Рішення адміністративного суду від 2022-01-11 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненого позову, просить визнати протиправними дії Інспектора зі складання постанови серії ДПІ18 № 794388 від 22.03.2021 та скасувати названу постанову. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 жовтня 2021 року позов задоволено повністю. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що правомірність оскаржуваної постанови доведена відповідачем, проте суд необґрунтовано не взяв до уваги обставини, описані в оскаржуваній постанові про притягнення до адміністративної відповідальності. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Інспектором взводу № 1 РОВО Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Міцем Дмитром Олександровичем 22 березня 2021 року винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПІ18 № 794388, якою до [PERSON] застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. у зв`язку з вчиненням останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, рухався по лівій смузі дороги при вільній правій. Не погодившись з вказаною постановою, а також з діями Інспектора щодо її винесення, [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідачем не доведено належними доказами порушення ПДР України, дії Інспектора по винесенню постанови є протиправними, оскільки розгляд справи відбувся з порушенням законодавчо встановленої процедури. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Відповідно до п. 11.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки). Згідно з ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В даній справі предметом спору є доведення з боку відповідача належними та допустимими доказами допущення позивачем порушення правил дорожнього руху та дотримання процедури розгляду справи. Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржувана постанова не містить інформацію щодо технічного засобу, яким здійснювалося фіксація правопорушення. Матеріали справи також не містять будь-якого доказу вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху. Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта, що сам факт винесення поліцейським постанови є належним доказом вини [PERSON] , оскільки поняття доказів та критерії доказування у справах про адміністративне правопорушення визначені статтею 251 КУпАП, серед яких відсутній такий спосіб доказування, як пояснення чи спостереження посадової особи, яка винесла постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Доводи апеляційної скарги вказаний висновок суду не спростовують. Разом з тим невірним є висновок суду першої щодо протиправності дій Інспектора по винесенню означеної постанови, адже відповідно до частини 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Частиною 3 вказаної статті встановлено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржувана постанова відповідає вимогам статті 283 КУпАП. Безпідставне ж притягнення особи до відповідальності, без наявності належних доказів вини водія, може бути підставою для скасування відповідної постанови, проте не свідчить про протиправність дій поліцейського. Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в окремій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що тягне за собою його часткове скасування.

Результат розгляду: partial