Рішення адміністративного суду від 2022-08-31 00:00:00+03

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року відмовлено у визнанні протиправними дій відповідача на виконання рішення суду, та постановлення окремої ухвали, в порядку ст. 383 КАС України. Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про визнання протиправними дій відповідача при виконанні рішення суду. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні. Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу. Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку. Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги [PERSON] на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року на розумний строк. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, виходячи з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови [PERSON] у перерахунку пенсії з 01.04.2019 року, на підставі оновленої довідки від 05.04.2021 року № ФЧ55183 про розмір грошового забезпечення, складеної Чернігівським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки станом на 05.03.2019, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок пенсії [PERSON] , з 01.04.2019 на підставі оновленої довідки від 05.04.2021 № ФЧ55183 про розмір грошового забезпечення, складеної Чернігівським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки станом на 05.03.2019, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. В решті позову відмовлено. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2021 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року змінено, викладено абзац третій його резолютивної частини в такій редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок пенсії [PERSON] , з 01 квітня 2019 року, на підставі оновленої довідки від 05 квітня 2021 року № ФЧ55183 про розмір грошового забезпечення, складеної Чернігівським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки станом на 05 березня 2019 року, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум без обмеження максимального розміру, а за період з 01 квітня по 03 вересня 2019 року також із розрахунку 100% суми підвищення пенсії». В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 22.12.2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі №620/5169/21. Тобто, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду, з урахуванням внесених змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2021 року, набрало законної сили 03.11.2021 року. 31.01.2022 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - заява), та просив визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Чернігівській області, які полягають у неналежному виконанні рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 року, з урахуванням змін внесених постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2021, у справі № 620/5169/21, в частині здійснення перерахунку та виплати призначеної позивачу пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) з 01 квітня 2019 року, а за період з 01 квітня по 03 вересня 2019 року - також із розрахунку 100% суми підвищення пенсії, із застосуванням обмеження пенсії максимальним розміром у 26118,55 грн. Також, позивач просив винести окрему ухвалу Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області та направити її до Пенсійного фонду України для відповідного реагування та здійснення заходів щодо усунення порушень прав [PERSON] , встановлених цією окремою ухвалою суду. Заява позивача мотивована тим, що при виконанні рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 року, з урахуванням змін внесених постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2021 по справі № 620/5169/21, відповідач здійснив перерахунок основного розміру пенсії з 01.04.2019 на підставі довідки від 05.04.2021 №ФЧ55183 про розмір грошового забезпечення, при цьому застосував обмеження розміру пенсії максимальною сумою у 26 118,55 грн. Також, позивач вказує, що резолютивна частина рішення суду щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум, без обмеження максимального розміру, однозначно визначена судовим рішенням у справі не може мати іншого тлумачення та не потребує додаткових роз`яснень. Отже, на думку апелянта, наявні протиправні дії пенсійного органа, які порушують права заявника та свідчать про невиконання рішення суду. Приймаючи рішення про залишення заяви позивача без задоволення, в порядку ч. 6 ст. 383 КАС України, та постановлення окремої ухвали, суд першої інстанції дійшов висновку, що судом не встановлено факту обмеження пенсії [PERSON] максимальним розміром, також не встановлено невиконання рішення суду або допущення бездіяльності або протиправних дії пенсійного органу, під час виконання вищезазначеного рішення суду. Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Аналогічний висновок викладено у ч. 2-3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Статтею 382 КАС України передбачено можливість встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах. Так, частиною першою вказаної статті установлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 2 статті 382 КАС України). Так, з набранням чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, законодавцем розширено повноваження суду та надано судам право встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення після ухвалення ним рішення, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що органом влади порушується принцип обов`язковості судового рішення. При цьому, слід зважати на те, що встановлення судового контролю є правом суду, а не його обов`язком. Отже, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами. Зазначена правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові у справі №235/7638/16-а від 31.07.2018 року. Частина восьма статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу. Особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (ч.1 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України). Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконання вищезазначених рішень судів, [PERSON] здійснено перерахунок пенсії, з 01.04.2019 року, на підставі оновленої довідки від 05 квітня 2021 року № ФЧ55183 про розмір грошового забезпечення, складеної Чернігівським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки станом на 05 березня 2019 року, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення без обмеження максимального розміру, а за період з 01 квітня 2019 року по 03 вересня 2019 року також із розрахунку 100% суми підвищення пенсії (а.с.206-207). Отже, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено протиправність дій ГУ ПФУ в Чернігівській області, які полягають у неналежному виконанні рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 року, з урахуванням змін внесених постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2021, у справі № 620/5169/21, як і не встановлено факту обмеження пенсії [PERSON] максимальним розміром. Так, у порядку ст. 383 КАС України оцінці підлягає рішення, вчинене суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду. Аналіз наведених правових положень та обставин справи дає колегії суддів апеляційної інстанції підстави для висновку, що у задоволенні заяви [PERSON] від 31.01.2022 року, в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, необхідно відмовити. Так, колегія суддів апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду. Таким чином, судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції. Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Результат розгляду: denied