Рішення адміністративного суду від 2022-09-28 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд: - визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в перерахунку пенсії згідно заяви від 28.06.2021 протиправною; - скасувати рішення №204850008740 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 30.06.2021 про відмову в зарахуванні Довідок № С-86 від 25.05.2021 та № С-133 від 22.06.2021, які видані ТОВ «Архіваріус»; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] , з урахуванням сум заробітної плати згідно довідок № С-86 від 25.05.2021 та № С-133 від 22.06.2021, які видані ТОВ «Архіваріус» з 02.06.2021. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач, [INFO] , досяг пенсійного віку (60 років) та 30.05.2021 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 28.06.2021 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Харківській обл. із заявою про перерахунок пенсії №608 та надав необхідні довідки за період заробітної плати до 01.07.2000. 11.07.2021 засобами поштового зв`язку позивач отримав лист від ГУ ПФУ в Харківської обл., яким відповідач надав копію Рішення №204850008740 про відмову в перерахунку пенсії від 30.06.2021 від ГУ ПФУ в м. Києві в зв`язку з ненаданням копій первинних документів. З зазначеними діями відповідача позивач не погоджується, вважає їх незаконними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 у задоволенні позовних вимог [PERSON] ( [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ 42098368) про визнання протиправною відмови, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено. Позивач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що він має право на перерахунок пенсії на підставі довідок № С-86 від 25.05.2021 та № С-133 від 22.06.2021, які видані ТОВ «Архіваріус», та вказує, що в свою чергу, відповідачі, у випадку наявності у них сумнівів мають право провести відповідну перевірку правдивості відомостей вказаних ТОВ «Архіваріус» у виданих ним довідках № С-86 від 25.05.2021 та № С-133 від 22.06.2021. Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не погодилося з доводами апеляційної скарги та подало відзив на апеляційну скаргу, обґрунтований правомірністю його дій. Також Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало відзив на апеляційну скаргу, в якому посилалося на те, що не вбачає підстав для врахування архівних довідок, оскільки вони не є первинними документами, а також вказало, що не проведення ним перевірки достовірності архівних довідок є достатньою підставою для їх неврахування. Крім того, посилалося на позиції викладені у постанові Верховного Суду України від 17.03.2015 у справі № 21-11а15, у постанові Верховного Суду України від 20.03.2018 по справі №527/1655/17, постанові Верховного суду від 12.06 2019 по справі №752/21038/16-а. Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги. На підставі положень ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційну скаргу належить частково задовольнити з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, [PERSON] , [INFO] , досяг пенсійного віку (60 років) та 30.05.2021 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Як вбачається з записів трудової книжки серія [NUMBER] , а саме записи 8-23, позивач працював з 04.01.1983 (нак. 82 від 26.01.1983) по 31.08.2002 (нак. 125/к від 31.08.2002) в ВАТ «Харківська овочева фабрика». 28.06.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (відділ перерахунків №2 (Основ`янський)) із заявою, поданою через WEB-портал електронних послуг, від 28.06.2021 №608 щодо перерахунку пенсії з урахуванням періоду заробітної плати до 01.07.2000 відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надав архівні довідки про заробітну плату від 22.06.2021 №С-133 та від 25.05.2021 №С-86, видані ТОВ «Архіваріус», про розмір заробітної плати за період з січня 1993 по грудень 2000 включно, в якій зазначено, що зазначені довідки видані на підставі: фонд №234, опись 1-л/с, справи №№649 л.192; 697 л.5.59,121,178,240,295 та інші. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 30.06.2021 О/р№204850008740 позивачеві відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку з ненаданням копій первинних документів. З наявних матеріалів справи вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області листом №2000-0204-8/86623 від 02.07.2021 повідомило позивача про прийняте рішення та надіслало його копію. Не погодившись із вказаним рішенням про відмову у перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду із цим позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для перерахунку пенсії позивача, оскільки ним не було надано оригіналів або сканованих копій оригіналів документів. Відмовляючи у задоволенні позову в частині відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в перерахунку пенсії суд першої інстанції виходив з того, що останній не вчиняв жодних дій щодо позивача, оскільки спірне рішення ухвалювалося за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві. Колегія суддів, частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. Аналіз вказаної норми свідчить про наявність у особи права на обрахунок розміру його пенсії на підставі довідки про розмір його заробітної плати, яку така особа отримувала до 30 червня 2000 року, за умови підтвердження таких показників заробітної плати. Також, постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(надалі - Порядок № 22-1). Згідно з абз. 2 п.