Рішення адміністративного суду від 2022-04-06 00:00:00+03

03.12.2021р. позивач [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАО № 5076405 від 26.11.2021р., винесену сержантом поліції Андрусяком Д.В., відділення поліції № 4 (м.Рогатин) Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській обл., за ч.1 ст.132 КУпАП, відносно нього, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП (а.с.1-7). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської обл. від 15.02.2022р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.52-57). Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач [PERSON] який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та заявлений позов задовольнити (а.с.64-70). Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час розгляду справи судом не враховані порушення, які допущені сержантом поліції Андрусяком Д.П. під час складання спірної постанови. Зокрема, працівник поліції не роз`яснив права, які передбачені ст.ст.55, 56, 59, 63 Конституції України та ч.1 ст.268 КУпАП, чим позбавив можливості позивача скористатися останніми під час розгляду справи. Також судом не досліджено правову природу дорожнього листа, якого на час виникнення спірних правовідносин у позивача не було, при цьому діюче законодавство не визначає поняття такого документа і не встановлює його форму. Відзив відповідача по справі отримав неналежну правову оцінку зі сторони суду, оскільки не був скерований позивачу, а також містить неточності та неузгодженості із фактичними обставинами справи. Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів. Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 5076405 від 26.11.2021р., складеної поліцейським відділенням поліції № 4 (м.Рогатин) Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській обл. сержантом поліції Андрусяком Д.В., о 12 год. 49 хв. 26.11.2021р., позивач [PERSON] , керуючи вантажним автомобілем марки «Камаз 43101», державний номерний знак [NUMBER] , по вул.Галицькій, 12 у с.Вербилівці Рогатинського району Івано-Франківської обл., перевозив небезпечний вантаж (дизельне паливо) без проходження передрейсового медичного огляду, чим порушив правила перевезення вантажів згідно п.22.5 Правил дорожнього руху /ПДР/. На підставі наведеного, відповідачем визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с.8). Приймаючи рішення по справі та відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент зупинки поліцейським керованого позивачем вантажного автомобіля останній не мав при собі дорожнього листа із відміткою про проходження передрейсового медичного огляду. Чинним законодавством передбачено обов`язкове проходження передрейсового медичного огляду водіями суб`єктів господарювання, які здійснюють перевезення вантажів та пасажирів. За таких умов обставини, які викладені в спірній постанові, знайшли своє відображення під час судового розгляду, через що правові підстави для задоволення заявленого позову є відсутніми. Колегія суддів вважає наведені висновки такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства. Із змісту доводів позивача слідує, що в основу заявленого позову останній покладає дві групи доводів: порушення поліцейським вимог закону щодо зупинки транспортного засобу (роз`яснення причин зупинки та підстав перевірки документів) та порядку розгляду справи (роз`яснення прав особі, яка притягується до відповідальності); безпідставності притягнення до відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП, оскільки діючим законодавством не визначено поняття «дорожнього листа» та не встановлено його форми. Отже, наведені обставини входять до предмету доказування в розглядуваній справі. Щодо першої групи обставин колегія суддів виходить з наступного. Згідно з ст.52-3 Закону України «Про дорожній рух» до повноважень Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху належать: участь у реалізації в межах своїх повноважень державної політики у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечення безпеки дорожнього руху; організація в установленому порядку супроводження і забезпечення безпечного руху транспортних засобів спеціального та спеціалізованого призначення; погодження відповідно до вимог цього Закону, інших законодавчих актів проектів на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, залізничних переїздів, комплексів дорожнього сервісу та інших споруд у межах відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг; погодження поданих у встановленому порядку пропозицій стосовно обладнання засобами організації дорожнього руху місць виконання дорожніх робіт, проектів та схем організації дорожнього руху, маршрутів руху пасажирського транспорту, маршрутів організованого руху громадян і місць їх збору, порядку проведення спортивних та інших масових заходів, які можуть створити перешкоди дорожньому руху; видача в установленому порядку у випадках, передбачених законом, дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; здійснення контролю за безпекою дорожнього руху під час надання послуг з перевезення пасажирів чи вантажів, у тому числі