Рішення адміністративного суду від 2022-06-08 00:00:00+03

[PERSON] (далі позивач) звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 28.07.2021 № 124150003264 про відмову їй у призначенні пенсії за віком в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи, внесених до трудової книжки від 26.09.1979 серії [NUMBER] ; зобов`язання відповідача зарахувати до її страхового стажу періоди навчання і роботи, внесені до трудової книжки від 26.09.1979: з 01.10.1977 по 22.08.1979 навчання у ТУ № 4 м. Нелідова Калінінської області; періоди роботи з 27.09.1979 по 14.01.1980 укладальником-пакувальником 2 розряду кисломолочного цеху на Стахановському міськмолзаводі; з 01.10.1980 по 28.02.1988 рахівником у домоуправлінні № 3 Стахановського міськжилуправління (Домоуправління № 3 перейменовано у Житлово-експлуатаційну контору № 3; 17.11.1987 Житлово-експлуатаційну контору № 3 перейменовано у Житлово-експлуатаційну дільницю № 1 міського житлово-експлуатаційного об`єднання); з 01.03.1988 по 31.12.1998 бухгалтером житлово-експлуатаційної дільниці № 1 міського житлово- експлуатаційного об`єднання; з 03.05.2001 по 31.12.2003 головним спеціалістом-бухгалтером КП «Жилсервіс № 7»; вирішити питання судових витрат (а.с. 22-24). Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 360/4262/21 позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 28.07.2021 № 124150003264 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу позивача період з 01.10.1977 по 22.08.1979 навчання у ТУ № 4 м. Нелідова Калінінської області; періоди роботи: з 27.09.1979 по 14.01.1980 укладальником-пакувальником 2 розряду кисломолочного цеху на Стахановському міськмолзаводі; з 01.10.1980 по 28.02.1988 рахівником у Домоуправлінні № 3 Стахановського Міськжилуправління (Домоуправління № 3 перейменовано у Житлово-експлуатаційну контору № 3; 17.11.1987 Житлово-експлуатаційну контору № 3 перейменовано у Житлово-експлуатаційну дільницю № 1 міського житлово-експлуатаційного об`єднання); з 01.03.1988 по 31.12.1998 бухгалтером Житлово-експлуатаційної дільниці № 1 міського житлово- експлуатаційного об`єднання. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву від 19.07.2021 про призначення позивача пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Вирішено питання судових витрат (а.с. 88-95). Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач, як орган Пенсійного фонду України, розташований за місцем проживання позивача мав здійснювати виплати у відповідності до п. 4.10. Порядку № 22-1 за даними електронної пенсійної справи, яка передана засобами програмного забезпечення в разі призначення пенсії. Тобто, відповідач не є належною стороною у справі. Крім того, на час заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях від 20.06.1974 № 162. За п. 2.11 Інструкції (мовою оригіналу) «Первую страницу (титульній лист) трудовой книжки подписывает лицо, ответственное за выдачу трудовых книжек, и после этого ставится печать предприятия (или печать отдела кадров), на котором впервые заполнялась трудовая книжка». Разом з тим, на титульному листі трудової книжки позивача відсутня печатка, що унеможливлює прийняття трудової книжки, як документа взагалі. Жодного документа на підтвердження трудового стажу, передбаченого Порядком № 637 від 12.08.1993, до суду не надано. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні. Справа розглянута поза датою, визначеною в ухвалі суду від 22 грудня 2021 року, з огляду на прийняття Верховною Радою України Законів України «Про правовий режим воєнного стану» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, від 15 березня 2022 року № 2119-IX, від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, від 22 травня 2022 року № 2263-1Х, якими в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року і продовжено його до 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року. Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 16.05.2017 № 0000207764 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, який перемістився за адресою: м. Кремінна, зареєстроване місце проживання: м. Стаханов (а.с. 12). На день звернення до Кремінського відділу Рубіжанського ОУПФУ із заявою про призначення пенсії за віком їй виповнилось 61 рік 01 місяць 07 днів (а.с. 5-6). 19.07.2021 позивач звернулась до Кремінського відділу Рубіжанського ОУПФУ із заявою щодо призначення пенсії за віком (а.с. 66-69). До заяви було надано: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру 2207812686; копія паспорту; трудова книжка; довідка із СПОВ про заробітну плату з 01.07.200 по день звернення (ОК-5); довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 0000207764 від 16.05.2017; свідоцтво про укладання шлюбу; заява про спосіб виплати пенсії від 19.07.2021 (а.с. 48-68). Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 28.07.2021 № 124150003264 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, в якому зазначено, що страховий стаж становить 15 років 4 місяці 15 днів, за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи внесені до трудової книжки від 26.09.1979 серії, оскільки на першій сторінці відсутня печатка організації, яка робить перший запис. (а.