Рішення адміністративного суду від 2022-03-23 00:00:00+02

29.06.2021р позивач [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача Головного управління /ГУ/ ДПС у Львівській обл. щодо нарахування йому заборгованості (недоїмки) з єдиного соціального внеску за період з 01.01.2017р. по 31.12.2020р. включно у сумі 37788 грн. 74 коп., який не зареєстрований фізичною особою-підприємцем і не є платником єдиного соціального внеску за відповідним статусом у періоді з 01.01.2017р. по 31.12.2020р. включно; зобов`язати відповідача ГУ ДПС у Львівській обл. виключити з інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегрованої картки платника [PERSON] відомості про наявність боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску за період з 01.01.2017р. по 31.12.2020р. в сумі 37788 грн. 74 коп. (а.с.1-10). Розгляд справи вирішено судом проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.27 і на звороті). Відповідно до ухвали суду від 27.08.2021р. здійснено перехід із спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (а.с.52). Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2021р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії ГУ ДПС у Львівській обл. щодо нарахування заборгованості (недоїмки) з єдиного соціального внеску за період з 01.01.2017р. по 31.12.2020р. включно в сумі 37788 грн. 74 коп. [PERSON] , який не зареєстрований фізичною особою-підприємцем і не є платником єдиного соціального внеску за відповідним статусом у періоді з 01.01.2017р. по 31.12.2020р. включно; зобов`язано ГУ ДПС у Львівській обл. виключити з інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегрованої картки платника [PERSON] дані про наявність боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску за період з 01.01.2017р. по 31.12.2020р. в сумі 37788 грн. 74 коп.; стягнуто з ГУ ДПС у Львівській обл. за рахунок бюджетних асигнувань на користь [PERSON] судовий збір в сумі 908 грн. (а.с.76-80). 11.12.2021р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) представник адвокат Стасишин Р.М., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах [PERSON] , скерував засобами поштового зв`язку на адресу суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача на його користь суму понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4400 грн. (а.с.81-87). Відповідно до додаткового рішення суду від 29.12.2021р. заяву представника позивача задоволено; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУ ДПС у Львівській обл. судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4550 грн. (а.с.98-99). Не погодившись із винесеним додатковим судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ДПС у Львівській обл., який покликаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, просить скасувати додаткове рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (а.с.111-112). Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач належним чином не обґрунтував суму компенсації витрат на правову допомогу, яка б фактично відповідала дійсно наданим адвокатом послуг та співмірності обсягу цих послуг, витрачених адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, до позовної заяви не долучено жодних підтверджуючих документів для визначення розміру витрат на правничу допомогу. Для цього учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Однак, позивач в порушення вимог ч.4 ст.134 КАС України не надав детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, який є необхідним для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат, а також не вказав конкретну суму коштів, яку сплатив адвокату за кожну надану послугу. Відсутність детального опису робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, ставить під сумнів обґрунтованість і пропорційність розміру понесених витрат до предмета спору. В аспекті наведеного, предмет спору в цій справі є нескладним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних тощо. Позивачем [PERSON] скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми діючого законодавства та ухвалив законне і справедливе додаткове судове рішення (а.с.134-135). Заслухавши суддю-доповідача по справі, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Апелянтом ГУ ДПС у Львівській обл. оскаржується додаткове рішення суду щодо розподілу судових витрат, зокрема, стягнення на користь позивача понесених витрат на правову допомогу в розмірі 4550 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Приймаючи додаткове рішення та визначаючи суму компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суд першої інстанції досліджував на підставі представлених доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 4550 грн. суд вважав співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт; витраченим адвокатом часом на виконання відповідних робіт та їх обсягом, ціною позову та значенням справи для сторони, а тому клопотання представника позивача підлягає задоволенню. Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката такими, що не повністю відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин. Згідно 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України. За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат. Представником позивача заявлено до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді першої інстанції від адвоката, в загальному розмірі 4400 грн. На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивачем представлено: договір № 02-06/21 від 18.06.2021р. про надання правової допомоги, за яким правничу допомогу позивачу надано Адвокатським об`єднанням /АО/ «Справедливість» (а.с.83-84); додаток № 1 від 18.06.2021р., який містить узгоджене замовлення надання правової допомоги у справі № 380/10445/21 у формі підготовки позовної заяви, відповіді на відзив та участь в судових засіданнях, із розрахунку вартості 1 години роботи - 650 грн. (а.с.85); Акт від 08.12.2021р. про надання правової допомоги згідно договору № 02-06/21 від 18.06.2021р., відповідно до якого адвокатом надані послуги щодо підготовки позовної заяви (3 год. загальною вартістю 1950 грн.), відповіді на відзив (1 год. вартістю 650 грн.) та участь в судових засіданнях 20.10.2021р., 09.11.2021р., 07.12.2021р. (3 год. загальною вартістю 1950 грн.) (а.с.86). виписку по рахунку АО «Справедливість», відповідно до якої [PERSON] оплачені послуги в рамках договору про надання правової допомоги 01.07.2021р. в сумі 4000 грн. та 28.12.2021р. - в сумі 400 грн. (а.с.94, 95). Отже, надані суду матеріали доводять факт надання позивачу правової допомоги АО «Справедливість» в суді першої інстанції, а також їх фактичної оплати в сумі 4400 грн. Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V). У пункті 269 рішення цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями). Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Апеляційний суд вважає, що позивачем доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу у вигляді підготовки позовної заяви, відповіді на відзив та участі в судових засіданнях. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2022р. апеляційну скаргу ГУ ДПС у Львівській обл. задоволено частково; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2021р. в адміністративній справі № 380/10445/21 скасовано та прийнято нову постанову, якою заявлений [PERSON] позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність ГУ ДПС у Львівській обл. щодо невиконання рішень Державної податкової служби України /ДПС/ № 1213/6/99-00-08-06-01-06 від 10.01.2020р., № 10717/6/99-00-08-06-01-06 від 25.03.2020р., № 2353/6/99-00-06-02-01-06 від 01.02.2021р. про результати розгляду скарг, в частині зобов`язання ГУ ДПС у Львівській обл. привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегровану картку платника податків [PERSON] , із урахуванням висновків цих рішень; зобов`язано ГУ ДПС у Львівській обл. провести виконання рішень ДПС України № 1213/6/99-00-08-06-01-06 від 10.01.2020р., № 10717/6/99-00-08-06-01-06 від 25.03.2020р., № 2353/6/99-00-06-02-01-06 від 01.02.2021р. про результати розгляду скарг, шляхом приведення у відповідність облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегровану картку платника податків [PERSON] , із урахуванням висновків цих рішень; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат. Враховуючи складність справи, часткове задоволення заявлених позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову та значення справи для позивача, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в загальному розмірі 4400 грн. При цьому, саме в цій сумі витрати на правову допомогу є оплаченими зі сторони позивача. Водночас, визначена судом першої інстанції сума витрат на правову допомогу в розмірі 4550 грн. не може вважатися прийнятною, оскільки така не заявлена позивачем до відшкодування в порядку ч.7 ст.139 КАС України. Окрім цього, така сума не сплачена позивачем у повному обсязі на банківський рахунок АО «Справедливість». В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Результат розгляду: partial