Рішення адміністративного суду від 2022-09-23 00:00:00+03

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 1. У вересні 2019 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства юстиції України (далі - відповідач, МЮ України), у якому просив: 1.1. визнати протиправними та скасувати накази Міністерства юстиції України від 11.09.2019 № 2577/к "Про накладення дисциплінарного стягнення", яким до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади, та від 12.09.2019 року № 2590/к "Про виконання дисциплінарного стягнення", яким його звільнено з посади начальника державної установи "Північна виправна колонія (№ 90)" та зараховано в розпорядження Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції; 1.2. поновити на посаді начальника Державної установи "Північна виправна колонія (№ 90)". 2. В обґрунтування позовних вимог зазначав що службове розслідування проведено з порушенням Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, а саме з порушенням підстав та строків проведення, без надання інформації про підстави проведення службового розслідування та отримання письмових пояснень, а також дисциплінарне стягнення виконано у період тимчасової непрацездатності. Установлені судами фактичні обставини справи 3. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді начальника Державної установи "Північна виправна колонія (№90)". 4. До в.о. Державного секретаря, керівника Секретаріату Державного секретаря Косолапової О.А. 14.03.2019 звернувся начальник Адміністрації ДКВС України Крикушенко О.Г. з листом № 2589/Кр, яким повідомлено, що працівниками Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації МЮ України 21-22.02.2019 здійснено перевірку оперативно-службової діяльності державної установи "Північна виправна колонія (№ 90)" та виявлено ряд недоліків та порушень. З метою встановлення причин та умов можливого невиконання або неналежного виконання начальником установи [PERSON] під час службової діяльності вимог чинного законодавства висловлено прохання доручити Південному міжрегіональному управлінню з питань виконання кримінальних покарань та пробації МЮ України проведення службового розслідування. 5. На підставі цього листа та відповідно до абз. 2 п.2 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, в.о. Державного секретаря, керівником Секретаріату Державного секретаря Косолаповою О.А. винесено наказ від 20.03.2019 № 962/7, яким службове розслідування щодо невиконання або неналежного виконання начальником ДУ "Північна виправна колонія (№ 90)" капітаном внутрішньої служби [PERSON] , особами рядового і начальницького складу ДУ «Північна виправна колонія (№ 90)» під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав і законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на установу завдань, доручено начальнику Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації МЮ України, полковнику внутрішньої служби [PERSON] . 6. Наказом начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації МЮ України, полковника внутрішньої служби Малахова О.А. від 21.03.2019 № 52/АГ призначено службове розслідування та створено комісію. 7. Листом від 29 травня 2019 року № 20699/5737-32-19/14.3.1 МЮ України повернуто складений за результатами службового розслідування висновок службового розслідування без затвердження у зв`язку з тим що його матеріали не містять письмових пояснень позивача або акта про його відмову від надання письмових пояснень. 8. Наказом МЮ України від 10.06.2019 № 2185/7 зобов`язано начальника Адміністрації ДКВС України забезпечити проведення нового службового розслідування щодо невиконання або неналежного виконання позивачем під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на установу завдань. Підставою для даного наказу був лист Адміністрації ДКВС України від 15.03.2019 № 1/1-2589/Кр, лист МЮ України від 29.05.2019 № 20699/5737-32-19/14.3.1. 9. На підставі цього наказу в.о. начальника Адміністрації ДКВС України Вишневським О.А. винесено наказ від 27.06.2019 № 177/1/ОД-19, відповідно до якого створено комісію Адміністрації ДКВС України з проведення службового розслідування. 10. Наказом начальника Адміністрації ДКВС України, генерал-майора внутрішньої служби Крикушенка О.Г. від 19.07.2019 № 198/ОД-19 внесено зміни до наказу від 27.06.2019 № 177/1/ОД-19 "Про створення комісії з проведення службового розслідування". 11. Начальник Адміністрації ДКВС України 09.07.2019 звернувся до МЮ України з проханням продовжити строк проведення службового розслідування. 