Рішення адміністративного суду від 2022-11-02 00:00:00+02

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду із позовом до Інспектора з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Кукоби Олександра Кімовича (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (далі третя особа або скаржник), у якому з урахуванням уточнених вимог, просив скасувати постанову серії РАП №296872152 від 02.06.2021 до повідомлення серії ІД № 00365101 від 27.04.2021, винесену провідним інспектором з паркування Кукобою О.К., про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. 00 коп., а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, третя особа оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вимоги апеляційної скарги третьої особи мотивовано, зокрема тим, що повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серії ІД №00365101 від 27.04.2021 містить відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення. Скаржник вважає, що фотознімки транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] , які зроблені інспектором за паркування, підтверджують знаходження цього транспортного засобу у місці, де заборонена зупинка, за адресою м. Дніпро, вул. Короленка, біля буд. 14, а саме ближче 10 м від виїздів (в`їздів) з прилеглої території. З огляду на це, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову відмовити. Позивач та відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу третьої особи не скористались, відзив на апеляційну скаргу третьої особи до суду не подали. В судовому засіданні представник третьої особи вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі. Позивач та відповідач не з`явилися до суду, що не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне. Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серія РАП №296872152 до повідомлення серія ІД №00365101, винесеної 02.06.2021 відповідачем, \~27 квітня 2021 року о 12 год. 35 хв. транспортним засобом Skoda Octavia д.н.з. [NUMBER] здійснено зупинку в районі будинку, що знаходиться за адресою м. Дніпро, вул. Короленка, 14, чим порушено вимоги підпункту и) пункту 15.9 розділу 15 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, в частині заборони зупинки транспортному засобу ближче 10 м від виїздів з прилеглих території. Позивача за вчинення вказаного діяння притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. Вважаючи, що постанова серії РАП №296872152 від 02.06.2021 до повідомлення серії ІД № 00365101 від 27.04.2021 підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладено на відповідача. Натомість, відповідач не довів в суді, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, зокрема порушив правила зупинки, передбачені п.15.9 (и) Правил дорожнього руху, чим створив перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. Відтак, оскільки відповідачем не подано суду доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування спірної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення. Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Відповідно до вимог ч.2\~ ст.19 Конституції України\~ органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ Конституцією\~ та законами України. Згідно з пп. «и» п. 15.9 \~Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду. Пунктом 1.10 ПДР визначено, що \~прилегла територія це територія, яка прилягає до краю проїзної частини \~та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них. Згідно з ч.3 ст.122 КУпАП ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Випадки розміщення транспортного засобу, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, визначені частиною третьою статті 265-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зокрема, це зупинка транспортного засобу ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду (підпункт «з» п. 2 ч. 3 ст. 265-4 КУпАП). Статтею 245 КУпАП \~визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Згідно з п. 1 \~ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Статтею 251 КУпАП \~передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до Примітки до \~статті 14-2 КУпАП \~режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього \~Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів. З аналізу вищенаведеного випливає те, що належним чином оформлені матеріали фото/відео фіксації є допустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення. Частиною другою \~ст. 77 КАС України \~передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що спірна постанова містить вказівку про здійснення фотозйомки за допомогою технічного засобу Logic Instrument Fieldbook K80V2. Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 \~ст. 122 КУпАП, матеріали справи містять фотознімки подій від 27.04.2021 року із зображенням транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] . Водночас, дослідивши наявні в матеріалах справи фотознімки від 27.04.2021, апеляційний суд зазначає, що з них неможливо беззаперечно встановити, що зазначені докази \~підтверджують розташування транспортного засобу позивача Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] , ближче 10 метрів саме від виїзду з прилеглої території, оскільки в арочному отворі встановлені металеві ворота, які закриті для проїзду. Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що фотознімки транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] , які були зроблені інспектором за паркування, підтверджують знаходження цього транспортного засобу у місці, де заборонена зупинка, а саме ближче 10 м від виїздів (в`їздів) з прилеглої території та створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. Слід зазначити, що відповідно до 7 \~КУпАП \~що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, \~встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 \~ст. 122 КУпАП, а отже наявні підстави для скасування спірної постанови. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення. Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Результат розгляду: denied