Рішення адміністративного суду від 2023-06-05 00:00:00+03

у грудні 2022 року позивач - ТОВ "Хмельницьк-млин" звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області №0072480409 від 02.12.2022 в частині застосування до ТОВ "Хмельницьк-млин" штрафу у розмірі 20274,63 за затримку реєстрації в ЄРПН податкових накладних №42 від 02.02.2022 та №307 від 22.02.2022. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що податкове повідомлення-рішення в оскаржуваній частині прийнято безпідставно в порушення норм чинного законодавства, оскільки відповідачем не враховано вимог абз.3 підп.69.1 п.69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов повністю. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що податкові накладні №42 від 02.02.2022 та №307 від 22.02.2022 були зареєстровані 15.07.2022, тобто з дотриманням вимог абз.3 підп.69.1 п.69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України 18 квітня 2023 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, з огляду на наступне. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області проведена камеральна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницьк-млин" з питань своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригувань до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних виписаних у лютому, березні 2022 року. За результатами перевірки складений акт від 25.10.2022 №5611/22-01-04-09/35479380. Камеральною перевіркою встановлено такі порушення: - ст.201, абз.3 пп.69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу XX розділу V ПК України, а саме зареєстровано податкові накладні наступним покупцям: ТОВ "Хмельницькхліб" ПН №42 від 02.02.2022 (дата реєстрації 15.07.2022), ТОВ "ПРОД ІМПЕРІЯ" - ПН №307 від 22.02.2022 (дата реєстрації 15.07.2022) та РК №974 і 975 від 11.03.2022 на неплатника ПДВ (дата реєстрації 20.07.2022) в Єдиному реєстрі податкових накладних виписаних у лютому, березні 2022 року з порушенням граничних термінів реєстрації. Не погоджуючись з висновками акту перевірки, а саме щодо порушення терміну реєстрації податкових накладних №42 від 02.02.2022 та №307 від 22.02.2022, позивачем подані заперечення №717 від 09.11.2022. Комісією з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок прийнято висновок від 28.11.2022, яким висновки акту перевірки від 25.10.2022 визнано правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. На підставі акту перевірки від 25.10.2022 №5611/22-01-04-09/35479380 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №0072480409 від 02.12.2022, яким до позивача застосовано штраф в сумі 30406,09 грн в т. ч. по податковій накладній №42 від 02.02.2022 - 4691,3 грн, по податковій накладній №307 від 22.02.2022 - 15583 грн. Вважаючи вищевказане податкове повідомлення-рішення у відповідній частині протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом. Відмовляючи у задоволенні позову, позивач зобов`язаний був дотриматись норм чинного законодавства, зокрема, скористатись правом виправити документ за формою чинною на дату реєстрації в ЄРПН та надіслати його повторно в терміни передбачені абз.3 підп.69.1 п.69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України до 15 липня 2022 року. Оскільки позивачем дане право використане не було, тому податкові накладні, виписані у лютому 2022 року, слід вважати такими, що зареєстровані з порушенням граничних термінів реєстрації в ЄРПН, а податкове повідомлення - рішення №0072480409 від 02.12.2022 в оскаржуваній частині є правомірним та відповідає вимогам ПК України. Колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції, враховуючи наступне. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Положеннями абз.1, 4 п.201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Відповідно до п.3 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1246 реєстрації підлягають податкові накладні та/або розрахунки коригування (у тому числі ті, що не видаються отримувачу (покупцю) товарів (послуг) та залишаються у їх постачальника (продавця); складені під час отримання послуг від нерезидента, місцем постачання яких визначено митну територію України; складені в межах виконання угод про розподіл продукції; складені за операціями з постачання товарів (послуг), які звільнені від оподаткування) незалежно від суми податку на додану вартість, зазначеної в одній податковій накладній та/або розрахунку коригування. Реєстрація податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН здійснюється платником ПДВ не пізніше календарного дня, передбаченого п.201.10 ст.201 ПКУ в залежності від періоду складання податкової накладної/розрахунку коригування до податкової накладної, а саме : - для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; - для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені. Абзацом 3 підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України визначено, що платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових накладних, розрахунків коригування, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків, граничний термін виконання яких припадає на період починаючи з 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану" за умови реєстрації такими платниками податкових накладних та розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних до 15 липня 2022 року. Також, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану" від 12 травня 2022 року №2260-ІХ внесено зміни до підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України та поновлено відповідальність платників податків у разі виявлення порушень законодавства за результатами проведення перевірок згідно з Кодексом, законами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, з урахуванням обставин, передбачених підпунктом 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 Кодексу, що звільняють від фінансової відповідальності. При цьому, нормами цього підпункту скасовується дія мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-15). Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо протиправності винесення податкового повідомлення рішення в оскаржуваній частині, колегія суддів враховує наступне. Як видно з матеріалів справи, перевіркою встановлено, що згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних позивачем зареєстровано податкові накладні, виписані у лютому 2022 року із порушенням граничних термінів реєстрації, а саме: №42 від 02.02.2022 - 15.07.2022, №307 від 22.02.2022 - 15.07.2022. До заперечення до акту камеральної перевірки позивачем надано додатки, а саме: копії квитанцій про надсилання податкових накладних на реєстрацію. Колегія суддів враховує встановлену судом першої інстанції невідповідність між поданими податковими накладними на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних і поданими документами до заперечення, а саме: надано копію квитанції №1 від 22.03.2022 про надсилання на реєстрацію та прийняття податкової накладної №42 від 02.02.2022; копію квитанції №1 від 22.03.2022 про надсилання на реєстрацію та прийняття податкової накладної №307 від 22.02.2022 до автоматизованої системи "Єдине вікно подання електронних документів" Державної податкової служби України, оскільки зазначені документи подано за старою формою податкової накладної J1201012, яка втратила чинність з 01.03.2022. Також, в автоматизованій системі "Єдине вікно подання електронних документів" Державної податкової служби України відсутні квитанції з наданими реєстраційними номерами, а саме: №9043266160 до податкової накладної №42 від 02.02.2022, №9043453764 до податкової накладної №307 від 22.02.2022. Наказом Міністерства фінансів України від 17.01.2022 №15 "Про внесення змін до наказу Міністерства фінансів України від 31 грудня 2015 року № 1307", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.02.2022 за №129/37465, внесено зміни до форми податкової накладної та Порядку її заповнення. Нові формати податкової накладної (J/F1201013) та розрахунку коригування кількісних і вартісних показників (J/F1201213) розміщено на вебпорталі ДПС. Враховуючи вказані зміни та проведеним аналізом документів, наданих позивачем встановлено наступну інформацію: податкова накладна №42 від 02.02.2022 (код форми J1201012) на загальну суму 281 478,00 грн, в т.ч. ПДВ - 46 913,00 грн (подано на реєстрацію 22.03.2022 о 08.59 год.) та податкова накладна №307 від 22.02.2022 (код форми J1201012) на загальну суму 935000 грн., в т.ч ПДВ - 155833,33 грн (подано на реєстрацію 22.03.2022 о 10.48 год.) - документи доставлено до ДПС України, але не прийнято із наступним формулюванням підстави не прийняття: "Документ не може бути прийнятий - закінчення дії форми 28.02.2022. Порушено пункт 3 Порядку заповнення податкової накладної, а саме: документ складено за формою, не чинною на дату реєстрації в ЄРПН". Вищевказані податкові накладні вже у відповідній формі J1201013, були повторно направлені на реєстрацію в ЄДРПН 15.07.2022 та зареєстровані. Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що для підтвердження факту порушення позивачем граничних термінів реєстрації податкової накладної №42 від 02.02.2022 на загальну суму 281 478,00 грн, в т.ч. ПДВ - 46 913,00 грн та податкової накладної №307 від 22.02.2022 на загальну суму 935000 грн., в т.ч ПДВ - 155833,33 грн. необхідно визначитись з трактуванням встановленого абз.3 п.п.69.1 п.69 підрозділу 10 розділу XX ПК України кінцевого терміну реєстрації таких накладних "до 15 липня 2022 року". На переконання колегії суддів, законодавцем в абз.3 п.п.69.1 п.69 підрозділу 10 розділу XX ПК України встановлено часовий проміжок шляхом зазначення календарного дня початку та закінчення періоду, в межах якого звільняються від відповідальності платники податків за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних, граничний термін виконання яких припадає на період починаючи з 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану". При цьому дата закінчення поєднана з прийменником "до", у зв`язку з чим така прийменникова конструкція в українській мові прямо вказує на зазначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь. Крім того, згідно з частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem. За змістом статті 2 цієї Конвенції термін "dies a quo" означає день, з якого починається відлік строку, а термін "dies ad quem" означає день, у який цей строк спливає. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06 травня 2021 року у справі № 820/6160/16. Крім того, положеннями п.п.4.1.4. п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України визначено, що податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, на презумпції правомірності рішень платника податку, відповідно до якого в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу. Суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням презумпції правомірності рішень платника податку, реєструючи спірні податкові накладні 15 липня 2022 року позивач мав правомірні очікування, що у відповідності до вимог абз.3 п.п.69.1 п.69 підрозділу 10 розділу XX ПК України звільняється від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків. Враховуючи вищевикладене, у відповідача були відсутні будь-які підстави для додаткового трактування норм абз.3 п.п.69.1 п.69 підрозділу 10 розділу XX ПК України та висновку про те, що граничним терміном реєстрації податкової накладної №42 від 02.02.2022 та податкової накладної №307 від 22.02.2022 є саме 14 липня 2023 року. З урахуванням наведеного граматичного аналізу вжиття у нормі абз.3 п.п.69.1 п.69 підрозділу 10 розділу XX ПК України кінцевої дати реєстрації податкових накладних "до 15 липня 2022 року" та положень Конвенції, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції, що податкові накладні №42 від 02.02.2022 та №307 від 22.02.2022 зареєстровані з порушенням граничних термінів реєстрації в ЄРПН, а податкове повідомлення-рішення №0072480409 від 02.12.2022 в оскаржуваній частині є правомірним, ґрунтується на помилковому трактуванні норм матеріального та процесуального права. Слід також зазначити, що у справі "Щокін проти України" суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, по-перше, в зв`язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим, та, відповідно, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не була дотримана вимога законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування. У силу вимог п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. За приписами ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями п.1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.ч.1-5 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16, від 16 серпня 2019 року у справі №755/6702/16-а, від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19 склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до змісту вказаного клопотання позивач просить стягнути витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції розмірі 5 000 грн. На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача було надано до суду наступні документи: - договір про надання правової допомоги від 14.12.2022; - акт приймання-передачі наданої правової допомоги по договору про надання правової допомоги №б/н від 14.12.2022 та додатку №1 від 14.12.2022; - рахунок-фактура № 37 від 12.04.2023. З урахуванням висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 05.09.2019 у справі №826/841/17 колегія суддів зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Результат розгляду: granted