Рішення адміністративного суду від 2022-04-12 00:00:00+03

в січні 2021 року [PERSON] звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини [NUMBER] про визнання протиправною бездіяльності Військової частини [NUMBER] щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за додаткові відпустки як матері, що має двох неповнолітніх дітей до 15 років, за період з 2019 року по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 07.10.2020; визнання протиправною бездіяльності Військової частини [NUMBER] щодо непроведення повного розрахунку на день звільнення з військової служби - 07.10.2020; зобов`язання Військової частини [NUMBER] нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткових відпусток як матері, що має двох неповнолітніх дітей до 15 років, за період з 2019 року по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 07.10.2020; стягнення середнього заробітку. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо ненарахування та невиплати \~ [PERSON] \~грошової компенсації за додаткову відпустку як матері, що має двох неповнолітніх дітей до 15 років, за період з 2019 року по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме - 07.10.2020; зобов`язано Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] \~грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як матері, що має двох неповнолітніх дітей до 15 років, за період з 2019 року по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме - 07.10.2020. У задоволенні \~решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що грошова компенсація як соціальна гарантія виплачується у разі наявності відповідного права на відпустки. Водночас, з урахуванням дії в Україні особливого стану та призупиненням надання додаткових відпусток, позивачка не набула права на отримання грошової компенсації. Відзив позивачки на апеляційну скаргу на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходив, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що позивачка має двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , яким у спірний період не виповнилося 15 років. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 07.10.2020 [PERSON] з 07.10.2020 виключено \~зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. [PERSON] звернулася до відповідача з рапортом про проведення розрахунку та виплатити грошової компенсації за невикористані дні додаткових відпусток за період з 2019 по 2020 як матері, що має двох неповнолітніх дітей до 15 років (а.с.30). У відповідь на вказаний рапорт [PERSON] повідомлено про те, що під час дії особливого періоду надання додаткової відпустки не передбачено, тому відсутні підстави для виплати відповідної компенсації. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом у даній справі. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не використала додаткову відпустку матері двох дітей віком до 15 років у 2019-2020 \~роках, а отже набула право на отримання грошової компенсації за вказану додаткову відпустку у зв`язку зі звільненням з військової служби. Відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування та виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні належить до дискреційних повноважень відповідача. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. Ч.1\~ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ\~(далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Відповідно до ст.4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Згідно зі ст. 19 Закону № 504/96-ВР жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України). За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів. Відповідно до ч. 7 ст. 20 Закону № 504/96-ВР додаткові відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи надаються понад щорічні відпустки, передбачені статтями 6, 7 і 8 цього Закону, а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами, і переносяться на інший період або продовжуються у порядку, визначеному статтею 11 цього Закону. Згідно з п.8\~ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII\~(далі - Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до\~Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо\~Законом України «Про відпустки»\~або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення. Абз.3 п. 14\~ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ\~передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Оскільки абз.3 п. 14\~ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ\~не виокремлює види додаткових відпусток, за які здійснюється компенсація, то вказані положення застосовуються до всіх видів додаткових відпусток військовослужбовців, які передбачені чинним законодавством, тому доводи апеляційної скарги про те, що додаткова відпустка не замінюється грошовою компенсацією є необґрунтованими. Отже, чинним законодавством України передбачено право військовослужбовців на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, в тому числі додаткової відпустки \~жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років. Відповідно до п. 17\~ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ\~в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. Згідно з п. 18\~ст.10-1 Закону № 2011-ХІІ\~в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Відповідно до п.19 ст. 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється. Згідно зі\~ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII\~(далі - Закон №3543-XII) особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-XII\~(далі - № 1932-XII) визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Крім того, в\~ст. 1 Закону № 3543-XII\~надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу. Таким чином, в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. В той же час\~Законом № 2011-XII\~не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби. Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпустки протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі. Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Однак обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується статтею 19 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки». Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого\~наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої\~ст. 19 Закону № 504/96-ВР Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що протягом 2019-2020 років позивачка не скористалася своїм правом на додаткову відпустку матері двох \~дітей віком до 15 років, у зв`язку із введенням особливого періоду. З урахуванням вищенаведеного колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при звільненні з військової служби у [PERSON] виникло право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2019-2020 роках додаткову відпустку матері двох \~дітей віком до 15 років. Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами. Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла \~висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та\~процесуального права, а тому рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року слід залишити без змін.

Результат розгляду: denied