Рішення адміністративного суду від 2022-06-21 00:00:00+03

10 грудня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив скасувати постанову Чортківського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного МУ МЮ (м. Івано-Франківськ) (далі ВДВС) про відкриття виконавчого провадження № 67700497 від 29 листопада 2021 року. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року у справі № 500/9414/21 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що державним виконавцем правомірно відкрито виконавче провадження на підставі постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване у автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України від 18 жовтня 2021 року ВМ №00000156 у встановленому законом порядку та строки. У апеляційному порядку рішення оскаржено позивачем, який просить вказане судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що постанова про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності оскаржена в судовому порядку, а тому у відповідача не було підстав відкривати виконавче провадження, оскільки спірна постанова не має статусу чинного виконавчого документу та не могла бути направлена на примусове виконання. Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи. Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого. Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 18 жовтня 2021 року уповноваженою особою Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії ВМ № 00000156. 25 жовтня 2021 року позивачу стало відомо про вказану постанову та листом повідомлено Державну службу України з безпеки на транспорті про її оскарження. 03 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ВМ № 00000156 від 18 жовтня 2021 року та 29 листопада 2021 року ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області відкрито провадження у цій справі (справа № 608/2480/21). Також 29 листопада 2021 року Державною службою України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) подано письмову заяву про прийняття до виконання постанови серії ВМ №00000156 від 18 жовтня 2021 року про стягнення з [PERSON] штрафу в розмірі 17000 грн. Тоді ж, 29 листопада 2021 року старшим державним виконавцем ВДВС Письменною О.Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67700497 про стягнення з позивача штрафу в розмірі 17000,00 грн. Окрім того, 29 листопада 2021 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню, у сумі 1700,00 грн та постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника [PERSON] , про що внесено відомості у Державні реєстри обтяжень. Також судом першої інстанції встановлено, що 09 грудня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження № 67700497 \~відповідно до ухвали Чортківського районного суду Тернопільської області від 07 грудня 2021 року у справі № 608/2480/21. 05 січня 2022 року ВДВС отримано повідомлення № б/н видане Державною службою України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) щодо призупинення виконавчого провадження. Не погодившись із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження № 67700497 від 29 листопада 2021 року, [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх прав із адміністративним позовом, що розглядається. Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого. При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого. Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Предметом розгляду даної справи є правомірність винесення постанови про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Вказаним Законом визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3). Вимоги до виконавчого документа визначені статтею 4 Закону №1404-VIII, за приписами пунктів 6, 7 частини першої якої у виконавчому документі зазначаються дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню) та строк пред`явлення рішення до виконання. Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання). Як передбачено статтею 11 Закону №1404-VIII, строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Крім того, за приписами статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки. Законами України може бути встановлено й інші, більш тривалі строки для виконання постанов по справах про окремі види адміністративних правопорушень. За приписами частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Аналіз установлених у цій справі фактичних обставин дає підстави для висновку про те, що станом на 29 листопада 2021 року постанова серії ВМ №00000156 від 18 жовтня 2021 року про стягнення з [PERSON] штрафу в розмірі 17 000 грн була предметом оскарження, а отже законної сили не набрала. Відтак, підстави для примусового виконання Постанови серії ВМ №00000156 від 18 жовтня 2021 року станом на 29 листопада 2021 року були відсутні. Водночас суд апеляційної інстанції зауважує таке. У цій справі на час звернення Державною службою України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) із заявою про примусове виконання постанови серії ВМ №00000156 від 18 жовтня 2021 року інформації про її оскарження в судовому порядку (ухвала суду про відкриття провадження в адміністративній справі від 29 листопада 2021 року) державному виконавцю не надано. У свою чергу органи ДВС і приватні виконавці в силу Закону №1404-VIII не наділені повноваженнями по перевірці факту оскарження відповідної постанови (виконавчого документу) у судовому порядку. Відтак, станом на 29 листопада 2021 року, констатувавши відповідність виконавчого документа вимогам статті 4 Закону №1404-VIII, у тому числі у частині настання строку набрання ним законної сили, у державного виконавця не було правових підстав для повернення постанови серії ВМ №00000156 від 18 жовтня 2021 року без прийняття до виконання та в силу вимог закону був зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження. При цьому повідомлення про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до органу (посадової особи), що її виніс, жодним чином не впливає на стан виконавчого провадження та права і обов`язки виконавця. За таких обставин, на переконання апеляційного суду, правові підстави для висновку про протиправність постанови ВДВС від 29 листопада 2021 року № 67700497 про відкриття виконавчого провадження відсутні. Окрім того, як слідує з матеріалів справи, 09 грудня 2021 року, отримавши повідомлення про оскарження постанови серії ВМ №00000156 від 18 жовтня 2021 року, державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження № 67700497. Таким чином, підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції. Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було. З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Результат розгляду: denied