с. 11, 70) Вирішуючи спір у цій справі, колегія суддів виходить з наступного. Частинами першою та другою статті 46 Конституції України унормовано: громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі Закон № 1058, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин). За змістом п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Пунктом 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 1058 визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком. Статтею 26 Закону № 1058 визначені умови призначення пенсії за віком. Частиною першою статті 26 Закон № 1058 окреслено: особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, серед іншого: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058) Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки. За приписами частини першої статті 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Тобто, Законом № 1058 передбачено, що як для призначення, так і для перерахунку пенсії особа повинна звернутися із відповідною заявою та необхідними документами особисто або через представника до територіального органу Пенсійного фонду. Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації). В силу пункту 1.7 розділу І Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, «письмово повідомляє заявника» про те, які документи «необхідно подати» додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви (абзац третій пункту 1.7 розділу І Порядку). Пунктом 3.3. розділу ІІІ Порядку № 22-1 визначено, що саме «орган, що призначає пенсію», надає роз`яснення особам з питань призначення та виплати пенсій. Пункт 4.7. розділу ІV Порядку № 22-1 також передбачає, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Натомість, відповідач проігнорував вище зазначені нормативно визначені вимоги для належного прийняття та розгляду документів щодо призначення пенсії позивачу. З урахуванням положень пункту 4.7. розділу ІV Порядку № 22-1 саме відповідач як орган, що призначає пенсію, повинен спочатку всебічно, повно і об`єктивно розглянути усі подані документи, на підставі пункту 3.3. розділу ІІІ вказаного Порядку надати необхідні роз`яснення, і лише після цього вирішувати питання про наявність чи відсутність права особи на одержання пенсії. Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» обумовлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637). Пунктом 1 Порядку № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 Порядку № 637 занотовано, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків. Згідно з пунктом 23 Порядку № 637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів (пункт 24 Порядку № 637). Таким чином, пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження задля повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися. Матеріалами справи підтверджено, що трудова книжка позивача містить наступні записи: позивач навчався та працював (спірний період): з 01.10.1977 по 22.08.1979 навчання у ТУ № 4 м. Нелідова Калінінської області; 27.09.1979 прийнята укладальником-пакувальником 2 розряду кисломолочного цеху на Стахановському міськмолзаводі; 14.01.1980 звільнена за ст. 38 КЗпП УРСР; з 01.1980 по 08.08.1980 - навчання у Стахановській рахунково- бухгалтерській школі; 01.10.1980 прийнята рахівником у Домоуправління № З Стахановського Міськжилуправління, Домоуправління № 3 перейменовано у Житлово-експлуатаційну контору № 3; 17.11.1987 Житлово- експлуатаційну контору №3 перейменовано у Житлово-експлуатаційну дільницю №1 міського житлово-експлуатаційного об`єднання; 01.03.1988 переведена бухгалтером; 28.04.2001 звільнена за переводом ст. 36 п. 5 КЗпП України з ЖЕД №1 до КП «Жилсервіс № 7» (а.с. 8-9, 13, 54-59). Відповідач не зарахував до страхового стажу періоди роботи, внесені до трудової книжки від 26.09.1979, оскільки на першій сторінці відсутня печатка організації, яка робить перший запис. Наявні записи в трудовій книжці позивача не суперечать та не порушують положення розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58, оскільки записи у трудовій книжці виконані акуратно, кульковою ручкою чорнилом синього кольору, і завірені печаткою записи про звільнення. Як вбачається з трудової книжки позивача, на її першій сторінці (титульній лист) відсутня печатка підприємства. При цьому уповноваженою особою заповнені усі реквізити на титульній сторінці трудової книжки позивача, а також у трудовій книжці наявний запис про зміну прізвища позивача та стоїть печатка підприємства (а.с. 8-9, 54-59). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Вказану позицію підтримує Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 (провадження № К/9901/1298/17). Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточність записів не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Крім того, вказані записи між собою пов`язані хронологічно, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку із чим, відсутність печатки підприємства не може бути підставою для відмови у зарахуванні вищезазначеного періоду роботи до стажу. Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17. З практики Європейського суду з прав людини слідує таке: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права. Оцінка правомірності не зарахування до страхового стажу позивачу періоду роботи з вказаних підстав надана судом вище. Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що є всі підстави для зарахування до страхового стажу позивача період з 01.10.1977 по 22.08.1979 навчання у ТУ № 4 м. Нелідова Калінінської області; періоди роботи: з 27.09.1979 по 14.01.1980 укладальником-пакувальником 2 розряду кисломолочного цеху на Стахановському міськмолзаводі; з 01.10.1980 по 28.02.1988 рахівником у Домоуправлінні № 3 Стахановського Міськжилуправління (Домоуправління № 3 перейменовано у Житлово-експлуатаційну контору № 3; 17.11.1987 Житлово-експлуатаційну контору № 3 перейменовано у Житлово-експлуатаційну дільницю № 1 міського житлово-експлуатаційного об`єднання); з 01.03.1988 по 31.12.1998 бухгалтером Житлово-експлуатаційної дільниці № 1 міського житлово- експлуатаційного об`єднання. Як наслідок, в наявності підстави для скасування судом рішення саме Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 28.07.2021 № 124150003264 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком та повторного розгляду заяви позивача від 19.07.03.2021 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Щодо позиції відповідача 2 стосовно того, що фактично рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу виносилося відповідачем 1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області і такі дії є правомірними, суд зазначає таке. Пунктом 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Статтею 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України. За правилами частини першої статті 44 Закону № 1058 призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення. Таким чином, нормами ст. 