Рішення адміністративного суду від 2022-07-18 00:00:00+03

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначено, що 11.06.2022 року близько 00 год. 08 хв. в м. Чернівці по вул. Хотинській, 28 капітаном поліції було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122 КУпАП, мотивуючи це тим, що порушив п. 19.10. ПДР та накладено штраф у розмірі 510 грн. Зазначив, що при винесенні оскаржуваної постанови працівники поліції не надали жодних доказів, які б підтверджували, що позивач рухався з вимкненим світлом ближніх фар, окрім того, працівниками поліцїі не було взято до уваги його заперечення. Більше того поліцейський показав відеозапис, де позивач їхав на автомобілі з ввімкненим світлом ближніх фар. Просив задовольнити позов та скасувати оскаржувану постанову. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з`явилися. Надали суду заяву з проханням розглянути справу за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2\~статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Представник відповідача у судове у судове засідання не з`явився. Ухвалою суду від 15.07.2022 року відзив на позов залишено без розгляду, оскільки останній не відповідає вимогам ЦПК України. Вивчивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог частини 2\~статті 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~ст. 288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний суд у порядку, визначеному\~КАС України, з особливостями, встановленими цим кодексом. Відповідно до частини 1\~статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України\~суд вирішує справи відповідно до\~Конституції\~та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з вимогами пункту 1 частини 1\~статті 19 КАС України\~юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законодавством встановлено інший порядок судового провадження. Пунктом 1 частини 1\~статті 20 КАС України\~передбачено, що місцевим судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно ч. 1 ст.\~72\~КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно зі статтею 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Частиною 2 статті 74\~КАС України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.-ч. 2,5 ст.\~77\~КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів. Позивачем [PERSON] в обґрунтування вимог надано суду копію оскаржуваної постанови серії БАБ № 551428 від 11.06.2022 року, згідно з якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень за порушення, передбачене ч. 2\~ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 293 КУпАПорган при розгляді скарги на постанову про адміністративне правопорушення перевіряє законність та обґрунтованість постанови та може прийняти одне із рішення як скасування постанови. Згідно ч. 2ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Однак, належно повідомлений відповідач до суду не з`явився, будь-яких заперечень суду не надав. Відповідно до ч. 3\~ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Аллене де Рібем проти Франції» від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена». У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості. У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого. Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЕСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року]. Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого. Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі. У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер\~Кодексу України про адміністративні правопорушення\~(п. 21 рішення). Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1). В рекомендації № R (91)1 Комітету Міністрів Ради Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принци 7). За таких обставин та враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки факт порушенняПравил дорожнього рухуУкраїни не є доведеним суб`єктом владних повноважень, а саме Управлінням патрульної поліції в Чернівецькій області.

Результат розгляду: granted