Рішення адміністративного суду від 2022-10-27 00:00:00+03

[PERSON] звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до сільського голови Нижньовербізької сільської ради М`якущака Ярослава Юрійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національне агентство України з питань державної служби про визнання протиправною бездіяльність Нижньовербізького сільського голови М`якущака Я.Ю. щодо не присвоєння [PERSON] , державному реєстратору відділу «Центр надання адміністративних послуг», Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області п`ятого рангу посадової особи органу місцевого самоврядування та зобов`язання Нижньовербізького сільського голову М`якущака Я.Ю. внести зміни у розпорядження сільського голови с. Нижній Вербіж від 31.01.2020 № 17-К та присвоїти [PERSON] , державному реєстратору відділу «Центр надання адміністративних послуг» Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області п`ятий ранг посадової особи органу місцевого самоврядування; зобов`язання Нижньовербізького сільського голову [PERSON] з урахуванням присвоєного п`ятого рангу посадової особи органу місцевого самоврядування - [PERSON] , державному реєстратору відділу «Центр надання адміністративних послуг» \~Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області здійснити перерахунок та виплатити надбавку за 5 ранг посадової особи місцевого самоврядування з 01.02.2020, з урахуванням раніше виплачених коштів. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, [PERSON] оскаржив його в апеляційному порядку, вважаю, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи, просить скасувати таке і постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі зазначає, що при призначені особи на посаду в орган місцевого самоврядування, яка має ранг державного службовця, присвоєний відповідно до Закону України «Про державну службу», їй присвоюється ранг посадової особи місцевого самоврядування на рівні рангу державного службовця: Згідно з пунктами 2-4 Розділу VII «Прикінцевих та Перехідних положень» Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування. З набранням чинності цим Законом посадовим особам органів місцевого самоврядування присвоюються ранги на рівні тих, які вони мали відповідно до Закону України «Про державну службу» (п. 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування). З тексту рішення суду першої інстанції: «Посилання позивача на пункт 3 Розділу VII «Прикінцевих та Перехідних положень» Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», відповідно до якого з набранням чинності цим Законом посадовим особам органів місцевого самоврядування присвоюються ранги на рівні тих, які вони мали відповідно до Закону України «Про державну службу» є помилковими, оскільки така норма регулює правовідносини, які існували на момент набуття чинності цим Законом. Суд першої інстанції не взяв до уваги навіть той факт, що раніше 6 ранг державного службовця йому був призначений до набрання чинності Законом №889 «Про державну службу», а тому при переведенні на службу в органи місцевого самоврядування якщо керуватись логікою суду відповідач мав присвоїти 6 ранг посадової особи місцевого самоврядування. Суд першої інстанції не взяв до уваги роз`яснення від 23.10.2018року № 1- р/з-омс, а тільки лист Національного агентства України з питань державної служби від 12.10.2021 за №7383/13-21 і вказав, що він носить роз`яснювальний характер і не встановлює правових норм. Відповідно до Положення про Національне агентство України з питань державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 500, Національне агентство України з питань державної служби (НАДС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, здійснює функціональне управління державною службою в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті). Пунктом 3 вказаного Положення передбачено, що основними завданнями НАДС є, зокрема, участь у формуванні державної політики у сфері служби в органах місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 4 Положення НАДС відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує нормативно-правове регулювання у сфері державної служби та служби в органах місцевого самоврядування; оприлюднює на офіційному веб- сайті НАДС узагальнені роз`яснення з питань застосування Законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування» та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та служби в органах місцевого самоврядування. На офіційному веб-сайті НАДС оприлюднено роз`яснення від 23.10.2018 № 1-р/з-омс щодо присвоєння рангів посадових осіб місцевого самоврядування особам, які призначаються на посади в органи місцевого самоврядування та мають ранги державних службовців, відповідно до яких особі, яка призначається на посаду до органу місцевого самоврядування та має ранг державного службовця, присвоєний відповідно до вимог Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» або Закону України від 10.12.2015 року № 889-УІІІ «Про державну службу», присвоюється ранг посадової особи місцевого самоврядування на рівні рангу державного службовця, якщо Законом не передбачено присвоєння вищого рангу посадової особи місцевого самоврядування. А щодо роз`яснення НАДС від 23.10.2018 року № 1-р/з-омс, яке знаходиться на їх офіційному сайті, суд першої інстанції не надав аргументації і не вказав, що воно не встановлює правових норм. У даному випадку, вважає за належне додати до цього твердження висновок Верховного Суду України від 23.06.2022 по справі №380/1721/20: «Очевидною убачається нерелевантність рангів державних службовців з рангами посадових осіб органів місцевого самоврядування після набрання чинності Законом №889-VIII. Проте, згідно із пунктом третім Розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 7 червня 2001 року №2493-111 визначено, що з набранням чинності цим Законом посадовим особам органів місцевого самоврядування присвоюються ранги на рівні тих, які вони мали відповідно до Закону України «Про державну службу». Ця норма не була скасованою (і не є скасованою наразі) на момент виникнення спірних правовідносин. У своїх рішеннях