Рішення адміністративного суду від 2022-06-22 00:00:00+03

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі ВДВС, ПЗМУ відповідно) в якому просив: визнати неправомірними дії головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Семенчук К.І. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 23.12.2020 ВП №44561469 (далі Постанова); скасувати Постанову; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.01.2021 ВП №63998505 (далі Постанова-1). Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2022 року позов задоволено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ВДВС на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 1816 грн. Не погодившись із ухваленим рішенням, в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, його оскаржив позивач, який із покликанням на порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, у відповідній частині та прийняти нове рішення, про стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн. В апеляційній скарзі із посиланням на окремі обставини справи вказує, що законодавець чітко передбачає, що відшкодуванню підлягають не лише понесені стороною витрати, а й ті які сторона ще повинна сплатити. Вимоги про те, що стороні мають бути відшкодовані лише фактично понесені нею витрати немає. Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав. У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами. Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції виходив з того, що в підтвердження оплати правової допомоги адвоката до матеріалів справи не долучено відповідного документа (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку, або інший банківський документ чи касовий чек). Таким чином, відсутні підстави для відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу. Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з порушенням норм процесуального права, з таких міркувань. Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Рішення суду по суті спору не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення. Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що між позивачем та адвокатом Мельником Ю.О. 08.11.2021 укладено договір про надання правничої допомоги (далі Договір). Згідно пункту 4.1 за надану адвокатом правничу допомогу клієнт виплачує адвокату гонорар у розмірі згідно з встановленими адвокатом за погодженням з клієнтом тарифами (ставками гонорару) на певний вид правової допомоги, про що сторони укладають доповнення до даного Договору, яка є його невід`ємною частиною. Про надання правничої допомоги сторони укладають та підписують акт про надання правничої допомоги, в якому вказується вид правничої допомоги та сума гонорару адвоката, яка підлягає сплаті (а.с.74). Відповідно до доповнення до Договору від 08.11.2022 вказаний Договір був доповнений наступним розділом «Тарифи (ставки гонорару) за наступні види правничої допомоги» встановлено, що введення справи за позовом [PERSON] до ВДВС про визнання дій державного виконавця неправомірними та визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження, в суді першої інстанції. Розмір гонорару за надану професійну правничу допомогу щодо ведення вказаної справи в суді першої інстанції сторони визначають у фіксованій сумі, яка становить 30000 грн (а.с.75). Згідно акта приймання-передачі наданої правничої допомоги від 21.02.2022 адвокат передав, а клієнт Івасечко В.Т. прийняв наступну правничу допомогу із витратами, пов`язаними із наданням такої: надання консультації клієнту 2 год; пошук, аналіз і підбір норм законодавства та судової практики 2 год; звернення до виконавця для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 2 год; вивчення та аналіз здобутих доказів 3 год; підготовка та подання позовної заяви та доданих документів, надіслання позову іншим сторонам та учасникам справи 8 год; участь у судових засіданнях 23.12.2021, 17.01.2022, 31.01.2022, 16.02.2022 по 1 год; консультація з правових питань щодо підготовки відповіді на відзив 3 год; консультація з правових питань щодо подання додаткових пояснень 2 год. Фіксований розмір гонорару 30000 грн (а.с.73). Статтею 132 КАС визначено види судових витрат, зокрема витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон №5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з частинами першою-третьою статті 134 КАС витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС). Частиною сьомою статті 139 КАС встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС). Враховуючи приписи частини сьомої статті 139 КАС витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року в справі № 686/5064/20, від 4 червня 2021 року в справі №160/13273/19. При цьому, питання щодо застосування процесуальних норм права, які регулюють порядок розподілу судових витрат за надану професійну правничу допомогу на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою було предметом дослідження судами різних юрисдикцій. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року в справі №648/1102/19, де аналізувалися аналогічні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Також, висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, зроблено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду в складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19. Тобто, факт оплати таких послуг не є обов`язковою передумовою можливості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у разі якщо стороною, на користь якої ухвалено рішення суду, подано необхідні докази, які підтверджують надання відповідних послуг щодо розгляду конкретної судової справи. Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду щодо аналогічного питання, що викладена у постанові від 10 червня 2022 року у справі №520/2325/21. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає неправильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для розподілу заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу через відсутність оплати таких послуг. Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відтак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Результат розгляду: partial