Рішення адміністративного суду від 2022-11-14 00:00:00+02

в лютому 2022 року позивач, [PERSON] , звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив: - визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову позивачу у врахуванні до трудового стажу періоду роботи в Старосинявському районному виробничому об`єднанні по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства "Сільгоспхімія" з 21.07.1982 по 23.06.1986 роки; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати [PERSON] періоди роботи з 21.07.1982р. по 23.06.1986р. в Старосинявському районному виробничому об`єднанні по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства "Сільгоспхімія" Хмельницької області; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити [PERSON] пенсію за віком на підставі ст. 26 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 02.01.2022 року, з часу набуття права на пенсію; - допустити негайне виконання постанови суду. Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 15.06.2022 позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.01.2022 №221450001172 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 26.01.2022 №221450001172, якими [PERSON] відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу [PERSON] період з 28 вересня 1983 року по 23 червня 1986 року. Також зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату [PERSON] пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 02 січня 2022 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовив. Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити. Аргументами на підтвердження вимог скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області \~зазначає, що страховий стаж позивача є недостатнім для призначення пенсії за віком згідно з статтею 26 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вважає, \~не зараховано період роботи відображений в трудовій книжці [NUMBER] , оскільки \~наявні сумніви в частині сприйняття змісту відтиску печатки в записі про звільнення позивача. Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України. Згідно з положеннями ч. 3\~ ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства\~ України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження. Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з відомостями трудової книжки [NUMBER] позивач в період з 21.07.1982 по 28.09.1983 працював водієм автомашини в Старосинявському районному виробничому об`єднані по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства, а в період з 28.09.1983 по 23.06.1986 працював на посаді водія 3 класу в Старосинявському районному виробничому об`єднані по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства "Сільгоспхімія". [PERSON] , [INFO] , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою від 05.01.2022 про призначення пенсії за віком згідно з Законом України №1058-IV від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.01.2022 №221450001172 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (29 років). Страховий стаж позивача складає 27 років 10 місяців 28 днів. До загального страхового стажу не зараховано період роботи відображений в трудовій книжці [NUMBER] , оскільки запис внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), а саме 28.09.1983-23.06.1986 - слабкий відбиток печатки, що засвідчує запис про звільнення, через що його неможливо ідентифікувати. Про зазначене рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 14.01.2022 №2200-0212-8/4935. Позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою від 19.01.2022 про призначення пенсії за віком згідно з Законом №1058-IV. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 26.01.2022 №221450001172 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (29 років). Страховий стаж позивача складає 27 років 10 місяців 28 днів. До страхового стажу не зараховано період з 28.09.1983 по 23.06.1986, оскільки печатка на звільненні не придатна для сприйняття змісту. Зазначено, що архівні довідки за період роботи з 28.09.1983 по 23.06.1986 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки: у довідці від 14.01.2022 №08 відсутня інформація про прийняття на роботу; у довідці від 14.01.2022 №9 наказ на звільнення (від 23.06.1986) не відповідає підставі видачі довідки (накази за 1985 рік); у довідці про заробітну плату від 14.01.2022 №11 скорочено по батькові заявника. Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2\~ст. 2 КАС України. Згідно частин першої, другої та третьої\~статті 242 КАС України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Крім того, ст.\~ 2\~ та ч. 4 ст.\~ 242 КАС України\~встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Частиною другою\~статті 19 Конституції України\~передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Так, питання, що пов`язані з пенсійним забезпеченням врегульовані Законом України №1058-IV від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV). За змістом статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком у період з 01.01.2022 по 31.12.2022 після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу 29 років. Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637). Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Зазначеним також заперечуються твердження відповідачів про окремі недоліки заповнення архівних довідок, як підставу для не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 28.09.1983 по 23.06.1986. Слід також зазначити, що Постановою Держкомтруда СРСР 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція №162), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції №58. Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Отже, всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб., Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина. Наведене також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17. Як встановлено судом першої інстанції, спірним є наявність в позивача 29 років страхового стажу. Водночас, \~доводи відповідачів зводяться до того, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду з 28.09.1983 по 23.06.1986 у зв`язку з слабким відбитком печатки, що засвідчує запис про звільнення, через що його неможливо ідентифікувати. При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Натомість, відповідачі не врахували, що не усі недоліки записів (заповнення) у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Тобто, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачі протиправно зазначили в рішеннях від 11.01.2022 №221450001172 та від 26.01.2022 №221450001172 про не зарахування до страхового стажу позивача періоду з 28.09.1983 по 23.06.1986, що є підставою для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області \~зарахувати до страхового стажу позивача період з 28.09.1983 по 23.06.1986. При цьому встановлено, що позивач відповідав вимогам законодавства, дотримання яких надає йому право на призначення пенсії за віком згідно з Законом №1058-ІV, станом на час первинного звернення до пенсійного органу (05.01.2022). Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправними та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.01.2022 №221450001172 та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 26.01.2022 №221450001172, якими оформлені протиправні відмови відповідачів, та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату позивачу пенсії за віком згідно з Законом №1058-ІV з 02.01.2022. Доводи апеляційної скарги щодо сумнівів в частині сприйняття змісту відтиску печатки в записі про звільнення спростовується архівними відомостями про зарплату за цей період. У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~315,\~316 КАС України\~суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied