Рішення адміністративного суду від 2022-06-07 00:00:00+03

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом, в якому просив: - визнати протиправними дії (бездіяльність) військової частини [NUMBER] , яка полягає у не здійсненні йому нового розрахунку грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримував під час проходження військової служби за період з 2014 по 2015 рік з урахуванням раніше виплачених сум; - зобов`язати військову частину [NUMBER] здійснити йому перерахунок грошової допомоги на оздоровлення, яку отримував під час проходження військової служби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди під час проходження військової служби за період з 2014 по 2015 рік з урахуванням раніше виплачених сум; - зобов`язати військову частину [NUMBER] виплатити йому грошову допомогу на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити йому виплату \~недоплаченої частини одноразової грошової допомоги під час проходження військової служби за період з 2014 по 2015 рік. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 залишено без задоволення позов. Позивач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, позивач зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції, що позов не підлягає задоволенню, оскільки правовий висновок Верховним судом у справі № 825/977/17 вказує, що дана категорія справи підлягає задоволенню. Відповідачем надано відзив, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом командира Військової частини [NUMBER] від 01.11.2013р. №251 позивача було зараховано на штатну військову посаду частини у якості військовослужбовця за контрактом з 01.11.2013 (а.с. 8). На вимогу суду відповідачем було подано довідку від 03.11.2021 № 103362 про отримання [PERSON] грошової допомоги на оздоровлення за 2014 рік в розмірі 1 502,50 грн. дата виплати 20.03.2014; за 2015 рік в розмірі 1643,38 грн. дата виплати 30.07.2015 (а.с. 47). Обчислення розміру названого платежу без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди відповідачем визнаються у порядку ч.1 ст.78 КАС України. [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення від 24.11.2015 серія [NUMBER] (а.с. 7). Наказом командира Військової частини Польова пошта [NUMBER] від 26.08.2016 №184 позивача виключено із списків особового складу згаданої частини у зв`язку із зарахуванням на навчання у якості курсанта до Гвардійського факультету Військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут». Відповідно до наказу у 2016 році [PERSON] грошової допомоги на оздоровлення не отримував (а.с. 11). Наказом командира Військової частини [NUMBER] від 02.09.2019 №192 позивача \~зараховано на штатну військову посаду частини у якості військовослужбовця за контрактом з 02.09.2019 (а.с. 60). Наказом командира Військової частини [NUMBER] від 03.04.2020р. №69 [PERSON] виключено із списків особового складу згаданої частини у зв`язку із службовою невідповідністю на підставі п.п. «д» п.2 ч.5 ст.26 Закону України від 25.03.1992р. № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (а.с. 61). Позивач зазначає, та відповідачем не заперечується, що позивач отримав грошову допомогу на оздоровлення у період з 2014-2015 рік без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, у розумінні ч.1 ст.78 КАС України фактично визнаються, а тому судом додатково не оцінюються і не досліджуються. Як зазначає позивач, 12.05.2021 він звернувся з заявою до відповідача, в якій просив нарахувати та виплати грошову допомогу на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди (а.с. 14). Відповідачем такі виплати проведені не були. Позивач, не погодившись з бездіяльністю відповідача, звернувся до суду з позовм. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем \~\~не доведено факту звернення з заявою до відповідача з приводу обчислення \~грошової допомоги на оздоровлення військовослужбовця з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди. Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч.3 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України. Наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року № 260 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Зазначена Інструкція діяла на момент виникнення спірних правовідносин. Згідно пункту 30.1 розділу ХХХ зазначеної Інструкції, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Пункт 30.3 визначає, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги. Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) закріплено питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій. Так, відповідно до п. 2 частини першої вказаної постанови, установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення. На виконання зазначеної Постанови Уряду, наказом Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550, затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України. У цьому акті визначені умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати. За пунктом 5 Інструкції винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням. Пунктом 8 Інструкції встановлено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. У пункті 9 Інструкції передбачено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік. Відповідно до положень пункту 10 Інструкції, командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди. В обґрунтування правомірності дій щодо здійснення нарахування грошової допомоги на оздоровлення без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, відповідач посилається на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 19.06.2018р. по справі № 825/1138/17. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне. В даній постанові Верховний Суд дійшов висновку про те, що "Таким чином, історичний (в історичному розвитку) та нормативний підхід до розуміння положень постанови №889 в системному зв`язку із нормами статей 9 і 15 Закону №2011-ХІІ та правилами Інструкції дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена постановою №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Подібний підхід регулювання встановлений і щодо розміру винагороди, відповідно до якого до складу грошового забезпечення, з якого обраховується і виплачується винагорода, не введені всі його складові". Отже, відповідач з посиланням на даний висновок Верховного Суду зазначає, що щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Разом з тим, Верховний Суд в постанові від 16.05.2019р. по справі № 826/11679/17 дійшов іншого висновку, скасувавши постанову суду апеляційної інстанції, яка посилалась на практику Верховного Суду викладену саме у постанові від 19.06.2018р. по справі № 825/1138/17. Так, Верховний Суд зазначив, що "Згідно з частиною першою статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Так, за змістом п.9.1 розділу IX Інструкції грошове забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, включає: оклад за військове звання, посадовий оклад, надбавки за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). Аналогічні норми щодо невключення винагород до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби, містить також Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550. Разом з тим, застосовуючи вищезазначені Інструкції як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, суд апеляційної інстанції не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу. Частиною 4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем. Таким чином, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам Закону №2011-ХІІ." Крім того, питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Приймаючи постанову від 06.02.2019 у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків: згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Тобто, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. Отже, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Враховуючи вищевикладене та ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі Щокін проти України (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та у рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі Серков проти України (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2019р. по справі № 826/11679/17. Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що факт порушення прав та інтересів позивача у публічно-правових відносинах знайшов своє підтвердження, що є підставою для задоволення позовних вимог. Згідно\~ \~ст. 242 КАС України,\~ \~рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до\~ \~ст.317 КАС України,\~ \~підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови\~ \~про задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: granted