Рішення адміністративного суду від 2022-11-10 00:00:00+02

в липні 2021 року [PERSON] звернулась в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просила: - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 31.05.2022 року за №164850007008 про відмову у зарахуванні до загального страхового стажу періодів роботи з 17.08.1977 по 18.09.1978 та з 19.12.1978 по 16.09.1981 рік згідно записів трудової книжки від 17.08.1977 року [NUMBER] ; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 17.08.1977 по 18.09.1978 та з 19.12.1978 по 16.09.1981 рік згідно записів трудової книжки від 17.08.1977 року [NUMBER] ; - стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області витрати на сплату судового збору в сумі 992 грн. 40 коп, витрати за проведення експертного дослідження в сумі 1687 грн. 68 коп., витрати на проїзд до експертної установи (з смт. Оржиця до м.Полтави та зворотньо) для замовлення експертного дослідження - 400 грн. , витрати на проїзд до експертної установи (з смт. Оржиця до м. Полтави та зворотно) для отримання експертного дослідження - 458 грн. 40 коп., всього 3538 грн. 48 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачем було протиправно відмовлено у призначенні \~пенсії, через відсутність необхідного страхового стажу. Вказує, що причиною відмови у призначенні пенсії стала відсутність сплати страхових внесків підприємством, на якому працювала позивач, до Пенсійного фонду російської федерації, що, на думку позивача, не відповідає вимогам чинного законодавства. Зважаючи на це, позивач звернулась до суду. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року позовні вимоги задоволено. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В апеляційній скарзі зазначає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №164850001008 від 31.05.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість судового рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. Як встановлено судом та підтверджено наявними в справі матеріалами, 24.05.2022 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №164850007008 від 31.05.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивача повідомлено про те, що станом на час звернення до пенсійного органу його страховий стаж становить 23 роки 07 місяців. За результатами розгляду її заяви до страхового стажу не зараховано періоди роботи в російської федерації, зазначені в трудовій книжці серії [NUMBER] від 17.08.1977, оскільки в записах про звільнення нечитабельні печатки. Листом від 03.06.2022 пенсійний орган повідомив позивача про прийняте рішення. Вважаючи порушеними свої права, позивач звернувся до суду із цим позовом. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону № 1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Відповідно до абзацу 3 статті 3 федерального закону «Про трудові пенсії в російській федерації» від 17.12.2001 №173-ФЗ, іноземні громадяни та особи без громадянства, які постійно проживають в російській федерації, мають право на трудову пенсію нарівні з громадянами російської федерації, за винятком випадків, встановлених федеральним законом або міжнародним договором російської федерації. Федеральним законом від 03.12.2011 №379-ФЗ внесено зміни в статтю 7 федерального закону «Про обов`язкове пенсійне страхування в російській федерації» №167-ФЗ від 15.11.2001, відповідно до яких, застрахованими особами є особи, на яких поширюється обов`язкове пенсійне страхування відповідно до цього закону. Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. Виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки. Як встановлено з матеріалів справи, спір між сторонами виник щодо відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача для призначення пенсії періоду роботи в російській федерації, у зв`язку з відсутністю даних про сплату страхових внесків. На переконання суду вказана відмова позивачу зроблена з формальних підстав та не містить в собі ніякого нормативного підґрунтя. Колегія суддів зауважує, що вказані документи оформлені належним чином, факт підробки чи неналежність вказаних документів відповідачем не доведені. Згідно наявного в матеріалах справи висновку експертного дослідження № ЕД-19/117-22/3371-ДД від 18.04.2022 частково підтверджено наявність текстових записів на печатках у трудовій книжці [PERSON] на сторінках № 2 та 3, де і зазначені спірні періоди трудової діяльності, а саме: ученицею повара в період з 17.08.1977 по 18.09.1978\~в столовій № 9 Тресту столових і ресторанів м, Сердобська РСФСР, а в період з 19.12.1978 по 16.09.1983 нянею в дитячому садку № 1 Сердобського міськвиконкому РСФСР. Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі по тексту - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи. Колегія суддів звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар. Так, сплата страхових внесків, як єдина підстава у відмові призначення пенсії є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду: від 27 березня 2018 року, справа № 208/6680/16-а; від 24 травня 2018 року, справа № 490/12392/16-а; від 20 березня 2019 року, справа № 688/947/17; від 9 вересня 2019 року, справа №242/5448/16-а; від 31 жовтня 2019 року, справа № 235/7373/16. З огляду на зазначене слідує, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу періоди роботи позивача з 17.08.1977 по 18.09.1978 та з 19.12.1978 по 16.09.1981 рік згідно записів трудової книжки від 17.08.1977 року [NUMBER] . Відповідно до положень ч. 1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадку, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Як встановлено з матеріалів справи, 27.02.2022 позивачу виповнилось 60 років. 28.03.2022 останній звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про призначення пенсії на підставі ст. 26 Закону №1058-IV. Відповідно до матеріалів справи та висновків суду, викладених вище (з урахуванням зарахованого судом страхового стажу позивача) останній має страховий стаж роботи понад 33 роки. Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на підставі статті 26 Закону №1058-IV з 28.02.2022. Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо судових витрат на оплату експерта колегія суддів зазначає наступне. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо. Склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. КАС України встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, що регулюється статтею 104 КАС України. Для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, та експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має такі самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. З матеріалів справи встановлено, що позивач на проведення експертиз поніс судові витрати, що підтверджуються наступними документами: судова експертиза технічного дослідження документів: висновок експертного дослідження №ЕД-19/117-22/3371-ДД від 18.04.2022, квитанція від 11.04.2022 в сумі 1687,68 грн., рахунок №26/57 від 08.04.2022. Оскільки в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою позивача до звернення до суду з позовом, то наявні об`єктивні підстави для відшкодування позивачу витрат на проведення експертизи замовленої стороною у справі в межах даної справи в розмірі 1687,68 грн. Отже, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, та зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Згідно ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. У відповідності до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Результат розгляду: denied