Рішення адміністративного суду від 2022-03-17 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернувся з позовом до ГУНП в Миколаївській області, третя особа: інспектор СРПП відділення поліції №2 Баштанського районного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області Савсюк А.І. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії БАБ №085841від 31 жовтня 2021 року про притягнення позивача до відповідальності за ч.4ст.126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн., за керування транспортним засобом ВАЗ 2101 н/з [NUMBER] без права керування транспортним засобом, а саме: позбавлення позивача права керування за рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 квітня 2021 року, чим останній порушив п.п.2.1 «а» ПДР України. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення та наголошував на відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів правомірності прийняття оскаржуваної постанови. Крім того, позивач стверджував про порушення відповідачем порядку притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченого чинним законодавством. Так, позивач вказував, що 31 жовтня 2021 року о 18:37 год. в м. Снігурівка по вул.Центральна він не керував транспортним засобом ВАЗ 2101 н/з [NUMBER] , а знаходився в ньому в якості пасажиру, оскільки попросив знайомого [PERSON] підвезти його додому. Коли [PERSON] зупинили працівники поліції останній згадав, що залишив документи вдома і тому щоб на нього не склали постанову пішов за документами, а позивач залишився в автомобілі. Інспектори Баштанського РВП не одразу підійшли до автомобіля, тому він вирішив підійти до них та пояснити ситуацію. Однак інспектори почали звинувачувати його в скоєнні ним адміністративного правопорушення та його пояснення не брали до уваги. Не маючи жодних доказів та не бажаючи самостійно виносити незаконну постанову про адміністративне правопорушення, викликали наряд ВП №2 Баштанського РВП та наказали сержанту поліції [PERSON] без розгляду справи, будь-яких доказів та ознайомлення його з правами, прийняти постанову. Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 09 грудня 2021 року в задоволенні позову [PERSON] - відмовлено. Справу розглянуто за правилами ст.286 КАС України. В апеляційній скарзі [PERSON] посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначав, що у справі про адміністративне правопорушення відсутні будь-які докази вини [PERSON] у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП. Так, на відеозаписах, які містяться в матеріалах справи, відсутній факт керування позивачем будь-яким транспортним засобом та зупинка його посадовими особами ГУНП в Миколаївській області. Разом з тим, апелянт наголошував на тому, що оскаржувана постанова серії БАБ №085841 від 31 жовтня 2021 року не містить відомостей про жоден технічний засіб, яким було здійснено відеозаписи, а тому долучені відповідачем відеозаписи на компактному диску не є належним доказом. Відповідне положення збігається з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17. Апелянт також зауважував, що в супереч вимогам ч.2 ст.79 КАС України, відеозаписи надані на компактному диску не засвідчені електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» від 22 травня 2003 року 852-IV та Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року№851-IV. Отже, враховуючи викладене, скаржник впевнений в незаконності оскаржуваної постанови серії БАБ №085841 від 31 жовтня 2021 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП. Відповідач, ГУНП в Миколаївській області у відзиві на апеляційну скаргу зазначав про безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим в задоволенні скарги просив відмовити, а рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 09 грудня 2021 року- залишити без змін. Відповідач, інспектор СРПП відділення поліції №2 Баштанського районного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області Савсюк А.І. не скористалася процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, та з урахуванням заяв учасників судового процесу про розгляд справи без участі, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що постановою інспектора СРПП ВП № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області сержанта поліції Савсюк А.І. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №085841 від 31 жовтня 2021 року, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20400,00 грн. (а.с.7). Дана постанова вмотивована тим, що [PERSON] 31 жовтня 2021 року о 18:37 год. в м. Снігурівка по вул. Центральна, керував транспортним засобом ВАЗ 2101 н/з [NUMBER] без права керування транспортним засобом, а саме: позбавлення права керування за рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 квітня 2021 року, чим порушив п.п.2.1 «а» ПДР України. Вирішуючи справу суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем надано достатньо доказів, які вказують на наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, а тому в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Крім того, суд визнав, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підстави для її скасування відсутні. Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Правилам дорожнього руху України (далі - ПДР України), з таких підстав. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до п.п.2.1 «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Так, відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП України про адміністративне правопорушення, настає в разі керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами та тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Частиною 2 статтею 317-1 КУпАП визначено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Отже, приписами ч.2 статті 317-1 КУпАП чітко встановлено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом на певний строк після набрання законної сили відповідного рішення суду про позбавлення цього права. Колегією суддів встановлено, що постановою Ленінського районного суду м.Миколаєва у справі №489/250/21 від 08 квітня 2021 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124, ст.122-4 КУпАП та накладено остаточне стягнення на підставі ч.2 ст.36 КУпАП, шляхом поглинення менш суворого стягнення більш суворим стягненням, у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Постанова суду набрала законної сили 06 травня 2021 року. Оскаржувана постанова серії БАБ №085841, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, була складена відповідачем 31 жовтня 2021 року, тобто в межах річного терміну позбавлення його права керування транспортними засобами. Згідно з ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності,

Результат розгляду: denied