Рішення адміністративного суду від 2024-02-08 00:00:00+02

Короткий зміст позовних вимог. 26 квітня 2023 року адвокат Кірпельський В. В., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до суду першої інстанції з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі Укртрансбезпека), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України, серії АА00006224 від 10.03.2023, винесену старшим державним інспектором відділу впровадження автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Укртрансбезпеки Савченком В.О. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132 -1 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП) \~та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. Пояснюючи підстави звернення до суду, адвокат Кірпельський В. В. вказує, що його довірителька, з повідомлення банківської установи дізналася про блокування її рахунку у зв`язку із вчиненням заходів примусового стягнення виконавчою службою з неї штрафу в сумі 34\~ 000 грн, за постановою Укртрансбезпеки по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України, серії АА00006224 від 10.03.2023. Обґрунтовуючи протиправність постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, що прийнята стосовно [PERSON] , адвокат Кірпельський В. В. указує таке. По перше, адвокат звертає увагу на те, що його довірителька займає посаду директора ТОВ «Академія міжнародних перевезень» і притягнення її до адміністративної відповідальності відбулося на підставі статті 14-3 КУпАП, як керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб. Як стверджує представник позивачки, інформація про місцезнаходження юридичної особи розміщена у вільному доступі, персональні дані її директора також внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР). Однак, як пояснює адвокат, в оскаржуваній постанові зазначена адреса відповідальної особи: [ADDRESS] , тобто адреса, за якої [PERSON] \~знято з реєстрації, ще 25.06.2019 та зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . По - друге, адвокат Кірпельський В. В. зосереджує увагу на тому, що пункти 2 та 4 Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами державної служби Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 №512 (далі Інструкція №512) \~встановлюють обов`язок уповноважених посадових осіб встановлювати особу, зазначену у частині першій статті 14-3 КУпАП за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - ЄДРТЗ) та ЄДР, у разі якщо адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема, частинами другою, третьою статті 132-1 КУпАП, зафіксоване в автоматичному режимі, уповноважені посадові особи. \~ Покликаючись на положення даної Інструкції адвокат наголошує на тому, що в уповноваженій посадовій особі є право на запит \~до відповідних органів МВС, Мінюсту про надання відомостей про керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб. По третє, представник позивачки наводить приписи частин 1 та 4 статті 270-5 КУпАП, які, за змістом, перекликаються з положеннями Інструкції, про яку мовилося вище, і які, зокрема, встановлюють, що у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті передбачені частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними ЄДРТЗ, а в разі необхідності - за даними ЄДР, встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника. Узагальнюючи викладене, адвокат Кірпельський В. В. зазначає, що уповноважені особи Укртрансбезпеки наділені достатнім об`ємом повноважень щодо належного встановлення повної та достовірної інформації про осіб щодо яких розглядаються справи про адміністративні правопорушення. Водночас, на його думку, неналежне виконання посадовими особами Укртрансбезпеки своїх повноважень призвело до того, що [PERSON] була позбавлена можливості своєчасно сплатити штраф, відповідно до оскаржуваної постанови, або оскаржити її в адміністративному порядку. Такі неправомірні дії відповідача, як заявляє адвокат, потягли за собою обов`язок [PERSON] оплатити штраф подвійному розмірі, відповідно до статей 300-2, 308 КУпАП, які передбачають, що у випадку несплати штрафу протягом 10 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу. Також адвокатом Кірпельським В. В. була надана відповідь на відзив Укртрансбезпеки. У відповіді на відзив адвокат Кірпельський В. В. зазначив, що законодавець покладає на \~уповноважену особу Укртрансбезпеки обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про результати розгляду, щодо нього, справи про адміністративне правопорушення, а відтак, на його переконання, \~відсутність технічної можливості отримати, даним органом виконавчої влади, в ЄДРТЗ та ЄДР актуальні дані про правопорушника, не має право впливати на його права та обов`язки. В сенсі сказаного представник позивачки також звертає увагу, що посадові Укртрансбезпеки, отримавши від Укрпошти повідомлення про те, що [PERSON] відсутня за адресою, за якою їй була направлена спірна постанова, повинен був зробити відповідні запити до компетентних органів, а не направляти \~\~згадану постанову на примусове виконання. Також, у відповіді на відзив, представники позивачки \~адвокат Кірпельський В.