Рішення адміністративного суду від 2022-04-19 00:00:00+03

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 15 листопада 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні, в якій просило: - замінити сторону виконавчого провадження №65541636 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В., зареєстрованого в реєстрі за №7179 від 30.06.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» заборгованості за Договором №191216-7265-8 від 16.12.2019 року, а саме стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто». Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено. Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» оскаржило її в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити заяву про заміну сторони виконавчого провадження. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, скаржник зазначає про наявність підстав для здійснення заміни сторони виконавчого провадження, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» фактично вибуло як стягувач у виконавчому провадження, через укладення із Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» договору про відступлення права вимоги. Вказує також на те, що предметом розгляду заяви є заміна сторони виконавчого провадження, а не правомірність вчинення виконавчого напису нотаріусом. Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 16.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" (торгова марка MONETKA ) та [PERSON] укладено Договір № 191216-7265-8 . Відповідно до укладеного кредитного договору позичальник отримав кредит у розмірі 9 000,00 гривень, строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування. У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», 30.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис, за реєстровим номером 7179, згідно якого запропоновано звернути стягнення заборгованості за кредитним договором з Позичальника. 26.05.2021 року Добровеличківським відділом ДВС у Новоукраїнському районі відкрито виконавче провадження за №65541636 з примусового виконання виконавчого напису № 7179 від 30.06.2020 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором. 16 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" укладено договір про відступлення права вимоги № 16/09/2021-Р/М, відповідно до якого право вимоги за договором №191216-7265-8 від 16.12.2019 року перейшло до ТОВ "ФК "Ріальто". На даний час боржник не виконав свої грошові зобов`язання з погашення заборгованості за кредитним договором перед ТОВ "ФК "Фінанс Інновація". На підставі викладених вище обставин, заявник звернувся з даною заявою щодо заміни сторони у виконавчому написі. Згідно зі ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02 червня 2016 року (в редакції, чинній на момент звернення із заявою про заміну сторони виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень (ч.1 ст.3 цього Закону). Згідно з ч.1, 2 ст.15 вищезазначеного Закону сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. За приписами ч.5 ст.15 цього Закону в разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Згідно з ч.2 ст.74 цього Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. За змістом ст.379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Суд розглядає питання про заміну сторони виконавчого провадження в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або заінтересованої особи, які звернулися з поданням (заявою), та учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду. Ухвалу суду за результатами вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження. Так, з матеріалів справи судом встановлено наявність у [PERSON] кредиторської заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація». Як було вже зазначено, 16 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" укладено договір про відступлення права вимоги № 16/09/2021-Р/М, відповідно до якого право вимоги за договором №191216-7265-8 від 16.12.2019 року перейшло до ТОВ "ФК "Ріальто". Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 204 ЦК гарантується презумпція правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За змістом ст.1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Ст.1080 ЦК України передбачає, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Так, після укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" договору про відступлення права вимоги № 16/09/2021-Р/М, заявник набув статусу кредитора у таких кредитних зобов`язаннях. Таким чином, після вчинення виконавчого напису нотаріуса на примусове стягнення заборгованості та відкриття на його підставі виконавчого провадження, саме Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" є належним стягувачем у такому виконавчому провадженні. Відтак, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" про заміну сторони виконавчого провадження є обґрунтованою та підлягає задоволенню. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що в межах розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження суд позбавлений можливості надавати оцінку правомірності відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом приватного нотаріуса. З врахуванням наведених вище правових норм та встановлених фактичних обставин справи у їх сукупності колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, тому оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, що привело до неправильного вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження та прийняти нову постанову про задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження. Відповідно до ст.139 КАС України сплачений заявником апеляційної скарги судовий збір за подання апеляційної скарги не підлягає стягненню з іншої сторони.

Результат розгляду: granted