Рішення адміністративного суду від 2023-01-19 00:00:00+02

в грудні 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, в якому просить: - визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, викладену в листі від 30.03.2020 року № 498-457/Ч-02/8-2400/20 у зарахуванні до загального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 19.07.2003 року № 1058-ІV, періоду роботи у Чернівецькому міському учбово-виробничому колективному управлінні інвалідів з 05.07.1992 року по 05.06.1995 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до загального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 19.07.2003 року № 1058-ІV періоду роботи у Чернівецькому міському учбово-виробничому колективному управлінні інвалідів з 05.07.1992 року по 05.06.1995 року на посаді водія приватного таксі (запис 7-8 в трудовій книжці); - визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, викладену в листі від 30.03.2020 року № 498-457/Ч-02/8-2400/20 у зарахуванні до загального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 19.07.2003 року № 1058-ІV, періоду роботи у приватного підприємця [PERSON] з 01.04.2000 року по 31.03.2002 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до загального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 19.07.2003 року № 1058-ІV, періоду роботи у приватного підприємця [PERSON] з 01.04.2000 року по 31.03.2002 року на посаді водія (запис 9-10 в трудовій книжці); - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, з метою ефективного захисту його конституційного права на пенсійне забезпечення, вирішити питання щодо призначення пенсії за віком відповідно ч. 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV з-12 січня 2020 року (наступного дня після досягнення ним 60 років). Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову в призначенні пенсії за віком [PERSON] , викладену в листі від 30.03.2020 року № 498-457/Ч-02/8-2400/20; зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву [PERSON] від 12.02.2020 року про призначення пенсії за віком з урахуванням встановлених обставин у справі; стягнуто на користь [PERSON] судовий збір у сумі 1261,20 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Позивач вважає, що відповідач неправомірно не зарахував до трудового стажу для визначення права на пенсію за віком періоди роботи, зазначені у трудовій книжці відповідно до записів за №7-8, 9-10. Таким чином, відмовою у зарахуванні 4 років 9 місяців 1 деня страхового стажу порушено право на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV). Від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.02.2020 року позивач, після досягання 60 років, звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком (а. с. 66). 20.02.2020 року відповідач листом № 2400-0802-8/2975 відмовив позивачу у призначені пенсії за віком при досягненні 60-річного віку в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а. с. 83). 17.03.2020 року позивач звернувся зі скаргою до ГУ ПФУ в Чернівецькій області щодо неправомірного невключення Кіцманським сервісним центром до страхового стажу періодів роботи, підтверджених у трудовій книжці під порядковим № № 7-10. (а. с. 86). 30.03.2020 року відповідач листом № 498-457/Ч-02/8-2400/20 повідомив позивача, що записи в трудовій книжці позивача №№ 7-10 не відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством праці України від 29.07.1993 № 58, у зв`язку з чим при визначенні права на пенсію за віком не зараховано періоди роботи позивача: з 05.07.1992 по 05.06.1995 у Чернівецькому міському учбово-виробничому колективному управління інвалідів; з 01.04.2000 по 31.03.2002 у ПП [PERSON] . Зазначено, що у разі надходження додаткових документів в установлений термін, рішення щодо призначення пенсії позивачу за віком може бути переглянуто (а. с. 87-88). Листом № 497-457/Ч-02/8-2400/20 ГУ ПФУ в Чернівецькій області повідомило позивача, що для підтвердження періоду роботи з 01.04.2000 року по 31.03.2002 рік Кіцманським відділом обслуговування громадян було направлено запит від 26.03.2020 року № 2400-0207-6/9408 до Дунаєвецького районного центру зайнятості. Крім того зазначено, що у заяві від 12.02.2020 року позивач зазначив, що довідку за період роботи з 05.07.1992 року по 03.06.1995 року надасть особисто, тому у разі необхідності працівники сервісного центру можуть надати допомогу у витребуванні документу. (а. с. 89). 28.12.2020 року відповідач листом № 2490-2308/Ч-17/8-2400/20 надіслав позивачу копію довідки Дунаєвецької районної філії Хмельницького обласного центру зайнятості від 16.04.2020 року № 06-05/104. У листі вказано, що в записах № 9-10 трудової книжки позивача про роботу з 01.04.200 року по 31.03.2002 року у ПП [PERSON] , внесених Дунаєвцьким районним центром зайнятості, відсутнє посилання на номер та дату трудової угоди, при цьому, враховуючи отриману відповідь від зазначеного центру зайнятості, підстави для зарахування даного періоду роботи до загального страхового стажу відсутні (а. с. 90). Дослідженням письмових доказів встановлено наступне. Згідно записів трудової книжки [PERSON] , дата заповнення якої значиться 30.06.1989 року, встановлено, що позивач розпочав трудову діяльність з 29.06.1989 року і працював до 11.01.2020 року, зокрема спірні періоди: - запис № 7 05.07.1992 року прийнятий на роботу в якості водія таксі Чернівецького міського учбово-виробничого колективного управління інвалідів Пр № 12; - запис № 8 05.06.1995 року звільнений з роботи по власному бажанні Пр № 10; - запис № 9 01.04.2000 року прийнятий на посаду водія трудова угода; - запис № 8 31.03.2002 року звільнений за власним бажанням трудова угода знята з реєстрації. (а. с. 10-12). Відповідно до довідки Дунаєвецької районної філії Хмельницького обласного центру зайнятості від 31.03.2020 року № 06-05/94 встановлено, що при зміні керівництва в травні 2005 року документи не передавалися в архів. Пошук трудового договору результатів не дав (трудовий договір складається в трьох екземплярах: один екземпляр надається працівникові, другий - роботодавцю, третій - центру зайнятості). (а. с. 13, 61). Із змісту довідки Дунаєвецької районної філії Хмельницького обласного центру зайнятості від 16.04.2020 року № 06-05/104 