12. За наслідками службового розслідування складено висновок службового розслідування від 31.07.2019, відповідно до якого за порушення вимог пункту 6 глави 1 та пункту 3 глави 2 розділу ІІІ Інструкції з охорони в частині організації і забезпечення охорони об`єктів, успішного виконання службових завдань, всебічного забезпечення відділу охорони, здійснення контролю якості виконання відділом охорони службових завдань, визначення конкретних службових завдань для варт, особистого контролю за організацією вартової служби, вимогливості до особового складу варт, суворого дотримання вимог Кримінально-виконавчого кодексу України та Інструкції з охорони, забезпечення ефективності охорони об`єктів, надійної ізоляції засуджених, організації проведення щомісячних комісійних обстежень всіх інженерно-технічних засобів охорони, технічних засобів охорони, технічних засобів нагляду і контролю, вжиття заходів щодо усунення виявлених недоліків, проведення тренувань з підготовки сил та засобів для дій у разі виникнення надзвичайних обставин та ускладнення обстановки; пункту І розділу VІ, пунктів 9, 10, 11, 12, 22 розділу ХІV Інструкції з нагляду в частині забезпечення перевірок несення служби черговими змінами не менше двох разів на тиждень, а в нічний час - не менше одного разу на місяць із зазначенням результатів перевірок у відомості про забезпечення нагляду на добу, здійснення перевірок не менше одного разу на місяць журналу обстеження місць, уразливих до вчинення втеч засудженими та стану 15-50 метрових смуг, належного стану правопорядку в установі, постановки конкретних завдань черговим змінам, під час проведення інструктажів; перевірки готовності чергових змін до несення служби, перевірок порядку та умов тримання засудженими (осіб, узятих під варту) у ДІЗО, карцерах, ПКТ (ОК), ДПК, дільницях СІЗО, якості щотижневих оглядів стану сигналізації та зв`язку, вразливих для вчинення втеч місць, забезпечення кожної чергової зміни спеціальними засобами та засобами активної оборони, вимогливості до виробничого персоналу установи щодо здійснення контролю за поведінкою засуджених, а також стану режиму і дисципліни на виробничих об`єктах; пунктів 1, 5, 8, 10, 11, 12, 13, 14 розділу 9 Положення в частині здійснення керівництва та організації роботи виправної колонії, персональної відповідальності за виконання покладених на виправну колонію завдань і функцій; організації і контролю за проведенням у виправній колонії заходів, спрямованих на виконання вимог нормативно-правових актів щодо поряду та умов тримання засуджених; організації і контролю за виконанням розпорядку дня виправної колонії; контролю за ефективним застосуванням сил та засобів, що залучаються для охорони та нагляду за засудженими, які тримаються у виправній колонії, постановки конкретних завдань персоналу відділу нагляду і безпеки та відділу охорони під час проведення інструктажів, перевірки його екіпіровки, забезпеченості спеціальними засобами захисту та активної оборони; організації та здійснення перевірок діяльності персоналу виправної колонії, вимогливості щодо належного виконання своїх функціональних обов`язків, дотримання службової дисципліни та законності, вжиття відповідних заходів реагування; здійснення у встановленому порядку контролю за своєчасним проведенням технічних оглядів, обшуків приміщень, камер, особистих обшуків засуджених, а також огляду території виправної колонії, організації проведення контрольних обшуків і технічних оглядів; здійснення оглядів стану інженерно-технічних засобів охорони, сигналізації та зв`язку, організації та контролю за проведенням заходів з їх технічного обслуговування та ремонту, запропоновано притягнути [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з займаної посади. 13. Підсумовуючи результати цього службового розслідування, комісією з проведення службового розслідування запропоновано притягнути начальника ДУ "Північна виправна колонія (№ 90)", капітана внутрішньої служби [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення із займаної посади (пункт 3 висновку). 14. Даний висновок службового розслідування затверджено Державним секретарем МЮ України 05.08.2019. 15. Позивача із цим висновком ознайомлено 15.08.2019 та в цей же день ним надано письмові пояснення. 16. На підставі вищевказаного висновку службового розслідування та письмових пояснень позивача від 15.08.2019 наказом МЮ України від 11.09.2019 № 2577/к у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків на [PERSON] накладено дисциплінарне стягнення, звільнивши його з посади. 17. Наказом МЮ України від 12.09.2019 № 2590/к звільнено позивача з 13.09.2019 з посади начальника державної установи "Північна виправна колонія (№90)" відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" та абзацу п`ятого пункту 3 частини першої статті 65 Закону України "Про Національну поліцію". Зараховано [PERSON] з 14.09.2019 в розпорядження Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації МЮ України. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 18. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 позов задоволено, визнано протиправними та скасовані накази МЮ України від 11.09.2019 № 2577/к "Про накладення дисциплінарного стягнення" та від 12.09.2019 № 2590/к "Про виконання дисциплінарного стягнення", поновлено [PERSON] на посаді начальника Державної установи "Північна виправна колонія (№ 90)" з 14.09.2019. 19. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано наказу про продовження строку проведення службового розслідування незважаючи на неодноразові ухвали про зобов`язання надати належним чином засвідчені копії всіх матеріалів службового розслідування, а тому зроблено висновок що місячний строк проведення службового розслідування ним пропущено. 20. Враховуючи наведене, а також установлені за наслідками розгляду інші обставини справи порушення процедури проведення службового розслідування (службове розслідування проводилося не стосовно фактів, викладених у листі Адміністрації ДКВС України від 15.03.2019 №1/1-2589/Кр, для перевірки яких і призначалося службове розслідування, не забезпечено прав позивача на участь у проведенні службового розслідування, ознайомлення його з підставами та матеріалами службового розслідування), то суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваних наказів та їх скасування, а також про необхідність поновлення позивача на посаді, з якої останнього неправомірно звільнено. 21. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2020 рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. 22. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції урахував як належний доказ доданий відповідачем до апеляційної скарги наказ від 09.07.2019 № 2628/7 про продовження строку службового розслідування на один місяць, посилання на який міститься в акті від 23.07.2019 про відмову позивача від підпису про ознайомлення із наказом про проведення службового розслідування та надання письмових пояснень, а тому виходив з того, що службове розслідування проведено в межах встановленого строку. 23. Суд апеляційної інстанції висновував, що акт від 23.07.2019 про відмову ознайомитися із наказом про проведення службового розслідування є доказом забезпечення права позивача на участь у проведенні службового розслідування, водночас у ході службового розслідування ні позивач, ні його представник не з`явилися до Адміністрації ДКВС України з метою реалізації наданих прав. 24. Також, за висновком суду апеляційної інстанції, матеріали перевірки виправної колонії від 03.07.2019 стосувалися виконання (усунення) встановлених у грудні 2018 року порушень, які у даному випадку стали підставою для проведення відповідного службового розслідування, а тому правомірно були досліджені у процесі службового розслідування, предметом якого визначено встановлення причин можливого невиконання або неналежного виконання позивачем вимог чинного законодавства, що негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на установу завдань, що відповідає підставам його призначення. 25. Постановою Верховного Суду від 28.01.2021 постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2020 скасована, а справа № 540/1982/19 направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 26. Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд до суду цієї інстанції Верховний Суд виходив з того, що суд апеляційної інстанції, уважаючи помилковою позицію позивача, що була підтримана судом першої інстанції, про безпідставність дослідження в процесі службового розслідування матеріалів перевірки від 03.07.2019, посилаючись на те, що така перевірка стосується виконання (усунення) виправною колонією встановлених у грудні 2018 року порушень, які стали підставою для проведення відповідного службового розслідування, зробив такий висновок не перевіривши підстави та порядок призначення та проведення 03.07.2019 перевірки окремих напрямків службової діяльності державної установи "Північна виправна колонія (№ 90)" та не врахувавши висновків та пропозицій за результатами її проведення. 27. Верховний Суд указав, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що службове розслідування призначалося щодо невиконання або неналежного виконання начальником виправної колонії [PERSON] під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на установу завдань. Підставою став лист №1/1-2589/Кр, в якому висловлювалося прохання доручити проведення службового розслідування з метою встановлення причин та умов можливого невиконання або неналежного виконання начальником виправної колонії під час службової діяльності вимог чинного законодавства, встановлених в результаті здійсненої 21-22.02.2019 перевірки оперативно-службової діяльності державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)». 28. Верховний Суд наголосив, що прийнявши та поклавши в основу свого висновку про дотримання відповідачем строку проведення службового розслідування доказ, який не був наданий суду першої інстанції (копія наказу Міністерства юстиції України від 09.07.2019 № 2628/7 "Про продовження строку проведення службового розслідування"), суд апеляційної інстанції не встановив причини неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції з огляду на володіння ним з часу початку проведення службового розслідування, тим самим не дотримано вимоги статті 308 КАС України. 