Рішення адміністративного суду від 2023-06-28 00:00:00+03

у березні 2023 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ділі - відділ, відповідач), в якій просила: - визнати бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо невиконання виконавчого провадження № 69661524; - визнати бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо ненадання відповіді на звернення від 22.09.2022 року; - встановити судовий контроль за виконанням судового рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.12.2021 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що у провадженні Вінницького адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 120/7101/21-а. Рішенням від 21.12.2021 задоволено позов [PERSON] до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. В подальшому судом виписано виконавчий лист №120/7101/21-а, який був направлений до відповідача для примусового виконання. Разом з тим, на день звернення до суду з цим позовом в рамках ВП №69661524 відповідачем не виконано судове рішення у справі №120/7101/21-а та не надано відповіді на звернення [PERSON] від 22.09.2022. Не погоджуючись з бездіяльністю Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), позивач звернулась до суду з цією позовною заявою. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в який просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.12.2021 у справі №120/7101/21-а, крім іншого, зобов`язано Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повторно розглянути звернення [PERSON] від 15.06.2020 та надати\~ відповідь за результатом розгляду у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян" та з урахуванням висновків суду. 21.02.2022 року виписано виконавчий лист №120/7101/21-а. Ухвалою від 04.08.2022 у справі №120/7101/21-а виправлено помилки, допущені при оформленні виконавчого листа від 21.02.2022 \~\~№120/7101/21-а. 17.08.2022 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коломієць І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №69661524 з примусового виконання виконавчого листа від 21.02.2022 \~\~№120/7101/21-а. Крім того, 17.08.2022 в рамках виконавчого провадження ВП №69661524 державним виконавцем відділу винесено постанову про стягнення виконавчого збору, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. 26.09.2022 [PERSON] звернулась до відповідача з заявою від 22.09.2022, в якій просила надати інформацію про вжиті заходи щодо виконання ВП №69661524. Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання ВП №69661524 та ненадання відповіді на її заяву від 22.09.2022, звернулась до суду з цим позовом. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що внаслідок прийняття 01.05.2023 року відповідачем постанови про закінчення виконаного провадження ВП №69661524, правовідносини у цій справі перейшли у площину нового спору, у разі незгоди позивача з таким рішенням. Колегія суддів, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, відзначає наступне. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII). Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень. Відповідно до положень частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Згідно з частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною другою вищевказаної статті Закону № 1404-VIII передбачено, що, сере іншого, виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання. Відповідно до приписів пункту 9 частини першої статті 39 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Відповідно до матеріалів справи встановлено, що 17.08.2022 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коломієць І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №69661524 з примусового виконання виконавчого листа від 21.02.2022 №120/7101/21-а. 17.08.2022 в рамках виконавчого провадження ВП №69661524 державним виконавцем відділу винесено постанову про стягнення виконавчого збору, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. 26.09.2022 [PERSON] звернулась до відповідача з заявою від 22.09.2022, в якій просила надати інформацію про вжиті заходи щодо виконання ВП №69661524. За наслідком такого звернення вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання ВП №69661524 та ненадання відповіді на її заяву від 22.09.2022, звернулась до суду з цим позовом. Так, визначаючись щодо позовних вимог в частині визнання бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо невиконання виконавчого провадження № 69661524 колегія суддів враховує, що на дату постановляння оскаржуваного рішення у суду першої інстанції були наявні докази винесення відповідачем постанови від 01.05.2023 про закінчення виконавчого провадження ВП № 69661524 у зв`язку з виконанням судового рішення боржником до початку його примусового виконання. Отже, з огляду на вищезазначене правовідносини у цій справі перейшли у площину нового спору, та не можуть бути вирішені в межах заявлених позовних вимог. Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволені вимог у цій частині. Також, враховуючи наявність постанови від 01.05.2023 про закінчення виконавчого провадження ВП № 69661524 не підлягають задоволенню й позовні вимоги про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 21 грудня 2021 року. Визначаючись щодо позовних вимог в частині визнання бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо ненадання відповіді на звернення від 22.09.2022 року колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, з огляду на наступне. Відповідачем до суду надано копії документів, відповідно до яких встановлено, що листом Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14.10.2022 №11412/8 надано відповідь на заяву позивача від 22.09.2022 (вх. №10564 від 26.09.2022) та повідомлено [PERSON] про хід виконавчого провадження № 69661524. Водночас, в обґрунтування вимог апеляційної скарги [PERSON] спростовується факт наявності відповіді відповідача від 14.10.2022 в єдиній електронній (автоматизованій) системі виконавчих проваджень та отримання нею зазначеного листа в паперовому вигляді. Так, колегія суддів зауважує, що попри наявність в матеріалах справи листів про надання відповіді Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14.10.2022 №11412/8 на заяву позивача від 22.09.2022 (вх. №10564 від 26.09.2022) відповідачем не надано до суду жодного підтверджуючого документу, що такий лист був надісланий [PERSON] .. Відсутня і інформація щодо отримання останньою такої відповіді. Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Дослідивши матеріали справи, а також і надані відповідачем копії документів на підтвердження надання відповіді на заяву позивачки від 22.09.2022 року, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували факт надсилання апелянту зазначеної відповідачем відповіді. Таким чином,

Результат розгляду: partial