Рішення адміністративного суду від 2022-08-09 00:00:00+03

Історія справи. Фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - Позивачка) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби в м. Києві (далі - Відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив: - визнати протиправними дії щодо винесення та направлення рішення ДПС України від 03.04.2020 № 12127/6/99-00-08-06-01-06 про результати розгляду скарги ФОП [PERSON] у зв`язку із задоволенням в повному обсязі скарги від 24.03.2020 на користь платника податку; - скасувати рішення ДПС України від 03.04.2020 № 12127/6/99-00-08-06-01-06 про результати розгляду скарги ФОП [PERSON] від 02.03.2020; - визнати скасованими повністю з 24.03.2020 вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.02.2020 № Ф-076 та рішення від 17.02.2020 № 0013864203. В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач зазначив, що спірні вимога та рішення були ним оскаржені в адміністративному порядку до Державної податкової служби України, але ДПС України у строк та в порушення Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ не прийняла вмотивоване рішення за результатами розгляду його скарги, а також письмово не повідомила Позивача про продовження строку розгляду скарги, у зв`язку з чим, на переконання Позивача, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків, а податкова вимога та рішення є нечинними й такими, що не створюють будь-яких наслідків у вигляді настання обов`язку сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного податкового органу. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 січня 2022 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено повністю. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані Позивачем податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення від на час вирішення справи є відкликаним та втратили свою юридичну значимість, не порушують його майнові права та інтереси, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні через відсутність порушеного права, яке підлягає судовому захисту. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог повністю. В обґрунтування апеляційної скарги Позивач стверджує, що оскаржувані ним вимога та рішення є протиправними та підлягають скасування в порядку п. 56.9 ст. 56 ПК України. Крім того, Позивач зазначає, що ним було подано заяву про зміну позовних вимог, яку суд ухвалою від 18.01.2022 прийняв до розгляду, але в рішенні зазначив про залишення такої заяви без розгляду через пропуск строку на її подачу, з чим Апелянт не погоджується. З цих та інших підстав Апелянт вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини цієї справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення позову в цілому. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2022 та від 30.05.2022 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду. У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022 витребувано додаткові докази, установлено строк для їх подання до 01.08.2022 та у зв`язку з цим продовжено строк розгляду цієї справи. Станом на 09.08.2022 витребувані докази суду не надані. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав. Обставини справи, установлені судом першої інстанції. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку в ГУ ДПС у м. Києві. Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві на підставі наказу віл 19.12.2019 № 5083 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи - підприємця [PERSON] з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року. За результатами перевірки складено акт від 28.07.2020 № 200/26-15-42-03-30/ [NUMBER] , яким встановлено порушення позивачем абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме не нараховано та не сплачено єдиний внесок за період 2017-2018 роки. На підставі встановлених порушень Відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17 лютого 2020 року № Ф-076 та винесено рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17 лютого 2020 року № 0013864203. Не погоджуючись з вказаними вимогою та рішенням контролюючого органу, Позивач в порядку частини 4 статті 25 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» 02 березня 2020 року оскаржив їх до Державної податкової служби України. Скаргу Позивача отримано Державною податковою службою України 04 березня 2020 року. Державною податковою службою України прийнято рішення від 03 квітня 2020 року № 12127/6199-00-08-06-01-06, яким вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17 лютого 2020 року № Ф-076 та рішення від 17 лютого 2020 року № 0013864203 залишено без змін, а скаргу від 02 березня 2020 року - без задоволення. Зазначене рішення ДПС надіслане на адресу позивача та отримане 17 квітня 2020 року. Позивач, вважаючи протиправними дії ДПС України щодо винесення та направлення рішення від 03.07.2020 № 12127/6199-00-08-06-01-06, а саме рішення ДПС та вищевказану вимогу і рішення ГУ ДПС у м. Києві такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду з цим позовом. Нормативно-правове обґрунтування. Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законами України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV), «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI). Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до пунктів 56.1, 56.2, 56.3 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення. Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення - рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується. Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово або в електронній формі засобами електронного зв`язку (з дотриманням вимог, визначених пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу) повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті. Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків. Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту. Відповідно до частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до податкового органу вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це податкового органу, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до податкового органу вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це податкового органу, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Не підлягають оскарженню зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником. Податковий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 20 календарних днів з дня отримання скарги на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Керівник (його заступник або уповноважена особа) податкового органу може прийняти рішення про подовження строку розгляду скарги платника єдиного внеску понад встановлений строк, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника єдиного внеску до закінчення 20-денного строку. Якщо вмотивоване рішення за скаргою платнику єдиного внеску не надсилається протягом 20-денного строку або протягом строку, подовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) податкового органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску з дня, наступного за останнім днем закінчення строків. Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. У разі якщо згоди з податковим органом не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного податкового органу або оскаржити вимогу до податкового органу вищого рівня чи в судовому порядку. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі. Висновки суду апеляційної інстанції. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що законодавством регламентовано право платника податків на адміністративне досудове оскарження рішень контролюючого органу та вимоги про сплату недоїмки. Разом з тим, зазначеному праву платника кореспондує обов`язок контролюючих органів розглянути відповідну скаргу з дотриманням законодавчо визначеної процедури та прийняти відповідне рішення у строки, передбачені законодавцем. Наслідком недотримання відповідної процедури є автоматичне задоволення вимог скаржника. Перевіряючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на те, що скарга на прийняту ГУ ДПС у м Києві вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.02.2020 № Ф-076 та на рішення від 17.02.2020 № 0013864203 була подана Позивачем до органу вищого рівня - ДПС України 02.03.2020 і отримана вказаним органом 03.03.2020. Тобто, останнім днем розгляду вказаної скаргу, згідно зі ст. 56 ПК України та 25 Закону № 2464-VI, було 23.03.2020. Втім, у вказані строки така скарга розглянута не була, рішення за результатами розгляду скарги було прийнято ДПС України лише 03.04.2020, тобто зі спливом 20-ти днів. Доказів щодо продовження строку її розгляду Відповідачем не було надано ані під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження. З огляду на це, відповідно до вищенаведених законодавчих приписів скарга Позивача вважається задоволеною з 24.03.2020, а оскаржувані ним вимога та рішення - скасованими. При цьому, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що за вказаних обставин права Позивача не порушені, оскільки, з огляду на вищенаведені обставини, оскаржувана ним вимога та рішення не відкликані податковим органом та є чинними і підлягають виконанню. Тому, судова колегія вважає, що позовні вимоги в цій справі в частині щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.02.2020 № Ф-076 та рішення від 17.02.2020 № 0013864203 підлягають задоволенню. Інші позовні вимоги, заявлені Позивачем при зміні позовних вимог /т.1 а.с.69-70/ стосуються оскарження дій та рішення ДПС України, яка не є відповідачем в цій справі, оскільки позов подано виключно до ГУ ДПС у м. Києві і другий співвідповідач в суді першої інстанції до участі в цій справі не залучався. Водночас, відповідно до частин третьої, сьомої статті 48 КАС України суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. Отже, КАС України виключає можливість залучення співвідповідача у справі на стадії апеляційного провадження. Тож, позовні вимоги, заявлені Позивачем до ДПС України, яка не є Відповідачем в цій справі, не підлягають судовому розгляду на стадії апеляційного провадження. Крім того, аналізуючи всі доводи Апелянта та перевіряючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів відзначає, що під час судового розгляду цієї справи в суді першої інстанції Позивач своєчасно (01.06.2020), з дотриманням вимог ст. 47 КАС України, подав заяву про зміну позовних вимог і згідно з ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.01.2021 така заява була прийнята судом до розгляду із зазначенням, що вона подана в строки, визначені КАС України /т.1 а.с.90/. Втім, при винесенні судового рішення, яке є предметом даного апеляційного перегляду, суд першої інстанції розглянув позов без урахування заяви Позивача про зміну позовних вимог та зазначив, що така заява залишена без розгляду за відсутності у справі відповідної ухвали. Отже, судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, неповно встановлено обставини цієї справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому. Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права. Таким чином, апеляційна скарга фізичної особи-підприємця [PERSON] підлягає задоволенню частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 січня 2022 року - скасуванню, позов - задоволенню частково. Розподіл судових витрат. З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Результат розгляду: partial