Рішення адміністративного суду від 2023-03-23 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] , звернувся 23.12.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Військової частини [NUMBER] , в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] у відношенні [PERSON] щодо не нарахування та не виплати у повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 по 03.08.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 січень 2018 року, а в період з 01.03.2018 по 03.08.2018 березень 2018 року; - зобов`язати Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити на користь [PERSON] індексацію грошового забезпечення у період з 01.12.2015 по 03.08.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 03.08.2018 березень 2018 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. В обґрунтування позову позивач вказує, що у період з 04.08.2016 по 03.08.2018 проходив військову службу у Військовій частині [NUMBER] . Позивач зазначає, що на день видачі наказу про його звільнення з ним не було проведено розрахунків щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення, яка має бути проведена відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078. Місяцем, з якого починається нарахування індексації грошового забезпечення, є місяць, в якому відбулося підвищення тарифних ставок (базовий місяць), а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених тарифних ставок. За доводами позивача, базовим місяцем для нарахування і виплати індексації грошового забезпечення, починаючи з дня зарахування на військову службу і по 28.02.2018 має бути січень 2008 року, а з 01.03.2018 по день виключення позивача зі списків особового складу березень 2018 року. Позивач звертався до відповідача з листом від 21.11.2021 про здійснення, у тому числі, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 по 28.02.2018, однак, відповіді на це звернення не отримав. Позивач уважає, що у зв`язку з не нарахуванням та не виплатою відповідачем сум індексації, останнім була допущена протиправна бездіяльність Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] у відношенні [PERSON] щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення у період з 04.08.2016 по 03.08.2018. Зобов`язано Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити на користь [PERSON] індексацію грошового забезпечення у період з 04.08.2016 по 03.08.2018. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка виразилась у не нарахуванні і не виплаті позивачу індексації грошового забезпечення. Початком періоду, за який можливе нарахування позивачу індексації грошового забезпечення, є день прийняття позивача на військову службу, а саме 04.08.2016, відтак дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Військової частини [NUMBER] у відношенні [PERSON] щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення у період з 04.08.2016 по 03.08.2018 та зобов`язання Військової частини [NUMBER] нарахувати та виплатити на користь [PERSON] індексацію грошового забезпечення у період з 04.08.2016 по 03.08.2018. Щодо вимоги позивача про нарахування належної суми виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення - січень 2008 року та березень 2018 року, суд першої інстанції зазначив, що така вимога не є передчасною, а спрямована на ефективний захист вже порушеного права таким чином, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вказує, що лише з 01.12.2015 на зміну базового місяця для нарахування індексації стало впливати виключно підвищення тарифних ставок. Зазначає, що базовим місяцям для проведення індексації є місяць прийняття на роботу, а саме серпень 2016 року. В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується. Позивачем подано клопотання, в якому просить апеляційну скаргу залишити без розгляду. Зазначає, що відповідач зареєстрований в системі електронного суду, тому був обізнаний про винесення рішення, вважає, що відповідач навмисно затягує судовий процес та пропустив місячний строк звернення до суду. Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. Судом першої інстанції встановлено, що наказом від 04.08.2016 №165 командира військової частини польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині), військовослужбовця військової служби за контрактом солдата [PERSON] , призначеного наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 02.08.2016 №178-РС механіком-водієм, який прибув для подальшого проходження служби із військової частини польова пошта [NUMBER] [ADDRESS] , з 04 серпня 2016 року зарахованого до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначеного наказом командира військової частини польова пошта [NUMBER] (по особовому складу) від 04.08.2016 №128-РС на посаду механіка-водія 1 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 2 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, вважати таким, що з 04 серпня 2016 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Наказом від 04.11.2021 №225 командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) молодшого сержанта [PERSON] , старшого механіка-водія 2 самохідного артилерійського взводу 3 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, звільненого наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 04.11.2021 №210-РС з військової служби в запас за статтею 26 частиною 5 пунктом 2 підпунктом «д» (через службову невідповідність) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати таким, що 04 листопада 2021 року приступив до здачі справ та посади, цього ж числа справи і посаду здав і направити на зарахування на військовий облік до [INFO] . З 04 листопада виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. У цьому наказі також зазначено таке. Виплатити надбавку за проходження військової служби в розмірі 84,5% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років з 1 по 19 жовтня 2021 року та з 25 по 16 жовтня 2021 року, позбавити премії за особистий внесок у загальні результати служби в повному обсязі. Виплатити надбавку за проходження військової служби в розмірі 84,5% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років з 01 по 04 листопада 2021 року, позбавити премії за особистий внесок у загальні результати служби в повному обсязі. Щорічна основна відпустка за 2021 рік використана тривалістю 10 календарних діб (26 календарних діб (15 календарних діб друга чатина основної відпустки за 2020 рік, 10 календарних діб перша частина основної відпустки за 2021 рік, 24.08.2021 святковий день) з 16 серпня по 10 вересня 2021 року. Виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2021 рік за 12 календарних діб в сумі 4891 грн 35 коп. Відпустка за сімейними обставинами за 2021 рік не надавалась. Виплатити компенсацію за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2019 рік за 14 календарних діб в сумі 5706 грн 58 коп., за 2020 рік за 14 календарних діб в сумі 5706 грн 58 коп., за 2021 рік за 14 календарних діб в сумі 5707 грн 58 коп. Грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік отримав. