Рішення адміністративного суду від 2022-07-15 00:00:00+03

У червні 2020 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - ГУ ДПС, відповідач), у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.01.2017: №0002781303 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 130 576,50 грн (з яких 104 461,20 грн - основний платіж, 26 115,30 грн - штрафні (фінансові) санкції); №0002841303 про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на 9 850,34 грн (з яких 7 880,27 грн - основний платіж, 1 970,07 грн - штрафні (фінансові) санкції); податкову вимогу №276-02 від 15.02.2017 на 151 074,96 грн (з яких 112 341,47 грн - основний платіж, 28 085,37 грн - штрафні (фінансові) санкції, 10 648,12 грн - пеня). Позовні вимоги [PERSON] про скасування зазначених податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги обґрунтовані доводами, що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 29.12.2016 №1381/1305/2668306455, щодо того, що він (позивач) в 2015 році отримав дохід як додаткове благо від ПАТ «Універсал Банк», що включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, є безпідставними. Позивач зазначив, що в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №802/1108/17-а, предметом оскарження в якій були ці самі рішення. Так, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 21.08.2017 позов було задоволено, скасовано податкові повідомлення-рішення від 17.01.2017 №0002781303 та №0002841303, податкова вимога №276-02 від 15.02.2017. Водночас, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017, залишеною в силі постановою Верховного Суду від 26.06.2018, рішення суду першої інстанції скасовано, а у задоволенні позову відмовлено. Позивач зазначив, що позов заявляє з іншої підстави, ніж позов, що був розглянутий судом у справі №802/1108/17-а, а саме: що ПАТ «Універсал Банк» при розрахунку суми заборгованості, щодо якої прийнято рішення про прощення, не враховано рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23.01.2014 у справі №203/165/2012 і що це прямо впливає на суму, яка визначена позивачу як отриманий дохід у вигляді додаткового блага. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.10.2020, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що згідно з довідкою ПАТ "Універсал Банк" від 10.08.2020 сума прощеної [PERSON] заборгованості за кредитним договором №15/04/658-к-07 від 31.07.2007 становила 33 317,74 доларів США і що при розрахунку суми заборгованості, яка підлягає прощенню, банком враховано рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23.01.2014 у справі №203/165/2012 щодо відмови в стягненні з позивача пені в розмірі 16 852,13 доларів США. Враховуючи, що у справі №802/1108/17-а встановлено, що 33 317,74 доларів США (525 351,00 грн) - це заборгованістю за кредитом (основний борг), суди виснували, що [PERSON] у результаті прощення кредитором боргу за кредитним договором 15/04/658-к-07 отримав дохід у вигляді додаткового блага в розмірі 525 351,00 грн, з якого позивачу були донараховані ГУ ДПС податок на доходи за 2015 рік та військовий збір згідно із зазначеними вище податковими повідомленнями-рішеннями. Суди зазначили, що позивач не заперечує факт прощення йому банком боргу за кредитом, не погоджується лише із сумою кредиту, яка йому прощена, доводячи, що, погашаючи 13.01.2015 частину заборгованості за кредитним договором, сплачував саме основний борг за кредитом і сплатив «тіло» кредиту, тоді як банк спрямував частину сплачених ним коштів на погашення заборгованості за відсотками. Ці доводи позивача суди визнали такими, що лежать у площині відносин між позивачем і банком, тоді як станом на час розгляду цієї справи між позивачем та ПАТ "Універсал Банк" відсутній судовий спір стосовно сплати позивачем заборгованості за кредитом. [PERSON] подав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.10.2020 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021, в якій просить скасувати зазначені рішення та задовольнити його позов. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, позивач зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно встановили обставини у справі, не дали оцінки усім доказам у справі. Позивач доводить, що додаткового блага не отримував, 13.01.2015 заборгованість за кредитом в розмірі 52 533,34 доларів США була сплачена ним повністю, що засвідчено в довідці ПАТ «Універсал Банк» від 12.02.2015. Позивач зазначає, що суди безпідставно відхилили його довід, що невиконання ПАТ «Універсал Банк» рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23.01.2014 у справі №203/165/2012, яким відмовлено банку в позові про стягнення з нього пені за кредитним договором від 31.07.2007 №15/04/658-к-07 в розмірі 16 852,13 доларів США, призвело до неправильного визначення прощеної банком заборгованості за кредитним договором як основного боргу за кредитом, а також до необґрунтованого визначення йому сум грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Верховний Суд ухвалою від 09.09.2021 відкрив касаційне провадження у цій справі на підставі, визначеній в пункті 4 частини четвертої статті 328 КАС. Заперечуючи проти касаційної скарги у відзиві, відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення як безпідставну, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.10.2020 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 залишити без змін. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2021 у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: [PERSON] (головуючий суддя), судді Гімон М.М., Усенко Є.А. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку, у провадженні якого перебувала справа №120/2440/20-а, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, про що складено протокол від 08.09.2021. Для розгляду справи №120/2440/20-а визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Білоус О.В., судді Блажівська Н.Є., Желтобрюх І.Л. 10.11.2021 ухвалою Верховного Суду задоволено заяву судді Білоуса О.В. про самовідвід у справі №120/2440/20-а, а матеріали касаційної скарги у справі №120/2440/20-а разом зі справою передано до секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення складу суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, Положенням про автоматизовану систему документообігу суду та Тимчасовими засадами використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2021 визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Усенко Є.А. (головуючий суддя), судді Гімон М.М., Яковенко М.М. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Верховний Суд перевірив наведені у касаційній скарзі доводи, обґрунтування заперечень на касаційну скаргу, правильність застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ГУ ДПС проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати [PERSON] податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих як додаткове благо при взаємовідносинах з ПАТ "Універсал Банк" за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт від 29.12.2016 №1381/1305/2668306455 (далі - акт перевірки). В акті перевірки зроблено висновок, що позивач порушив підпункт "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункти 1.2, 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України. Порушення зазначених норм податкового законодавства, згідно з висновками в акті перевірки, полягали в тому, що позивач не задекларував дохід у вигляді додаткового блага (анулювання боргу) у сумі 525 351,00 грн за кредитним договором від 31.07.2007 №15/04/658-к-07 та не сплатив з цього доходу податок на доходи фізичних осіб за І квартал 2015 року, а також військовий збір. Ці висновки в акті перевірки стали підставою для прийняття 17.01.2017 податкових повідомлень-рішень: №0002781303 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 130 576,50 грн (з яких 104 461,20 грн - основний платіж, 26 115,30 грн - штрафні (фінансові) санкції) та №0002841303 про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на 9 850,34 грн (з яких 7 880,27 грн - основний платіж, 1 970,07 грн - штрафні (фінансові) санкції). Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (частина перша статті 5 КАС). Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях звертає увагу на необхідність дотримання на рівні національного судочинства принципу ''res judicata'', наголошуючи, що жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного та обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи й постановлення нового рішення. Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні первісних обставин та зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права (пункт 7.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15). Відповідно до наведених норм позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом сторін у справі, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Аналогічні правові висновки викладені, зокрема в постанові Верховного Суду від 15.12.2020 (справа №804/5759/17). Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 21.08.2017 у справі №802/1108/17-а задоволено адміністративний позов [PERSON] до Головного управління ДФС у Вінницькій області, визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення від 17.01.2017 №0002841303, №0002781303 та податкову вимогу від 15.02.2017 №276-02. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Вінницькій області задоволено, скасовано постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21.08.2017 та прийнято нове, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 26.06.2018 касаційну скаргу [PERSON] залишив без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 у справі №802/1108/17-а залишив без змін. Постанова Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 у справі №802/1108/17-а вмотивована висновком суду, що сума боргу [PERSON] за кредитним договором №15/04/658-к-07 від 31.07.2007, анульованого кредитором (ПАТ «Універсал Банк») за його самостійним рішенням, є додатковим благом, а тому підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Також, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.11.2017 у справі №802/941/17-а, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.02.2018 адміністративний позов Головного управління ДФС у Вінницькій області до [PERSON] про стягнення податкового боргу у розмірі 151 074,94 грн задоволено. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду постановою від 26.06.2018 касаційну скаргу [PERSON] залишив без задоволення, а рішення першої та апеляційної інстанцій залишено без змін. Суди виходили з того, що податкові повідомлення-рішення від 17.01.2017 №0002841303, №0002781303 є узгодженими з моменту набрання законної сили рішення суду апеляційної інстанції у справі №802/1108/17-а, що свідчить про те, що грошове зобов`язання, на підставі якого виник податковий борг, було узгодженим та не погашеним у встановленому податковим законодавством порядку. Чинність на момент звернення позивача до суду з адміністративним позовом постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 у справі №802/1108/17-а, яка набрала законної сили, свідчить, що спір між [PERSON] і ГУ ДПС щодо правомірності податкових повідомлень-рішень від 17.01.2017 №0002841303, №0002781303 та податкової вимоги від 15.02.2017 №276-02 остаточно вирішений судом. Інше формулювання позивачем обґрунтування цих самих позовних вимог не змінює їх правової природи, предмет та підстави в цілому, що свідчить про те, що фактично позивач у межах цієї справи просить суд повторно переглянути питання щодо правомірності зазначених податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги. Суд відхиляє довід позивача, що підстави позову, за яким відкрито провадження у справі №120/2440/20-а, інші, ніж підстави позову у справі №802/1108/17-а, оскільки висновки суду в судових рішеннях, ухвалених у справі №802/1108/17-а зроблені щодо доводів позивача про неправомірність податкових повідомлень-рішень від 17.01.2017 №0002841303, №0002781303 та податкової вимоги від 15.02.2017 №276-02, зокрема і щодо отримання позивачем додаткового блага у вигляді прощеного основного боргу за кредитом («тілом» кредиту) в розмірі 33 317,74 доларів США (525 351,00 грн). Доводи позивача на обґрунтування позову стосуються не підстав позову, а його доказування. Пунктом 4 частини першої статті 238 КАС встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відповідно до частини першої статті 354 КАС суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Враховуючи вище наведене, колегія суддів дійшла висновку, що провадження у цій справі підлягає закриттю на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС, оскільки постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду у справі №802/1108/17-а, яка набрала законної сили, вирішено спір між сторонами щодо податкового обов`язку [PERSON] сплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з доходу, отриманого як додаткове благо внаслідок прощення банком заборгованості за кредитним договором №15/04/658-к-07 від 31.07.2007.

Результат розгляду: partial