Рішення адміністративного суду від 2022-06-06 00:00:00+03

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Управління Уктрансбезпеки в Одеській області від 28.09.2020 року №214890. В обґрунтування позову зазначено, що позивачу на праві власності належить транспортний засіб DAF, д.н. [NUMBER] . В липні 2018 року на підставі договору найму (оренди) вказаний транспортний засіб переданий у тимчасове користування ТОВ «Віраж», в свою чергу в жовтні 2019 року ТОВ «Віраж» відповідно до договору суборенди передало автомобіль у тимчасове користування ТОВ «Автоман Плюс». У вересні 2020 року, за результатом перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області за порушення абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосувало до позивача адміністративно-господарський штраф у розмірі 8500 грн. Оспорюючи правомірність та обгрунтованість стягнення та посилаючись на положення ст.ст. 1, 33, 34, 48, 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», позивач вказує, що не є автомобільним перевізником у цих правовідносинах, що виключає відповідальність у цій сфері та підстави для застосування адміністративно-господарського штрафу. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено на підставі належних і допустимих доказах вибуття автомобіля із власності та передачі іншій особі. В свою чергу, є доведеними відповідачем на підставі матеріалів перевірки правомірність та обгрунтованість притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». В апеляційній скарзі Фізична особа-підприємець [PERSON] , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням ст.ст. 48, 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги», ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» та Правилам проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами і помилково залишено поза увагою відсутність у автоперевізика можливості отримати відповідний дозвіл у разі перевезення сипучого вантажу, який є подільним. Без врахування судом першої інстанції залишено також приписи ст. 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», п.п. 2, 12, 13 Порядку від 27.06.2007 року №879 і Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, залишивши поза увагою не підтвердження відповідачем відповідності зважувального пристрою параметрам та технічному стану, що пред`являються до контрольних пунктів. Наведене у сукупності, а також те, що позивачем підтверджена відповідними доказами та обставина, що він не виступає автоперевізником у цих правовідносинах, а також відсутність в його діях правопорушення, свідчить про повну обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення. У відзиві на апеляційну скаргу Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність правових обставин для скасування судового рішення. Оскільки сторони повідомлені належним чином про дату, час та місце судового засідання, подали клопотання про розгляд справи без їх участі, з огляду на достатність доказів для її вирішення за наявними матеріалами, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України. Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, позивач є власником транспортного засобу DAF FT XF 105.460, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, [NUMBER] . 06.07.2018 року між позивачем та ТОВ «Віраж» укладено Договір найму (оренди), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в Реєстрі за №692, за яким [PERSON] передав за плату транспортні засоби у тимчасове володіння та користування, а ТОВ «Віраж» прийняло за плату у тимчасове володіння та користування транспортний засіб строком на три роки до 06.07.2021 року, а саме, зокрема: спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, марки DAF, модель FT XF 105.460, випуску 2008 року, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номерний знак [NUMBER] , з правом експлуатації зазначеного транспортного засобу в межах України та тимчасового виїзду за кордон. У п.п. 2, 3 Договору передбачено, що Наймодавець передав, а Наймач прийняв в день нотаріального посвідчення цього договору зазначені в договорі транспортні засоби, які повністю відповідають технічним вимогам та дають змогу безперешкодно володіти, користуватись ними з боку Наймача. Наймач самостійно здійснює використання транспортних засобів у своїй діяльності. Для використання вищезазначених транспортних засобів Наймач повинен згідно вимог чинного законодавства отримати в уповноважених органах тимчасові реєстраційні талони на період дії цього договору. 09.10.2019 року між ТОВ «Віраж» та ТОВ «Автоман Плюс» укладено Договір суборенди вантажних транспортних засобів та будівельної техніки №1, за яким в порядку та на умовах, визначених цим Договором, ТОВ «Віраж» зобов`язується передати ТОВ «Автоман Плюс» в строкове платне користування транспортні засоби, у тому числі: спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, марки DAF, модель FT XF 105.460, випуску 2008 року, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номерний знак [NUMBER] ; спеціалізований напівпричіп-спеціалізований Н/ПР-самоскид-Е, марки MILLER, модель TR3, 2008 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] . Актом від 09.10.2019 року, підписаним між ТОВ «Віраж» та ТОВ «Автоман Плюс», сторони підтвердили прийом-передачу твантажних ранспортних засобів. 