Рішення адміністративного суду від 2022-05-25 00:00:00+03

У травні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києва (далі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахунку [PERSON] щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року № 02.7/34-23; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити [PERSON] з 1 січня 2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 80 відсотків від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року № 02.7/34-23. Окрім того, рішенням суду встановлено судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві протягом 1 місяця з дня набрання рішенням законної сили подати суду звіт про виконання судового рішення в частині здійснення перерахунку та виплати [PERSON] з 1 січня 2020 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 80 відсотків від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року № 02.7/34-23. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2020 року за результатами розгляду звіту Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про виконання рішення суду в адміністративній справі №640/10637/20 визнано судове рішення в адміністративній справі №640/10637/20 - невиконаним; встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві новий строк для подання суду звіту про виконання судового рішення в адміністративній справі №640/10637/20 - до 15.12.2020; попереджено начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Дзядзевич Ларису Вікторівну про застосування штрафу за невиконання вимог даної ухвали відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року за результатами розгляду звіту Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про виконання рішення суду в адміністративній справі №640/10637/20 визнано судове рішення в адміністративній справі №640/10637/20 - невиконаним; встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві новий строк для подання суду звіту про виконання судового рішення в адміністративній справі №640/10637/20 - до 20.01.2021; накладено на відповідального за виконання рішення - начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві [PERSON] штраф у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 42 040, 00 грн. за невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.06.2020 року по справі №640/10637/20. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києва на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року залишено без задоволення, а вказану ухвалу - без змін. 19 березня 2021 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року також оскаржила керівник ГУ ПФУ в м. Києві Дзядзевич Лариса Вікторівна. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у відкритті провадження за апеляційною скаргою керівника ГУ ПФУ в м. Києві Дзядзевич Лариси Вікторівни на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року відмовлено. Відмовляючи у відкритті провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що аналіз змісту апеляційної скарги керівника ГУ ПФУ в м. Києві Дзядзевич Л.В. свідчить про те, що вимоги скаржника обґрунтовані тими самими доводами, які були викладені в апеляційній скарзі Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києва на ці ж самі рішення та яким вже надано правову оцінку судом апеляційної інстанції у постановах від 02 березня 2021 року. Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції від 17 травня 2021 року про відмову у відкритті провадження, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, [PERSON] звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу для продовження розгляду до цього суду. В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що оскаржуване судове рішення прийнято з неправильним застосуванням норм процесуального права, а саме частини першої статті 323 КАС України та не врахуванням вимог статті 242 КАС України, у зв`язку з чим, суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження. Крім того, скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції помилково застосовано висновки, висловлені Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2020 року у справі №711/2702/17 (відкриття апеляційного провадження уже після апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи спрямовано на безпідставний повторний апеляційний перегляд судового рішення у справі), оскільки у тій справі судом апеляційної інстанції не було розглянуто питання порушення судом першої інстанції прав особи (керівника управління) під час постановлення ухвали. Інші учасники справи своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалися, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду рішення суду апеляційної інстанції. Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі №640/10637/20. Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне. У справі, що розглядається, предметом касаційного оскарження є правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] . Так, суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою керівника ГУ ПФУ в м. Києві Дзядзевич Л.В., виходив з того, що вказана скарга обґрунтована тими самими доводами, які були викладені в апеляційній скарзі Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києва на це ж саме рішення та яким вже надано правову оцінку апеляційним судом у постанові від 02 березня 2021 року. Відповідно до частини першої статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Частиною першою статті 323 КАС України передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Згідно з частиною першою, четвертою та п`ятою статті 323 КАС України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає її за правилами цієї глави. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, зазначену в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи. Суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи. Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції може розглянути по суті апеляційну скаргу, яка надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, у разі, якщо особа, яка її подала, не була присутня під час апеляційного розгляду справи та якщо суд не розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи за умови, що скаржником дотримано встановлені процесуальними нормами вимоги до апеляційної скарги. З матеріалів справи вбачається, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду 02 березня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києва, підписану її керівником - Дзядзевич Л.В., на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2020 залишено без задоволення, а вказану ухвалу - без змін. 19 березня 2021 року керівником ГУ ПФУ в м. Києві Дзядзевич Л.В. також подано апеляційну скаргу на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року. Як правильно встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, аналіз змісту апеляційної скарги [PERSON] від 19 березня 2021 року свідчить про те, що її вимоги фактично обґрунтовані тими самими доводами (щодо виконання рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року), які були викладені в апеляційній скарзі Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києва від 31 грудня 2020 року на це ж саме рішення та яким вже надано правову оцінку судом апеляційної інстанції у постанові 02 березня 2021 року. За таких обставин, правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що вимога [PERSON] про відкриття апеляційного провадження уже після апеляційного перегляду ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києва фактично зводиться до безпідставної спроби нового перегляду судовою колегією апеляційного суду рішення, яке вже переглянуто цим судом, та спрямовано на безпідставний повторний апеляційний перегляд судового рішення у справі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2020 року у справі № 711/2702/17, при цьому, з оскаржуваного судового рішення вбачається, що вказана позиція була правильно застосована судом апеляційної інстанції при вирішенні питання щодо можливості відкриття провадження за апеляційною скаргою [PERSON] . Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме статей 242, 323 КАС України та помилково застосовано висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2020 року у справі №711/2702/17, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції. З огляду на викладене Суд приходить до висновку, що ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2021 року є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню, оскільки суд апеляційної інстанцій, всебічно перевіривши обставини справи, постановив судове рішення при дотриманні норм процесуального права. Висновки зроблені судом у цій справі узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду щодо застосування положень статті 323 КАС України, викладені, зокрема, у постановах від 6 лютого 2020 року у справі №640/20615/18, від 12 червня 2020 року у справі №826/477/17, від 13 січня 2021 року у справі №760/24541/17 та від 12 березня 2021 року у справі №320/3351/19. Колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне також зазначити, що повноваження головного управління Пенсійного фонду України визначені пунктом 5 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 (далі - Положення №28-2). Відповідно до абзацу першого пункту 8 Положення №28-2 головне управління Фонду очолює начальник, який призначається на посаду Головою правління Фонду за погодженням із Міністром соціальної політики України та головою відповідної місцевої державної адміністрації, звільняється з посади Головою правління Фонду за погодженням із Міністром соціальної політики України в установленому законодавством порядку. Відповідно до пункту 10 Положення №28-2 10 начальник головного управління Фонду, зокрема: 1) здійснює керівництво головним управлінням Фонду, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності, очолює колегію, організовує та забезпечує її роботу; 2) забезпечує виконання головним управлінням Фонду та управліннями Фонду вимог Конституції та законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, а також постанов правління та наказів Фонду; 10) представляє головне управління Фонду в державних органах, громадських організаціях, у тому числі в міжнародних, без доручення підписує документи від імені головного управління Фонду; 15) здійснює інші повноваження відповідно до законодавства. Колегія суддів зазначає, що [PERSON] , будучи начальником Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, виконує посадові обов`язки, які повинні відповідати завданням вказаного органу, та несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності. Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті). Відповідно до частини першої статті 45 КАС України зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Результат розгляду: denied