Рішення адміністративного суду від 2022-01-11 00:00:00+02

в квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.09.2021 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області № 207 від 27.04.2021 "Про застосування дисциплінарного стягнення", згідно якого за порушення службової дисципліни, що виразилось у недотриманні вимог п. 1, 2, 4 ч.1 ст. 28 Закону "Про запобігання корупції", п. 5 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", застосовано до начальника УКЗ ГУНП в Чернівецькій області полковника поліції [PERSON] дисциплінарне стягнення у виді зауваження. Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що як випливає з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, вся увага суду приділена дослідженню питання компетенції суб`єкта, який ініціював призначенн службового розслідування, а не законності самого оскаржуваного рішення відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Дослідження питання законності призначення відносно позивача службового розслідування виходять за межі позовних вимог. В даному випадку предметом спору є виключно наказ про застосування дисциплінарного стягнення в частині висновку суб`єкта владних повноважень про вчинення позивачем бездіяльності в стані потеніційного конфлікту інтересів. В судовому засіданні предстаники відповідача вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити. Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиви на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції, [PERSON] , [INFO] , працював в органах внутрішніх справ з 01.03.1995 по 06.11.2015, в Національній поліції України з 07.11.2015. Відповідно до контракту про проходження служби в поліції від 04.09.2020, позивач працює на посаді начальника управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області з 07 вересня 2020 року (а.с. 14). 03.02.2021 Управління запобігання корупцією Національної поліції України направило листа за вих. № 218/47/1-2021 "Про необхідність врегулювання конфлікту та призначення службового розслідування" на адресу ГУНП в Чернівецькій області, в якому зазначено, що Управлінням розглянуті матеріали щодо можливого недотриманням начальником УКЗ ГУНП в Чернівецькій області полковником поліції [PERSON] вимог ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції" під час спільного проходження служби в поліції з рідним племінником [PERSON] , який займає посаду інспектора взводу №2 роти поліції особливого призначення ГУНП в Чернівецькій області старшого лейтенанта поліції (а.с. 56-57). У листі зафіксовано, що із наданих Управлінню матеріалів не вбачається відносин прямого підпорядкування між начальником управління кадрового забезпечення ГУНП в Чернівецькій області [PERSON] та інспектором взводу №2 роти поліції особливого призначення ГУНП в Чернівецькій області [PERSON] , тому перебування дядька та племінника в займаних посадах не порушує вимог частини 1 ст. 27 Закону України "Про запобігання корупції" щодо обмежень спільної роботи близьких родичів. Разом з тим, у листі звернуто увагу, що з урахуванням посадових обов`язків та з моменту призначення на посаду начальника кадрового забезпечення [PERSON] , тобто з 07.09.2020 виник потенційний конфлікт інтересів, що має постійний характер. З урахуванням наведеного, у листі повідомлено про необхідність вжиття заходів щодо врегулювання зазначеного потенційного конфлікту інтересів у начальника управління кадрового забезпечення ГУНП в Чернівецькій області [PERSON] відповідно до вимог ст. ст. 28, 29 Закону України "Про запобігання корупції", а також за цим фактом у відповідності до вимог ч. 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України запропоновано призначити службове розслідування, про результати якого повідомити УЗК із наданням копії наказу про його призначення та висновку службового розслідування. На підставі листа Управління запобігання корупцією Національної поліції України від 03.02.2021 № 218/47/1-2021, 10.02.2021 ГУНП в Чернівецькій області видано наказ № 142 "Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії", яким призначено службове розслідування, проведення якого доручено дисциплінарній комісії у складі: голова комісії - полковник поліції Федорюк Г.Й. , заступник начальника ГУНП в Чернівецькій області; члени комісії: старший лейтенант поліції Глібіцький М.О. , т.в.о. старшого інспектора УКЗ ГУНП в Чернівецькій області, майор поліції, старший оперуповноважений в ОВС Чернівецького управління ДВБ НП України Задорожний О.П. (а.с. 55, 96). 26.02.2021 відповідачем видано наказ № 234 "Про продовження строку проведення службового розслідування", яким продовжено строк проведення дисциплінарною комісією службового розслідування до 09.04.2021 (а.с. 58). З матеріалів справи видно, що під час проведення службового розслідування, 26.02.2021 Головою дисциплінарної комісії на адресу НАЗК направлено листа щодо роз`яснення про наявність чи відсутність конфлікту інтересів у зв`язку з призначенням позивача на посаду начальника управління кадрового забезпечення ГУНП в Чернівецькій області враховуючи, те, що на посаді інспектора взводу №2 роти поліції особливого призначення ГУНП в Чернівецькій області працює його племінник [PERSON] (а.