суди попередніх інстанцій як за основну правову підставу задоволення позову покликаються на те, що з прийняттям Закону №889- VIII передбачене пунктом 3 Розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №2493-111 право посадової особи органів місцевого самоврядування на збереження рангу на рівні того, який вона мала відповідно до Закону України «Про державну службу» не може бути скасоване або звужене. З таким правовим підходом Верховний Суд погоджується також із огляду на наступне. Так, Суд приймає довід відповідача про те, що б ранг державного службовця (категорія «Б») був присвоєний позивачці 1 травня 2016 року, тобто по «новому» Закону України «Про державну службу». Проте, ґрунтувати лише на цьому правову позицію щодо відмови у задоволенні вимог позивачки вбачається недоречним. В контексті спірного питання варто звернути особливу увагу на абзац другий частини другої статті 39 Закону №889-УІІІ. Так, законодавець цією нормою передбачив, що співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями встановлюється для випадків призначення осіб, яким присвоєно такі спеціальні звання, на посади державних службовців, на яких може бути присвоєно нижчий ранг. У такому разі особі присвоюється ранг державного службовця на рівні рангу, який вона мала відповідно до спеціальних законів. Скаржник справедливо зауважує, що ця норма регулює правовідносини «від зворотного», тобто у разі переведення на державну службу, а не з неї. Проте, ця норма підкреслює очевидну волю законодавця прирівняти ранги державного службовця із, зокрема, рангами посадових осіб органів місцевого самоврядування у разі їхнього переведення. Верховний Суд погоджується із висновком апеляційного суду, що оскільки частиною другою статті 39 Закону №889-УІП та пунктом 3 Порядку №306, передбачено право посадової особи органу місцевого самоврядування при призначенні її на посаду державного службовця на присвоєння їй такого рангу державного службовця, який вона мала відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», не зважаючи на те, що за цією посадою державного службовця може бути присвоєно нижчий ранг, дискримінаційним є присвоєння особі при її прийнятті на посаду в органі місцевого самоврядування нижчого рангу ніж вона мала відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII». Згідно частини першої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Стаття 22 Конституції України встановлює, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, тобто з прийняттям Закону № 889-VIII передбачене пунктом третім Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2493-III право посадової особи органів місцевого самоврядування на збереження рангу на рівні того, який вона мала відповідно до Закону України «Про державну службу» не може бути скасоване або звужене. Одним із основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який, серед іншого, передбачає, що закони мають бути чіткими і зрозумілими, закони не повинні бути суперечливими, а у випадку недостатньої чіткості чи суперечливості норм права вони мають тлумачитися на користь невладного суб`єкта (справа «Новік проти України», №48068/06). До того ж, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» затверджено розміри надбавок до посадових окладів за ранги посадових осіб місцевого самоврядування. Тобто ранг посадової особи місцевого самоврядування безпосередньо впливає на визначення розміру заробітної плати. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпПУ, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив таку залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних міркувань. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] працював на посаді завідувача сектору - державного реєстратора сектору державної реєстрації Коломийської районної державної адміністрації та відповідно до наказу від 04.04.2019 йому присвоєно черговий 5 (п`ятий) ранг державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби. 31.01.2020 [PERSON] звільнено з посади завідувача сектору - державного реєстратора сектору державної реєстрації Коломийської районної державної адміністрації в порядку переведення відповідно до п.5 ч.3 ст.36 КЗпП України та 01.02.2020 призначено на посаду державного реєстратора відділу «Центр надання адміністративних послуг» Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області з присвоєнням 11 (одинадцятого) рангу посадової особи органів місцевого самоврядування в межах 6 (шостої) категорії посад. В листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до голови Нижньовербізької сільської ради із листом, в якому просив виправити помилково присвоєний 11 ранг посадової особи органів місцевого самоврядування в межах 6 (шостої) категорії посад на 5 (п`ятий) ранг посадової особи органів місцевого самоврядування, який йому присвоєно в органах державної служби та нараховувати заробітну плату відповідно до 5 рангу з 01.11.2021. Листом від 06.12.2021 за №1652/02-15/017 Нижньовербізька сільська рада повідомила позивача, що підстав для перегляду питання присвоєння 11 рангу посадової особи органів місцевого самоврядування в межах VI категорії посад немає. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходи в з того що в даному випадку позивача звільнено з посади завідувача сектору - державного реєстратора сектору державної реєстрації Коломийської районної державної адміністрації - посади державної служби категорії «Б» в порядку переведення відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 36 КЗпП України та призначено в порядку переведення на посаду державного реєстратора відділу «Центр надання адміністративних послуг» Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області з присвоєнням 11 (одинадцятого) рангу посадової особи органів місцевого самоврядування в межах 6 (шостої) категорії посад. Посилання позивача на пункт 3 Розділу VII «Прикінцевих та Перехідних положень» Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», відповідно до якого з набранням чинності цим Законом посадовим особам органів місцевого самоврядування присвоюються ранги на рівні тих, які вони мали відповідно до Закону