Рішення адміністративного суду від 2022-10-06 00:00:00+03

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ Позивач 27.07.2022 звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в якому просив про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 18.04.2022 (ВП №68790331) в частині стягнення з ФОП [PERSON] на користь Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції \~87\~375,25 грн виконавчого збору. ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 16.08.2022 позов повернуто особі, яка її подала. Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду протягом встановленого законом строку. ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що саме після ознайомлення адвокатом з матеріалами виконавчого провадження було встановлено те, що кошти в сумі 87\~375,25 грн були стягнуті та зараховані як сплата виконавчого збору на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 18.04.2022 (ВП №68790331), а таке зарахування є безпідставним та неправомірним, оскільки сума основного зобов`язання, з якої розраховано даний виконавчий збір, в сумі 873\~752,51 грн не стягувалася примусово відповідачем, погашення заборгованості перед стягувачем було здійснено у добровільному порядку безпосередньо шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок АТ «Вінницяобленерго» в особі СО «Хмільницькі електричні мережі». Тому про порушення прав позивача стало відомо лише 26.07.2022. ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти апеляційної скарги та вказує на те, що01.07.2022 до Відділу надійшов лист стягувача від 01.07.2022 №1-14-0084, в якому зазначено, що Огюль Аділь здійснив оплату заборгованості згідно рішення Господарського суду Вінницької області від 25.01.2022 по справі №902/952/21, у зв`язку з чим стягувач просив закрити виконавче провадження. Однак станом на 01.07.2022 залишилась частина несплаченого виконавчого збору, а саме: 87\~375,25 грн, в зв`язку з чим провадження закінчене не було, а заходи примусового виконання (арешту, розшуку) не припинені. \~ V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ Ухвалою суду від 12.09.2022 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження з урахуванням вимог ст. 312 КАС України. VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 27.07.2022 [PERSON] звернувся в суд з адміністративним позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про скасування постанови про стягнення виконавчого збору в частині. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01.08.2022 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу у 10-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, шляхом надання суду заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску, надання суду відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків представника позивача. Також в ухвалі вказано про те, що згідно із прохальної частини позову, позивач просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 18.04.2022 у виконавчому провадженні №68790331. Водночас, з адміністративним позовом позивач звернувся до суду лише 27.07.2022, тобто з пропуском 10-ти денного строку звернення до суду, визначеного п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України. 11.08.2022 представником позивача подано заяву про поновлення строку звернення до суду та відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків представника позивача. Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку звернення до суду вказав, що про порушення прав позивача, а саме стягнення виконавчого збору в сумі 87375, 25 грн. на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 18.04.2022 року, \~стало відомо лише 26.07.2022 року, коли адвокат позивача ознайомився з матеріалами виконавчого провадження. Враховуючи вищевикладене, просив визнати причину пропуску звернення до суду поважною та відкрити провадження у справі. Ухвалою суду Вінницького окружного адміністративного суду від 16.08.2022 позовну заяву повернуто особі, яка її подала. VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною першою статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. За частиною першою статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Абзацом першим частини другої статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідно до частини другої статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. Одночасно протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. За пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу. З аналізу статті 55 Конституції України, статей 5, 9 КАС України випливає, що кожна особа має право звернутися до суду, якщо вважає свої права порушеними, і може розпоряджатися своїми вимогами на власний розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 28.04.2021 у справі № П/320/591/20 про те, що \~право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання верховенства права, а точніше, одного з його елементів - правової визначеності. Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору відповідні відносини набувають ознаки стабільності. Водночас, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду. Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. Спеціальною нормою, якою встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, а саме положеннями пункту 1 частини другої статті 287 КАС України передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів. Згідно матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 18.04.2022 (ВП №68790331) у сумі 87375,25 грн. В той же час, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач сплатив кошти у сумі 87375,25 грн. на розрахунковий рахунок відповідача 04.07.2022 року (призначення платежу - оплата по ВП 68790331), що свідчить про обізнаність ним, принаймні станом на дату сплати суми виконавчого збору, про існування оскаржуваної постанови. При цьому, до суду позовну заяву подано 27.07.2022, тобто з пропуском строку, визначеного п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України. Разом з тим, підстави наведені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду не пояснюють причини, що позбавили його можливості звернутися до суду, в строк визначений законом. Так, ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 26.07.2022 забезпечувало позивачу можливість дізнатися про порушення своїх прав. У позивача були відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені у виконавчому провадженні. Тож він мав високу вірогідність і повинен був дізнатися про оскаржувану постанову державного виконавця ще у квітні 2022 року. На противагу цьому, позивач, будучи обізнаним з фактом відкриття виконавчого провадження, не проявляв розумної зацікавленості та не звертався до державного виконавця. У цьому контексті колегія суддів враховує сталу позицію Верховного Суду про те, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися про них не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 26.07.2022 не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до адміністративного суду. Аргументи позивача не є переконливими свідченнями того, що за наявності наміру поновити порушені права він був об`єктивно позбавлений можливості вчасно звернутися до адміністративного суду. Зрештою оцінка змісту обставин справи, хронології та послідовності дій позивача перед зверненням до суду свідчать про те, що цей строк був пропущений через відсутність його зусиль і належної старанності, особливо з огляду на реальну обізнаність з відкриттям виконавчого провадження. У подібному аспекті Верховний Суд уже зауважував, що із загального правила, встановленого частиною першою статті 77 КАС України, випливає, що саме позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права у сфері публічно-правових відносин (постанова від 31.03.2021 у справі №520/3047/2020). Проте, доводи позивача цього факту не доводять. Отже, позивач повинен був знати про порушене право з квітня 2022 року, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду у визначені законом строки, але цього він не зробив. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду протягом встановленого законом строку. Крім того аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 04.08.2022 у справі № 140/14132/21. Відповідно до частини 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу. Таким чином враховуючи встановлені у справі обставини та характер спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду не вбачає обґрунтованих підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, а тому, враховуючи пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, та беручи до уваги те, що позивачем не наведено інших причин поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову позивачу у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду та, як наслідок повернення позовної заяви. VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied