Рішення адміністративного суду від 2022-05-25 00:00:00+03

у вересні 2021 року позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в якому просила: - визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо розрахунку пенсії по втраті годувальника для [PERSON] із заробітної плати за роботу в зоні відчуження в межах фактичних збитків; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок й виплачувати для [PERSON] з 16.04.2021 року пенсію по втраті годувальника із заробітної плати за роботу в зоні відчуження з 2 по 4 травня 1986 року в межах фактичних збитків в сумі 155 крб. 25 коп. відповідно до довідки, виданої Красилівським ремонтно - транспортним підприємством на підставі ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; - допустити негайне виконання постанови суду у межах суми стягнень за один місяць. Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 04.11.2021 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що право на отримання пенсії позивачем відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було встановлене відповідачем на момент призначення їй пенсії, у тому числі було встановлено факт роботи померлого годувальника в зоні відчуження та враховано розмір отриманої заробітної плати за роботу на ЧАЕС у відповідності до вимог законодавства, що діяло на момент призначення пенсії. Відповідачем протиправно відмовлено позивачу у перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити. Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що з 05.07.2021 позивача переведено з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника за матеріалами пенсійної справи померлого годувальника, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Вважає, що відсутні будь - які підстави для її перерахунку розміру пенсії позивача по втраті годувальника обчислений відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України. Згідно з положеннями ч. 3\~ ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства\~ України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження. Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та з 20.07.2003 отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV. 15 квітня 2021 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про переведення її із пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника ( [PERSON] ), із обчислення її із заробітної плати за роботу в зоні відчуження в межах фактичних збитків. Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області листом №3587-2959/Т-03/8-2200/21 від 05.05.2021 відмовило позивачу в перерахунку пенсії по втраті годувальника по заробітній платі у розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з підстав недоцільності такого переведення. 05.07.2021 позивач повторно звернулась до відповідача із заявою аналогічного змісту, однак будь - якої відповіді на зазначене звернення відповідач не надав. 16.08.2021 позивач звернулась до пенсійного органу з метою роз`яснення причин неприйняття рішення по її зверненню від 05.07.2021. Згідно інформації викладеної в листі від 31.08.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача про те, що їй призначена пенсія по втраті годувальника відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Також зазначається, що згідно із довідкою, виданою Красилівським ремонтно - транспортним підприємством у період з 02.05.1986 по 04.05.1986 [PERSON] працював у зоні відчуження. Постановою Красилівського районного суду від 10.09.2012 у справі №2209/2035/12, яка набрала законної сили 03.09.2013, пенсійний орган зобов`язано обчислювати та виплачувати державну пенсію [PERSON] виходячи із заробітку, отриманого за період його роботи в зоні відчуження в розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством із заробітної плати в розмірі 155, 25 крб. Вказано, що пенсія по інвалідності чоловіку позивача обчислена із заробітку на виконання рішення суду, де зазначено, що пенсія по інвалідності призначена безпосередньо [PERSON] , а тому відсутні підстави для розрахунку пенсії по втраті годувальника для [PERSON] із заробітної плати за роботу в зоні відчуження в межах фактичних збитків. Вважаючи таку відмову відповідача протиправною та такою, що підлягає скасуванню позивач звернувся до суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2\~ст. 2 КАС України. Згідно частин першої, другої та третьої\~статті 242 КАС України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Крім того, ст.\~ 2\~ та ч. 4 ст.\~ 242 КАС України\~встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Частиною другою\~статті 19 Конституції України\~передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Так, відповідно до ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Відповідно до статті 13 Закону України №1058-IV визначено, що держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за втрату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою. Загальні умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначені в статті 36 Закону України №1058-IV, відповідно до якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України №1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на одного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника. Статтею 54 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою. Отже, отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника безпосередньо залежить від виду та розміру пенсійного забезпечення, що було призначено померлому годувальнику. Приписами частини 4 статті 57 Закону №796-ХІІ визначено, що порядок обчислення середньомісячного заробітку для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону№796-ХІІ, визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 №1210 затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №1210). Відповідно до п. 1 Порядку №1210 пенсії за бажанням осіб можуть призначатися, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків. Згідно з п. 11 Порядку №1210 мінімальний розмір пенсії у разі втрати годувальника становить: на одного непрацездатного члена сім`ї померлого годувальника, який був на його утриманні - 50 відсотків пенсії по інвалідності померлого годувальника. Постановою правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №22-1 від 25.11.2005, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій (далі - Порядок №22-1). Відповідно до п. 2.8 Порядку №22-1 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється за бажанням пенсіонера за документами, що є у пенсійній справі, та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії. Як встановлено судом першої інстанції позивач, перебувала у шлюбі з [PERSON] та на момент його смерті ( [INFO] ), отримувала пенсію за віком, а тому є непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника - [PERSON] , у зв`язку з чим їй з 05.07.2021 було призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що відповідачем не заперечується. Також з матеріалів справи встановлено, що чоловік позивача - [PERSON] був особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1-ї категорії), мав встановлену інвалідність 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та на момент його смерті - 01.04.2021 отримував пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». При цьому, згідно постанови Красилівського районного суду від 10.09.2012 по справі №2209/2035/12, яка набрала законної сили 03.09.2013, якою зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Красилівському районі Хмельницької області обчислити [PERSON] державну пенсію в розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно законодавства із заробітної плати в розмірі 155,25 крб, здійснити перерахунок та виплачувати державну пенсію з урахуванням виплачених сум з 01.07.2012. Разом з тим, розмір заробітної плати та документи на підставі яких [PERSON] призначено пенсію, не оспорюються відповідачем. Натомість, відмова відповідача у перерахунку пенсії позивачу по втраті годувальника по заробітній платі, з врахуванням розміру відшкодування фактичних збитків відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", мотивована тим, що постановою Красилівського районного суду від 10.09.2012 по справі №2209/2035/12, яка набрала законної сили 03.09.2013, зобов`язано обчислювати та виплачувати державну пенсію саме [PERSON] . Як вірно зазначено судом першої інстанції, при призначенні (переведенні) на пенсію у зв`язку з втратою годувальника органи Пенсійного фонду України здійснюють розрахунок розміру пенсії на підставі документів, що знаходяться у архівній пенсійній справі померлого (годувальника) та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення йому пенсії. Тобто, нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку особи, яка звертається за призначенням пенсії у разі втрати годувальника, доводити наявність підстав для призначення пенсії померлому (годувальнику). Слід також зазначити, що факт роботи [PERSON] з 02.05.1986 по 04.05.1986 в зоні відчуження підтверджується довідкою, виданою Красилівським ремонтно - транспортним підприємством від 10.09.1992. Отже, право на отримання пенсії позивачем відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було встановлене відповідачем на момент призначення їй пенсії, у тому числі було встановлено факт роботи померлого годувальника в зоні відчуження та враховано розмір отриманої заробітної плати за роботу на ЧАЕС у відповідності до вимог законодавства, що діяло на момент призначення пенсії. Враховуючи \~вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому правомірно зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перерахувати та виплатити [PERSON] з 16.04.2021 (дата первинного звернення до пенсійного органу) пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з врахуванням заробітної плати отриманої [PERSON] (годувальником) в зоні відчуження з 2 по 4 травня 1986 року, відповідно до довідки від 10.09.1992, виданої Красилівським ремонтно - транспортним підприємством. У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення. Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied