Рішення адміністративного суду від 2022-05-04 00:00:00+03

І. РУХ СПРАВИ 1. Державне підприємство «Львіввугілля» (далі - ДП «Львіввугілля», підприємство, позивач) звернулося до суд з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби (правонаступником, якого є Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, далі - Офіс ВПП ДФС, відповідач, скаржник), в якому із врахуванням заяви про зміну підстав позову від 17 січня 2020 року, просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення за № 0000484807 від 29 січня 2019 року, яким застосовано до позивача штраф в розмірі 50 % у сумі 83281336,83 грн. за відсутність реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 166562673,65 грн. 2. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначило, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 29 січня 2019 року прийняте на підставі акта від 08 січня 2019 року № 84/28-10-48-08/32323256, складеного за результатами перевірки, проведеної на підставі наказу податкового органу від 26 грудня 2018 року № 2496, який скасовано у судовому порядку. Відтак вважає, що визнання незаконною документальної позапланової невиїзної перевірки, проведеної контролюючим органом, є безумовною підставою для визнання незаконними і прийнятих за результатами такої перевірки податкових повідомлень-рішень. 3. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року, позов задоволено. 4. Не погоджуючись з рішеннями суддів першої та апеляційної інстанцій, 24 січня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга, в якій відповідач просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 5. Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, установлено десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи. 6. 15 лютого 2021 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін. 7. Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд у попередньому судовому засіданні. IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ 8. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08 січня 2019 року на підставі наказу Офісу великих платників податків № 2496 від 26 грудня 2018 року, відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань своєчасності реєстрації податкових накладних та розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначених статтею 201 та пунктом 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України, за період з 01 липня 2015 року по 31 грудня 2017 року, за результатами якої складено акт № 2/28-10-48-07/32323256 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ДП «Львіввугілля». 9. На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 29 січня 2019 року № 0000484807, яким застосовано до позивача штраф в розмірі 50 % у сумі 83281336,83 грн. за відсутність реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 166562673,65 грн. 10. Поряд із цим, позивач вважаючи винесений наказ № 2496 від 26 грудня 2018 року щодо проведення перевірки таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, позивач оскаржив його у судовому порядку. 11. Судами встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено. 12. Проте, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року, яке набрало законної сили, скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року у справі № 1340/6309/18 та прийнято нове, яким позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків ДФС № 2496 від 26 грудня 2018 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ДП «Львіввугілля». 13. В подальшому, Ухвалою Верховного суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 1340/6309/18 касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС повернуто. Підставою повернення даної касаційної скарги Судом зазначено, що скаржник не обґрунтував своїх вимог із зазначенням того, у чому саме полягає: неправильне застосування норм матеріального права (неправильно розтлумачено закон або застосовано закон, який не підлягав застосування, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню) чи порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції, що призвело до постановлення незаконного судового рішення. 14. Крім цього, ухвалою Верховного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 1340/6309/18 за наслідками повторного звернення Офісу великих платників податків ДФС з касаційною скаргою на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження. 15. Отже, не погоджуючись з зазначеним вище податковим повідомленням-рішенням, ДП «Львіввугілля» звернулось в суд з даним позовом про визнання його протиправним та скасування. IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ 16. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки в судовому порядку визнано протиправним та скасовано наказ відповідача № 2496 від 26 грудня 2018 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ДП «Львіввугілля», то податкове повідомлення-рішення прийняте за результатами перевірки, проведеної на підставі наказу, що скасований, є також протиправним та підлягає скасуванню. 17. Посилання скаржника на порушення процесуальних норм при прийнятті рішення, а саме на відмову у зупиненні провадження у даній справі, з посиланням на пункт 5 частини другої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України, до вирішення справи у подібних правовідносинах Верховним судом, суд апеляційної інстанції вважав безпідставним, оскільки в даному випадку це є правом суду зупинити провадження у справі. IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ 18. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суддів першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі. 19. Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі є пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 20. Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях неправильно застосували норму права без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах у справах Верховного Суду № 804/1113/16 (провадження № К/9901/19326/18), № 815/4392/15 (провадження № К/9901/25628/18), № 820/11291/15 (провадження № К/9901/26598/18), №820/850/16 (провадження № К/9901/27992/18), №826/16221/15 (провадження № К/9901/26123/18), в межах яких була висловлена правова позиція, що, якщо платник, який вважає порушеним порядок та підстави призначення перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Саме на етапі допуску до перевірки суб`єкт господарської діяльності може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. 21. Також скаржник вказує, що у постанові Верховного Суду від 28 травня 2020 року у справі № 818/532/16 (К/9901/28436/18), розглядаючи справу про скасування податкових повідомлень рішень, де однією з підстав позову було неправомірність призначення позапланової невиїзної перевірки, суд зазначив, що оцінка таких підстав повинна надаватись одночасно в сукупності з основними порушеннями зафіксованими в акті та виявленими під час проведення перевірки. 22. У подальшому, відповідач, наводить доводи аналогічні доводам відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, здійснює виклад обставин та надає їм відповідну оцінку, цитує норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваними судовими рішеннями, а тому повторному зазначенню не потребують. V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ 23. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), виходить з такого. 