п. 3 п. 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам. Пунктом 2.10 Порядку 22-1 передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми. Аналіз вказаних приписів свідчить, що позивач має право подати відповідні довідки, зхокрема архівні, в яких зазначається розмір його заробітної плати, проте відсутні приписи щодо обов`язку пенсіонера одночасно подавати оригінали документів, які підтверджують нарахування заробітної плати у таких розмірах. Так, колегія суддів зазначає, що зі спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 30.06.2021 О/р№204850008740 вбачається, що позивач надав архівні довідки про заробітну плату від 22.06.2021 № С-133 та від 25.05.2021 № С-86 видані ТОВ «Архіваріус». Проведений обрахунок можливого розміру пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи з 01.05.1994 по 30.04.1999 показав доцільність такого перерахунку. Підставою для відмови у перерахунку пенсії позивача Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у рішенні від 30.06.2021 О/р№204850008740 визначило як ненадання копій документів, причому не вказавши відсутність яких конкретно документів зумовило ухвалення такого рішення. Колегією суддів проаналізовано зміст архівних довідок від 22.06.2021 № С-133 та від 25.05.2021 № С-86 та встановлено, що вони складені Товариством з обмеженою відповідальністю «Архіваріус» (розташованим за адресою: 61174, м. Харків, пр. Л. Свободи, 60, кв. 120) на підставі карток особових рахунків та відомостей про нарахування заробітної плати працівників ВАТ «Харківська овочева фабрика» за 1995-2000 та 1993-1995 роки відповідно, в яких значиться [PERSON] . Підставою для видачі вказаних довідок слугували картки особових рахунків та відомості про нарахування заробітної плати працівників ВАТ «Харківська овочева фабрика», які зберігаються у ТОВ «Архіваріус» у: Фонд №234, опис 1-Л/С, справа №№ 649 л. 192; 697 л.5,59,121,178,240,295; 697а л.6,66,129,200,259,320; 727 л. 5,64,124,177,276; 728 л. 5,52,99,144; 726 л. 283,311; 763 л.8; 765 л.129,72,4; 766 л.185,121,59,4; 767 л.197,128,62,4; 802 л.4,57,112,154,203,257; 803 л.4,67,121,183,243,300; 837 л.4,21,51,58,77,95,116; 857 л.49,97,127,148,167 (архівна довідка від 25.05.2021 № С-86) та Фонд №234, опис 1-Л/С, справа №№ 603 л. л.4,14,23,32,44,74,109,137,177,197,213,229; 640 л.3,16,24,33,51,123,132; 641 л.42,75,94,132,143; 689 л.17.23; 690 л.2,14,39,104,166; 691 л.2,60,105,134,159; 649 л.192 (архівна довідка від 22.06.2021 № С-133). Отже, колегія суддів вважає їх цілком прийнятними, оскільки вони містять усі необхідні відомості, визначені пунктом 2.10 Порядку 22-1. Відповідно до розділів ІІІ, ІV Порядку № 22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення. Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення, перерахунок та виплату пенсії згідно зі статтею 40 Закону № 1058 має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала або відповідною архівною установою. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію, установу) та пенсіонера. Таким чином, колегія суддів зазначає, що витребування та перевірка будь-яких документів і довідок є не тільки правом пенсійного органу, а у випадку наявності у нього сумнівів - обов`язком. Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Небажання пенсійного органу скористатися правом на перевірку відповідності дійсних даних щодо позивача не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання перерахунку належного розміру пенсії. З огляду на вказане, твердження Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про те, що пенсіонер зобов`язаний підтвердити нарахування заробітної плати суперечать наведеним приписам пенсійного законодавства, як і безпідставне не проведення перевірки Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві підтвердження довідки про заробітну плату первинним документам. При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач разом із довідками про заробітну плату подавав довідку(а.с. 13), в якій вказано, що у зв`язку з банкрутством працедавця позивача - ВАТ «Харківська овочева фабрика», останнім були передані документи по особовому складу на зберігання до ТОВ «Архіваріус» відповідно до акту прийому передачі № 234 від 25.02.2005. Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, з метою перевірки наданих позивачем архівних довідок від 22.06.2021 № С-133 та від 25.05.2021 № С-86, було зобов`язано звернутися до ТОВ «Архіваріус» за адресою: 61174, м. Харків, пр. Л. Свободи, 60, кв. 120 або за допомогою засобів електронниої пошти, або за номерами телефонів останнього та вчинити активні дії щодо перевірки у нього документів по особовому складу ВАТ «Харківська овочева фабрика» у: Фонд №234, опис 1-Л/С, справа №№ 603 л.4,14,23,32,44,74,109,137,177,197,213,229; 640 л.3,16,24,33,51,123,132; 641 л.42,75,94,132,143; 689 л.17.23; 690 л.2,14,39,104,166; 691 л.2,60,105,134,159; 649 л.192; 697 л.5,59,121,178,240,295; 697а л.6,66,129,200,259,320; 727 л. 5,64,124,177,276; 728 л. 5,52,99,144; 726 л. 283,311; 763 л.8; 765 л.129,72,4; 766 л.185,121,59,4; 767 л.197,128,62,4; 802 л.4,57,112,154,203,257; 803 л.4,67,121,183,243,300; 837 л.4,21,51,58,77,95,116; 857 л.49,97,127,148,167. Проте, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві самоусунулося від виконання свого обов`язку у проведенні відповідної перевірки, передбаченої розділами ІІІ, ІV Порядку № 22-1 з надуманої та не передбаченої законом підстави - «узгодження дати проведення перевірки документів наданих для перерахунку пенсії щодо відповідності первинним документам з суб`єктом господарювання Законом не передбачено». При цьому, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не наводить жодних обґрунтованих підстав неможливості звернутися до ТОВ «Архіваріус» для узгодження дати проведення перевірки документів наданих для перерахунку пенсії як шляхом виходу за адресою: 61174, м. Харків, пр. Л. Свободи, 60, кв. 120, чи надіслання відповідної пропозиції поштою на вказану адресу, або на електронну адресу - arhivarius.kh@ukr.net, або за телефонами: [NUMBER] , [NUMBER] , які вказані у шапці наданих позивачем архівних довідок, виданих ТОВ «Архіваріус». З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 30.06.2021 О/р№204850008740 є таким, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України як таке, що ухвалено без використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), упереджено, недобросовісно, нерозсудливо та непропорційно, через що підлягає безумовному скасуванню. Разом з цим, колегія суддів зазначає таке. Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до пунктів 7-9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача. За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Також, постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, в редакції Постанови Пенсійного фонду № 25-1 від 16.12.2020, визначено що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (абз. 13 п. 4.2). Тобто, Пенсійним фондом України, територіальними відділеннями якого є відповідачі у цій справі, визначено екстериторіальний принцип розгляду питання про призначення пенсій. Також п 4.10 постанови правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, в редакції Постанови Пенсійного фонду № 25-1 від 16.12.2020, визначено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Системний аналіз вказаних норм свідчить, що за загальним правилом відповідачем у справі має бути саме той суб`єкт владних повноважень, який прийняв рішення, вчинив дії чи допустив бездіяльність, які є предметом судової перевірки. Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. При цьому, суд застосовує принцип «належного урядування» який висвітлений у тому числі в пунктах 70, 71 рішення у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04), відповідно до яких, зазначений принцип зокрема передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). Отже, держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу. Прогалини в діючому законодавстві щодо визначення належного відповідача як «органа, який призначає пенсію» не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян - на перерахунок пенсії позивача. Оскільки саме держава (в особі правління ПФ України) не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру перегляду власного незаконного та протиправного рішення, скасованого в судовому порядку, що сприяло б юридичній визначеності у спірних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу. Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що належним відповідачем у цій справі є лише Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, отже позовні вимоги звернуті до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області не підлягають задоволенню. Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача на належний розгляд його заяви про перерахунок пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, колегія суддів зазначає про таке. Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень. При цьому, колегія суддів враховує, що виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. За таких обставин, враховуючи, що колегія суддів не має права на самостійне вчинення дій, які безпідставно не вчинило Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, щодо перевірки та надання оцінки відповідності відомостей наведених у архівних довідках від 22.06.2021 № С-133 та від 25.05.2021 № С-86 відомостям, які перебувають у ТОВ «Архіваріус» за адресою: 61174, м. Харків, пр. Л. Свободи, 60, кв. 120 та містяться в документах по особовому складу ВАТ «Харківська овочева фабрика» у: Фонд №234, опис 1-Л/С, справа №№ 603 л.4,14,23,32,44,74,109,137,177,197,213,229; 640 л.3,16,24,33,51,123,132; 641 л.42,75,94,132,143; 689 л.17.23; 690 л.2,14,39,104,166; 691 л.2,60,105,134,159; 649 л.192; 697 л.5,59,121,178,240,295; 697а л.6,66,129,200,259,320; 727 л. 5,64,124,177,276; 728 л. 5,52,99,144; 726 л. 283,311; 763 л.8; 765 л.129,72,4; 766 л.185,121,59,4; 767 л.197,128,62,4; 802 л.4,57,112,154,203,257; 803 л.4,67,121,183,243,300; 837 л.4,21,51,58,77,95,116; 857 л.49,97,127,148,167, колегія суддів дійшла висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та часткового задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву [PERSON] про перерахунок пенсії, з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові. Посилання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на практику Верховного Суду України та Верховного суду, колегія суддів вважає не релевантною з огляду на таке. З постанови Верховного Суду України від 17.03.2015 у справі № 21-11а15 вбачається, що підставою для відмови у врахуванні довідки позивача була відсутність підтверджуючих первинних документів як у Товариства, яке видало довідку, так і в архівній установі, проте, у цій справі достаменно відомо, що первинні документи про нарахуванням заробітної плати позивача перебувають на зберіганні в архівній установі - ТОВ «Архіваріус» за адресою: 61174, м. Харків, пр. Л. Свободи, 60, кв. 120 та зберігаються у: Фонд №234, опис 1-Л/С, справа №№ 603 л.4,14,23,32,44,74,109,137,177,197,213,229; 640 л.3,16,24,33,51,123,132; 641 л.42,75,94,132,143; 689 л.17.23; 690 л.2,14,39,104,166; 691 л.2,60,105,134,159; 649 л.192; 697 л.5,59,121,178,240,295; 697а л.6,66,129,200,259,320; 727 л. 5,64,124,177,276; 728 л. 5,52,99,144; 726 л. 283,311; 763 л.8; 765 л.129,72,4; 766 л.185,121,59,4; 767 л.197,128,62,4; 802 л.4,57,112,154,203,257; 803 л.4,67,121,183,243,300; 837 л.4,21,51,58,77,95,116; 857 л.49,97,127,148,167. Крім того, органами ПФ України, за змістом постанови Верховного Суду України від 17.03.2015 у справі № 21-11а15, вчинялися активні дії щодо перевірки Донецької міської ради профспілки працівників кооперації та інших форм вільного підприємництва, на відміну від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у цій справі. Також судом було враховано, що у поданій позивачем, по справі № 21-11а15, довідці про заробітну плату від 4 січня 1998 року №4, виданій Донецькою міською радою профспілки працівників кооперації і інших форм вільного підприємництва, суми заробітної плати в окремих місяцях перевищують середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях національної економіки в 25-30 раз, подібних обставин у цій справі колегією суддів таож не встановлено. Підставою для відмови у врахуванні довідки про заробітну плату у постанові Верховного Суду України від 20.03.2018 по справі №527/1655/17 визначено як неможливість проведення перевірки у зв`язку з тим, що на теперішній час інформація про місцезнаходження первинних документів ліквідованого страхувальника невідома, в той час як у цій справі достеменно відомо, що первинні документи перебувають на зберіганні в архівній установі - ТОВ «Архіваріус» за адресою: 61174, м. Харків, пр. Л. Свободи, 60, кв. 120 та зберігаються у: Фонд №234, опис 1-Л/С. У справі №527/1655/17 відповідач також вчиняв активні дії з метою проведення перевірки страхувальника. Також у постанові Верховного Суду від 12.06 2019 по справі №752/21038/16-а підставою для відмови у врахуванні довідки про заробітну плату була неможливість проведення перевірки достовірності викладеної в довідці інформації на підставі первинних документів, оскільки дана організація не знаходиться за юридичною адресою, що встановлено орагном ПФ України шляхом його виходу за юридичною адресою колишнього працедавця позивача. Отже, у наведених постановах суду касаційної інстанції було встановлено, що органи пенсійного фонду України вчиняли активні дії з метою проведення перевірок відповідності довідок про нарахування заробітної плати первинним документам. В межах цієї справи Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не вчиняло жодних дій з метою перевірки достовірності даних архівних довідок позивача первинним документам, що зберігаються в архівній установі, безпідставно переклавши обов`язок доказування на позивача. При цьому, колегія суддів звертає увагу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2020 року по справі №654/1290/17. Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Результат розгляду: partial