встановлено, що при зміні керівництва в травні 2005 року документи не передавалися в архів. Пошук трудового договору результатів не дав (трудовий договір складається в трьох екземплярах один екземпляр надається працівникові, другий роботодавцю, третій центру зайнятості). (а. с. 85). Згідно з довідкою Державного архіву Чернівецької області від 24.12.2020 року № 1/2186 архів повідомляє, що документи Чернівецького міського учбово-виробничого колективного управління інвалідів на зберігання до архіву не надходили, у зв`язку з чим видати архівну довідку щодо підтвердження періоду роботи [PERSON] за 1992-1995 роки, неможливо. (а. с. 62, 91). За інформацією ГУ ДПС у Чернівецькій області від 26.01.2021 року №16/ЗПІ/24-13-12-01-08 з отриманих відомостей з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 15.07.2011 року проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи у зв`язку з визнанням її банкрутом. Зазначено, що у зв`язку з тим, що строк зберігання реєстраційної частини облікової справи платника податків становить 5 років після державної реєстрації припинення юридичної особи, справа міського навчально-виробничого колективного підприємства інвалідів знищена по закінченню терміну її зберігання. (а. с. 104). Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду. Оцінюючи спірні правовідносини та доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступне. Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом. Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Відповідно до ч.4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років. Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII ) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Статтею 2 Закону №1788-XII визначені види трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Згідно зі ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637). Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку №637). Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція). Відповідно до пункту 1.1 розділу 1"Загальні положення" Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Отже, зміст наведених норм права свідчить, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Постановою Держкомтруда СРСР 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція №162), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції №58. Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому, невідповідне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та незарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження права належного соціального захисту громадянина. Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17. Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів (заповнення) у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Як зазначалося вище та встановлено судом під час розгляду справи, відповідач приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії за віком [PERSON] , в рішенні зазначив, що страховий стаж позивача становить 23 роки 1 місяць 22 дні, до страхового стажу не зараховано періоди: з 05.07.1992 року по 05.06.1995 року на посаді водія приватного таксі (запис 7-8 в трудовій книжці); з 01.04.2000 року по 31.03.2002 року на посаді водія (запис 9-10 в трудовій книжці). З матеріалів справи встановлено, що належним чином засвідченою копією трудової книжки позивача, яка заповнена 30.06.1989, підтверджується, що [PERSON] з 1992 року по 1995 рік працював на посаді водія приватного таксі та з 2000 року по 2002 рік працював на посаді водія. Вказані записи виконано без виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, які завірені печаткою роботодавця. Щодо незарахування вказаних періодів роботи у зв`язку з відсутністю у записах №7-8 дати наказів про прийняття та звільнення на роботу, №9-10 відсутні номер та дата трудової угоди, то підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не виконання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Зазначений висновок викладено в постанові Верховного суду від 06.03.2018 року по справі № 754/14898/15-а. Період роботи позивача у Чернівецькому міському учбово-виробничому колективному управлінні інвалідів на посаді водія (2 роки 11 місяців) приватного таксі з 05.07.1992 року по 05.06.1995 року \~чітко зазначено в трудовій книжці. В трудовій книжці запис №8 про звільнення від 05.06.1995 звільнений за власним бажанням засвідчений печаткою Чернівецького міського учбово-виробничого колективного управління інвалідів. Період роботи позивача у приватного підприємця [PERSON] на посаді водія (1 рік 10 місяців) з 01.04.2000 року по 31.03.2002 року \~чітко зазначено в трудовій книжці. В трудовій книжці запис №8 про звільнення від 31.03.2002 звільнений за власним бажанням засвідчений печаткою, підписом ПП [PERSON] . Таким чином, відповідач необгрунтовано не зарахував до страхового стажу позивача спірні періоди, тому такі дії є протиправними, а рішення від 30.03.2020 №498-457/Ч-02/8-2400/20 \~про відмову у призначенні пенсії підлягає скасуванню. За сукупністю встановлених обставин та правових висновків, суд встановив, що неврахування до страхового стажу [PERSON] періоду роботи з 05.07.1992 року по 05.06.1995 року у Чернівецькому міському учбово-виробничому колективному управлінні інвалідів та періоду роботи з 01.04.2000 року по 31.03.2002 року у приватного підприємця [PERSON] є необгрунтованими. За змістом статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком у період з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу 27 років. Отже, станом на дату звернення до відповідача для призначення пенсії за віком позивачу виповнилось 60 років, він має страховий стаж 27 років 10 місяців 23 дні, а тому відповідачем необгрунтовано відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з підстав відсутності необхідного пенсійного стажу. За змістом статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком у період з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу 27 років. Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Отже, при розгляді справи судом першої інстанції не надано оцінку усім обставинам у справі, що мають значення для її вирішення, а тому рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову. \~

Результат розгляду: granted