24. У справі, що розглядається, спірним питанням даної справи є правомірність прийняття податковим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, з урахуванням визнання у судовому порядку протиправним наказу, на підставі якого проведено перевірку. 25. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 26. Згідно із пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. 27. Підпунктами 78.1.1, 78.1.3, 78.1.5, 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, наведено вичерпний перелік обставин, на підставі яких орган ДФС має право призначати документальні позапланові перевірки платників податків: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту; платником податків подано контролюючому органу уточнюючий розрахунок з відповідного податку за період, який перевірявся контролюючим органом; платником податків подано контролюючому органу заперечення до акта перевірки або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі, коли платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об`єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження; органом ДФС вищого рівня в порядку контролю за діями або бездіяльністю посадових осіб органу ДФС нижчого рівня перевірено документи обов`язкової звітності платника податків або матеріали документальної перевірки і виявлено невідповідність висновків акта перевірки вимогам законодавства або неповне з`ясування питань, що були предметом перевірки. При цьому наказ про призначення такої перевірки повинен бути виданий виключно органом ДФС вищого рівня у разі, коли стосовно посадових осіб органу ДФС нижчого рівня, які проводили документальну перевірку зазначеного платника податків, розпочато службове розслідування або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. 28. Пунктом 78.2 статті 78.2 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені пунктами 78.1.1, 78.1,4, 78.1.8, 78.1.11 Податкового кодексу України, у разі якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків. 29. Згідно пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки. 30. Пунктом 86.1 статті 86 Податкового кодексу України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. 31. Положеннями пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України визначено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків. 32. Аналізуючи зміст наведених норм Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суд у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 сформував правовий висновок, відповідно до якого, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки інших підстав щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. 33. У постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, окрім наведених вище висновків, Верховний Суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення. З урахуванням цього Суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання. 34. Отже, зміст висновків наведених постанов свідчить про те, що установивши таке порушення процедури проведення перевірки, наслідком якого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд не може переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося. 35. Як встановлено судами попередніх інстанцій, скасування наказу щодо проведення перевірки на підставі судового рішення, що набрало законної сили, є тим порушенням процедури, наслідком якого скасування податкового повідомлення-рішення. 36. Так, зміст встановлених судами обставин свідчить, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у справі № 1340/6309/18, яке набрало законної сили, скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року та прийнято нове, яким позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків ДФС № 2496 від 26 грудня 2018 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ДП «Львіввугілля». 37. Це рішення оскаржене в касаційному порядку, однак: ухвалою Верховного суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 1340/6309/18 касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС повернуто. Підставою повернення даної касаційної скарги судом зазначено, що скаржник не обґрунтував своїх вимог із зазначенням того, у чому саме полягає: неправильне застосування норм матеріального права (неправильно розтлумачено закон або застосовано закон, який не підлягав застосування, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню) чи порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції, що призвело до постановлення незаконного судового рішення. ухвалами Верховного суду від 23 грудня 2019 року, від 22 січня 2020 року у справі № 1340/6309/18 за наслідками повторного звернення Офісу великих платників податків ДФС з касаційною скаргою на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження. 38. Так, відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 39. Згідно з положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. 40. У пункті 40 справи «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що "право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. 41. Сутність цього принципу полягає у тому, що в разі винесення судом рішення, що набрало законної сили, воно не може бути піддане сумніву. 42. Так, згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 43. Оскільки судовим рішенням від 08 липня 2019 року у справі № 1340/6309/18, що набрало законної сили, скасовано наказ про проведення перевірки (встановлено факт протиправності такого), за результатами реалізації якого прийнято спірне у справі податкове повідомлення-рішення, суд касаційної інстанції вважає безпідставними посилання відповідача на відповідність такого наказу вимогам чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства. 44. Суди у межах цієї справи за наявності судового рішення, що набрало законної сили, щодо протиправності наказу, позбавлені можливості та правових підстав для надання повторної правової оцінки такому наказу. 45. Суд звертає увагу на те, що схожий підхід до застосування норм права за встановлених обставин скасування наказу про проведення перевірки на підставі судового рішення, що набрало законної сили, підтверджується чіткою та послідовною практикою Верховного Суду, зокрема постановами від 03 червня 2021 року у справі № 822/1660/18, від 21 січня 2021 року у справі № 826/3200/14. 46. Цитування відповідачем висновків Верховного Суду у справах № 804/1113/16 (провадження № К/9901/19326/18), № 815/4392/15 (провадження № К/9901/25628/18), № 820/11291/15 (провадження № К/9901/26598/18), № 820/850/16 (провадження № К/9901/27992/18), № 826/16221/15 (провадження № К/9901/26123/18) на підтвердження передбачених КАС України підстав касаційного оскарження не свідчить про те, що суди попередніх інстанцій ухвалили рішення з порушенням вимог законодавства. Висновки цих постанов не суперечать висновкам судів попередніх інстанцій. 47. Враховуючи зміст встановлених фактичних обставин, описаних вище, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги відповідача. 48. Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Суд звертає увагу на таке. 49. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 50. Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є необґрунтованими. 51. Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення. 52. Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied