказом ГУНП в Харківській області від 02.07.2021 №555 позивача звільнено зі служби в поліції у зв`язку з порушенням вимог: п. 1. 2 ч. 1,2 ст. 18 Закону України « Про Національну поліцію», п. 6, 7 Розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 \~\~№ 100, п. 1, 2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, п. 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Згідно з статтею 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Так, службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Відповідне службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Як зазначено раніше підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Таким чином, у разі вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, перед накладенням дисциплінарного стягнення, з метою з`ясування всіх обставин вчинення такого проступку, наявності вини, керівник призначає службове розслідування, про що видає наказ. Результатами службового розслідування має бути встановлено: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій. Необхідно взяти до уваги визначення дискредитації, складові якої тісно пов`язані з морально-етичними нормами, яка підриває довіру когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Отже, вчинки, що дискредитують працівників поліції та власне органи Національної поліції, пов`язані насамперед з низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті. Тому під вчинками, що підривають авторитет працівника Національної поліції, розуміються протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою, у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника, що мають бути доведені у визначеному порядку. Аналізуючи матеріали справи колегія суддів встановила, що фактично висновок про наявність в діях [PERSON] вчинку, який слугував підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення був зроблений за результатами службового розслідування проведеного за фактом внесення відомостей до ЄРДР за № 42020220000000537 від 17.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України, а також ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 14.06.2021 про проведення обшуку за місцем мешкання [PERSON] , ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 01,07.2021 про арешт майна [PERSON] ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 01.07.2021 про обрання запобіжного заходу [PERSON] у вигляді тримання під вартою та розміщенні в інтернет мережі, на різних інтернет-сайтах публікацій критичного характеру щодо викриття 24.06.2021 поліцейських ГУНП в Харківській області в отриманні неправомірної винагороди від громадян. Підсумовуючи викладене колегія суддів вважає, висновки відповідача про вчинення [PERSON] дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог п. 1. 2 ч. 1,2 ст. 18 Закону України« Про Національну поліцію», п. 6, 7 Розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, п. 1, 2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, п. 1 ч. З ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а отже є законними та обґрунтованими. Враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, колегія суддів погоджується з правомірним притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. Крім того, відсутність обвинувального вироку суду не спростовує наявності в діях позивача дисциплінарного проступку, який встановлений в ході службового розслідування і за який відповідач у порядку Дисциплінарного статуту має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів поліції. Відсутність обвинувального вироку суду ніяким чином не ототожнюється з відсутністю в діях позивача порушення службової дисципліни. Кримінальна та дисциплінарна відповідальність є різними і самостійними видами відповідальності особи. Жодних порушень прав та законних інтересів позивача при проведенні процедури звільнення, визначеної Дисциплінарним статутом та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань, \~не виявлено. Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, аналізуючи наведені норми права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для визнання протиправним та скасування спірного наказу. Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду \~від 19.10.2021 року по справі № 520/13019/21 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача. Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Результат розгляду: denied