Рішення адміністративного суду від 2022-07-27 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Ставищенського районного суду Київської області з позовом до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, в якому просить скасувати постанову серії ЕАО №5465366 від 09.06.2022 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.06.2022 інспектором 2 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Василенком С.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО №5465366. Вказаною постановою позивача визнано винним у здійсненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, за здійснення проїзду в зоні дії знаку 3.21 (В`їзд заборонено) зі спеціальною табличкою, котра позначає смугу дії знаку, в порушення п.8.4.г ПДР. Даною постановою накладено на позивача штраф у розмірі 340,00 гривень. Позивач вважає постанову незаконною, такою, що підлягає скасуванню, оскільки адміністративного правопорушення він не вчиняв, в оскаржуваній постанові відсутні посилання на належні та допустимі докази. Інспектор, що виніс постанову, особисто його (позивача) не зупиняв, не вчиняв жодних дій щодо фіксації адміністративного правопорушення у встановленому законом порядку, постанову виніс без його присутності, права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, не роз`яснював, у графі постанови (підпис особи, яка винесла постанову) у його присутності розписався Мошківський Е.А. замість Василенка С.М. , який фактично його (позивача) зупиняв та з ним спілкувався. Позивач не погоджується з постановою вважає рішення посадової особи протиправним та таким, що порушує його права, стверджує, що не порушував Правил дорожнього руху. Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 24 червня 2022 року адміністративний позов задоволено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управлінням патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції подано апеляційну скаргу, в якій останній просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову повністю. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм процесуального права, оскільки належним чином не забезпечено право відповідача на подачу відзиву у п`ятнадцятиденний строк, судове засідання відбулося через 9 днів після отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, а інспектори Василенко С.М. та Мошківський Е.А. дізналися про судове засідання за два дні, у зв`язку з чим не змогли виконати свої процесуальні обов`язки. Окрім того, відповідач вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не врахувавши, що позивач, рухаючись транспортним засобом, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. При цьому інспекторами було забезпечено можливість реалізації прав позивача, визначених статтею 268 КУпАП, постанова складена на місці вчинення правопорушення відповідно до положень частини четвертої статті 258 КУпАП. Також апелянт не погоджується із розміром професійної правничої допомоги, присудженої судом першої інстанції до стягнення, оскільки вважає справу малозначною, а дії фахівця у галузі права такими, що не потребували значних зусиль, внаслідок чого визначена судом сума є вочевидь завищеною. Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, підтвердив свою позицію, викладену в позові, вважає рішення суду першої інстанції законним та правильним. Треті особи не надавали письмових пояснень щодо апеляційної скарги, що не перешкоджає розгляду скарги за наявними у справі матеріалами. В судовому засіданні представник позивача заперечував проти апеляційної скарги, підтримав позицію позивача, наведену у позовній заяві, зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та не підлягає, на його думку, скасуванню. Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи встановлено, що 09.06.2022 інспектором 2 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Василенком С. М. відносно [PERSON] винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО № 5465366, якою його визнано винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 122 КУпАП, за здійснення проїзду в зоні дії знаку 3.21 «В`їзд заборонено» зі спеціальною табличкою, котра позначає смугу дії знаку, в порушення п.8.4.г ПДР. Даною постановою накладено на нього штраф у розмірі 340,00 гривень (а. с. 11). Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається можливим перевірка обставин правопорушення, оскільки відсутнє будь-яке посилання на докази, якими керувалась посадова особа при винесенні постанови. При цьому відповідач не скористався своїм процесуальним правом щодо надання відзиву на позовну заяву та доказів на його обґрунтування, та не довів правомірності винесеної інспектором патрульної поліції постанови. Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду першої інстанції погоджується, та, надаючи оцінку спірним правовідносинам, виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Тому, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача у справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення. Підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП). Приписи статті 251КУпАП визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення, зокрема, Правил дорожнього руху (ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху. Як вже зазначалося вище, інспектором поліції відносно [PERSON] винесено постанову, якою його визнано винним у здійсненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, за здійснення проїзду в зоні дії знаку 3.21 «В`їзд заборонено» в порушення п.8.4.