Рішення адміністративного суду від 2022-02-08 00:00:00+02

У травні 2021р. Головне управління ДПС в Одеській області (позивач, ГУ ДПС в Одеській області) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи платника податків [PERSON] , про стягнення з фізичної особи - платника податків [PERSON] , р.н.о.к.п.п. [NUMBER] , [INFO] суму заборгованості по штрафним санкціям за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів У - 4506,75 грн. на бюджетний рахунок UА828999980314070541000015744, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код 38016923, КБК 21080900, отримувач коштів ГУК/Од.обл./м.Одеса/21080900. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на 13.05.2021 року відповідно до довідки про суми податкового боргу та інтегрованих карток платника (ІКП) (додаються), податкова заборгованість ФО-ПП [PERSON] по штрафним санкціям за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів У перед бюджетом загалом становить-15 829 грн. 05 коп. Проте, відповідно до розрахунку податкового боргу, що підлягає стягненню станом на 13.05.2021 року підлягає сума у розмірі 4 506 грн. 75 коп., заборгованість виникла в результаті: в результаті проведення фактичної перевірки з питань додержання суботами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального, в результаті якої складено акт №442/15-32-40-01/ [NUMBER] від 14.08.2017 та винесенні податкові повідомлення-рішення: №0011674001 від 28.08.2017 на суму 3 045 грн. 20 коп. (ш/с); №0028161406 від 29.08.2017 на суму 85грн. 00ккоп. (ш/с). Також, платнику податків була нарахована пеня на загальну суму - 1 376 грн. 55 коп. відповідно до п.п. 129.1.2 ст.129 Податкового кодексу України та ч.4 гл.2 розділу III «Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016№ 422. В зв`язку з несплатою Відповідачем заборгованості податковим органом було винесено податкову вимогу форми «Ф» №7504-17 від 20.07.2017 року (копія корінця податкової вимоги додається), яку було направлено на адресу ФО-ПП [PERSON] . Відтак, зазначаючи, що наявна у відповідачки сума заборгованості є узгодженою та у встановлені законом строки до бюджету не сплачені, тобто визнаються сумою податкового боргу. Позивач звернувся до суду з даним позовом про її стягнення. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року, в задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС в Одеській області відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ГУ ДПС в Одеській області подано до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву податкового органу. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що відповідно до ІТС "УПРАВЛІННЯ ДОКУМЕНТАМИ в інтегрованій картці ФО - ПП [PERSON] по штрафним санкціям за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів У перед бюджетом загалом становить - 15 829 грн. 05 коп. Проте, ГУ ДПС в Одеській області подало позовну заяву для стягнення податкового боргу у розмірі 4 506 грн. 75 коп. До ГУ ДПС в Одеській \~області, як наголошується апелянтом, не надходила ввід відповідача квитанція від 04.09.2017р. на загальну суму 3130,20 грн. про сплату заборгованості по податковим повідомленням-рішенням №0011674001 від 28.08.2017р. та № 0028161406 від 29.08.2017р. 29.11.2021р. (вхід.№ 26124/21) від відповідача у справі до суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити скаргу без задоволення, а судове рішення без змін мотивуючи тим, що наданими відповідачем до матеріалів справи квитанціями від 04.09.2017 на суму 3045,20 грн. та від 04.09.2017 на суму 85,0 грн. підтверджується сплата ФОПП [PERSON] заборгованості по податковим повідомленням-рішенням від 28.08.2017 № 0011674001 та № 0028161406 від 29.08.2017. Ці суми сплати також відображені у інтегрованій картці ФО-ПП [PERSON] відповідно до ІТС «УПРАВЛІННЯ ДОКУМЕНТАМИ», що в свою чергу свідчить про хибніть посилань апелянта щодо ненадходження до податкового органу квитанцій про сплату податкового боргу відповідачкою. За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Колегія суддів вважає, що справу можливо розглянути без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Фізична особа - платник податків [PERSON] , р.н.о.к.п.п. [NUMBER] (далі - ФО-ПП [PERSON] - відповідач) є платником податків та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27). Так, станом на 13.05.2021 року відповідно до довідки про суми податкового боргу та інтегрованих карток платника (ІКП) (додаються), податкова заборгованість ФО-ПП [PERSON] по штрафним санкціям за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів У перед бюджетом загалом становить -15 829 грн. 05 коп. Проте, відповідно до розрахунку податкового боргу, що підлягає стягненню станом на 13.05.2021 року підлягає сума у розмірі 4 506 грн. 75 коп., заборгованість виникла в результаті проведення фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального, в результаті якої складено акт №442/15-32-40-01/ [NUMBER] від 14.08.2017 та винесенні податкові повідомлення-рішення: - №0011674001 від 28.08.2017 на суму 3 045 грн. 20 коп. (ш/с). - №0028161406 від 29.08.2017на суму 85 грн. 00коп. (ш/с). Також, платнику податків була нарахована пеня на загальну суму - 1 376 грн. 55 коп. відповідно до п.п. 129.1.2 ст.129 Податкового кодексу України та ч.4 гл.2 розділу III «Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422. В зв`язку з несплатою Відповідачем заборгованості податковим органом було винесено податкову вимогу форми «Ф» №7504-17 від 20.07.2017 року (копія корінця податкової вимоги додається), яку було направлено на адресу ФО-ПП [PERSON] . Вважаючи наявними підстави для стягнення вказаної заборгованості у судовому порядку, через несплату відповідачкою узгодженої суми податкового боргу, контролюючим органом було подано даний позов. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги Головного управління ДПС в Одеській області про стягнення з фізичної особи платника податків [PERSON] заборгованості по штрафним санкціям та пені за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів У у загальному розмірі 4 506,75 грн., є необґрунтованими, оскільки відповідачем було сплачено заборгованість зі сплати штрафних санкцій згідно податкових повідомлень-рішень №№0011674001, 0028161406 в строк, тому податковий борг у сумі 3045,20 грн. у відповідача відсутній, отже й пеня 1376 грн. 55 коп., не повинна була нараховуватись. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, вважає його обґрунтованими, виходячи з наступного. Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Колегія суддів звертає увагу, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування в даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку, встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту, перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України, тощо. Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Платниками податків, в силу приписів п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України, визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Як встановлено п.п.14.1.39, 14.1.156, 14.1.175 п.14.1 ст. 14 ПК України, грошовим зобов`язанням платника податків, у розумінні ПК України, визнається сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк). Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Тобто, узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником в строки, визнається сумою податкового боргу платника податків. Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, на платників податків покладений обов`язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Відповідно до п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Згідно пункту 36.1 статті 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Відповідно до п.57.3 ст.57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження. У разі не виконання платником податків обов`язку щодо своєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання контролюючий орган в силу компетенції, встановленої нормами ПК України, здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків. Відповідні заходи мають бути здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, як того вимагає частина друга статті 19 Конституції України, якою встановлені критерії поведінки державного органу у сфері публічних відносин. Стягненню несплачених у зазначені вище строки грошових зобов`язань передує певна процедура, визначена Податковим кодексом України. Згідно з п.59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У відповідності до п. 59.5 ст. 59 ПК України встановлено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). Отже, Податковим кодексом України встановлена послідовність звернення до суду з вимогами щодо стягнення податкового боргу платника. Обов`язкові умови (обставини), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із даним позовом, є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про її стягнення має бути узгодженою в установленому законодавством порядку, надсилання платнику податків вимоги про сплату боргу. За п. 20.1.34 та 20.1.35 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право: звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини; звертатися до суду щодо стягнення з дебіторів платника податків, який має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючий орган, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків. Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України. Згідно з \~п. 87.11 ст. 87 ПК України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження». Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що станом на 13.05.2021 року відповідно до довідки про суми податкового боргу інтегрованих карток платника (ІКП) (додаються), податкова заборгованість ФО-ПП [PERSON] по штрафним санкціям за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів У перед бюджетом загалом становить -15 829 грн. 05 коп. Відповідно до розрахунку позивача податкового боргу відповідача ФОПП [PERSON] , що підлягає стягненню станом на 13.05.2021 року підлягає сума у розмірі 4 506 грн. 75 коп. Вказана заборгованість, як вбачається з матеріалів справи виникла в результаті проведення фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального, в результаті якої складено акт №442/15-32-40-01/ [NUMBER] від 14.08.2017 та винесенні податкові повідомлення-рішення: . №0011674001 від 28.08.2017на суму 3 045 грн. 20 коп. (ш/с). . №0028161406 від 29.08.2017 на суму 85 грн. 00коп. (ш/с). Також, платнику податків була нарахована пеня на загальну суму - 1 376 грн. 55 коп. відповідно до п.п. 129.1.2 ст.129 Податкового кодексу України та ч.4 гл,2 розділу Ш «Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422. Колегія суддів при цьому зауважує, що відповідачем до матеріалів справи було надано квитанції від 04.09.2017 на загальну суму 3130,20 грн. про сплату заборгованості по податковим повідомленням-рішенням №0011674001 від 28.08.2017 та №0028161406 від 29.08.2017. Вказаними документами, як вірно було зауважено судом попередньої інстанції, відповідачем підтверджено сплату заборгованості в строк, визначених в податкових повідомленнях-рішеннях №0011674001 від 28.08.2017 та №0028161406 від 29.08.2017 сум грошового зобов`язання. З огляду на погашення відповідачем заборгованості по штрафним санкціям за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосуваання реєстраторів У, передбачених п.п. 129.1.2 ст. 129 ПК України підстав для нарахування пені у контролюючого органу не було, а отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, пеня 1 376 грн. 55 коп., не повинна була нараховуватись відповідачу. З урахуванням встановлених обставин та наведених вище правових норм, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог контролюючого органу та недоведеність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по штрафним санкціям та пені за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів У у загальному розмірі 4506,75 грн. Таким чином, відсутні підстави для задоволення даного позову. Відповідно до вимог статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Доводи апеляційної скарги з приводу неотримання позивачем ГУ ДПС в Одеській області від відповідача квитанцій ввід 04.09.2017р. на суму 3045,20 грн. та від 04.09.2017р. на суму 85,0 грн., судова колегія оцінює критично, оскільки вказані суми сплати відображені уу інтегрованій картці платника податків ФОПП [PERSON] відповідно до ІТС «УПРАВЛІННЯ ДОКУМЕНТАМИ». Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Колегія суддів також зазначає, що відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі RuizTorija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права. У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи позивача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Результат розгляду: denied