с. 97 - 99). За наслідками розгляду вказаного звернення, Департамент з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції направив на адресу ГУНП в Чернівецькій області лист за № 32-03/17966/21 від 29.03.2021. У вказаному листі наголошено, що в порядку інформування, враховуючи наведені у ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції" визначення, при встановленні наявності чи відсутності конфлікту інтересів слід виходити із наявності [PERSON] , як начальника управління кадрового забезпечення ГУНП Чернівецькій області повноважень, під час реалізації яких, він може вчиняти дiї, приймати рішення стосовно свого племінника. Вказані повноваження [PERSON] може реалізовувати стосовно всього особового складу служб, органів та підрозділів поліції області, в тому числі і щодо свого племінника [PERSON] . Таким чином, у сфері службових повноважень [PERSON] наявний приватний інтерес, який може вплинути на об`єктивність та неупередженість прийняття ним рішень або на вчинення чи невчинення дій стосовно племінника під час реалізації своїх службових повноважень, що, враховуючи положення ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», свідчить про наявність у нього потенційного конфлікту інтересів. Крім того, у разі вирішення ним питань, пов`язаних прийняттям рішень розпорядчого характеру стосовно племінника (наданням їм вчиненням дій, доручень, вказівок, контролю за їх виконанням, наданням переваг) у нього виникатиме реальний конфлікт інтересів. Посилаючись на положення ч. 1, 2 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції" у листі зазначено, що визначення способу врегулювання конфлікту інтересів є компетенцією безпосереднього керівника або керівника органу, до повноважень якого належить звiльнення/iнiцiювання звільнення [PERSON] з посади. Заходи зовнішнього врегулювання конфлікту інтересів та порядок їх застосування визначені в ст. ст. 29 - 34 Закону України "Про запобігання корупції" (а.с. 102 - 103). Судом встановлено, що за результатами проведеного службового розслідування дисциплінарною комісією створеною відповідачем, складено висновок, який затверджений начальником ГУНП в Чернівецькій області від 09.04.2021 (а.с. 66 - 72, 87 - 93). Дослідивши відповідь НАЗК, дисциплінарною комісією у висновку службового розслідування зазначено, що беручи до уваги положення абз.4 п.1,, абз. 2, 3, 4, 7, 8, 10 п.2, п.п.8, 13, 14, 15, 16, 17, 18 розділу II функціональних обов`язків начальника УКЗ ГУНП в Чернівецькій області, затверджених 07.09.2020 начальником ГУНП, з моменту призначення наказом ГУНП від 04.09.2020 №170 o/с, з 07.09.2020 [PERSON] на дану посаду, у нього виник потенційний конфлікт інтересів, що має постійний характер у зв`язку із здійсненням ним, як керівником зазначеного підрозділу, окремих контрольно-наглядових функцій за діяльністю підпорядкованих ГУНП в Чернівецькій області структурних та територіальних підрозділів. Так, відповідно до функціональних обов`язків начальник УКЗ ГУНП в Чернівецькій області перевіряє повноту та обґрунтованість пропозицій про дотримання законності та дисципліни серед особового складу служб, органів та підрозділів поліції області; по кожному факту порушення дисципліни i законності, вчинення злочинів та надзвичайних подій працівниками ГУНП організовує проведення службових розслідувань; організовує проведення спеціальних перевірок, у тому числі негласних, органів та підрозділів щодо дотримання особливим складом законності під час несення служби. Ці функції здійснюються тому числі стосовно працівників поліції особливого призначення ГУНП в Чернівецькій області, де працює його перемінник лейтенант поліції [PERSON] на посаді інспектора взводу №2. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія прийшла до висновку, що факт проходження служби в одному органі - ГУНП в Чернівецьку області начальником УКЗ полковником поліції [PERSON] та близької йому особи (племінника) - інспектора взводу №2 роти поліції особливого призначення ГУНП в Чернівецькій області старшого лейтенанта поліції [PERSON] , йому був відомий, однак при призначенні на посаду начальника УКЗ ГУНП в Чернівецькій області позивач не повідомив у відповідності до вимог ч. 1 п. 2 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції" , про наявність у нього потенційного конфлікту інтересів, за що заслуговує на застосування дисциплінарного стягнення. Таким чином, аналізуючи матеріали службового розслідування, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що своїми позивач допустив порушення службової дисципліни, що виразилося у недотриманні вимог ч. 1 п. 2 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції", п. 5, ч. 3 ст.1 Дисциплінарного Статуту Національної поліції України, п. 1, ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію України", за що він заслуговує на застосування дисциплінарного стягнення у виді зауваження. На підставі висновку службового розслідування, 27.04.2021 Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області видало наказ № 207 "Про застосування дисциплінарного стягнення", пунктом 1 якого наказано за порушення службової дисципліни, що виразилось у недотриманні вимог п. 1, 2, 4 ч.1 ст. 28 Закону "Про запобігання корупції", п. 5 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" до начальника УКЗ ГУНП в Чернівецькій області полковника поліції [PERSON] , застосувати дисциплінарне стягнення у виді зауваження (а.