Рішення адміністративного суду від 2023-02-21 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЯВТ Плюс" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило: - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.11.2021 №00084500705, яким до ТОВ "ЯВТ Плюс" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 10 000,00 грн. Обґрунтовуючи позов, зазначило, що фактична перевірка підприємства проведена незаконно, без правових підстав, оскільки наказ №2588-П від 26.10.2021 про її проведення \~складений з порушенням вимог закону, не містить посилання на інформацію, яка слугувала підставою для її проведення, не зазначено в рамках яких заходів податковим органом встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів встановленні факти сумнівності; сумнівність яких саме операцій встановлена податковим органом. Крім того, зазначило, що порушення, зафіксовані в акті перевірки щодо продажу ТОВ «ЯВТ Плюс» алкогольних напоїв за цінами, нижчими, за встановлено мінімальні роздрібні ціни не мали місця на день перевірки, у зв`язку з чим вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.07.2022 в задоволенні позову відмовлено. Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов. В апеляційній скарзі вказує на помилковість застосування судом першої інстанції пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, неврахування судом, що фактична перевірка підприємства проведена податковим органом без наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. На думку апелянта, суд першої інстанції не надав оцінку правомірності наказу на проведення перевірки, залишив поза увагою те, що у наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій була встановлена податковим органом. Натомість, посилаючись на практику Верховного Суду, вважає, що оскільки фактична перевірка призначена та проведена податковим органом за відсутності правових підстав, отже матеріали отримані за результатами такої перевірки не можуть нести жодних правових наслідків. По суті порушень, зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки, що під час проведення перевірки відповідачем не проведено контрольно-розрахункової операції з метою встановлення роздрібних цін на лікерно-горілчану продукцію, до суду не надано оригіналів фіскальних чеків, які б свідчили про реалізацію алкогольної продукції за цінами, нижчими за мінімальні . Натомість, єдиним доказом, на який посилається податковий орган та який врахований судом першої інстанції є почекова інформація, яка надходить по дротових, або бездротових каналах зв`язку, яка, на думку скаржника, не є достовірним та беззаперечним доказом вчинення позивачем порушення у розумінні КАС України. Крім того, вказує на порушення порядку проведення фактичної перевірки, яка не передбачає перевірки даних за минулий період часу на відміну від документальної, у той же час установлені перевіркою порушення позивачем вимог законодавства (реалізація алкогольних напоїв за цінами, нижчими від установлених мінімальних роздрібних) стосуються минулих періодів, \~проте на \~день проведення перевірки жодних порушень вимог законодавства не встановлено, що виключає застосування штрафних санкцій. Головне управління ДПС в Полтавській області (далі - відповідач) подало відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначає, що підставою перевірки слугувала податкова інформація, яка надходить по дротових, або бездротових каналах зв`язку. Доказом продажу позивачем алкогольних напоїв за ціною, нижчої за мінімальні, є додаток до акту перевірки, а саме Перелік почекової інформації, що є додатком до акту перевірки, а тому штрафні санкції застосовані правомірно. Наказ на перевірку складений у відповідності до вимог ПК України. В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Представник \~відповідача заперечував проти вимог апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ГУ ДПС у Полтавській області на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80, п. 82.3 ст. 82 Податкового кодексу України з метою контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, наявності ліцензій видано наказ від 26.10.2021 №2588-П "Про проведення фактичної перевірки" платника податків ТОВ "ЯВТ Плюс" за місцем фактичного провадження діяльності: магазин, \~за адресою: Кременчуцький район, с. Максимівка, вул. Куйбишева, буд.33, за період з 01.12.2018 по дату закінчення перевірки у встановленому Податковим кодексом України порядку (а.с. 56). Контролюючим органом, на підставі наказу від 26.10.2021 та направлень на перевірку, проведено фактичну перевірку позивача за місцем здійснення господарської діяльності: Кременчуцький район, с. Максимівка, вул. Куйбишева, буд.33, за результатами якої складено акт №8564/16/31/РРО/39586943 від 27.10.2021 (а.с. 52-53) За висновками акту перевірки зазначено про реалізацію алкогольних напоїв за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни, а саме: згідно електронних копій розрахункових документів, що передаються по дротових або бездротових каналах зв`язку до контролюючого органу встановлено, що в період з 26.01.2021 по 30.06.2021 з використанням РРО фіскальний № 3000261558 було реалізовано алкогольні напої на загальну суму 1 671,62 грн. (за цінами реалізації), зокрема 26.01.2021 чек №25672 о 12 год. 26 хв. реалізовано пляшку шампанського «Болград» 0,75 л за ціною 91,90 грн, 30.06.2021 о 19 год 38 хв реалізовано пляшку вина ігристого "Віла Крим" рожеве, напівсолодке, 0,75 л по ціні 95,20 грн. Зазначено про порушення позивачем ч. 12 ст. 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв. тютюнових виробів та пального». На підставі цього акту 12.11.2021 ГУ ДПС в Полтавській області прийнято податкове повідомлення рішення № 00084500705, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за порушення ч. 12 ст. 18 \~Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" в розмірі 10 000,00 грн (а.с. 28-29). Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган, як суб`єкт владних повноважень при проведенні фактичної перевірки позивача діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений законодавством України. Також суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення позивачем ч. 12 ст. 18 \~Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" є доведеним, а тому податкове повідомлення-рішення є правомірним, прийняте в межах компетенції контролюючого органу та відповідно до вимог чинного законодавства, а відтак не підлягає скасуванню. Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Відповідно до пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). За приписами п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Порядок проведення фактичних перевірок, в тому числі й підстав їх призначення, регламентовано статтею 80 ПК України. Так, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України. Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що підставою для проведення фактичної перевірки в наказі від 26.10.2021 зазначено підпункт 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України. Також вказано, що перевірка проводитиметься з метою контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, наявності ліцензій. У ході судового розгляду позивач наполягав, що наказ на перевірку не відповідає вимогам ПК України, оскільки містить лише посилання на норми законодавства без обґрунтування конкретних фактичних підстав, які зумовили необхідність проведення фактичної перевірки ТОВ "ЯВТ Плюс". Суд першої інстанції, відхиляючи вказані доводи позивача, зазначив про те, що наказ від 26.10.2021 складений відповідно до вимог ПК України, позивачем не оскаржується, позивачем допущено контролюючий орган до проведення перевірки, отже є правомірним. Натомість, з посиланням на постанову Верховного Суду від 21.02.2019 року по справі № 820/5481/17, суд першої інстанції вважав, що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки. Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, зробленими без врахування правової позиції Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, викладену у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18, яка зазначила, що оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. Таким чином, головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процесуальних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав. Колегія суддів зазначає, що однією з підстав позову зазначено \~порушення контролюючим органом процедури призначення та проведення фактичної перевірки. З урахуванням наведеного, питання дотримання відповідачем процедури призначення та проведення фактичної перевірки згідно з наказом від 26.10.2021 є істотним для правильного вирішення справи та \~входять до предмету доказування для цілей вирішення цього спору й підлягають першочерговому дослідженню. Як зазначено вище, підставою для проведення фактичної перевірки в наказі від 26.10.2021 зазначено пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України. За приписами пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального. Колегія суддів зазначає, що стаття 80 Податкового кодексу України передбачає вичерпні підстави для проведення фактичної перевірки. Втім, застосовуючи конкретну правову підставу для призначення такої перевірки, у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки. Разом з тим, приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми Податкового кодексу України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Але при цьому відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки цього підприємства, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, а також не вказав конкретну мету перевірки, що має визначатися з підстав проведення перевірки. Вказана позиція суду узгоджується із обов`язковою для врахування позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16.09.2021 року у справі №120/1431/20-а, від 12 жовтня 2021 року у справі № 120/5729/20-а, від 11 липня 2022 року у справі № 120/5728/20-а. Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 12.08.2021 року у справі № 140/14625/20 колегія суддів відхиляє, оскільки згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.01.2019 по справі 755/10947/17, суди при вирішенні спорів мають враховувати останню правову позицію Верховного Суду. Враховуючи не відображення в наказі від 26.10.2021 "Про проведення фактичної перевірки" змісту конкретних фактичних обставин для призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми права, що регулюють такі питання, слід дійти висновку про відсутність у відповідача правових підстав для здійснення такої перевірки. Крім того, ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції відповідачем не надано ні податкової інформації, ні доповідної записки, ні будь якого документу, що свідчить про наявність \~підстав для проведення фактичної перевірки. Таким чином, за встановлених апеляційним судом обставин справи, колегія суддів вважає, що відповідач не довів наявності підстав у розумінні пп. \~80.2.5 п. 8.2 ст. 80 ПК України для проведення фактичної перевірки ТОВ "ЯВТ Плюс". Зазначені обставини вказують на те, що спірний наказ не відповідає положенням ПК України щодо його змісту. Зважаючи на викладене, беручи до уваги відсутність в наказі Головного управління ДПС в Полтавській області будь-якого посилання на отриману відповідачем в установленому порядку інформацію про факти, які б свідчили про можливі порушення позивачем законодавства, враховуючи, що наведені в наказі підстави проведення перевірки в ході розгляду справи не підтвердилися та не доведені відповідачем як суб`єктом владних повноважень, колегія суддів приходить до висновку, що призначення та проведення фактичної перевірки щодо позивача здійснено незаконно. Колегія суддів звертає увагу, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення. Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме - спочатку провести податкову перевірку. Нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню. При цьому суд не повинен надавати оцінку правомірності оспорюваного рішення, оскільки порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 04.02.2019 у справі № 807/242/14, від 19.11.2019 у справі № 160/8859/18 та від 30.06.2019 у справі № 825/1747/17. Отже, у разі недотримання вимог проведення податкової перевірки у контролюючого органу відсутні підстави на прийняття рішення за результатами виявлених порушень і порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки. За встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що недотримання відповідачем вимог ст.ст. 80, 81 ПК України, які визначають порядок фактичної перевірки, є самостійним наслідком визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Разом з тим відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у контролюючого органу підстав для включення позивача до переліку суб`єктів господарювання для проведення фактичних перевірок. Таким чином, оскільки допущені контролюючим органом порушення вимог закону щодо призначення фактичної перевірки ТОВ "ЯВТ Плюс" призводять до відсутності правових наслідків такої, колегія суддів дійшла висновку, що оспорюване податкове повідомлення-рішення є протиправним і таким, що підлягає скасуванню. Натомість, суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, невірно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову. Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають. Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову. Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Колегія суддів зазначає, що ТОВ «ЯВТ Плюс» понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 2 270,00 грн та апеляційної скарги 3 045, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями. Враховуючи, що апеляційна скарга судом задоволена, відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 5 315,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Полтавській області.

Результат розгляду: granted