Рішення адміністративного суду від 2023-03-22 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду з позовом до військової частини [NUMBER] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- [PERSON] , в якому просила: -визнати протиправним та частково скасувати п. 2 наказу командира в/ч [NUMBER] від 23.03.2022 №33, в частині виплати неналежного, але не отриманого загиблим [PERSON] до дня смерті (загибелі) грошового забезпечення та допомогу в проведенні поховання іншим членам сім`ї, крім дружини [PERSON] ; -зобов`язати в/ч [NUMBER] , виплатити [PERSON] належне, але не отримане [PERSON] , до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення та допомогу на поховання в сумі 70163,79 грн. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору. За правилами п3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] , командир піхотного батальйону в/ч [NUMBER] загинув під час виконання бойового завдання [INFO] . Смерть пов`язана із захистом Батьківщини. 04.04.2022 позивач звернулася до в/ч [NUMBER] із заявою, в якій просила відповідача виплатити грошове забезпечення за березень 2022 року, грошову допомогу на поховання, компенсацію за речове майно та інші виплати, на які набув право, під час проходження військової служби її чоловік - [PERSON] , який загинув [INFO] . Також, 04.04.2022 до в/ч/ [NUMBER] подано заяву [PERSON] , матір`ю [PERSON] ,, про відмову від належних їй виплат, на які набув право, під час проходження військової служби, її син - [PERSON] на користь [PERSON] 06.05.2022 до в/ч [NUMBER] подано заяву [PERSON] , дочкою [PERSON] , про відмову від грошової допомоги на поховання, компенсацію за речове майно та інші виплати, на які набув право, під час проходження військової служби її батько - [PERSON] , який загинув [INFO] на користь брата [PERSON] 06.05.2022 до в/ч [NUMBER] надійшла заява [PERSON] -сина [PERSON] , в якій останній просив відповідача виплатити грошове забезпечення за березень 2022 року, грошову допомогу на поховання, компенсацію за речове майно та інші виплати, на які набув право, під час проходження військової служби його батько - [PERSON] , який загинув [INFO] . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до військової частини [NUMBER] подали копії документів, що підтверджують особи та родинні зв`язки з [PERSON] . На підставі поданих заяв командир Військової частини [NUMBER] прийняв наказ (по стройовій частині) від 23.03.2022 №33, п. 2 якого визначено: Відповідно пункту 7 Постанови КМУ від 22.05.2000 №829 "Про грошове забезпечення військовослужбовців" (із змінами), виплатити членам сім`ї або близьким родичам померлого допомогу в проведенні поховання і компенсувати матеріальні витрати на ритуальні послуги та спорудження надгробка в сумі 11965 грн. 00 коп. Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 140% посадового окладу за 26 днів березня місяця 2022 року в сумі 6129 грн. 29 коп. Відповідно до телеграми Міністра оборони України від 14.01.2022 №248/269 виплатити надбавку за особливості проходження служби у відсотках до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років у розмірі 65% за 26 днів березня місяця 2022 року в сумі 5478 грн. 87 коп. Виплатити грошове забезпечення за 26 днів березня місяця 2022 року в сумі 8429 грн. 03 коп. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, виплатити в сумі 23890 грн. 50 коп. Індексацію за 16 днів березня місяця 2022 року виплатити в сумі 347,02 грн. Відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 №168 п. 4 виплатити додаткову винагороду на період дії воєнного стану з 06.03 по 31.03.2022 в сумі 83870, 97 грн. 27.05.2022 позивач через представника звернулася до в/ч [NUMBER] з запитом з приводу здійснення остатнній виплат, як вдові полковника [PERSON] який проходив службу у військовій частині на момент загибелі. У відповідь на запит, відповідач листом від 07.06.2022 №190/2022/111 повідомив позивача, що до в/ч [NUMBER] надійшло чотири заяви, дві з яких, про отримання належних виплат (заява від [PERSON] (дружина); заява від [PERSON] (син), і дві про відмову на користь іншої особи (заява від [PERSON] (дочка) на користь брата [PERSON] ; заява від [PERSON] (мати) на користь дружини [PERSON] ). Командування військової частини [NUMBER] виплатило належне, але не отримане [PERSON] до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) до чинного законодавства, так як міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів КМУ видає накази, які підписує міністр ст. 15 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" від 17.03.2011 №3166-VI та на виконання вимог Цивільного кодексу України пункту 1 статті 1261 в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Належне не отримане грошове забезпечення та інші виплати були виплачені рівними частинами спадкоємцям, а саме: дружині [PERSON] (так, як на її користь була заява від матері) в сумі 70163,79 грн.; сину [PERSON] (так як на його користь була заява від доньки [PERSON] ) в сумі 70163,79 грн. Позивач вважаючи, що [PERSON] не мав права на вищезазначені виплати, звернулася до суду з даним позовом. Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення. Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного. Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. Частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. У розділі ХХХ "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 закріплено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово\-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства-незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей. У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України. В свою чергу, пунктом 12.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" затвердженої Наказом Міноборони України від 11.06.2008 №260 визначено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належні, але не отримані ним до дня смерті (загибелі) посадовий оклад, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачуються членам його сім`ї, зазначеним у пункті 12.3 цього розділу. Якщо таких осіб немає, належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до законодавства України. Відповідно до п. 12.3 Інструкції, грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей. Пунктом 12.4 Інструкції передбачено, що членам сімей військовослужбовців, зазначених у пунктах 12.1 і 12.2 цього розділу, також виплачуються одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на отримання яких виникло у військовослужбовців до дня смерті (загибелі) чи до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи померлими, або за час перебування їх у полоні, заручниками, інтернованими в нейтральних державах, зникнення безвісти. Не отримані військовослужбовцем у поточному році суми грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань виплачуються членам його сім`ї за їх зверненням. Таким чином, законодавцем встановлено черговість членів сім`ї загиблого військовослужбовця, які мають право на отримання належних останньому, однак не отриманих на момент смерті виплат грошового забезпечення. Так, першочергове право на отримання грошового забезпечення має дружина загиблого, і лише в разі її відсутності повнолітні діти, які проживали разом з загиблим військовослужбовцем за його життя. Як з`ясовано з матеріалів справи, [PERSON] відповідно до свідоцтва про шлюб від 30.09.2007 є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] (свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] ), а відтак позивач є особою, яка має право на отримання в повному обсязі належного, але не отриманого [PERSON] до дня смерті (загибелі) грошового забезпечення. Варто також звернути увагу на те, що згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб [PERSON] при житті був зареєстрований у житловому будинку в [ADDRESS] та до складу його сім`ї входили [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказане свідчить, що повнолітній [PERSON] не проживав разом з загиблим [PERSON] , а відтак права на виплату грошового забезпечення, що належали його батьку, не має. Що стосується виплат на поховання, колегія суддів вказує на таке. Відповідно п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 р. N 829 військовим формуванням, Державній спеціальній службі транспорту та Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації надавати сім`ям і батькам військовослужбовців, які загинули (померли) під час проходження військової служби, допомогу в проведенні поховання і компенсувати матеріальні витрати на ритуальні послуги та спорудження надгробків у розмірі п`яти прожиткових мінімумів у розрахунку на місяць на одну особу, установлених законом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця. За змістом ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що до сім`ї своїх батьків, незалежно від місця проживання, належать лише діти. Однак, повнолітні діти, які створили свої сім`ї та мають своїх дітей, складають свою сім`ю. Вказане узгоджується правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 07.02.2022 у справі № 368/963/20-ц. Слід також зазначити, що як вбачається із наявної в матеріалах справи довідки ОСББ "Щаслива оселя", [PERSON] здійснила поховання [PERSON] за власний рахунок. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] є повнолітнім, не проживав разом зі своїм батьком, а також не поніс витрат на його поховання, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для виплати йому допомоги в проведенні поховання та компенсації матеріальних витрат на ритуальні послуги. Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення. У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Результат розгляду: granted