України «Про державну службу» є помилковими, оскільки така норма регулює правовідносини, які існували на момент набуття чинності цим Законом. Так, з набранням чинності Законом №889 «Про державну службу» такого співвідношення рангів не існує, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону №889, дія цього Закону не поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування. Отже, чинним законодавством не передбачено при переході особи з посади державного службовця на посаду в орган місцевого самоврядування присвоєння їй рангу посадової особи органу місцевого самоврядування на рівні присвоєного рангу державного службовця. Ранги посадовим особам місцевого самоврядування присвоюються в межах відповідної категорії посад. Проте, суд апеляційної інстанції з такими доводами суду першої інстанції не погоджується. Відповідно до ч.2\~ ст. 19 Конституції України\~ органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ Конституцією\~ та законами України. Відповідно до ч. 1статті 3 Закону України «Про державну службу»\~ від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, який набув чинності з 1 травня 2016 року (далі -\~ Закон № 889-VIII),\~ цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця. Згідно пункту 11 частини 3 вказаної норми дія цього\~ \~Закону не поширюється, зокрема, на депутатів місцевих рад, посадових осіб місцевого самоврядування. Згідно ч. 1 статті 39 Закону № 889-VIII ранги державних службовців є видом спеціальних звань. Встановлюється дев`ять рангів державних службовців. Порядок присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями визначаються Кабінетом Міністрів України. У відповідності до вимог ч.2 вказаної вище статті співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями встановлюється для випадків призначення осіб, яким присвоєно такі спеціальні звання, на посади державних службовців, на яких може бути присвоєно нижчий ранг. У такому разі особі присвоюється ранг державного службовця на рівні рангу, який вона мала відповідно до спеціальних законів. Згідно з пунктом 3 Порядку присвоєння рангів державних службовців, затвердженого\~ постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року № 306, у разі призначення посадової особи органу місцевого самоврядування на посаду державного службовця, на якій може бути присвоєно нижчий ранг, особі присвоюється такий ранг державного службовця, який вона мала відповідно до\~ Закону України «,Про службу в органах місцевого самоврядування». Співвідношення між рангами державних службовців та рангами посадових осіб місцевого самоврядування визначається з урахуванням категорії посад державної служби та посад в органах місцевого самоврядування. Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що у випадку призначення посадової особи органу місцевого самоврядування на посаду державного службовця їй присвоюється ранг державного службовця, не нижче того рангу, який вона мала відповідно до\~ Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» незалежно від категорії посади. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що пунктом третім Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення»\~ Закону України «,Про службу в органах місцевого самоврядування»\~ від 7 червня 2001 року № 2493-ІІІ визначено, що з набранням чинності цим Законом посадовим особам органів місцевого самоврядування присвоюються ранги на рівні тих, які вони мали відповідно до Закону України «Про державну службу». Колегія суддів вважає, що не дивлячись на те, що на час прийняття\~ Закону № 2493-ІІІ\~ був чинним Закон України «Про державну службу»\~ від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, є помилковим вважати неможливість застосування приписів пункту третього Розділу\~ VII\~ «Прикінцеві та перехідні» положення\~ Закону № 2493-ІІІ\~ до державних службовців, яким присвоєні ранги відповідно до Закону України «Про державну службу»\~ від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, та які перейшли на службу в органи місцевого самоврядування. При цьому, слід зауважити, що норма пункту третього Розділу\~ VII\~ «Прикінцеві та перехідні положення»\~ Закону № 2493-ІІІ\~ на час виникнення спірних правовідносин була та є чинною, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин, незалежно від прийняття 10 грудня 2015 року нового Закону України «Про державну службу»\~ за № 889-VIII. Окрім того, відповідно до\~ статті 22 Конституції України\~ права і свободи людини і громадянина, закріплені цією\~ Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Таким чином, з прийняттям Закону № 889-VIII передбачене пунктом третім Розділу\~ VII\~ «Прикінцеві та перехідні» положення\~ Закону № 2493-ІІІ\~ право посадової особи органів місцевого самоврядування на збереження рангу на рівні того, який вона мала відповідно до Закону України «Про державну службу»\~ не може бути скасоване або звужене. Оскільки ч.2 ст.39\~ Закону № 889-VIII та п. 3 Порядку присвоєння рангів державних службовців, затвердженого\~ постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року № 306, передбачено право посадової особи органу місцевого самоврядування при призначенні її на посаду державного службовця на присвоєння їй такого рангу державного службовця, який вона мала відповідно до\~ Закону України ,,Про службу в органах місцевого самоврядування, не зважаючи на те, що за цією посадою державного службовця може бути присвоєно нижчий ранг, колегія суддів дійшла переконання, що є дискримінаційним присвоєння особі при її прийнятті на посаду в органі місцевого самоврядування нижчого рангу ніж вона мала відповідно до Закону України «Про державну службу»\~ від 10 грудня 2015 року № 889-VIII. Аналогічні за змістом та по суті висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 23.06.2022 року по справі №380/1721/20 Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла до переконання про правомірність позовних вимог та їх задоволення. З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, бо судом порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а позовні вимоги задовольнити.

Результат розгляду: granted