с. 73, 83 - 84). Вважаючи наказ № 207 від 27.04.2021 протиправним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Приймаючи оскаржуване рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність реального чи потенційного конфлікту інтересів, може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності за результатами службового розслідування у випадку надходження подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства, за умови незастосування судом до особи, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, покарання або не накладення на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності. Підстав для проведення службового розслідування у відповідача не було, оскільки доказів отримання подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису НАЗК відповідачем до суду не надано. Крім того, під час розгляду справи по суті відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження незастосування судом до позивача, як особи, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, покарання або не накладення на нього стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного. У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 244 КАС України, суд зазначає, що при вирішенні даної справи необхідно керуватись нормами Конституції України, Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут). Згідно частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема: - бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; - знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; - поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; - безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; - вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; - утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; - сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції. Статтею 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом. Дисциплінарним проступком згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Відповідно до ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції. Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Наказом Міністерства внутрішніх справ України №893 від 07.11.2018 затверджено Порядок проведення службових розслідувань в Національній поліції України, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (надалі - Порядок № 893). Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІ Порядку № 893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про надходження подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому міститься вимога щодо проведення службового розслідування з метою виявлення причин та умов, за яких стало можливим учинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України «Про запобігання корупції». Як слідує з матеріалів справи, оскаржуваний наказ №207 від 27.04.2021 виданий за наслідками проведеного службового розслідування, призначеного на підставі наказу ГУНП в Чернівецькій області №142 від 10.02.2021 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії», який винесений на підставі листа Управління запобігання корупцією Національної поліції України від 03.02.2021 №218/47/1-2021 "Про необхідність врегулювання конфлікту та призначення службового розслідування", в якому зазначено, що Управлінням розглянуті матеріали щодо можливого недотриманням начальником УКЗ ГУНП в Чернівецькій області полковником поліції [PERSON] вимог ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції" під час спільного проходження служби в поліції з рідним племінником [PERSON] , який займає посаду інспектора взводу №2 роти поліції особливого призначення ГУНП в Чернівецькій області старшого лейтенанта поліції Так, правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VІІ). Частиною 1 ст. 28 Закону № 1700-VІІ встановлено, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів. Згідно визначення термінів наведених в абз. 9, 12, 13 ч. 1 ст. 1 Закону № 1700-VІІ потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях; реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Абзацом 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 1700-VІІ визначено, що спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції є органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 65-1 Закону № 1700-VІІ (в редакції закону чинній станом на 30.12.2020) особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку. З метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення або невиконанню вимог цього Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, де працює особа, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Аналогічні за змістом приписи були також встановлені в ст. 65 Закону № 1700-VІІ чинній до 30.12.2020. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що Управління запобігання корупцією Національної поліції України не є спеціально уповноваженим суб`єктом у сфері протидії корупції, за поданням якого може бути проведено службове розслідування з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення або невиконанню вимог Закону України "Про запобігання корупції". Отже, за змістом наведених норм видно, що перелік підстав для проведення службового розслідування у разі вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення та/або невиконанню вимог Закону № 1700-VІІ в інший спосіб, є вичерпний та розширеному тлумаченню не підлягає. Відповідно до п.п. "з" п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VІІ суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є зокрема поліцейські. У відповідності до п.п. "з" п. 1 ч. 1 статті 3 Закону № 1700-VІІ позивач відноситься до суб`єктів відповідальності, на яких поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції". Приписами ч. 1 ст. 4 Закону № 1700-VІІ встановлено, що Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику. Згідно з п. 6-1, 15 ч. 1 ст. 11 Закону № 1700-VІІ до повноважень Національного агентства належать: здійснення моніторингу та контролю за виконанням актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб; надання роз`яснень, методичної та консультаційної допомоги з питань застосування актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, застосування інших положень цього Закону та прийнятих на його виконання нормативно-правових актів, захисту викривачів. В матеріалах справи відсутні докази надходження подання від спеціального уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агенства з питань запобігання корупції з вимогою щодо проведення службового розслідування відносно позивача з метою виявлення причин та умов, за яких стало можливим учинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України «Про запобігання корупції». Приймаючи оскаржуваний наказ № 207 від 27.04.2021 про застосування дисциплінарного стягнення до позивача, відповідач послався на порушення службової дисципліни, що виразилося у недотриманні вимог п. 1, 2, 4 ч.1 ст. 28 Закону "Про запобігання корупції", п. 5 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", як підставу для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Суд вважає висновки відповідача помилковими, оскільки з аналізу Закону України "Про Національну поліцію", обов`язками працівника поліції необхідно вважати забезпечення реалізації завдань, поставлених перед поліцією суспільством і державою, та повноважень, наданих для ефективного здійснення професійних функцій шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Наявність реального чи потенційного конфлікту інтересів, на переконання суду, може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності за результатами службового розслідування у випадку надходження подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства, за умови незастосування судом до особи, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, покарання або не накладення на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності. Таке дисциплінарне стягнення відповідно до ч. 2 ст. 65-1 Закону № 1700-VІІ застосовується у випадку незастосування судом до особи, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, покарання або не накладення на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 1440/2177/18, від 10.06.2020 у справі № 560/1779/19. У даному випадку, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що підстав для проведення службового розслідування у відповідача не було, оскільки доказів отримання подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису НАЗК відповідачем до суду не надано. Крім того, під час розгляду справи по суті відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження незастосування судом до позивача, як особи, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, покарання або не накладення на нього стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності. Щодо твердження відповідача про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог і, що в даному випадку предметом спору є виключно наказ про застосування дисциплінарного стягнення в частині висновку суб`єкта владних повноважень про вчинення позивачем бездіяльності в стані потенційного конфлікту, а також те, що суд першої інстанції взагалі не повинен був досліджувати питання щодо законності призначення службового розслідування, то колегія суддів зазначає, що в пункті 83 постанови від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Саме суд має обов`язок здійснити юридичну кваліфікацію відносин сторін, виходячи зі встановлених під час розгляду справи фактів, і визначити, який припис треба застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є спірні відносини, не є зміною підстави позову (обставин, якими обґрунтований позов) та обраного позивачем способу захисту (предмета позову). Відповідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними та допустимими доказами правомірність оскарженого позивачем наказу №207 від 27.04.2021. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані сторонами, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Результат розгляду: denied