17.07.2020 року ТОВ «Автоман Плюс» видано наказ за №16-К про прийняття на роботу [PERSON] на посаду водія автотранспортних засобів категорії «СЕ». 31.07.2020 року співробітниками державного контролю та нагляду на вантажному транспорті на автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса проведено габаритно-ваговий контроль автомобіля DAF, реєстраційний номерний знак [NUMBER] ; причіп (напівпричіп) марки MЕILLER модель ТР 3, реєстраційний номер [NUMBER] . Під час контролю встановлено, що відповідно до Свідоцтва [NUMBER] власником автомобіля DAF, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , та відповідно до Свідоцтва [NUMBER] спеціалізованого напівпричіпу, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] . Згідно представленого під час перевірки посвідчення, перевезення вантажу здійснено водієм [PERSON] . Результати зважування зафіксовані у талоні, сформованому технічними засобами габаритно-вагового контролю 31.07.2021 року о 22:40 год. Згідно результатів зважувального засобу, вісь 1 транспортного засобу становила - 7,21 т, вісь 2 - 9,49 т; вісь 3 - 7,77 т, вісь 4 - 8,12 т, вісь 5 - 7,68 т, строєна - 23,57 т. Результати габаритно-вагового контролю відображено у Довідці від 31.07.2021 року за №0004716, підписаної посадовою особою Укртрансбезпеки, що проводила габаритно-ваговий контроль, та оператором вагового комплексу. Перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів зафіксовано в акті від 31.07.2021 року №030107, де враховано повну допустиму масу транспортного засобу 40,00 т, фактичну 40,27 т; осьове навантаження допустиме 11.00/11.00/22.00 т, фактичне 7.21/9.48/23.57 т. За результатами перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом складено акт від 31.07.2021 року №240620, яким зафіксовано порушення позивачем п. 22.5 Правил дорожнього руху України, у тому числі порушення, відповідальність за яке передбачена абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад від 5% до 10% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу; З актом перевірки водій ознайомитись відмовився, про що свідчить відповідна відмітка. На підставі виявлених порушень Управлінням Уктрансбезпеки в Одеській області винесено постанову від 28.09.2020 року №214890, якою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 8500 грн. Не погоджуючись із накладенням стягнення, посилаючись на його необґрунтованість та неправомірність, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного. Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567. За правилами п.п. 2, 3 Порядку від 08.11.2006 року №1567 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи. Згідно із п. 4 Порядку від 08.11.2006 року №1567 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі). У п.п. 20, 21, 25 Порядку від 08.11.2006 року №1567 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. Справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Слід враховувати, що відповідно до п.п. 1, 3 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Укртрансбезпека у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Згідно із п.п. 4, 5, 8 Положення від 11.02.2015 року №103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, у тому числі: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті. Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю. Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи. Аналіз наведених норм показав, що державний контроль за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, направлений, у тому числі, на дотримання цими суб`єктами вимог законодавства про автомобільний транспорт, габаритно-вагових параметрів, перевірку наявності дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень. Додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 цього Закону, перевіряється під час рейдової перевірки групою посадових осіб Укртрансбезпеки у кількості не менш як дві особи. Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року №3353-ХІІ з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України. Згідно із ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 року №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Згідно із п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд. Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків. Відповідно до абз. 14 ч. 1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За змістом п.п. 4 п. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів. Згідно із п.п. 3,4, 6 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції. Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку. Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів. Згідно із п.п. 15-18, 20 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879, контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль. Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. У разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється. За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних. Згідно із п. 3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 року №1007/1207, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС. Відповідно до п. 4 Порядку від 10.12.2013 року №1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: 1) визначають місця проведення габаритно-вагового контролю за погодженням з відповідним підрозділом МВС відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; 2) розробляють та погоджують з відповідними підрозділами МВС, службами автомобільних доріг графіки роботи пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт зі зважування транспортних засобів; 3) здійснюють зупинку транспортного засобу для здійснення габаритно-вагового контролю у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) з дотриманням Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року № 422; 4) видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1); 5) складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; 6) у разі невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансінспекції щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю повідомляють про це працівників відповідних підрозділів МВС; 7) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю (додаток 2); 8) реєструють транспортні засоби, щодо яких здійснювався габаритно-ваговий контроль і параметри яких перевищують нормативні, у журналі обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів (додаток 3); 9) при здійсненні габаритно-вагового контролю перевіряють у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку; 10) у разі відсутності документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовують до автомобільних перевізників адміністративно-господарські штрафи, визначені статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Під час вирішення спору по суті судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Разом з цим, слід зазначити, що за визначенням, наведеним у вказаній статті Закону №2344-ІІІ, документи на вантаж - документи, визначені відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про транспортно-експедиторську діяльність", "Про транзит вантажів", інших актів законодавства, в тому числі міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які необхідні для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом. У п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, визначено, що єдиним для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами, є товарно-транспортна накладна. Перевіривши реєстраційні документи на транспортний засіб з причіпом, судом першої інстанції вірно враховано, що позивач є власником вантажних транспортних засобів, якими здійснено перевезення. Виходячи з обставин цієї справи, на момент виникнення спірних правовідносин, спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, марки DAF, модель FT XF 105.460, випуску 2008 року, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номерний знак [NUMBER] , перебував у користуванні у власній господарській діяльності ТОВ «Автоман Плюс». На підтвердження цих обставин позивачем представлено Договір найму (оренди) від 06.07.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в Реєстрі за №692, Договір суборенди вантажних транспортних засобів та будівельної техніки від 09.10.2019 року №1, Акт прийому-передачі транспортного засобу від 09.10.2019 року, Договір на перевезення вантажу від 20.07.2020 року №20/07/20, наказ ТОВ «Атаман Плюс» від 17.07.2020 року №16-к про прийняття [PERSON] на посаду водієм автотранспортних засобів категорії «СЕ». Аналізуючи представлені матеріали, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вказаними матеріалами не підтверджується вибуття від позивача до ТОВ «Атаман Плюс» спеціалізованого напівпричіпу, реєстраційний номер [NUMBER] , стосовно якого встановлено перевищення габаритно-вагових норм. Відповідної угоди між позивачем та вказаним підприємством у межах господарської діяльності укладено не було. Використання ТОВ «Атаман Плюс» вказаного спеціалізованого напівпричіпу не підтверджується і представленою позивачем товарно-транспортною накладною від 31.07.2020 року №1716. Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що із здійсненням перевезення вантажу на автомобільній дорозі позивач виступає особою, яка здійснює перевезення вантажу за власний кошт вантажним транспортним засобом, а отже у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ являється автомобільним перевізником та суб`єктом правовідносин у сфері перевезень автомобільними дорогами. Саме оспорення наявності в діях позивача складу правопрушення і стало підставою для звернення із цим позовом. Виходячи з цього, апеляційний суд вважає за необхідне наголосити, що відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. Під час звернення із позовом до адміністративного суду позивачем не ставилось питання про неправомірність рішення відповідача з підстав відсутності у автоперевізика можливості отримати відповідний дозвіл у разі перевезення сипучого вантажу, який є подільним, а також не підтвердження відповідності зважувального пристрою параметрам та технічному стану, що пред`являються до контрольних пунктів, що, з огляду на положення ч. 5 ст. 308 КАС України, позбавляє апеляційний суд надати правову оцінку таким доводам скаржника. Враховуючи викладене, оскільки під час винесення рішення відповідач діяв з дотриманням чинного законодавства та обґрунтовано, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність обставин для задоволення позову. Рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України, відповідають чинному законодавству та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено. Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Результат розгляду: denied