небезпечних, додержанням законодавства у зазначеній сфері, розробленням і видачею в установленому порядку документів щодо погодження маршрутів руху транспортних засобів під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів; інформування учасників дорожнього руху про фіксацію фактів правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі. Національна поліція також здійснює контроль за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі, виконанням установлених Кабінетом Міністрів України правил паркування транспортних засобів у частині забезпечення безпеки дорожнього руху на майданчиках для паркування, а у випадках та порядку, визначених законом, тимчасово затримує і доставляє транспортний засіб, у тому числі з використанням спеціальних транспортних засобів (коли розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), на спеціальні майданчики чи стоянки для тимчасового зберігання, відповідно до закону тимчасово вилучає посвідчення водія. Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Частиною 1 ст.31 цього Закону визначено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд; 4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування. За правилами п.2 ч.1 ст.32 вказаного Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення. Відповідно до ч.1 ст.35 наведеного Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема, якщо водій порушив Правила дорожнього руху. Згідно з п.2.1 ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р., водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах - дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції; г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил; ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення). За приписами п.2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. Згідно фактичних обставин справи 26.11.2021р. після зупинки транспортного засобу, який перевозив небезпечні вантажі, його водієм [PERSON] не було представлено інспектору поліції документів щодо проходження передрейсового медичного огляду. Відповідно до позовної заяви [PERSON] не заперечує факту непред`явлення вказаних документів, однак вважає, що в розглядуваному випадку така вимога поліцейського є незаконною, а відтак не підлягала до виконання. За такої позиції позивача необхідності дослідження доказів на підтвердження обставин, що ним визнаються, під час судового розгляду не виникало. Між тим, в силу вищенаведених норм Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення. В розглядуваному випадку підставою для зупинення автомобіля позивача слугував факт перевезення небезпечних вантажів, а зупинка керованого позивачем автомобіля була зумовлена здійсненням інспектором поліції контролю за безпекою дорожнього руху під час перевезення небезпечних вантажів. Звідси, дії інспектора поліції щодо зупинки керованого позивачем автомобіля та його вимога стосовно пред`явлення водієм відповідних документів, в тому числі документів щодо проходження передрейсового медичного огляду, ґрунтуються на вимогах закону. Стосовно доводів позивача щодо порядку порушення розгляду справи про адміністративне правопорушення колегія суддів враховує, що відповідно до матеріалів адміністративної справи відповідачем були роз`яснені позивачу його права та обов`язки згідно вимог КУпАП, при цьому обґрунтованих та змістовних клопотань (в тому числі щодо використання права на правову допомогу) від нього не поступало. Водночас, позивачем не було долучено до постанови відповідача жодних письмових клопотань, зауважень та заяв; стосовно дій відповідача ним не подавалися будь-які скарги в органи Національної поліції або прокуратури. В поданому відзиві представник відповідача наголосив на дотриманні порядку розгляду справи, при цьому інспектором поліції були роз`яснені позивачу права, визначені ст.63 Конституції України; від роз`яснень положень ст.ст.268, 289 КУпАП позивач відмовився, про що вчинено відповідне застереження у спірній постанові (а.с.9). Також чинним законодавством не передбачено обов`язку поліцейського проводити фіксацію розгляду справи і винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення. За таких обставин доводи позивача стосовно допущених поліцейським порушень вимог закону щодо зупинки транспортного засобу та порядку розгляду справи не знайшли свого об`єктивного підтвердження. Стосовно другої групи обставин колегія суддів виходить з наступного. Згідно з ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити: дата і місце складання; вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення; вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто; пункти завантаження і розвантаження. Порядок ведення та надання інформації з реєстру товарно-транспортних накладних визначається Кабінетом Міністрів України. У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків. Згідно ч.1 ст.132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до п.22.5 ПДР України затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р. (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Пунктом 1.4 Положення про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів, затв. наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України № 65/80 від 31.01.2013р., передбачено, що щозмінному передрейсовому та післярейсовому медичним оглядам підлягають водії транспортних засобів підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб-підприємців, що здійснюють перевезення пасажирів та вантажів (далі - перевізник). Згідно з п.4.6 вказаного Положення результати проведеного передрейсового та післярейсового медичного огляду заносяться до Журналу щозмінного передрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв (далі - Журнал) за формою згідно з додатком 3 до цього Положення. Медичний працівник власноруч заповнює усі графи Журналу, а водій ставить свій підпис у графі «Підпис водія про відсутність скарг». За наявності дорожнього листа медичним працівником робиться запис у ньому про результат контролю стану здоров`я водія автотранспортного засобу. Відповідно до Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затв. постановою КМ України № 207 від 25.02.2009р. (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; втратила чинність згідно постанови КМ України № 79 від 02.02.2022р.) для водія юридичної особи необхідним є також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу. Як слідує з фактичних обставин справи, 26.11.2021р. позивач здійснював перевезення небезпечних вантажів без проведення передрейсового медичного огляду водія. Будь-яких доказів проходження позивачем такого медичного огляду під час судового розгляду не представлено. З врахуванням наведеного, позивач допустив порушення вимог п.22.5 ПДР України затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р. Згідно з ч.9 ст.133-1 КУпАП перевезення пасажирів чи вантажів водієм, який не пройшов щозмінного передрейсового медичного огляду водіїв транспортних засобів, або перевезення без проведення передрейсового контролю технічного стану транспортних засобів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Конкуренція правових норм полягає у ситуації, коли на врегулювання одного і того ж аспекту суспільних відносин претендують одночасно дві або більше правові норми і, при цьому, вони за своїм змістом не суперечать одна одній. При конкуренції загальних та спеціальних норм йдеться про суперництво однорівневих правових норм по горизонталі. Спеціальні норми виявляють параметри дії та конкретизують зміст загальноправових положень. Вони приймаються з метою досягнення загальною нормою максимальної ефективності, врахування специфічних суспільних відносин, що нею регулюються. За таких обставин перевагу у застосуванні слід надати спеціальній нормі - ст.132-1 КУпАП, яка безпосередньо регулює розглядувані відносини. Отже, за наведених обставин колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що дійсно о 12 год. 49 хв. 26.11.2021р., позивач [PERSON] , керуючи вантажним автомобілем марки «Камаз 43101», державний номерний знак [NUMBER] , по вул.Галицькій, 12 у с.Вербилівці Рогатинського району Івано-Франківської обл., перевозив небезпечний вантаж (дизельне паливо) без проходження передрейсового медичного огляду, чим порушив правила перевезення вантажів згідно п.22.5 ПДР. На підставі наведеного, відповідачем правомірно визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Стосовно покликання апелянта на відсутність у чинному законодавстві визначення дорожнього листа і встановлення його форми колегія суддів підкреслює, що в розглядуваному випадку вимога поліцейського за своїм змістом стосувалася саме представлення документів про проходження передрейсового медичного огляду водіїв транспортних засобів. Діючим на час вчинення правопорушення законодавством було визначено, що серед документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, для водія юридичної особи необхідним є також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу. Враховуючи перевезення позивачем небезпечного вантажу, який вимагає підвищеної уваги в процесі забезпечення безпеки дорожнього руху, визначення нормами КУпАП відповідальності за перевезення пасажирів чи вантажів водієм, який не пройшов щозмінного передрейсового медичного огляду водіїв транспортних засобів, колегія суддів вважає обґрунтованою вимогою інспектора поліції щодо підтвердження проведення передрейсових медичного огляду водія. Допущена неточності у відзиві на заявлений позов не впливає на правильність висновків суду та вирішення розглядуваного спору. Додатково колегія суддів враховує, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloranand Francis v. The United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки. Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку. Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача відхилені. Таким чином, відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП, а відтак заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що не підлягає до задоволення. За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта [PERSON] . З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Результат розгляду: denied