В. та адвокат [PERSON] виклали свої міркування та аргументи про необґрунтованість \~доводів \~\~Укртрансбезпеки у відзиві на позов. Такими аргументами було відсутність свідоцтв про повірку технічних засобів - WIM 50, Q-Free Hi-TRAC, NMU4 WIM, 050*000,що викликає обґрунтовані сумніви \~про достовірність та об`єктивність даних, які були зафіксовані цими технічними засобами, відповідно до вимог Технічного регламенту. Також адвокати зазначили, що формула розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами не відповідає ТСТУ OIML R134-1 2010. Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня \~2023 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Вирішуючи справу по суті та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався такими підставами. Так, не погоджуючись з доводами адвоката Кірпельського В. В. про неналежне виконання посадовою особою Укртрансбезпеки вимог законодавства щодо встановлення керівника юридичної особи, яка є власником транспортного засобу, суд першої інстанції зазначив про дотримання відповідачем Інструкції №512 та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів» від 08.10.2022 за №1145 (далі Порядок №1145) де деталізовано поняття належний користувач транспортного засобу. Також суд зазначив, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені, зокрема, частинами 2, 3 статті \~132-1 КУпАП, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа, у тому числі і керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а якщо в ЄДР, на момент запиту, відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи. Суд першої інстанції звернув увагу, що у контексті пункту 22.5 Правил дорожнього руху (далі ПДР) перевізник, зважаючи на особливості та характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі. За вказаною нормою забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення. Це пов`язано, на думку суду, для збереження автомобільних доріг від руйнування через значні навантаження на дорожнє покриття. Покликаючись на пункти 16-17 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12. 2019 №1174, суд першої інстанції зазначив, що в постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги. Дослідивши спірну постанову, суд установив, що відповідальна особа допустила рух транспортного засобу «VOLVO», державний номерний знак [NUMBER] \~з перевищенням загальної маси транспортного засобу на 12,838% (1,476 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 11,5 тон, оскільки здійснював рух з фактичною масою - 45805 кг., при дозволеній максимальній фактичній масі 11,5 тон. За аналізом фактичних обставин справи, доказів, а також законодавчих актів, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова містить посилання на технічний засіб, спеціалізований напівпричіп, номер свідоцтва про його повірку та строк його дії, що призводить до можливості його точної ідентифікації. Як відзначив суд, факт перевищення позивачем нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пункті 22.5 ПДР, доведено належними, допустимими та достовірними доказами, що пов`язані із правомірністю порядку проведення габаритно-вагового контролю, а також використання при проведенні останнього належного технічного приладу. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву. В апеляційній скарзі адвокат Кірпельський В. В., діючи в інтересах [PERSON] , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, адвокат Кірпельський В. В. виходить з таких підстав. По-перше, скаржник указує, що суд першої інстанції не надав правову оцінку його доказам, які підтверджують, що загальна вага транспортного засобу «VOLVO», державний номерний знак [NUMBER] \~(тягач + причіп + вантаж брутто) при перевезенні за адресою М-30, км 277+459, станом на 15.02.2023 становила 37\~ 947 кг. Такими доказами, як зазначив скаржник є: міжнародна автомобільна вантажно митна декларація (СМR); контрольний талон за документом UA206070/2023/001276; вантажно митна декларація 23 UA206070001276U0; свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] тягач; свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] причіп; видаткова накладна №634/2023 від 13.02.2023. По друге, адвокат Кірпельський В. В. зазначає, про ігнорування судом обставин відсутності доказів про проведення повірки технічних засобів WIM 50, Q-Free Hi-TRAC, NMU4 WIM, 050*000. Відсутність таких даних, на його думку є порушенням статті 3 та пункту 1 статті 17 Закону України «Про метрологію», пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №374 «Про затвердження переліку категорій законодавчо регульованих засобів вимірюваної техніки, що підлягають періодичній повірці». По третє, представник, покликаючись на положення Національного стандарту України «прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь» Частина 1 «Загальні технічні вимоги та методи випробування (ДСТУ OIML R 134-1:2010, ITD) указує, що даний нормативний акт не встановлює вимірювання габаритів (фактичних технічних параметрів) дорожніх транспортних засобів законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. По четверте, на думку адвоката Кірпельського В. В., суд першої інстанції не дослідив в судовому засіданні та не надав оцінку правовому висновку Навчально - наукового інституту права Сумського державного університету з питань, які містили інформацію щодо предмета доказування. У відзиві на апеляцію представник Укртрансбезпеки заявляє про свою незгоду з доводами апеляції, просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відзив на апеляцію за своїм змістом відтворює змість відзиву на позов. Адвокат Кірпельський В. В. та його довірителька Ступаєнко А. І. в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, своєчасно повідомлені належним чином про місце, день та час судового розгляду. Будь-яких заяв про поважність причин, пов`язаних з неявкою до судового засіданні, не надали. Представниця Укртрансбезпеки в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін. Фактичні обставини справи. [PERSON] є керівником ТОВ «Академія міжнародних перевезень». Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, дане товариство є власником транспортного засобу марки «VOLVO», державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «VOLVO», державний номерний знак [NUMBER] , місцезнаходження ТОВ «Академія міжнародних перевезень» являється: Одеська область, Біляївський район, с. Латівка, дорога Балтська, 148 Е. 10.03.2023 старший державний інспектор відділу впровадження \~автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Укртрансбезпеки Савченко В.О. прийняв постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України, серії АА00006224 від 10.03.2023, про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132 -1 КУпАП та накладення на неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. Зі змісту оскаржуваної постанови випливає, що старший державний інспектор відділу впровадження автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Укртрансбезпеки Савченко В.О., розглянувши відомості з матеріалів інформаційного файлу, створеного системою за допомогою технічних засобів установив, що 15.02.2023 о 07 год. 54 хв. автоматизованим пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті, який розташований \~М-30, км. 277+450, Хмельницька обл., зафіксовано в автоматичному режимі транспортний засіб \~«VOLVO» FH, державний номерний знак [NUMBER] , який \~допустив рух із перевищенням нормативних параметрів зазначених пункті 22.5 ПДР: \~\~навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 12,838% (1,476 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11,5 тон. Відповідальною особою за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП визначена керівник ТОВ «Академія міжнародних перевезень» Ступаєнко А.І., яка проживає \~за адресою: [ADDRESS] . Указаний адрес посадова особа Укртрансбезпеки установила за даними ЄДРТЗ. Так, за поясненнями представника Укртрансбезпеки, адреса місця проживання керівника/відповідальної особи не міститься в електронній картці транспортного засобу, який належить юридичній особі, оскільки це не передбачено законодавством. За таких обставин, як вона зазначила, \~були використані дані ЄДРТЗ про реєстрацію, 05.07.2018, [PERSON] свого власного транспортного засобу. [PERSON] , [INFO] , знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 14.03.2023, оскаржувана постанова була направлена позивачці рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак, 28.04.2023 повернулася у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою. 24.05.2023 Укртрансбезпека, на адресу Біляївського відділу державної виконавчої служби склала заяву про примусове виконання постанови, в якій покликаючись на вимоги статей 300-2, 308 КУпАП просила стягнути зі [PERSON] 34\~ 000 грн. Дана постанова направлена на адресу виконавчої служби 05.06.2023. 06.06.2023 державний виконавець відкрив виконавче провадження про стягнення зі [PERSON] штрафу в сумі 34\~ 000 грн. Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Тому, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, поза межами доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для її задоволення, з огляду на таке. Відправною точкою для правильного вирішення справи є, на думку колегії суддів, з`ясування обставин, чи правильно суд першої інстанції, під час ухвалення рішення, вирішив питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися позовні вимоги. Так єдиними підставами позову адвоката Кірпельського В. В. було порушення права його довірительки знати про справу про адміністративне правопорушення, захищати свої права, у випадку незгоди з притягненням до адміністративної відповідальності або, у випадку визнання своєї вини у правопорушенні, своєчасно сплатити штраф задля уникнення сплати у подвійному розмірі. Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Як вважає суд апеляційної інстанції, суд першої інстанції не навів мотивованої оцінки аргументам позивача, викладеним в позові щодо відсутності підстав для задоволення позову. Зміст рішення суду першої інстанції свідчить про те, що він розглядав обставини наявності або відсутності в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі передбаченого частиною 2 статті 132 -1 КУпАП та надавав правову оцінку доводам сторін, що викладені у відзиві на позов, де відповідач виклав заперечення проти позову та у відповіді на відзив, де адвокат Кірпельський В.В. виклав свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення. За таких умов, стосовно розв`язання питання чи порушено право позивача завчасно знати про справу про адміністративне правопорушення та не нести надмірний тягар за несвоєчасне виконання постанови про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає таке. Відповідно до частини 1 статті 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб. Частинами 1 та 2 статті 279-5 КУпАП унормовано, що у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені, зокрема, 132- -1\~ цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, \~уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу. За запитом уповноваженої на те посадової особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (у тому числі за умови ідентифікації такої посадової особи за допомогою кваліфікованого електронного підпису), відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних». Вимоги наведених вище норм деталізовані в Інструкції №512. Так, пункт 2 вказаного нормативного акта встановлює, що у разі якщо адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема, частинами другою, третьою статті 132-1 КУпАП, зафіксоване в автоматичному режимі, уповноважені посадові особи встановлюють особу, зазначену у частині першій статті 14-3 КУпАП за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. За запитом уповноваженої посадової особи (за умови ідентифікації такої посадової особи за допомогою кваліфікованого електронного підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України надають відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних». Підпункт 6 пункту 4 Інструкції №512 передбачає, що під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу з використанням системи уповноважена посадова особа з`ясовує наявність та повноту інформації про особу, зазначену у статті 14-3 КУпАП, зафіксованого транспортного засобу. Відповідно до пункту 8 Інструкції №512 постанова, яку винесла уповноважена посадова особа, друкується з використанням засобів системи та протягом трьох робочих днів з дня її винесення передається національному оператору поштового зв`язку для доставлення на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи) рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Постанова та бланк квитанції про сплату адміністративного штрафу, що є невід`ємною частиною цієї постанови, оформлені згідно з додатком 1 до цієї Інструкції, друкуються на паперовому бланку разом із повідомленням про вручення поштового відправлення (рекомендованого листа з постановою) та вкладаються у паперовий конверт. Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її особі, зазначеній у частині першій статті 14-3 КУпАП, або повнолітньому члену сім`ї такої особи. Якщо особа, зазначена у частині першій статті 14-3 КУпАП, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову в її отриманні. У разі невручення постанови адресату за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів або Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, днем отримання адміністративної постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до Державної служби України з безпеки на транспорті. Постанова набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення. Тлумачення наведених норм свідчать про обов`язок Укртрансбезпеки встановити за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб, керівника юридичної особи, яка являється власником транспортного засобу. Як випливає з матеріалів справи, уповноважена особа Укртрансбезпеки правильно встановила особу керівника ТОВ «Академія міжнародних перевезень», це [PERSON] , проте адреса її проживання не встановлена належним чином. Не можна вважати, що станом на 10.03.2023 залишається достовірною інформація про місце реєстрації особи на підставі того, що вона там проживала у липні 2018 року, оскільки, за цією адресою, реєструвала транспортний засіб на своє ім`я. На думку суду апеляційної інстанції, є правильними доводи адвоката Кірпельського В. В. про те, що відсутність актуальних даних про правопорушника чи технічна неможливість отримати актуальні дані за допомогою ЄДРТЗ та ЄДР, не має вправо впливати на права та обов`язки особи, що притягається до адміністративної відповідальності. Є встановленими та не заперечуються сторонами обставини того, що [PERSON] не ухилялася від отримання оскаржуваної постанови, підставами її неотримання була відсутність позивачки \~за адресою: [ADDRESS] , про що, власне і було зазначено у поштовому повідомленні. На переконання суду апеляційної інстанції, уповноважена особа Укртрансбезпеки, отримавши таке повідомлення, повинна була скористатися пунктом 8 Інструкції №512 та направити постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності рекомендованим листом з повідомленням про вручення за її місцем роботи, тобто за місцезнаходженням юридичної особи, який належить транспортний засіб. Водночас, уповноважена особа Укртрансбезпеки, не скористалася такою можливістю, а направила заяву про примусове виконання постанови та стягнення зі [PERSON] штрафу у подвійному розмірі. Стаття 300-2 КУпАП унормовує, що у разі сплати особами, зазначеними у статті 14-3 цього Кодексу, штрафу протягом 10 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті така постанова вважається виконаною. У разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій цієї статті, постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті підлягає примусовому виконанню протягом 30 днів з дня набрання нею законної сили. У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги. Відповідно до статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу. Варто відзначити, що такі дії уповноваженої особи Укртрансбезпеки порушують принцип 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо адміністративних санкцій від 13.02.1991р., що вимагає забезпечення права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, на правовий захист, в тому числі: знати про можливість застосування до неї адміністративної санкції та про факти, в яких вона обвинувачується; мати достатній час для підготовки свого правового захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; мати можливість висловитися перед оголошенням рішення про санкцію. Окремо, слід звернути увагу на прогалину в законодавстві, а саме на те, що переліченим вище законодавством не врегульована ситуація, яким чином уповноважені особи Укртрансбезпеки повинні встановити, за допомогою ЄДРТЗ та ЄДР, адресу місця проживання \~керівника юридичної особи, якщо згадані Реєстри не містять та не повинні містити таку адресу. Наведене дає підстави для висновку, що в такому випадку порушується принцип правової визначеності. Правова визначеність є складовою принципу верховенства права і полягає у передбачуваності законодавчих приписів для того, щоб середньостатистичний громадянин міг чітко орієнтуватися у юридичних наслідках своєї поведінки. Про важливість дотримання державою правової визначеності під час притягнення особи до відповідальності неодноразово наголошував і Конституційний Суд України, і Європейський суд з прав людини. Згідно з уже розробленими теоретичними підходами, зробленими на основі аналізу прецедентної практики Європейського суду з прав людини, \~існують такі критерії мотивованості судового рішення: 1) у рішенні вмотивовано питання факту та права, проте обсяг умотивування може відрізнятися залежно від характеру рішення та обставин справи; 2) у рішенні містяться відповіді на головні аргументи сторін; 3) у рішенні чітко та доступно зазначені доводи і мотиви, на підставі яких обґрунтовано позицію суду, що дає змогу стороні правильно аргументувати апеляційну або касаційну скаргу; 4) рішення є підтвердженням того, що сторони були почуті судом; 5) рішення є результатом неупередженого вивчення судом зауважень, доводів та доказів, що представлені сторонами; 6) у рішенні обґрунтовано дії суду щодо вибору аргументів та прийняття доказів сторін. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21.01.1999), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1\~ статті 6 Європейської конвенції з прав людини\~ і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі. Ураховуючи наведені правові позиції Європейського суду з прав людини та ураховуючи підстави, за якими суд апеляційної інстанції обґрунтував своє рішення, відсутня необхідність надавати відповідь на доводи, викладені в апеляції адвоката Кірпельського В.В. щодо до самої суті адміністративного правопорушення. Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга адвоката Кірпельського В. В. повинна бути задоволена, а рішення суду першої інстанції скасоване, відповідно до статті 317 КАС України, як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, що призвело \~до неправильного вирішення справи. Щодо розподілу судових витрат, слід указати таке. Як свідчать обставини справи, позивачка сплатила судовий збір за подання позову, заяви про його забезпечення та апеляційної скарги на загальну суму 3489,20 грн. Однак, частину судового збору позивачка сплатила надмірно, оскільки за подання позову про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у 2023 році становив 536,80 грн., а за подання апеляційної скарги 805,20 грн. За подання заяви про забезпечення позову судовий збір сплачено правильно в сумі 805,20 грн. Частина 1 статті 139 КАС України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Отже, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень слід стягнути суму судового збору 2147,20 грн. на користь позивачки. Пункт 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Тому, суму 1342 грн. належить повернути позивачці з Державного бюджету України як таку, що внесена в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Результат розгляду: granted