Рішення адміністративного суду від 2023-03-01 00:00:00+02

У серпні 2022 року [PERSON] звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області), в якому просить зобов`язати відповідача здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату позивачу призначеної пенсії з урахуванням у складі грошового забезпечення для обчислення пенсії додаткових видів грошового забезпечення згідно рішення Львівського окружного суду у справі № 380/1232/22 від 23.02.2022 та із врахуванням індексації і виплачувати пенсію в подальшому без обмеження максимального розміру. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ. Вказує, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/1232/22 відповідача зобов`язано здійснити перерахунок пенсії позивача у розмірі 90 % від суми грошового забезпечення та виплачувати її без обмеження максимальним розміром. Станом на 01 липня 2022 року на виконання зазначеного рішення суду відповідач здійснив нарахування пенсії з урахуванням доплат у розмірі 36508,79 грн., водночас виплатив її не у повному розмірі, а з обмеженням максимального розміру - у розмірі 31947,08 грн. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду 28 жовтня 2022 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо невиплати пенсії [PERSON] у повному розмірі з 01.03.2022; зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області здійснити з 01 березня 2022 року перерахунок та виплату пенсії [PERSON] відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» без застосування обмеження пенсійних виплат максимальним розміром та з урахуванням раніше виплачених сум; стягнуто на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Львівській області витрати на професійну правничу допомогу в сумі 500 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та неповне з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з урахуванням приписів Закону 3668 максимальний розмір пенсії позивача не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Звертає увагу апеляційного суду, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2023 у справі № 380/1232/22 ГУ ПФУ у Львівській області вже було зобов`язано здійснити перерахунок пенсії позивача у розмірі 90 % від суми грошового забезпечення та виплачувати її без обмеження максимальним розміром. Також твердить апелянт про неспівмірність розміру витрат на правову допомогу та завищення розміру гонорару адвоката, який представляв інтереси позивача в суді першої інстанції. Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково з таких підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, щ [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі № 380/1232/22 позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задоволено частково : визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, які полягають у зменшенні [PERSON] виплати пенсії за рахунок виплат пенсії з обмеженням десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату [PERSON] пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, зазначених у довідці Львівського ОВК № 296 від 20.11.2020 року із врахуванням 90 % розміру грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, та виплачувати її у подальшому. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 28.03.2022. Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області на виконання вищевказаного рішення суду від 23.02.2022 у справі № 380/1232/22 здійснило перерахунок пенсії позивача з 01.07.2022 за пенсійною справою №1301002844-Міноборони. З вказаного перерахунку пенсії судом встановлено, що при проведенні такого Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області обмежило виплату загального розміру нарахованої позивачу пенсії з урахуванням максимального розміру, а саме, підсумок пенсії (з надбавками) становить 36508,79 грн., проте, сума до виплати становить 31947,08 грн. (з урахуванням максимального розміру пенсії). Представник позивача 07.07.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з адвокатським запитом, в якому просив повідомити \~причину виплати [PERSON] пенсії у розмірі 31947,08 грн., при тому, що підсумок пенсії із врахуванням надбавок становить 36508,79 грн., а також - чим передбачений максимальний розмір пенсії у розмірі 31947,08 грн. Відповідач листом від 14.07.2022 повідомив представника позивача, що виплата пенсії [PERSON] здійснюється у встановленому законодавством порядку. Вважаючи протиправними дії відповідача щодо перерахунку пенсії на підставі судового рішення, якими обмежено його пенсію максимальним розміром, позивач звернувся до суду з цим позовом. Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на визнання неконституційними положень частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ, якою передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, та відсутність правових підстав для застосування до спірних відносин положень Закону №3668-VI, дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо систематичного порушення прав позивача шляхом обмеження пенсії позивача максимальним розміром є протиправними. При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить з такого. У справі, що розглядається, предметом спору є протиправні дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром при перерахунку пенсії на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/1232/22 від 23лютого 2022 року. Фактично, підставою звернення до суду стало неналежне виконання, на думку позивача, рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/1232/22 від 23лютого 2022 року, яке набрало законної сили. Колегія суддів звертає увагу, що вирішуючи спір про визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Львівській області у цій справі (380/11509/22), суд першої інстанції