29. Поряд із цим Верховний Суд підкреслив, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні послався на наявні в матеріалах справи листи від 04.09, 09.07 та 11.07.2019, які, на його думку, свідчать, що [PERSON] тричі викликався до Адміністрації ДКВС України для надання пояснень щодо обставин які стосуються службового розслідування, проте жодного разу не з`явився, що свідчить про його небажання приймати участь у проведенні такого розслідування, а також користуватися правами, встановленими пунктом 4 розділу VІ Порядку. Проте, за висновком колегії суду касаційної інстанції, такий висновок є передчасним, оскільки судом не було встановлено причини неприбуття позивача до Адміністрації ДКВС України та їх поважність. Так, листи від 04.09, 09.07 та 11.07.2019 адресувалися начальнику Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації МЮ України з вимогою забезпечити прибуття позивача до Адміністрації ДКВС України для надання письмового пояснення, проте судом не було встановлено коли саме позивача було повідомлено про такий виклик. 30. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2021 апеляційні скарги МЮ України, Південного регіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації МЮ України залишені без задоволення, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 залишене без змін. 31. За наслідками нового розгляду суд апеляційної інстанції виходив з того, що у висновку службового розслідування вказано інші підстави, ніж у наказі про його призначення, тобто службове розслідування щодо [PERSON] проводилося не стосовно фактів, викладених у листі Адміністрації ДКВС України від 15.03.2019 № 1/1-2589/Кр, для перевірки яких і призначалося службове розслідування, а щодо виявлених порушень під час перевірки 03.07.2019. 32. За висновком суду апеляційної інстанції відповідачем також не підтверджено правомірності перевищення місячного терміну службового розслідування, як того вимагає розділ V Порядку проведення службових розслідувань у ДКВС України, відповідним наказом. При цьому, апеляційний суд критично оцінив надану під час апеляційного провадження копію наказу МЮ України від 09.07.2019 № 2628/7 «Про продовження строку проведення службового розслідування», оскільки відповідачем вимоги ухвал суду першої інстанції від 30.09 та 28.10.2019 про зобов`язання відповідача надати суду належним чином завірені копії всіх матеріалів службового розслідування не виконані та матеріали службового розслідування у повному обсязі надані не були, причини, з яких витребувані докази не можуть бути подані суду, не зазначені. Не є, за висновком цього суду, доказом існування наказу від 09.07.2019 і акт від 23.07.2019, оскільки стосується фіксування обставин щодо відмови позивача від підпису. 33. Ураховуючи приписи частини четвертої статті 308 КАС України, відповідно до якої докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, суд апеляційної інстанції констатував, що під час апеляційного розгляду ним не встановлено обґрунтованих причин неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції з огляду на володіння ними з часу початку проведення службового розслідування. 34. Суд апеляційної інстанції виходив також із того, що відповідачем не підтверджено належними доказами та необґрунтовано проведення службового розслідування із забезпеченням позивачу права на участь, а також доступу в установленому порядку до матеріалів службового розслідування та надання можливості подати пояснення у ході службового розслідування. 35. Перевіривши доводи апеляційної скарги та наявні в матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції в частині не підтвердження факту особистого повідомлення [PERSON] про необхідність з`явитися до Адміністрації ДКВС України для ознайомлення з матеріалами службового розслідування та надання письмових пояснень. Долучене до матеріалів справи листування стосується лише надання доручень забезпечити явку позивача та фіксації факту нез`явлення. Листи від 04.07 та 11.07.2019 адресовані начальнику Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації МЮ України з вимогою забезпечити прибуття позивача до Адміністрації ДКВС України для надання письмового пояснення. Проте не підтвердженим є повідомлення саме позивача про такий виклик. Також апеляційний суд врахував, що матеріали справи не містять доказів ознайомлення позивача із підставами (документальним підтвердженням) проведення службового розслідування, а за наведених обставин, з урахуванням показань свідків, є недоведеними обставини, зафіксовані обставини актом від 23.07.2019. 36. Підсумовуючи наведене, колегія суддів погодилася із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій та рішень, що є безумовною підставою для задоволення позову та скасування наказів відповідача, поновлення позивача на попередній посаді. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції 37. Касаційна скарга МЮ України надійшла до Верховного Суду (далі - Суд) 19.04.2021, у якій скаржник просить скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2021, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. 38. Ця касаційна скарга подана з підстав неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права згідно пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) та пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України (якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу). 39. В обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах зокрема щодо пунктів 2, 3, 4 розділу VI Порядку проведення службових розслідувань у ДКВС України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.03.2015 № 356/5 та статті 14 Закону України "Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України від 22.02.2006 № 3460-IV". Вказані норми стосуються меж проведення службових розслідувань у державній кримінально- виконавчій службі, надання пояснень особами, щодо яких проводиться таке розслідування, їх відібрання комісією з перевірки, а також прав та повноважень комісії з перевірки на вчинення певних дій у період проведення службового розслідування, в даному випадку застосування визначеного розділом VI Порядку № 365/5 право виїжджати на місце скоєння дисциплінарного проступку, порушенню законності особою рядового чи начальницького складу, виникненню обставин, за яких відбулась надзвичайна подія, готувати пропозиції щодо їх усунення або попередження. 39.1. МЮ України наголошує, що суть порушень полягала в тому, що [PERSON] , перебуваючи на посаді начальника державної установи "Північна виправна колонія (№ 90)", належним чином не організував роботу щодо усунення недоліків, виявлених персоналом Адміністрації ДКВС України 21-22.12.2018, проігнорував вимоги вказівки Адміністрації ДКВС України від 09.01.2019 № 1/1-224/Мл про результати перевірки окремих напрямків оперативно-службової діяльності установи, в результаті чого в установі заходи з усунення переважної більшості раніше виявлених недоліків не вживалися та були виявлені під час повторної перевірки 03.07.2019. Зокрема, в установі продовжує мати місце незадовільна організація та здійснення пропускного режиму до місця розташування варти та до зони, що охороняється начальником установи ігноруються вимоги нормативно-правових актів щодо організації і забезпечення контролю за поведінкою засуджених з боку персоналу та багато інших порушень, які зафіксовані у висновку службового розслідування. Зазначені порушення з боку начальника установи, які мали триваючий характер, призвели до того, що у грудні 2018 року в установі виявлено факт надзвичайної події, а саме - втеча засудженого. Водночас, [PERSON] фактично погоджується з виявленими порушеннями під час проведення службового розслідування та не спростовує жодними належними та допустимими доказами факт виявлених порушень або відсутність його вини. 39.2. Підкреслює, що відповідачем надано до суду апеляційної інстанції засвідчену належним чином копію наказу «Про продовження службового розслідування» від 09.07.2019 № 2628/7, з якого вбачається, що строк службового розслідування продовжується на один місяць, а апеляційна скарга на виконання частини четвертої статті 296 КАС України містила посилання на причини, з яких відповідний наказ не було надано до суду першої інстанції. Наполягає, що ненадання наказу МЮ України від 09.07.2019 № 2628/7 "Про продовження службового розслідування" не спростовує факту його існування, що підтверджується іншими документами службового розслідування, а тому, уважає, що службове розслідування відносно [PERSON] проведено в межах, визначеного чинним законодавством строку. 39.3. Скаржник указує, що право надання пояснень є суб`єктивним та залежить виключно від волі службовця, щодо якого здійснюється службове розслідування. Однак позивач своїм правом не скористався. Жодних пояснень з приводу неможливості прибути у призначений час до Адміністрації ДКВС України на виклики останньої, здійснені через начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації МЮ України. Уважає, що Адміністрацією ДКВС України було вжито всіх належних заходів та допустимих засобів для надання можливості позивачу заздалегідь ознайомитися з матеріалами службового розслідування та надання пояснень. 39.4. Скаржник уважає, що судами попередніх інстанцій не було досліджено дійсних підстав проведення службової перевірки , усіх матеріалів справи та не прийнято до уваги правові позиції МЮ України та Південного міжрегіонального управління з питань виконання покарань МЮ України з цих питань. 