Рішення адміністративного суду від 2022-05-25 00:00:00+03

У серпні 2021 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду із позовом до Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) (далі відповідач), у якому просив визнати незаконною та скасувати постанову від 18.08.2021 № 211666 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року у задоволені адміністративного позову відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на балансі ТОВ "Лінксервіс" знаходилось обладнання зварювальний інвертор ВДІ-220, яке є джерелом утворення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а факт використання його у господарській діяльності позивача без відповідного дозволу є доведеним. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вимоги апеляційної скарги позивача мотивовано, зокрема тим, що позивач не використовував інвертор ВДІ-220 в господарській діяльності, а відображення його в обліку на рахунку основних засобів є помилкою. Крім того, позивач зазначає, що інвертор ВДІ-220 не є стаціонарним джерелом викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а відповідач під час перевірки не здійснив відбір проб та вимірювання для з`ясування наявності викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Також, позивач вказує, що він має право на придбання та реалізацію інвертора ВДІ-220, без його використання та отримання дозволу, згідно КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля. На думку позивача, спірна постанова не містить доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем правопорушення. Крім того, позивач звертає увагу, що акт перевірки складено 18.08.2021, а протокол 17.08.2021. З огляду на це, позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористався, відзив на апеляційну скаргу відповідача до суду не подав. В судове засідання сторони по справі не з`явилися. Позивач заявив письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із заміною \~представника, а відповідач у поданій письмовій заяві просив розгляд справи зупинити до закінчення воєнного стану в Україні. Обговоривши вказані клопотання сторін, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню, адже справа, що розглядається, відноситься до категорії термінових справ (ст. 286 КАС України), є малозначною та її розгляд можливий за відсутності сторін за матеріалами справи. Разом з тим, наведені обґрунтування заявлених клопотань, з точки зору суду, не є такими, що унеможливлюють розгляд справи, а свідчать лише про неналежне користування сторонами своїми правами. За таких обставин справу розглянуто у відсутності осіб, що не з`явилися, у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне. Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що 18 серпня 2021 року державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Придніпровського округу винесено постанову № 211666 про накладення адміністративного стягнення, яким визнано директора ТОВ "Лінксервіс КР" [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 78 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 136,00 грн. В обґрунтування постанови державним інспектором зазначено, що [PERSON] , працюючи на посаді ТОВ "Лінксервіс КР", вчинив порушення: ст. 20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. ст. 10, 11 закону України "Про охорону атмосферного повітря" тим, що при проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства України згідно річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції України на 2021 рік, затвердженого наказом Держекоінспекції України від 27.11.2020 N 454 та наказу Державної екологічної інспекції Придніпровського округу від 30.07.2021 N 1252 встановлено: порушення порядку здійснення викиду забруднюючих речовин в атмосферу, відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від джерел утворення викидів, а саме зварювальні інвертори ВДІ-220Р. Інвентаризація джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферу на підприємстві не проведена. Позивач, вважаючи спірну постанову протиправною, звернувся до суду за захистом своїх прав. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що експлуатація джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря заборонена, а у ТОВ "Лінксервіс" знаходилось обладнання зварювальний інвертор ВДІ-220, яке є джерелом утворення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, однак відповідного дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ТОВ "Лінксервіс" отримано не було. Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Відповідно до вимог ч.2\~ ст.19 Конституції України\~ органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ Конституцією\~ та законами України. Так, приписами ч.1 ст. 78 КУпАП визначено, що викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади або недодержання вимог, передбачених наданим дозволом, інші порушення порядку здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря або перевищення технологічних нормативів допустимого викиду забруднюючих речовин та нормативів гранично допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел під час експлуатації технологічного устаткування, споруд і об`єктів - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від п`яти до восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Статтею 245 КУпАП\~ визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Згідно з п. 1\~ ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Статтею 251 КУпАП\~ передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами. Частиною другою\~ ст. 77 КАС України\~ передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до ч. 1\~ ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно з ч.1\~ ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених\~ статтею 78 цього Кодексу. Слід зазначити, що відповідно до 7\~ КУпАП\~ що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, \~встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах. Зі змісту спірної постанови вбачається, що позивач допустив порушення порядку здійснення викиду забруднюючих речовин в атмосферу, відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від джерел утворення викидів, а саме зварювальні інвертори ВДІ-220Р. Інвентаризація джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферу на підприємстві не проведена. Натомість, з матеріалів справи колегією суддів встановлено, що відповідач не надав належних доказів, які б підтвердили, що зварювальні інвертори ВДІ-220Р є стаціонарними джерелами викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Відтак, колегія суддів вважає, що на виконання ч. 2\~ ст. 77 КАС України\~ суб`єктом владних повноважень не було доведено правомірність спірного рішення. Таким чином, оскільки факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена приписами ч.1 ст. 78 КУпАП не підтверджується належними доказами, спірна постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Крім того, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 6 \~ст. 139 КАС України). Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 5 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що в якості доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу ним надано: договір про надання правничої допомоги № 94 від 23.03.2021 з додатковою угодою №1 до нього; розрахунок витрат на правову допомогу на суму 3000,00 грн.; акт виконаних робіт від\~ \~25.03.2021\~ \~на суму 3000,00 грн.;\~ \~квитанція до прибуткового касового ордера №33 від 25.03.2021р.\~ \~на суму 3000,00 грн.; договір про надання правничої допомоги № 94/1 від 27.09.2021 з додатком №1 до нього; розрахунок витрат на правову допомогу на суму 3000,00 грн.; акт виконаних робіт від\~ \~01.10.2021\~ \~на суму 3000,00 грн.;\~ \~квитанція до прибуткового касового ордера №26 від 01.10.2021р.\~ \~на суму 3000,00 грн. Водночас, з урахуванням співмірності та пропорційності витраченого часу, складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а саме у сумі 1000,00 грн. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив судовий збір у сумі 454,00 грн. за подання адміністративного позову та 681,00 грн. за подання апеляційної скарги. Відтак, наявні підстави для відшкодування судових витрат позивача зі сплати судового збору у сумі 1135,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1000,00 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Результат розгляду: granted