надав оцінку діям відповідача при перерахунку пенсії позивача на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/1232/22 від 23лютого 2022 року. Як слідує з описової частини рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/1232/22 від 23лютого 2022 року, [PERSON] заявлялись позовні вимоги до ГУ ПФУ у Львівській області про визнання протиправними дій, які полягають у зменшенні виплати пенсії за рахунок виплати пенсії з обмеженням її розміру десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність та зобов`язання здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, зазначених у довідці Львівського ОВК № 296 від 20.11.2020 року із врахуванням 90 % розміру грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність та виплачувати її у подальшому. Разом із тим, як встановлено апеляційним судом з резолютивної частини вказаного рішення, судом визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, які полягають у зменшенні [PERSON] виплати пенсії за рахунок її виплати з обмеженням десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, та зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату [PERSON] пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, зазначених у довідці Львівського ОВК № 296 від 20.11.2020 року, із врахуванням 90 % розміру грошового забезпечення, без обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, та виплачувати її у подальшому. Як вже встановлено, у справі, що розглядається, предметом спору є протиправні дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром при перерахунку пенсії на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/1232/22 від 23лютого 2022 року. Відповідно до\~ статті 370 КАС України\~ судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Частина 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення. Також частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Відповідно до положень частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що приписами статтей 382-383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (частина 2 статті 382 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України). Апеляційний суд звертає увагу, що зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили. Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 382), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому\~ Законом України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі також -\~ Закон № 1404-VIII). З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому\~ Законом № 1404-VIII. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а. У свою чергу, згідно із положеннями частин першої-другої\~ статті 382 КАС України\~ суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому\~ статтею 287 цього Кодексу\~ (частина восьма\~ статті 382 КАС України). Статтею 383 КАС України визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Отже,\~ \~КАС України\~ передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (частина друга\~ статті 382 КАС України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (частина перша\~ статті 383 КАС України). Колегія суддів звертає увагу, що вказані вище норми\~ КАС України\~ мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Наявність у\~ КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому\~ КАС України\~ (статті\~ 382,\~ 383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. Відповідно до\~ статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження,\~ КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження. Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду у такій категорії справ, яка викладена у постановах від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15, від 21 грудня 2020 року у справі №\~ 440/1810/19 та ухвалі від 06 серпня 2021 року у справі № 640/3322/21. Апеляційний суд встановив, що у даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору, позаяк, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими\~ стаття 383 КАС України\~ пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення та є спонуканням відповідача до виконання іншого судового рішення. Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки подання нового позову щодо виконання судового рішення у іншій справі, яке набрало законної сили, суперечить нормам\~ КАС України. Тому вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, а відкрите провадження у даній справі підлягає закриттю. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15. Відповідно до п. 4 ч. 1\~ ст. 238 КАС України\~ суд закриває провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, судове рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Спір у справі, що розглядається, є тотожним спору у справі\~ № 380/1232/22, що вирішений Львівським окружним адміністративним судом, оскільки він виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення. Відтак, є підстави для закриття провадження у справі. Апеляційний суд вважає, що вирішуючи цей спір, суд першої інстанції не дослідив характер правовідносин, що виникли між сторонами та не звернув увагу, що підставою звернення до суду з даним позовом є невиконання судового рішення, як наслідок допустив порушення норм процесуального права, яке полягає у незастосуванні спеціальних правових норм, які передбачені статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України. На підставі п. 3 ч. 1\~ ст. 315 КАС України\~ за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині\~ закрити провадження у справі повністю або частково. Відповідно до ч.1 ст. 319 КАС України\~ судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених\~ статтею 238 цього Кодексу. З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Результат розгляду: partial