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 44 Закону № 1058 прямо визначено, що звернення за призначенням пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду. Пунктом 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 р. № 280 (далі також Положення № 280), передбачено, що Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань організовує, координує та контролює роботу територіальних органів, серед іншого, щодо: здійснення контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі страхові внески) та інших платежів, за достовірністю документів, поданих для призначення пенсії, та відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, «призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій», щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, інших джерел, визначених законодавством. Згідно пункту 7 Положення № 280 Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку «територіальні органи». Відповідно до пункту 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 р. за № 40/26485 (далі також Положення № 28-2) Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі Фонд). Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду. За пунктом 4 Положення № 28-2 Головне управління, утворене шляхом злиття головного управління Фонду та управління Фонду, головне управління Фонду, до якого приєднані управління Фонду, також забезпечують виконання завдань, передбачених пунктом 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486 (далі - Положення). Підпунктом 7 пункту 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, серед іншого, визначено, що Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» вирішено реорганізувати деякі територіальні органи Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях шляхом приєднання до головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях за переліком згідно з додатком. Додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» свідчить: у Луганській області Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України, Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України, Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України, Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України, Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду в м. Лисичанську, Управління Пенсійного фонду в м. Сєвєродонецьку, Управління Пенсійного фонду в Попаснянському районі, Управління Пенсійного фонду в Станично-Луганському районі реорганізовані шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області. На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 № 925 внаслідок реорганізації територіальних органів Пенсійного фонду України в Луганській області шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду в м. Лисичанську, Управління Пенсійного фонду в м. Сєвєродонецьку, Управління Пенсійного фонду в Попаснянському районі, Управління Пенсійного фонду в Станично-Луганському районі на Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області покладені функції з призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства. З відомостей офіційного сайту, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області має такі структурні підрозділи: 1) Сектор обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян (сервісний центр), місце розташування місто Сєвєродонецьк; 2) Відділ обслуговування громадян № 1 (сервісний центр), місце розташування смт Біловодськ, смт Мілове; 3) Відділ обслуговування громадян № 2 (сервісний центр), місце розташування смт Білокуракине, смт Новопсков; 4) Відділ обслуговування громадян № 3 (сервісний центр), місце розташування м Кремінна; 5) Відділ обслуговування громадян № 4 (сервісний центр), місце розташування м Лисичанськ; 6) Відділ обслуговування громадян № 5 (сервісний центр), місце розташування смт Марківка; 7) Відділ обслуговування громадян № 6 (сервісний центр), місце розташування смт Новоайдар, м Щастя; 8) Відділ обслуговування громадян № 7 (сервісний центр), місце розташування м. Попасна; 9) Відділ обслуговування громадян № 8 (сервісний центр), місце розташування м. Рубіжне; 10) Відділ обслуговування громадян № 9 (сервісний центр), місце розташування м. Сєвєродонецьк; 11) Відділ обслуговування громадян № 10 (сервісний центр), місце розташування м Сватово, смт Троїцьке; 12) Відділ обслуговування громадян № 11 (сервісний центр), місце розташування смт Станиця Луганська; 13) Відділ обслуговування громадян № 12 (сервісний центр), місце розташування м. Старобільськ. Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області є територіальним органом Пенсійного фонду України, що призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства. При цьому, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області має 13 структурних підрозділів, які територіально розташовані у 16 населених пунктах Луганської області. У Пенсійного фонду України наявні повноваження стосовно організації, координації та контролю «роботи» саме «територіальних органів», серед іншого, щодо здійснення контролю за достовірністю документів, поданих для призначення пенсії, та відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, «призначення (перерахунку) і виплатою пенсій», щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, інших джерел, визначених законодавством. Аналіз зазначених норм законів та нормативно-правових актів свідчать про те, що Пенсійний фонд України безпосередньо не наділений повноваженнями щодо «призначення (перерахунку) і виплати пенсій», а в силу положень пункту 7 Положення № 280 здійснює такі повноваження виключно через утворені в установленому порядку «територіальні органи». Пунктом 1.1. розділу I Порядку 22-1 визначено, що заява про призначення пенсії подається заявником до «територіального органу» Пенсійного фонду України (далі «орган, що призначає пенсію») через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі «сервісний центр»). Заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень «органу, що призначає пенсію» (пункт 4.1. розділу ІV Порядку 22-1). Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ «органу, що призначає пенсію», який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником «органу, що призначає пенсію» (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів «органом, що призначає пенсію», приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Пунктом 4.7. розділу ІV Порядку 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів саме «органом, що призначає пенсію». Виключно «орган, що призначає пенсію», не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Як зазначає сам відповідач, заява позивача прийнята головним спеціалістом відділу обслуговування громадян та зареєстрована в електронному журналі звернень. Тобто, ГУПФУ в Луганській області як «орган, що призначає пенсію», правильно виконав положення пункту 4.1. розділу ІV Порядку 22-1. Як вже зазначалося, пункт 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 визначає, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ «органу, що призначає пенсію», який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Відповідач пояснив, що з урахуванням пункту 4.2 Порядку 22-1 Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за результатами розгляду заяви позивача на призначення пенсії від 19.07.2021 рішенням від 28.07.2021 № 124150003264 винесло рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу. Зазначені дії як відповідача 1, так і відповідача 2 не відповідають положенням пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1, оскільки за вказаними нормами засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ саме «органу, що призначає пенсію». Тобто, після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів відповідач 1 зобов`язаний засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначити структурний підрозділ саме «органу, що призначає пенсію», яким і є відповідач 2 - ГУПФУ в Луганській області. ГУПФУ в Луганській області має 13 структурних підрозділів, які територіально розташовані у 16 населених пунктах Луганської області. Саме серед 13 структурних підрозділів, які територіально розташовані у 16 населених пунктах Луганської області, засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності повинен був визначений один структурний підрозділ, який повинен був сформувати атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу позивача. Натомість, таким структурним підрозділом був визначений відповідач 1 ГУПФУ в Кіровоградській області. Зазначені дії не регламентовані жодною правовою нормою, які регулюють відносини в сфері пенсійного забезпечення. ГУПФУ в Кіровоградській області не є структурним підрозділом ГУПФУ в Луганській області, оскільки є територіальним органом Пенсійного фонду України і має свої окремі структурні підрозділи. Пенсійний фонд України в силу приписів норм законодавства та Положення про Пенсійний фонд України не наділений повноваженнями призначати пенсії, відповідно серед його територіальних органів (якими є як ГУПФУ в Луганській області, так і ГУПФУ в Кіровоградській області) не може визначатися «структурний підрозділ», який в силу приписів пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення) та електронну пенсійну справу. Таким чином, відповідач 1 не мав правових підстав для розгляду заяви та прийняття рішення стосовно позивача, який звернувся із заявою про призначення пенсії до відповідача 2. В силу приписів пункту 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 саме керівник ГУПФУ в Луганській області повинен підписати рішення за результатами розгляду заяви про призначення пенсії, оскільки ГУПФУ в Луганській області і є тим «органом, що призначає пенсію». Пункт 4.7. розділу ІV Порядку 22-1 визначає, що саме «орган, що призначає пенсію» (за спірних правовідносин - ГУПФУ в Луганській області) повинен всебічно, повно і об`єктивно розглянути всі подані документи, після чого установити наявність чи відсутність права особи на одержання пенсії. Враховуючи вище викладені обставини, відповідач 1 допустив грубе порушення пунктів 4.2., 4.3. та 4.7. розділу ІV Порядку 22-1, неправомірно допустивши після реєстрації заяви позивача визначення засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головного управління ПФУ в Кіровоградській області як структурного підрозділу, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу позивача. У зв`язку з чим оскаржуване рішення відповідача 1 підлягає визнанню протиправним та скасуванню. З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем не доведено, що у спірних правовідносинах він діяв правомірно. Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Результат розгляду: denied