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, за 2021 рік не отримав. Відповідно до пункту 143 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» не зараховувати до загального строку військової служби, строку вислуги у військовому званні та до строку контракту строк самовільного залишення військової частини з 20 жовтня 2021 року по 24 жовтня 2021 року та з 27 жовтня 2021 року по 31 жовтня 2021 року. Утримати гроші за недонос речового майна в сумі 4746 грн 87 коп. \~\~ Посвідчення серії [NUMBER] від 15.06.2017, копія якого надана до матеріалів справи, підтверджує статус [PERSON] як учасника бойових дій. Позивач звертався до відповідача з листом від 21.11.2021 про здійснення, у тому числі, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця 2008 рік, а з 01.03.2018 по момент виключення з урахуванням базового місяця 2018 рік. Будь-якої відповіді від відповідача на це звернення до матеріалів справи не надано. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування і не виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 03.08.2018. Суд першої інстанції позов задовольнив частково. Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосувати норми Конституції України, \~Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-XII. Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до Конституції України, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин). Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (№2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (№2011-XII) визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 ЗУ №2011-XII). Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-XII (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин). Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (№ 1282-XII) визначено, що: індексація грошових індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення. Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (№ 1282-XII), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (ч.6 ст.2 ЗУ №1282-XII). Відповідно до статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (№ 1282-XII), індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.. Згідно з частинами 1, 2 статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (№ 1282-XII), підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. (ч.6 ст.5 ЗУ №1282-XII). Відповідно до статті 16 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року №2017-III (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), держава гарантує забезпечення основних потреб громадян на рівні встановлених законом державних соціальних стандартів і нормативів. За змістом статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (№2017-III), законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (ч.2 ст.18 ЗУ № 2017-III). Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 (Порядок №1078, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. Згідно з пунктом 1-1 Порядку № 1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 р. №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту. За змістом пункту 2 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців. В силу абзаців 1-7 пункту 5 Порядку №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100%. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку. Приклади проведення індексації грошових доходів громадян у разі їх підвищення наведено у додатку 4. На думку колегії суддів апеляційної інстанції аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд дійшов висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі №380/1513/20. Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян. Слід взяти до уваги, шо Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 вказав, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Водночас, ааліз \~вищезазначених норм Закону №2017-ІІІ та Закону №1282-ХІІ дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні, тобто військовими частинами. Отже, саме із виплатою індексації заробітної плати (грошового забезпечення) Законодавцем пов`язано реалізацію роботодавцем гарантій щодо оплати праці. Саме по собі здійснення розрахунку індексації заробітної плати (грошового забезпечення), без факту виплати відповідної суми індексації, жодним чином не свідчить про виконання роботодавцем його безумовного обов`язку щодо проведення індексації заробітної плати (грошового забезпечення). Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.07.2019 року у справі №240/4911/18, від 07.08.2019 року у справі №825/694/17, від 20.11.2019 року у справі №620/1892/19, де Верховний Суд указав, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Матеріалами справи підтверджується, що позивач [PERSON] звернувся до суду за захистом права на індексацію свого грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 03.08.2018. Так, у позовній заяві позивач посилається на бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та не виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 03.08.2018. Проте, згідно з наказом від 04.08.2016 №165 командира військової частини польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині), [PERSON] зараховано до списків особового складу частини 04.08.2016. Отже, початком періоду, за який можливе нарахування позивачу індексації грошового забезпечення, є день прийняття позивача на військову службу, а саме 04.08.2016. Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини [NUMBER] у відношенні [PERSON] щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення у період з 04.08.2016 по 03.08.2018 та зобов`язання Військової частини [NUMBER] нарахувати та виплатити на користь [PERSON] індексацію грошового забезпечення у період з 04.08.2016 по 03.08.2018. При цьому, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін колегії суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що індексація нараховується не завжди, а лише коли індекс інфляції перевищив 103%. При цьому, це не позбавляє суб`єкта владних повноважень, нараховувати грошеве забезпечення з врахуванням нульового показника індексації грошового забезпечення. Так, у відповідності до Таблиці \~індексу інфляції (індекс споживчих цін) в Україні в 2016 році тільки в квітні-місяці поріг інфляції перевищив 103% та склав 103,5%, отже в 2016 році підлягає індексації грошове забезпечення за квітень-місяць, однак, оскільки позивача зараховано до списків особового складу частини лише 04.08.2016, то квітень-місяць не входить до його грошового забезпечення. З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування. З огляду на те, що ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.02.2023 року відстрочено відповідачу сплату судового збору в сумі 1488,60 за подання апеляційної скарги на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2022 року у справі №160/26721/21 ухвалення судового рішення по суті апеляційної скарги і відкрито апеляційне провадження у справі, колегія суддів \~апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1488,60 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2022 року у справі №160/26721/21. Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову позивачем не оскаржувалось, тому в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався. Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Результат розгляду: granted