39.5. Наведене, на думку скаржника, свідчить про те, що судами попередніх інстанцій не надано оцінки усім наявним в матеріалах справи доказам (суд не дослідив зібрані у справі докази), що призвело до помилкового висновку, що службове розслідування відносно [PERSON] проведено з порушенням строків, встановлених Порядком №356/5, що за приписами пункту 1 частини другої статті 353 КАС України є порушенням норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанції з направленням справи на новий судовий розгляд та утворює підставу касаційного оскарження за пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України 39.6. Поряд із цим, скаржник зауважує, що суди попередніх інстанцій встановили обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимого доказу (пункт 4 частини четвертої статті 353 КАС України). Таким доказом, на його думку, є акт фіксації відмови від отримання клопотання від 23.07.2019 № 28/7.1-7718, оскільки цей акт не містить підпису самого позивача, як безпосередньої особи, якої стосується службове розслідування. Натомість цей акт складений підлеглими працівниками позивача, які є заінтересованими особами, а отже викликають сумніви щодо їх об`єктивності. 40. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.06.2021 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою. 41. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 22.09.2022 закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду у попереднє судове засідання у відповідності до статті 343 КАС України. Позиція інших учасників справи 42. Від адвоката Гончаренка А.Ю., який діє на підставі ордеру в інтересах [PERSON] , на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу МЮ України, де просив касаційну скаргу МЮ України залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін. За змістом цього відзиву сторона позивача підтримує висновки судів попередніх інстанцій та уважає їх обґрунтованими. 44. Від МЮ України 17.01.2022 надійшли додаткові пояснення, у яких останній викладає заперечення проти аргументів позивача, наведених у відзиві на касаційну скаргу та просить повернути відзив [PERSON] на касаційну скаргу МЮ України без розгляду. Наголошує на тому, що ухвалою Верховного Суду від 10.06.2021 відкрито касаційне провадження та встановлено десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу. Водночас відзив на цю касаційну скаргу підписано та подано представником позивача 16.12.2021, що свідчить про порушення останнім десятиденного строку встановлено судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження. 45. Перевіряючи вказані доводи скаржника Верховним Судом втановлено, що надіслане Судом на указану скаржником у касаційній скарзі поштову адресу [PERSON] ( [ADDRESS] ) з ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2021 року про відкриття касаційного провадження у справі № 540/1982/19 та копією касаційної скарги МЮ України 16.07.2021 повернулося до Верховного Суду з відміткою ПАТ "Укрпошта" про не вручення. 46. З метою уточнення поштової адреси для відправки кореспонденції суду, секретарем судового засідання [PERSON] 24.11.2021 з номеру телефону [NUMBER] здійснено телефонний дзвінок [PERSON] на номер телефону [NUMBER] , у якому останній повідомив, що адреса, яка вказана в касаційній скарзі та матеріалах справи вірна. Попросив повторно направити кореспонденцію суду на вказану адресу, а саме: " [ADDRESS] ". 47. Надіслане повторно 24.11.2021 позивачу за вищевказаною поштовою адресою поштове відправлення з ухвалою Верховного Суду від 10.06.2021 про відкриття касаційного провадження у справі № 540/1982/19 та копією касаційної скарги МЮ України отримане [PERSON] 02.12.2021, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення ПАТ "Укрпошта", ідентифікатор внутрішнього поштового відправлення 0102935461518. 48. Адвокатом Гончаренком А.Ю., повноваження якого підтверджуються ордером серії ВТ № 1022838 виданим 16.12.2021, у цей же день (16.12.2021) направлено вказаний відзив до суду касаційної інстанції засобами поштового зв`язку. 49. Приймаючи до уваги наведене, Суд вважає за можливе прийняти відзив позивача на касаційну скаргу МЮ України. Позиція Верховного Суду Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи 50. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 51. Спір у цьому провадженні виник у зв`язку із притягнення позивача, як особу начальницького складу кримінально-виконавчої служби, до дисциплінарної відповідальності за результатами службового розслідування. 52. Надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням у межах доводів касаційної інстанції за правилами статті 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого. 53. Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, дія якого поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог. 54. Відповідно до частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. 55. Статтею 14 Дисциплінарного статуту визначено порядок накладання дисциплінарних стягнень. 56. Так, з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. 57. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. 58. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. 59. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. 60. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. 61. У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє. 62. Відповідно до Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", Дисциплінарного статуту та з метою встановлення єдиного порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2015 № 356/5 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - Порядок № 356/5). 63. У даному Порядку зазначено, що службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються в межах компетенції з метою уточнення причин, встановлення обставин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення або дисциплінарного проступку персоналом Державної кримінально-виконавчої служби України, відповідальність за яке передбачена законодавством України, а також визначення ступеня вини особи (осіб), яка вчинила правопорушення, чиї дії або бездіяльність стали причиною його скоєння. 64. Пунктом 1 розділу ІІ Порядку визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб рядового чи начальницького складу або їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового чи начальницького складу та можуть викликати суспільний резонанс. 65. Службове розслідування проводиться за рішенням уповноваженого на те начальника у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання особами рядового і начальницького складу під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на органи і установи завдань (абзац другий пункту 2 розділу ІІ Порядку). 66. Відповідно до пункту 6 Порядку підставою для проведення службового розслідування є належним чином оформлений письмовий наказ уповноваженого на те начальника. 67. Розділом V Порядку встановлено строки проведення службового розслідування. Службове розслідування повинне бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення уповноваженим на те начальником. У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк проведення службового розслідування може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. 68. Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку службового розслідування. 69. Відповідно до абзацу сьомого пункту 1 розділу VI Порядку начальник, який призначив проведення службового розслідування, має право затверджувати висновок службового розслідування. При затвердженні висновку службового розслідування, враховуючи думку виконавця (комісії) та на підставі поданих матеріалів службового розслідування, може прийняти рішення, яке відрізняється від запропонованого. У випадку незгоди начальника, який призначив службове розслідування, з висновками і пропозиціями виконавця (комісії), які не підтверджуються відповідними документами чи у процесі розслідування мали місце порушення, що дають підстави брати під сумнів об`єктивність його результатів, доручає виконавцю (голові комісії) вжити додаткових заходів у межах строку, встановленого для проведення службового розслідування, або призначає нове, проведення якого доручає іншій (іншим) особі (особам). Таке розслідування проводиться згідно з вимогами, визначеними цим Порядком. 70. Пунктом 4 розділу VІ Порядку встановлено, що особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: отримувати інформацію про підстави проведення службового розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, подавати виконавцю (голові, членам комісії), який (які) проводить (ять) службове розслідування, документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять); відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; за письмовим зверненням ознайомлюватися із затвердженим висновком службового розслідування, а також із матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України. 71. Відповідно до пункту 3 розділу VІІІ висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування. 72. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення та надіслати (або надати) йому засвідчений належним чином висновок службового розслідування. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення (пункт 4 розділу VІІІ). 73. У свою чергу, адміністративний суд у силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо. 74. Правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед в тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення. 75. У цій справі судами попередніх інстанцій установлено, що у висновку службового розслідування вказано інші підстави, ніж у наказі про його призначення, а саме службове розслідування щодо [PERSON] проводилося не стосовно фактів, викладених у листі Адміністрації ДКВС України від 15.03.2019 № 1/1-2589/Кр, для перевірки яких і призначалося службове розслідування, а щодо виявлених порушень під час перевірки 03.07.2019. 76. Так, описова частина висновку службового розслідування, затвердженого 05.08.2019, містить відомості про обставини вчинення позивачем дій або бездіяльності аналогічні відомостям, встановленим при перевірці 03.07.2019, яка проводилася в межах здійснення відомчого контролю за діяльністю органів і установ виконання покарань з метою перевірки окремих напрямків діяльності державної установи «Північна виправна колонія (№90)» та зазначених у рапорті від 11.07.2019, складених за наслідками вказаної перевірки. 77. Відтак підставами призначення службового розслідування щодо [PERSON] згідно наказу від 10.06.2019 № 2185/7 слугували порушення, виявлені під час проведення перевірки 21-22 лютого 2019, натомість висновок службового розслідування ґрунтується на порушеннях, які виявлено під час перевірки 03.07.2019. 78. Виходячи із призначення службового розслідування, результати якого можуть призвести до дисциплінарної відповідальності службовця, то висновки службового розслідування мають містити чітку оцінку обставинам, які слугували підставою для призначення службового розслідування. 79. Ураховуючи вищевикладене колегія суддів уважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій, що з огляду на положення пунктів 5 та 6 розділу ІІ Порядку, а також зазначення відповідачем підставою видання наказу про проведення службового розслідування лист Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України №1/1-2589/Кр, підставами та предметом службового розслідування могли бути тільки події, про які йшлося у вказаному листі, з урахуванням проведеної працівниками Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції перевірки 21-22 лютого 2019. 80. Щодо доводів скаржника про безпідставність неприйняття апеляційним судом наданої під час апеляційного провадження копії наказу Міністерства юстиції України від 09.07.2019 № 2628/7 «Про продовження строку проведення службового розслідування», то суд апеляційної правильно виходив з того, що відповідно до приписів статті 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 81. Своєю чергою відповідачем вимоги ухвал суду першої інстанції від 30.09.2019 та 28.10.2019, якими було зобов`язано останнього надати суду належним чином завірені копії всіх матеріалів службового розслідування не виконано та вказані матеріали у повному обсязі надані не були, причини, з яких витребувані докази не можуть бути подані суду, не зазначені. 82. Відтак судом апеляційної інстанції обґрунтовано не взято до уваги подану на стадії апеляційного розгляду відповідачем копію вищевказаного наказу. 83. До того ж у постанові від 28.01.2021 Верховним Судом уже зазначалося, що твердження відповідача у апеляційній скарзі, що судом першої інстанції не було витребувано вказаного наказу, а тому ним не було його надано, є помилковим та не заслуговує на увагу, оскільки судом неодноразово саме відповідача було зобов`язано надати матеріали службового розслідування, а наказ про продовження строку службового розслідування є частиною витребовуваних матеріалів. 84. Доводи касаційної скарги про дотримання процедури повідомлення позивача про проведення щодо нього службового розслідування зводяться фактично до незгоди із наданою судами попередніх інстанцій оцінкою встановлених обставин справи та наявних в матеріалах справах доказів. 85. Стосовно доводів скаржника про встановлення судами обставин, що мають істотне значення на підставі недопустимих доказів, то колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що надана судом оцінка наявному у матеріалах справах доказу, яка на думку скаржника є неправильною, не є тотожним встановленню судом обставин на підставі недопустимого доказу. Недопустимим доказом в розумінні статті 74 КАС України є доказ, одержаний з порушенням закону, або доказ, яким не може бути підтверджена певна обставина. 86. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено. 87. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права. 88. Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи. 89. Колегія суддів наголошує, що право особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, на ознайомлення з висновком та матеріалами службового розслідування спрямовано на забезпечення дотримання принципів законності та верховенства права під час проведення службового розслідування. 90. Доводи та аргументи скаржника зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою судами обставин справи, встановлених у процесі її розгляду. 91. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанції. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги 92. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. 93. Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 94. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскарженого рішення суду апеляційної інстанції відсутні. 95. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 96. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Висновки щодо розподілу судових витрат 97. З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.

Результат розгляду: denied