г ПДР. Відповідно до п 8.4. г) Правил дорожнього руху України наказові знаки показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження Адміністративна відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків передбачена частиною першою статті122 КУпАП. Позивач наполягає, що в оскаржуваній постанові не зазначені докази на підтвердження вчинення такого правопорушення, що він адміністративного правопорушення не вчиняв, при цьому поліцейські не вчиняли жодних дій щодо фіксації адміністративного правопорушення у встановленому законом порядку, постанову винесли без його присутності, права та обов`язки передбачені статтею 268 КУпАП йому не роз`яснювали, клопотання показати йому, де знаходиться знак «В`їзд заборонено», поліцейські проігнорували. Зазначені доводи відповідачем не спростовані ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанцій, не надано жодних доказів на спростування вказаних обставин. Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Згідно з приписами частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Разом з цим, згідно із частиною першою статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На думку колегії суддів, на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху відповідач мав надати беззаперечні докази винності позивача у вчиненні правопорушення. Такі дані мали б бути встановлені протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновками експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото та кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм, стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами. Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Відтак, відповідачем не доведено, всупереч вищевказаним вимогам законодавства, правомірності винесеної інспектором патрульної поліції постанови. Стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія зазначає, що категорія справ, пов`язаних з оскарженням постанов суб`єктів владних повноважень пов`язаних із порушенням правил дорожнього руху, розглядається судам упродовж 10 днів. З урахуванням скороченого строку розгляду, судом визначаються строки для подання сторонами заяв, клопотань, відзивів, пояснень та інших процесуальних документів. Виходячи з такого, судова колегія враховує, що ухвалу про відкриття провадження у справі направлено судом першої інстанції відповідачу електронною поштою 15.06.2021, судове засідання відбулося 24.12.2021, тобто через 9 днів після отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі, що давало можливість відповідачу належно підготуватися та прийняти участь або направити до суду необхідні для розгляду документи та докази. Стосовно завищення витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає, що згідно з вимогами частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як убачається з пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з вимогами пункту 2 частини третьої статті 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Під час розгляду справи позивач користувався послугами адвоката Юхименка І.М., на підтвердження понесених витрат надав належні та достатні докази, які ретельно досліджені судом. Зміст послуг полягав у підготовці матеріалів для звернення до суду, включали в себе усну консультацію, аналіз законодавства та вивчення судової практики у подібних спорах, складання позовних матеріалів. Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції і в цій частині правильними та обґрунтованими, тому не вбачає підстав для зменшення суми витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції при розгляді справи правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дотримано норми процесуального права. Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Також 27.07.2022 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Юхименка І.М. а порядку статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій заявник просить відшкодувати позивачу витрати пов`язані з правничою допомогою в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000,00 грн. Розглянувши подану заяву, колегія суддів зазначає, що принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частини п`ятій статті 134 КАС України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з доданих до заяви матеріалів, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав суду такі документи: - Договір №02/Г/22 про надання правових послуг адвоката від 10.06.2022, - Ордер серії КС №345647 від 10.06.2022, - Додаток №1 від 10.06.2022 до Договору, - акт прийому-передачі виконаних робіт від 21.07.2022, - квитанцію до прибуткового касового ордеру про оплату адвокату згідно договору на загальну суму 5000,00 грн. В Акті виконаних робіт від 17.01.2022 року зазначено, що адвокатом надано наступні послуги: представництво 27.07.2022 Клієнта в суді другої інстанції (Шостому апеляційному адміністративному суді). Колегія суддів зауважує, що з огляду на предмет спору, аналізу неминучості понесення певних витрат вказана справа за складом учасників, підставами виникнення спору, позовними вимогами та законодавством, яке регулює спірні правовідносини, не потребує глибокого вивчення правової бази та судової практики. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 у справі №640/15803/19, від 01.09.2020 у справі №640/6209/19, які мають бути враховані судом при вирішенні спірних правовідносин. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Результат розгляду: partial