Рішення адміністративного суду від 2022-03-03 00:00:00+02

у травні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправною відмову, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.08.2021 позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення від 10.02.2021 про відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області в переведенні, призначенні й виплаті для [PERSON] пенсії по віку державного службовця відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" (372З-XIІ); зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати [PERSON] до стажу державної служби службу в лавах Радянської Армії з 10.11.1975 року по 14.11.1977 рік; службу в органах місцевого самоврядування: з 21.04.1993 року по 11.08.1994 року виконувача обов`язків голови виконкому Сахнівської сільської ради; з 12.08.1994 року по 12.04.2006 року голови Сахнівської сільської ради, Сахнівськського сільського голови; з 16.11.2010 року по 31.03.2015 року секретаря Сахнівської сільської ради; з 01.04.2015 року по 13.11.2015 року виконуючого обов`язки Сахнівського сільського голови; з 19.11.2015 року по 24.06.2016 року посаду виконавця обов`язків старости на території сіл Сахни , Лозни , Майдан - Сахнівський Летичівської селищної ради; з 24.06.2016 року по 04.12.2020 року старости сіл Сахни, Лозни, Майдан - Сахнівський Летичівської селищної ради; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву [PERSON] про переведення на пенсію державного службовця відповідно до закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII подану 04.02.2021 з врахуванням висновків суду; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь позивача судовий збір. Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору. Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі Закон № 1058-ІV) 04.02.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про переведення з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону №1058-IV на пенсію за віком відповідно до закону України "Про державну службу". Листом від 15.03.2021 №2200-0302-8/15085 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивачку, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 10.02.2021 року йому відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до закону України від 10.12.2015 року №889 "Про державну службу", у зв`язку з відсутністю 20-річного стажу роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 закону України №3723 "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України. Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача в призначенні пенсії державного службовця відповідно до статті 37 закону України "Про державну службу", звернувся до суду з цим позовом. Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої виходив із того, що відповідно до норм чинного законодавства до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування". При цьому, суд дійшов висновку, що оскільки позивач є особою з інвалідністю 3 групи і стаж роботи останнього на посадах, віднесених до посад державної служби складає понад 20 років, останній має право на призначення пенсії державного службовця. А також зараховано до стажу службу в армії. Рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне. Згідно зі ст.46 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у частині 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання. Відповідно до частин 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Отже, до 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Після 1 травня 2016 року, відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Законодавством визначено певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 певного стажу держслужби така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до зазначеної статті є досягнення такими особами пенсійного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Аналізуючи доводи апелянта стосовно відсутності підстав для зарахування до стажу державної служби позивача періоди з 21.04.1993 року по 11.08.1994 року - виконуючий обов`язків голови виконкому Сахнівської сільської ради; з 12.08.1994 року по 12.04.2006 року - голови Сахнівської сільської ради, Сахнівськського сільського голови; з 16.11.2010 року по 31.03.2015 року секретаря Сахнівської сільської ради; з 01.04.2015 року по 13.11.2015 року - виконуючого обов`язки Сахнівського сільського голови; з 19.11.2015 року по 24.06.2016 року посаду виконавця обов`язків старости на території сіл Сахни , Лозни , Майдан - Сахнівський Летичівської селищної ради; з 24.06.2016 року по 04.12.2020 року старости сіл Сахни, Лозни, Майдан - Сахнівський Летичівської селищної ради, колегія суддів зазначає наступне. Статтею 46 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII. Згідно з пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. Отже, у даному випадку, слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі Порядок №283). Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування". Так, абзацом 13 пункту 2 Порядку № 283 передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування. Згідно з п. 4 Порядку № 283 обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування". Крім того, пунктом 4 частини 2 статті 46 Закону № 889-VIII визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування". Стаття 14 Закону № 2493-III встановлює категорії посад в органах місцевого самоврядування, відповідно до яких: четверта категорія - посади голів постійних комісій з питань бюджету обласних, Київської та Севастопольської міських рад (у разі коли вони працюють у раді на постійній основі), керівників управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, Севастопольської міської та секретаріату Київської міської рад, секретарів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, заступників міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) голів з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів, директорів, перших заступників, заступників директорів департаментів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, міських (міст районного значення) голів, селищних і сільських голів, посади заступників голів районних рад; сьома категорія - посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад. Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується (служба), зокрема, робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування. Таким чином, посади, на яких позивач перебував в органах місцевого самоврядування, відповідно до статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", пункту 2 Порядку № 283 входять до переліку посад, які зараховуються до стажу державної служби. Вказане спростовує доводи скаржника про те, що стаж роботи на посаді в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця. Крім того, судова колегія враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.09.2019 за результатом розгляду справи №530/1812/16-а, де вказано, що час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зараховується до стажу державної служби. В призмі викладеного, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача, що дія Закону України "Про державну службу" не поширюється на посадових осіб органу місцевого самоврядування, оскільки зарахування державної служби до стажу роботи (відповідне питання в контексті спірних правовідносин врегульоване положеннями, зокрема, пунктів 10 та 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII) не є тотожним поняттю та статусу державного службовця, а згідно з положеннями статті 3 Закону №889 такий регулює саме відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця. Вказане узгоджується з правовою позицію Верховного Суду, висловленою у постанові від 10 лютого 2021 року у справі №825/1453/18. Стосовно зарахування до стажу державної служби часу проходження позивачем військової служби, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII військова служба зараховується до стажу роботи незалежно від місця її проходження. Положеннями ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Згідно з п.1 ст.8 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Пунктом 3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 встановлено, що до стажу державної служби включаються, зокрема, час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях. Отже, час проходження військової служби зараховується громадянам до загального трудового стажу, до стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Згідно матеріалів справи, позивач проходив військову службу у період з 10.11.1975 по 18.11.1977, що підтверджується військовим квитком [NUMBER] . За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період проходження позивачем військової служби в Збройних Силах Союзу ССР підлягає зарахуванню до стажу державної служби. За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано визнано протиправною та скасовано відмову органу Пенсійного фонду щодо призначення пенсії відповідно до статті 37 закону України "Про державну службу", та зобов`язано зарахувати [PERSON] до стажу державної служби службу в лавах Радянської Армії з 10.11.1975 року по 14.11.1977 рік; службу в органах місцевого самоврядування: з 21.04.1993 року по 11.08.1994 року виконувача обов`язків голови виконкому Сахнівської сільської ради; з 12.08.1994 року по 12.04.2006 року голови Сахнівської сільської ради, Сахнівськського сільського голови; з 16.11.2010 року по 31.03.2015 року секретаря Сахнівської сільської ради; з 01.04.2015 року по 13.11.2015 року виконуючого обов`язки Сахнівського сільського голови; з 19.11.2015 року по 24.06.2016 року посаду виконавця обов`язків старости на території сіл Сахни , Лозни , Майдан - Сахнівський Летичівської селищної ради; з 24.06.2016 року по 04.12.2020 року старости сіл Сахни, Лозни, Майдан - Сахнівський Летичівської селищної ради З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Результат розгляду: denied