Рішення адміністративного суду від 2023-05-03 00:00:00+03

21.01.2023р. за допомогою системи «Електронний суд» представник адвокат Януль-Сидорчук Х.В., діюча на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 68967962 від 26.05.2022р., винесену державним виконавцем Здолбунівського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Павліш І.С.; витрати по справі покласти на відповідача (а.с.1-3). Згідно ухвали суду від 25.01.2023р. залучено до участі в справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Управління патрульної поліції в Рівненській обл. Департаменту патрульної поліції (а.с.16 і на звороті). Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06.02.2023р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.69-72). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив представник адвокат Януль-Сидорчук Х.В., діюча на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах [PERSON] , яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.74-77). Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що стягувачем пред`явлено постанову серії ДП18 № 578803 від 14.11.2021р. з порушенням строку, встановленого ст.300 КУпАП. При цьому, заява стягувача Управління патрульної поліції в Рівненській обл. щодо примусового виконання постанови серії ДП18 № 578803 датована 31.01.2022р. Однак, така постанова передана для примусового виконання лише 06.05.2022р., що підтверджується штампом відповідача на заяві стягувача. Через відсутність підтверджуючих документів (розрахункових документів) доводи відповідача про відправлення виконавчого документа саме 01.02.2022р.є безпідставними. Звідси, спірна постанова про відкриття виконавчого провадження винесена державним виконавцем із порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та КУпАП. В свою чергу, покликання на зміни до Закону України «Про виконавче провадження» через введення в Україні воєнного стану (набрали чинності з 26.03.2023р.) є помилковими, оскільки спірні правовідносини виникли до внесення таких змін. Відповідач Здолбунівський районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, дотримався вимог процесуального закону, через що ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.93-98). Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Як достовірно встановлено під час судового розгляду, 14.11.2021р. посадовою особою Управління патрульної поліції в Рівненській обл. винесено постанову серії ДП18 № 578803 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 20400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП. Згідно цієї постанови на підставі ст.307, ч.2 ст.308 КУпАП визначено, що у разі несплати штрафу протягом 15 днів з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби належить стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу - 40800 грн. (а.с.14). 26.05.2022р. державним виконавцем Здолбунівського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68967962 з примусового виконання постанови серії ДП18 № 578803 від 14.11.2021р. про стягнення з [PERSON] штрафу в сумі 40800 грн. (а.с.11). Вказана постанова надіслана позивачу [PERSON] супровідним листом відповідача № 8768 від 26.05.2022р., при цьому відомості про вручення її адресату є відсутніми (а.с.27-28). Починаючи з 13.12.2022р., позивач перебуває на військовій службі. 13.01.2023р. представник позивача ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження та 23.01.2023р. звернулася до суду із розглядуваним позовом. Окрім цього, на стадії апеляційного розгляду справи з`ясовано, що 14.02.2023р. (вх. № 1030) до Здолбунівського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) надійшла заява від стягувача Управління патрульної поліції в Рівненській обл. (стягувач) № 4259/41/30-2023 від 27.01.2023р., у якій останній просить повернути без виконання постанову про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 578803 від 14.11.2021р., винесену стосовно [PERSON] у порядку п.10 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». 15.02.2023р. на підставі вказаної заяви відповідачем згідно п.10 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 68967962 (а.с.99, 100). Вказаною постановою на підставі ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» знято арешт з майна (коштів) боржника, накладених у рамках цього виконавчого провадження, скасовано заходи примусового виконання рішення; на підставі ч.7 ст.9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника вилучені з Єдиного реєстру боржників. Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява про пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання № 4431/41/30/03-2022 від 31.01.2022р. надіслана стягувачем до органу державної виконавчої служби 01.02.2022р. поштовим відправленням через відділення АТ «Укрпошта» Рівне-95, що підтверджується списком згрупованих відправлень № 36.1 від 01.02.2022р. Викладене свідчить про те, що виконавчий документ від 14.11.2021р. пред`явлено до примусового виконання шляхом його надіслання 01.02.2022р. засобами поштового зв`язку, тобто в межах тримісячного строку, встановленого ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження». Водночас, приписи ст.300-2 КУпАП, яка регламентує порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, на спірні правовідносини не поширюється. Оцінюючи доводи позивача щодо значного проміжку між датою заяви про примусове виконання (31.01.2022р.), датою її реєстрації в органі державної виконавчої служби (06.05.2022р.) та датою відкриття виконавчого провадження (26.05.2022р.), як на підставу протиправності оспорюваної постанови, суд врахував, що пунктом 10-2 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Ключовим питанням під час вирішення розглядуваного спору є з`ясування питання пропуску строку пред`явлення до виконання виконавчого документа постанови в справі про адміністративне правопорушення, а також застосування відповідних наслідків, від чого безпосередньо залежить правомірність винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Зокрема, позивач як підставу протиправності оспорюваної постанови зазначає ту обставину, що заява стягувача щодо примусового виконання постанови про накладення штрафу, хоч і датована 31.01.2022р., однак