Рішення адміністративного суду від 2022-02-02 00:00:00+02

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Луганського міського відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) \~(далі - відповідач), \~в якому просила визнати протиправним та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 85752,72 грн. від 17 червня 2021 року № 48014377; визнати протиправною та скасувати постанову № 66535350 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору в сумі 85752,72 грн. від 18 серпня 2021 року. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 141-144). Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов через неповне з`ясування обставин, порушення норм матеріального, процесуального права. Вважає протиправними спірні постанови про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору, оскільки відповідачем не надано доказів вчинення примусових виконавчих дій. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити її задоволенні. Позивачем подано клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з хворобою. Доказів цього суду не надано. Зазначене клопотання задоволенню не підлягає, оскільки явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для визначення прав та обов`язків сторін. Сторони \~в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного. В провадженні Луганського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) перебувало виконавче провадження № 48014377 щодо примусового виконання судового наказу Господарського суду Харківської області № 922/1162/15 від 15.04.2015 року про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суми заборгованості за кредитним договором № 14/24-00/251 від 14.05.2008 року в сумі 840712,95 грн. Постановою відповідача № 922/1162/15 від 03.07.2015 року відкрито виконавче провадження № 48014377 з примусового виконання судового наказу Господарського суду Харківської області від 15.04.2015 (а.с. 85-86). 15.06.2021 року позивач звернувся з заявою до Луганського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про закриття виконавчого провадження у зв`язку із сплатою боргу у повному обсязі (а.с. 34, 109). Постановою головного державного виконавця від 16.08.2021 року ВП №48014377 закінчено виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження». Постанови про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій виводяться в окремі провадження (а.с. 124 зв. - 125). Постановою головного державного виконавця від 17.06.2021 року ВП № 48014377 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження визначено розмір витрат на проведення виконавчих дій в сумі 255,50 грн. (а.с. 127 зв.б.-128). Постановою головного державного виконавця від 17.06.2021 року ВП № 48014377 про стягнення виконавчого збору стягнуто з боржника [PERSON] виконавчий збір в сумі 85752,72 грн. (а.с. 130 зв.б.). 18.08.2021 головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66535452 щодо примусового виконання постанови від 17.06.2021 року ВП № 48014377 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 129). 18.08.2021 головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66535350 щодо примусового виконання постанови від 17.06.2021 ВП № 48014377 про стягнення виконавчого збору в розмірі 85752,72 грн (а.с. 132). Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов висновку, що матеріалами виконавчого провадження підтверджується, що державними виконавцями у ВП № 48014377 протягом 2015-2021 років вчинялися виконавчі дії, що призвело до сплати боргу (а.с. 87-108). Апеляційний суд не погоджує такий висновок суду першої інстанції, з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції чинній на дату відкриття виконавчого провадження, далі Закон 3 606) державний \~виконавець \~протягом \~трьох \~робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову \~про відкриття виконавчого провадження. У постанові \~державний \~виконавець \~вказує \~про \~необхідність боржнику самостійно виконати \~рішення \~у \~строк \~до \~семи \~днів \~з моменту \~\~винесення \~\~постанови \~(у \~разі \~виконання \~рішення \~про примусове виселення боржника - у строк \~до \~п`ятнадцяти \~днів) \~та зазначає, \~\~що \~\~у \~\~разі \~\~ненадання \~\~боржником \~документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних \~з \~організацією \~\~та \~\~проведенням \~\~виконавчих \~\~дій, \~передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно \~\~з \~\~винесенням \~постанови \~про \~відкриття \~виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься \~відповідна \~постанова. У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, \~встановлений \~частиною \~другою \~статті 25 цього Закону для самостійного \~його \~виконання, \~постановою \~державного виконавця з боржника \~стягується \~виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що \~підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що \~підлягає \~передачі \~стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання \~боржником \~у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний \~особисто \~вчинити \~певні \~дії \~або утриматися від їх \~вчинення, \~\~виконавчий \~\~збір \~\~стягується \~в \~розмірі \~шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян \~з \~боржника \~- \~юридичної \~особи. \~У зазначених розмірах виконавчий \~збір \~стягується \~з \~боржника \~також у разі повернення виконавчого \~документа без виконання за письмовою заявою стягувача та \~у \~разі \~виконання \~рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного \~його \~виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо \~\~на \~рахунок \~стягувача. \~Постанова \~про \~стягнення виконавчого \~збору \~може \~бути \~оскаржена \~в \~десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий \~збір \~стягується незалежно від вчинення державним виконавцем \~\~заходів \~\~примусового \~\~виконання, \~передбачених \~цим Законом (ч. 1 ст. 28 Закону № 606). За ч. 1 статті 18 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. За ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. Згідно ч. 1 статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За ч. 2 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Згідно ч. 4 статті 27 Закону № 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). За ч. 5 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом. Згідно ч. 9 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VIII передбачено, зокрема що у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Згідно абз. 1 п. 21 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Інструкція) закінчення виконавчого провадження здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 39 Закону. Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404). Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 39 Закону № 1404). Колегія суддів зазначає, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі закінчення виконавчого провадження, створюються умови для стягнення з боржника виконавчого збору без реального виконання рішення суду. За ст. 13 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 2 червня 2016 року № 1403-VIII заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством. Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України. Перегляд механізму визначення винагороди виконавців з метою стимулювання зростання рівня реального виконання судових рішень (як однієї із необхідних умов підвищення ефективності виконавчого провадження) запроваджено Стратегією реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015-2020 роки, схваленою Указом Президента України від 20 травня 2015 року № 276/2015. Кабінет Міністрів України постановою від 8 вересня 2016 року № 643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця. За п. 2 Порядку (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) \~визначено відсоток розміру винагороди у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру. Державному виконавцю, на виконанні у якого перебував виконавчий документ немайнового характеру та який забезпечив його фактичне виконання в повному обсязі, виплачується винагорода в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, якщо боржником за виконавчим документом є фізична особа, та двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, якщо боржником за виконавчим документом є юридична особа (ч.3 Порядку). Фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково та виконавчого документа немайнового характеру в повному обсязі в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження, якщо за такими документами стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення (ч. 4 Порядку). Для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв (п. 6 Порядку). Аналіз наведених вище норм Порядку свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення. За матеріалами справи позивач, як боржник у виконавчому провадженні № 48014377, вчинив дії щодо сплати суми заборгованості за виконавчим документом після відкриття виконавчого провадження. Позивачем надано суду, зокрема, лист АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 31.10.2016 року про відступлення прав вимоги новому кредитору ПАТ «Вектор Банк»; договір про часткове погашення та прощення заборгованості від 23.12.2016 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (кредитор) та позивачем (боржник, позичальник), за яким позичальник зобов`язаний передати кредитору грошові кошти в сумі 290000 грн., кредитор зобов`язуються з часу часткового погашення заборгованості звільнити позичальника від обов`язку погашення залишку 700798,30 грн.; довідку ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» від 23.12.2016 року про відсутність заборгованості за кредитним договором \~№ 014/24-00/251 від 14.05.2008 року; квитанції до прибуткових касових ордерів від 22.12.2016 року № 14, від 23.12.2016 року № 13 (а.с. 20-23, 27). За матеріалами виконавчого провадження державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.07.2015 року; запити від 03.07.2015 року, 18.07.2017 року до державних установ щодо надання інформації про нерухоме, рухоме майно боржника; постанову від 03.07.2015 року про арешт майна боржника та заборони на його відчуження, постанову про арешт коштів боржника від 04.09.2015 року; постанови від 03.09.2015 року про оголошення розшуку майна боржника та про арешт майна боржника та заборони на його відчуження; відповідь АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 10.09.2015 року про прийняття до виконання постанови про арешт коштів боржника від 04.09.2015 року та накладення арешту на всі кошти боржника, яких не достатньо для виконання постанови; відповідь ТСЦ № 4442 РСЦ в Луганській області МВС України станом на 26.07.2017 року про зареєстрований транспортний засіб боржника; витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; відповідь ДПС України від 03.07.2015 року про номери рахунків боржника; відповідь ПФУ від 03.07.2015 року про відсутність інформації щодо боржника; запит від 18.07.2017 року до Мінсоцполітики щодо інформації про місце реєстрації боржника. Також, в матеріалах виконавчого провадження наявні запити за 2021 рік та відповіді на них, доручення на проведення виконавчих дій, постанова про арешт коштів боржника \~(а.с. 81-108). При цьому, постанову про закінчення виконавчого провадження прийнято відповідачем у 2021 році після подання позивачем заяви з наданням відповідних доказів про сплату боргу за виконавчим документом ще у 2016 році. Колегія суддів зазначає, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання судового наказу Господарського суду Харківської області № 922/1162/15 від 15.04.2015 року про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суми заборгованості за кредитним договором № 14/24-00/251 від 14.05.2008 року в сумі 840712,95 грн., а також державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому листі. Борг було сплачено позивачем у добровільному порядку та в меншій сумі, ніж було зазначено у судовому наказі. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII. Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 85752,72 грн. від 17 червня 2021 року № 48014377. Апеляційним судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 11.03.2020 року у справі № 2540/3203/18. Також, враховуючи скасування постанови про стягнення виконавчого збору, підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови № 66535350 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору в сумі 85752,72 грн. від 18 серпня 2021 року. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції невірно вирішив справу по суті позовних вимог, порушив норми матеріального права внаслідок чого рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення позову. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивачем сплачено судовий збір за подання позову в сумі 1816 грн., апеляційної скарги 2724 грн. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 4540 грн.

Результат розгляду: granted