Рішення адміністративного суду від 2022-05-24 00:00:00+03

Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області звернулось до Чернівецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Недобоївська об`єднана територіальна громада Хотинського району Чернівецької області, у якій просило суд зобов`язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, що належить до земель комунальної власності, площею 0,0010 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтажу встановлених двох бетонних плит та будівельних матеріалів (каміння). Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 30.08.2021 у задоволенні позову \~відмовлено. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 30.08.2021 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що [PERSON] самовільно зайняла та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, землі комунальної власності площею - 0,0010 га за адресою [ADDRESS] . [PERSON] достовірно знаючи про відсутність законних підстав, для фактичного використання вказаної земельної ділянки, без відповідних правовстановлюючих документів, порушуючи ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, продовжує самовільно займати земельну ділянку. Позивач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити. Зауважив, що [PERSON] самовільно зайняла земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, що належить до земель комунальної власності, площею 0,0010 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтажу встановлених двох бетонних плит та будівельних матеріалів (каміння), у зв`язку із чим необхідно відповідача звільнити вказану земельну ділянку. Відповідач та третя особа не подали або письмових пояснень на апеляційну скаргу. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2022, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. Згідно матеріалів справи, у тому числі генерального плану забудови села Долиняни Хотинського району Чернівецької області, [PERSON] є власником домоволодіння за адресою [ADDRESS] , яке межує з домоволодінням [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Межею вказаних домоволодінь є річка Черлена. Фактично до домоволодінням [PERSON] наявні два заїзди/ви`їзди: 1) безпосередньо до [ADDRESS] ) через збудований [PERSON] міст через річку Черлена до домоволодіння [PERSON] та далі через домоволодіння [PERSON] до [ADDRESS] . 02.08.2003 Долинянська сільська рада на дев`ятій сесії XXIV скликання прийняла рішення №30-2003 «Про закриття стежки біля території православної церкви в с. Долиняни та про під`їздну дорогу до будинковолодіння [PERSON] » в пункті 2 зазначила: «Підтвердити законність існування під`їзної дороги до будинковолодіння [PERSON] в [ADDRESS] , відведеної за рахунок громадських земель села, зобов`язавши при цьому домовласницю [PERSON] утримувати дану ділянку дороги в належному стані, включно і узбіччя цієї дороги шириною по 0,5 м». В 2015 році [PERSON] \~звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з адміністративним позовом до Долинянської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, в якому просив скасувати пункт 2 рішення дев`ятої сесії ХХІV скликання Долинянської сільської ради від 02 серпня 2003 року. Постановою Хотинського районного суду Чернівецької області від 06.03.2015 у справі №724/273/15, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.05.2015 та постановою Верховного Суду від 20.06.2018 позов задоволено повністю. У постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №724/273/15 зазначено, що на Генеральному плані с. Долиняни немає під`їзної дороги від центральної дороги повз будинок [ADDRESS] [PERSON] через річку Черлену, яка розділяє собою два номери №28 і [ADDRESS] , будь-якого проїзду чи переходу, то підстав для прийняття рішення, яким підтверджується наявність під`їзної дороги до будинковолодіння [ADDRESS] є протиправним. Оскаржуваним рішенням від 02.08.2003 №30-2003 сільська рада фактично створила під`їзну дорогу, що в силу статті 83 ЗК України є об`єктом загального користування населених пунктів і не може передаватись у власність. При цьому, як вбачається з оскаржуваного рішення, така під`їзна дорога відведена [PERSON] для користування будинковолодінням. Рішенням\~4 сесії VII скликання Недобоївської сільської ради від 12.01.2016 №58/4/16 «Про розгляд заяви-звернення [PERSON] » надано тимчасовий дозвіл на заїзд [PERSON] до свого домогосподарства за адресою [ADDRESS] , до вивчення порушеного питання на місцевості. Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області №35-ДК від 06.02.2019, щодо здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використання та охороною земель усіх категорій і форм власності на території Долинянської сільської ради Хотинського району, Чернівецької області, проведено відповідну перевірку. Згідно з актом обстеження земельної ділянки №35/ДК/004/АО/10/01-19 від 06.02.2019 та актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом\~земельної ділянки №35/ДК/035/АП/09/01-19 від 06.02.2019 встановлено, що [PERSON] самовільно зайняла та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, землі комунальної власності площею - 0,0010 га за адресою [ADDRESS] . 06.02.2019 державним інспектором було складено протокол про адміністративне правопорушення за №35 ДК/0018П/07/01-19 згідно якого, відповідальність за вчинене правопорушення передбачена ст.531\~ \~Кодексу України про адміністративні правопорушення та пунктом «б» ч.1.ст.211 Земельного кодексу України. Водночас, в протоколі зазначено, що [PERSON] надала пояснення, а саме: «Я, [PERSON] встановила бетонні плити для переїзду через канаву до свого господарства, каміння із розібраного містка». За наслідками перевірки складено припис № 35 ДК/0018 Пр/03/01-18 від 06.02.2019, яким зобов`язано в 30-денний термін звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. Про виконання даного припису Відповідача зобов`язано повідомити до 08.03.2019 року. Припис відповідач отримала особисто 06 лютого 2019 року, про що свідчить підпис на приписі. Постановою про накладення адміністративного стягнення від 06.02.2019 №35-ДК0018/По/08/01-19 визнано винною [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. 13.03.2019 Державними інспекторами контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області проведено повторну перевірку, щодо виконання вимог припису від 06.02.2019 за №35. В ході перевірки складено Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства №96-ДК/071/АП/09/01-2019 від 13.03.2019, яким встановлено, що вимоги припису від 06.02.2019 року за №35, не виконано. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №96 - ДК/0032П/07/01-19 від 13.03.2019, яким встановлено факт невиконання відповідачем вимог припису від 06.02.2019 №35, що є порушенням ст.188-5\~Кодексу України про адміністративні правопорушення\~та пункту «д» ч.1\~ст.211 Земельного кодексу України. В протоколі наявні пояснення, а саме: «Я, [PERSON] встановила бетонні плити для під`їзду до свого житлового будинку». Згідно припису від 13.03.2019 №96/ДК/0031ПР/03/01-19 [PERSON] встановлено 30-денний термін для усунення правопорушення . Постановою про накладення адміністративного стягнення від 13.03.2019 №96-ДК0030По/08/01-19 визнано винною [PERSON] у вчинення правопорушення, передбаченого ст. 185-5 КУпАП\~та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 160,00 грн. [PERSON] сплатила штраф в розмірі 160,00 грн. Згідно акту перевірки дотримання вимог законодавства від 24.04.2019 №142ДК/134/АП/09/01-19 відповідач не звільнила самовільно зайняту ділянку, що слугувало підставою для звернення позивача до суду із позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки задоволено. Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області справа № 724/957/19 від 17 вересня 2019 року\~ позов Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки задоволено. Зобов`язано [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, землі комунальної власності площею 0,0010 га, що розташована за адресою [ADDRESS] шляхом демонтування встановлених двох бетонних плит та будівельних матеріалів (каміння). Постановою Чернівецького апеляційного суду № 724/957/19 від 13 листопада 2019 року Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 вересня 2019 року скасовано. Провадження у справі за позовом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки закрито. Постановою Верховного суду № 724/957/19 від 24 червня 2020 року касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області\~ залишено без задоволення. Постанову Чернівецького апеляційного суду від 13 листопада 2019 року залишено без змін. З урахуванням наведеного, позивач звернувся до суду із вказаним позовом у якому просив суд зобов`язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, що належить до земель комунальної власності, площею 0,0010 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтажу встановлених двох бетонних плит та будівельних матеріалів (каміння). Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що адміністративний позов необґрунтований, адже позивач без додержання вимог ст.44, частини 4 статті 161 КАС України не надав до позовної заяви, а також суду всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та не зазначив причини не врахування Рішенням \~4 сесії VII скликання Недобоївської сільської ради від 12.01.2016 № 58/4/16 «Про розгляд заяви-звернення [PERSON] », яким надано тимчасовий дозвіл на заїзд [PERSON] до свого домогосподарства за адресою [ADDRESS] . Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне. Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією\~та законами України. Відповідно до ч.1\~ст.13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~ \~Конституцією. Згідно ст.2 Закону України «Про охорону земель», всі землі в межах території України є об`єктом особливої охорони держави. Статтею 84 Земельного кодексу України\~передбачено що, у державній власності перебувають усі землі України, за винятком комунальної та приватної власності. Відповідно до\~ст.116 Земельного кодексу України\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно з ч.4 ст.122 Земельного кодексу України\~центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до\~ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст.126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Стаття 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" визначає, самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до ч.3\~ ст.212 Земельного кодексу України\~ повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Згідно ст.10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. Колегія суддів зазначає, що за результатами проведеної Державними інспекторами контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області перевірки встановлено факт самовільного зайняття [PERSON] частини земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , для облаштування під`їзду до свого домоволодіння за за адресою [ADDRESS] , шляхом встановлення на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] , бетонних плит для переїзду через річку Черлена, яка розділяє домоволодіння за адресами [ADDRESS] , та [ADDRESS] , а також улаштування проїзду від такого переїзду до [ADDRESS] через ділянку, яка належить [PERSON] . Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] правомірно користується заїздом до свого будинку через ділянку [PERSON] за адресою [ADDRESS] , на підставі рішення \~4 сесії VII скликання Недобоївської сільської ради від 12.01.2016 №58/4/16 «Про розгляд заяви-звернення [PERSON] », яким надано тимчасовий дозвіл на заїзд [PERSON] до свого домогосподарства за адресою [ADDRESS] , до вивчення порушеного питання на місцевості. Однак, колегія суддів зазначає, що у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №724/273/15 зазначено, що на Генеральному плані с. Долиняни немає під`їзної дороги від центральної дороги повз будинок [ADDRESS] [PERSON] через річку Черлену, яка розділяє собою два номери №28 і [ADDRESS] , будь-якого проїзду чи переходу, то підстав для прийняття рішення, яким підтверджується наявність під`їзної дороги до будинковолодіння [ADDRESS] є протиправним. Рішенням від 02.08.2003 №30-2003 сільська рада фактично створила під`їзну дорогу, що в силу статті 83 ЗК України є об`єктом загального користування населених пунктів і не може передаватись у власність. При цьому, як вбачається з оскаржуваного рішення, така під`їзна дорога відведена [PERSON] для користування будинковолодінням. Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, судовим рішенням у справі №724/273/15 підтверджено відсутність на Генеральному плані с. Долиняни під`їзної дороги від центральної дороги повз будинок [ADDRESS] [PERSON] через річку Черлену, яка розділяє собою два номери №28 і [ADDRESS] , будь-якого проїзду чи переходу. Таким чином, будь-якого проїзду чи переходу з будинковолодіння [ADDRESS] до [ADDRESS] юридично не існує. Тому, створення такого проїзду відповідачем із використанням земельної ділянки [PERSON] свідчить про самовільне зайняття відповідачем земельної ділянки \~ [PERSON] для облаштування вказаного проїзду. Крім того, під`їзна дорога в силу статті 83 ЗК України є об`єктом загального користування населених пунктів і не може передаватись у власність, а тому такий об`єкт не може знаходитись на земельній ділянці, яка належить [PERSON] . Посилання суду першої інстанції на вказане рішення 4 сесії VII скликання Недобоївської сільської ради від 12.01.2016 №58/4/16 апеляційний суд вважає помилковим з огляду на суперечливість та неоднозначність такого рішення. Фактично сільська рада, прийнявши вказане рішення, розпорядилась земельною ділянкою яка належить [PERSON] та надала частину такої ділянки в тимчасове користування [PERSON] . Формулювання у вказаному рішенні про надання тимчасового дозволу "до вивчення порушеного питання на місцевості" свідчить про відсутність чіткого зазначення часових меж, а отже безстроковість, такого користування. При цьому, під "вивченням порушеного питання на місцевості" можна розуміти також і проведену позивачем перевірку за результатом якої встановлено факт самовільного зайняття [PERSON] частини земельної ділянки [PERSON] . У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. За приписами ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд,

Результат розгляду: granted