Рішення адміністративного суду від 2022-06-07 00:00:00+03

7 серпня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - ГУ ДФС у Миколаївській області), в якому просив скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18 лютого 2019 року №Ф-411-25 зі сплати єдиного внеску на суму 22 046,02 грн. Обґрунтовуючи позовну заяву, вказував про безпідставність прийняття контролюючим органом оскаржуваної вимоги, оскільки з 14 квітня 1997 року він зареєстрований як фізична особа-підприємець, проте, підприємницьку діяльність не здійснює і не подає податкові та інші відомості. 30 березня 2019 року позивач рекомендованим листом отримав Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18 лютого 2019 року №Ф-411-25 та оскаржив її до Державної фіскальної служби України, яка рішенням від 10 травня 2019 року, вимогу залишила без змін, а скаргу [PERSON] - без задоволення. На думку позивача, оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) є неправомірною, а тому підлягає скасуванню. Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року, адміністративний позов залишено без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, [PERSON] подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Касаційна скарга обґрунтована доводами позивача, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що він пропустив строк звернення до суду з позовом. [PERSON] зазначає, що строк, протягом якого він мав право звернутися до суду з цим позовом, визначений частиною четвертою статті 122 КАС України, а саме тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Оскільки рішення Державної фіскальної служби України від 10 травня 2019 року, яким його скаргу залишено без задоволення, а Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18 лютого 2019 року №Ф-411-25 - без змін, отримано позивачем 16 травня 2019 року, то на дату звернення до суду з позовом (7 серпня 2019 року) строк звернення до суду ним не пропущено. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. За приписами частини другої статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно із абзацом першим частини четвертої статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Закон України від 8 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI), як зазначено в його преамбулі, є нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку. Згідно з абзацами четвертим - шостим частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Відповідно до абзаців восьмого та дев`ятого частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI, у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку. Постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено встановлений абзацом дев`ятим частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI десятиденний строк оскарження вимоги про сплату єдиного внеску. В обґрунтування ухвали суд зазначив, що отримавши рішення, Державної фіскальної служби України від 10 травня 2019 року про результати адміністративного скарження спірної вимоги, 16 травня 2019 року, позивач звернувся до суду з позовом лише 7 серпня 2019 року, при цьому не вказавши поважних причин, з яких він попустив вказаний строк. Зазначена позиція підтримана П`ятим апеляційним адміністративним судом, який за результатом апеляційного перегляду залишив рішення суду першої інстанції без змін. При виборі норми права, яка підлягає застосуванню, суд апеляційної інстанції врахував висновок Верховного Суду щодо застосування норми частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI у подібних правовідносинах у постанові від 17 липня 2019 року у справі № 0740/1005/18. Проте, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що за змістом преамбули Закону № 2464-VI цей Закон може, зокрема, встановлювати особливості адміністративної процедури досудового врегулювання спорів, але не може визначати порядок судового оскарження з порушенням гарантій платника єдиного внеску. Закон №2464-VI не передбачає застосування обмежувального (присічного) строку в 10 днів для оскарження до суду вимоги про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску. Платник єдиного соціального внеску для захисту своїх прав і законних інтересів має право на звернення до суду з позовом про оскарження вимоги у межах гарантованого процесуальним законом строку, встановленого статтею 122 КАС України, а не статтею 25 Закону №2464-VI. Такий висновок щодо строку звернення до суду з позовом про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску зроблено у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року у справі № 580/3469/19. У зазначеній постанові судом сформульовано правовий висновок щодо строку оскарження у судовому порядку вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску після застосування процедури адміністративного оскарження вимоги. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі. З огляду на те, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили судові рішення, які перешкоджають подальшому провадженню у справі, з порушенням норм процесуального права, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Результат розгляду: partial