Рішення адміністративного суду від 2022-05-10 00:00:00+03

Позивач [PERSON] звернувся з адміністративним позовом до Львівської обласної державної адміністрації, Департаменту розвитку та експлуатації житлово-комунального господарства Львівської обласної державної адміністрації, в якому просив визнати протиправним та скасувати Розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 26.02.2021 року № 44/0/8-21 «Про оголошення догани [PERSON] ». Визнати протиправним та скасувати Розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 01.03.2021 року №49/0/8-21 «Про звільнення [PERSON] » з посади директора департаменту розвитку та експлуатації житлово-комунального господарства обласної державної адміністрації. Поновити [PERSON] на посаді директора департаменту розвитку та експлуатації житлово-комунального господарства Львівської обласної державної адміністрації. Стягнути з Львівської обласної державної адміністрації на корить [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу без урахування податків, зборів та обов`язкових платежів, починаючи з 01.03.2021 року до дня винесення рішення судом у даній справі. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року в задоволенні позову [PERSON] до Львівської обласної державної адміністрації, Департаменту розвитку та експлуатації житлово-комунального господарства Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправними і скасування розпоряджень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено повністю. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі, а саме недотримання відповідачем норм ч. 4 ст. 74 Закону України «Про державну службу», (далі - Закон № 889-VІІІ) згідно якої дисциплінарне стягнення не може бути застосовано під час відсутності державного службовця на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, під час перебування його у відпустці або у відрядженні. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом апеляційної інстанції встановлено, що розпорядженням голови Львівської обласної державної адміністрації від 12.12.2016 № 1229/0/8-16 «Про призначення [PERSON] » [PERSON] призначено на посаду директора департаменту розвитку та експлуатації житлово-комунального господарства Львівської обласної державної адміністрації. Згідно матеріалів справи, дисциплінарною комісією встановлено, що підставою для притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку (повторно протягом року), а саме відсутність \~на службі в робочий час в період з 09.02.2021 по \~11.02.2021 та 26.02.2021 Поданням дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Львівської обласної державної адміністрації з висновком про наявність у діях [PERSON] дисциплінарного проступку та підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності рекомендовано голові Львівської обласної державної адміністрації притягнути [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, звільнивши з посади державної служби. 26.02.2021 року відповідачем прийнято розпорядження за № 44/0/8-21 «Про оголошення догани [PERSON] » відповідно до статті 64 Закону України «Про державну службу», враховуючи неналежне виконання посадових обов`язків у зв`язку із вчиненням прогулів без поважних причин в період з 25.01.2021 до 08.02.2021. Притягнуто до дисциплінарної відповідальності [PERSON] , директора департаменту розвитку та експлуатації житлово-комунального господарства обласної державної адміністрації, оголошено йому догану. 01.03.2021 року відповідачем прийнято розпорядження за № 49/0/8-21 «Про звільнення [PERSON] » відповідно до пункту 4 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», статей 47, 116 Кодексу законів про працю України, враховуючи частину п`яту статті 66 Закону України «Про державну службу», вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку - прогулу без поважних причин у періоди з 25.01.2021 до 08.02.2021, з 09.02.2021 до 11.02.2021 та 26.02.2021 та звільнено [PERSON] з посади директора департаменту розвитку та експлуатації житлово-комунального господарства обласної державної адміністрації 01.03.2021 за вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку - прогулу без поважних причин. Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні даного адміністративного позову виходив з того, що на момент прийняття спірних розпоряджень відповідач не мав належних та допустимих доказів про тимчасову непрацездатність позивача, та як наслідок вказані обставини не обмежували право застосувати до працівника дисциплінарне стягнення у вигляді догани та звільнення, натомість позивач свідомо не повідомляв про свою тимчасову непрацездатність роботодавця. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне. Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За змістом частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед\~ \~законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до частини 2 статті 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Частиною шостою статті 43 Основного Закону громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII ( далі- Закон № 889-VIII). Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (ст. 87 цього Закону). Статтею 64 Закону України «Про державну службу» передбачено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини 1 статті 65 Закону України «Про державну службу»\~ \~підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення. У частині 2 статті 65 Закону України «Про державну службу» перелічені види дисциплінарних проступків, серед яких перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення. Згідно із частиною 1 та 5 статті 66 Закону України «Про державну службу» до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби. Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону. Частиною 1 статті 69 Закону України «Про державну службу» визначено, що для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія). При цьому, Порядок здійснення дисциплінарного провадження, згідно з частиною 1 статті 71 Закону України «Про державну службу», затверджується Кабінетом Міністрів України. На виконання цього положення Кабінет Міністрів України, постановою від 04 грудня 2019 року № 1039, затвердив Порядок здійснення дисциплінарного провадження (далі - Порядок № 1039). Відповідно до пункту 24 Порядку № 1039 з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа. У пункті 33 зазначено, що комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання. Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця. Апеляційний суд встановив те, що відповідач ставить у вину позивачу вчинення дисциплінарного проступку вчинення систематичного (повторно протягом року) дисциплінарного проступку прогул без причин. Апеляційний суд проаналізувавши матеріали дисциплінарного провадження встановив, що дисциплінарна комісія не здійснила оцінку наведених вище норм на предмет їх порушення позивачем. Дисциплінарна комісія не зазначила, яким чином позивач порушив ці норми, а лише обмежилась вказівкою на них. При цьому, апеляційний суд зазначає, що [PERSON] не вчиняв дисциплінарного проступку - прогулу без поважних причин, адже у період з 16.01.2021 до 09.02.2021 знаходився на домашньому лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності, виданим 16.01.2021 р. Комунальним некомерційним підприємством « 4-а міська клінічна лікарня м. Львова» серія АЛБ № 676136 (т.1 а.с.14). У період з 09.02.2021 до 25.02.2021 [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності, виданим 09.02.2021 р. Комунальним некомерційним підприємством « 4-а міська клінічна лікарня м. Львова» серія АЛБ № 676480 (т.2 а.с. 15). Також, у період з 26.02.2021 до 06.03.2021 позивач знаходився на лікуванні у режимі денного стаціонару, що підтверджується листком непрацездатності, виданим 26.02.2021 р. Комунальним некомерційним підприємством « 4-а міська клінічна лікарня м. Львова» серія АДУ№ 184585 (т. 3 а.с. 16). Слід звернути увагу на те, що суд першої інстанції надав оцінку лише вказаним листкам непрацездатності з позиції сторони відповідача, оскільки саме твердження представника відповідача у відзиві на позовну заяву були огульно покладені в основу оскаржуваного рішення. Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції поставив під сумнів достовірність листів непрацездатності АЛБ № 676136 та АЛБ № 676480 у зв`язку із тим, що під час дії першого листа, в період з 16.01.2021р. до 09.02.2021р. позивач перетинав кордон України. Тоді як листок непрацездатності, виданий 09.02.2021 серія АЛБ № 676480, виданий з порушенням, які допустив лікуючий лікар [PERSON] . Також слід звернути увагу на те, що відповідачем не надано доказів щодо недійсності листів непрацездатності АЛБ № 676136, АЛБ № 676480 та АДУ № 184585, виданих Комунальним некомерційним підприємством « 4-а міська клінічна лікарня м. Львова». Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували факт, що у позивача були відсутні проблеми зі здоров`ям, або, що листи непрацездатності скасовані лікувальним закладом, не видавались цим закладом, були підроблені. Судом першої інстанції лише встановлено обставини, згідно яких два з трьох наданих позивачем листів слід доопрацювати лікувальним закладом, тобто не з вини позивача. Вини позивача у певних недоліках при видачі вказаних документів ніким не встановлено, оскільки такі видано компетентним органом та відповідальною особою. Врахувавши зазначені не спростовані відповідачем факти, суд звертає увагу на те, що відповідачем було прийнято подані [PERSON] листки непрацездатності та проведено виплату 31.05.2021 за період тимчасової непрацездатності позивача.(т.2 а.с.58-59 ). Тому апеляційний суд вважає, що дисциплінарна комісія, зокрема, та відповідач в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності в цілому, безпідставно поставили у вину позивачу порушення \~- вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку прогулу без поважних причин. Апеляційний суд проаналізувавши матеріали дисциплінарного провадження встановив, що дисциплінарна комісія не здійснила оцінку наведеної вище норми на предмет її порушення позивачем. Дисциплінарна комісія не зазначила, яким чином позивач порушив цю норму, а лише обмежилась вказівкою на неї. Зокрема, статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічне положення містить і пункт 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну службу». Таким чином, немає підстав ставити під сумнів обставини того, що звільнення позивача було здійснено без дотримання вимог ч. 4 ст. 74 Закону України «Про державну службу», оскільки Розпорядження про його звільнення прийнято під час перебування на лікарняному. Суд апеляційної інстанції звертає увагу на постанову від 21 жовтня 2021 року у справі № 1.380.2019.000967, де Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду бере до уваги зазначені у ній висновки, а саме, що суб`єкт призначення (роботодавець) повинен приймати рішення про наявність або відсутність підстав для звільнення державного службовця із наведених вище підстав лише після отримання листків тимчасової непрацездатності останнього. Відтак, оскільки звільнення позивача було здійснене під час перебування його на лікарняному, дана обставина свідчить про недотримання відповідачем вимог Кодексу законів про працю України, що є підставою для скасування Розпорядження про звільнення і поновлення позивача на займаній посаді. Підсумовуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що дії відповідача є явно непропорційними, тобто вчиненими без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), а отже оспорюване розпорядження не відповідає критеріям щодо правомірності у контексті положень статті 2 КАС України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню. З огляду на те, що позивача було протиправно звільнено зі служби, суд дійшов висновку, що останній підлягає поновленню на посаді директора Департаменту розвитку та експлуатації житлово-комунального господарства Львівської обласної державної адміністрації з 01.03.2021 року. На вказані обставини суд першої інстанції не звернув належної уваги, а тому дійшов помилкового висновку щодо правомірності оскарженого розпорядження Львівської обласної державної адміністрації та відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України\~ \~при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Із довідки Департаменту розвитку та експлуатації житлово-комунального господарства Львівської обласної державної адміністрації від 05.04.2021 № 15-183/0/21 та історії по картковому рахунку [PERSON] з 01.03.2021 по 02.06.2021, виданої АТ «Райфайзен Банк Аваль» встановлено, що розмір середньомісячної заробітної плати за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню [PERSON] (січень-лютий 2021 року), становив 12751 грн 81 коп. При цьому, середньоденний заробіток позивача за 1 день згідно з довідкою Департаменту розвитку та експлуатації житлово-комунального господарства Львівської обласної державної адміністрації від 05.04.2021 № 15-183/0/21 та історії по картковому рахунку [PERSON] з 01.03.2021 по 02.06.2021, виданої АТ «Райфайзен Банк Аваль», складає 326 грн 97 коп. (12 751 грн 81 коп./39 робочих днів). Таким чином, втрачений заробіток за час вимушеного прогулу становить 98417 грн 97 коп. (326 грн 97 коп. х 301 робочий день вимушеного прогулу), який слід стягнути з Львівської обласної державної адміністрації. Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає. Відповідно до пункту 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно частин 1 та 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Суд першої інстанції у справі, що розглядається, неповно з`ясував обставини справи, допустився помилки в оцінці встановлених обставин, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Результат розгляду: granted