передана до примусового виконання лише 06.05.2022р., тобто, пред`явлена до виконання із порушенням строку звернення до виконання, а тому державний виконавець зобов`язаний був повернути таку постанову стягувачу без прийняття до виконання. Розглядувані правовідносини регулюються приписами Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.1 ст.1 наведеного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Пунктом 6 ч.1 ст.3 зазначеного Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. Згідно з ч.1 ст.5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч.5 ст.26 згаданого Закону). Постанова серії ДП18 № 578803 від 14.11.2021р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, пред`явлена до примусового виконання за заявою стягувача № 4431/41/30/03-2022 від 31.01.2022р. У свою чергу, відповідач таку заяву зареєстрував лише 06.05.2022р. Виконавче провадження з примусового виконання вказаної постанови відкрите державним виконавцем 26.05.2022р. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Згідно з п.2 ч.4 ст.4 вказаного Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Під час розгляду справи суд першої інстанції достовірно встановив, що заява про пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання № 4431/41/30/03-2022 від 31.01.2022р. була надіслана стягувачем до органу державної виконавчої служби 01.02.2022р. поштовим відправленням через відділення АТ «Укрпошта» Рівне-95, що підтверджується списком згрупованих відправлень № 36.1 від 01.02.2022р. (а.с.55 і на звороті). Відповідно до ст.298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами. Згідно з ч.1 ст.299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України. Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову (ч.4 ст.299 КУпАП). Відповідно до ч.1 ст.300 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України. Статтею 303 КУпАП передбачено, що не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки. Законами України може бути встановлено й інші, більш тривалі строки для виконання постанов по справах про окремі види адміністративних правопорушень. Частина 1 ст.307 КУпАП встановлює, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. За приписами ч.1 ст.308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. Частиною 2 ст.308 КУпАП визначено, що у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України. З аналізу наведених норм слідує, що після накладення на правопорушника адміністративного стягнення у вигляді штрафу така постанова підлягає добровільному виконанню правопорушником упродовж 15 днів з дня винесення постанови шляхом сплати визначеної суми штрафу. В разі ж невиконання в зазначений строк постанови про накладення штрафу відповідна постанова скеровується до органу державної виконавчої служби для її примусового виконання шляхом стягнення з правопорушника подвійної суми штрафу. Тобто, постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню не раніше ніж через 15 днів з дня її винесення та має наслідком стягнення подвійної суми штрафу, накладеного згідно такої постанови. Позивач факт вчинення адміністративного правопорушення та обставини притягнення його до адміністративної відповідальності не заперечує, постанову про накладення адміністративного стягнення не оскаржував. Отже, за обставинами справи постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу від 14.11.2021р. підлягала добровільному виконанню правопорушником до 29.11.2021р. Частиною 2 ст.255 Цивільного кодексу України визначено, що письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно. Викладене свідчить про те, що виконавчий документ від 14.11.2021р. пред`явлено до примусового виконання шляхом його надіслання 01.02.2022р. засобами поштового зв`язку, тобто в межах тримісячного строку, встановленого ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження». Щодо тривалої реєстрації заяви стягувача відповідач надав пояснення про те, що згідно повідомлення Державного підприємства /ДП/ «Національні інформаційній системи /НАІС/» від 24.02.2022р. у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, ДП «НАІС» тимчасово призупинило роботу Єдиних та Державних реєстрів Міністерства юстиції України, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. У зв`язку з вищевказаним, реєстрація жодної вхідної кореспонденції не проводилась. Доступ до Автоматизованої системи виконавчого провадження відновлено 21.04.2022р., про що свідчить доручення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській обл. від 21.04.2022р. (а.с.53, 57). За цей період накопичилась значна кількість вхідної кореспонденції що сповільнило реєстрацію виконавчих документів. Отже, у зв`язку з тим, що з 24.02.2022р. ДП «НАІС» тимчасово призупинило роботу Єдиних та Державних реєстрів Міністерства юстиції України а також по причині великих надходжень виконавчих документів, своєчасне відкриття виконавчого провадження було унеможливлене. Також пунктом 10-2 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Окрім цього, відповідно до абз.3 ч.5 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом. Таким чином, оскільки стягувач не пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, тому в державного виконавця були відсутніми визначені законом підстави для повернення виконавчого документа стягувачу, а відтак виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження, винісши відповідну постанову. Недотримання відповідачем черговості реєстрації отриманих документів, у тому числі й заяви про примусове виконання постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу, а також порушення строку винесення постанови про відкриття виконавчого провадження не може слугувати самостійною та достатньою підставою для висновку про протиправність оскарженої постанови про відкриття виконавчого провадження. Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення. Також в порядку ст.139 КАС України належить стягнути з [PERSON] в дохід державного бюджету суму відстроченого згідно ухвали апеляційного суду від 10.04.2023р. судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної скарги в розмірі 1610 грн. 40 коп. (а.с.84-85). Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Результат розгляду: granted