Рішення адміністративного суду від 2022-02-03 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просила: - \~розірвати Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського складу від 23.12.2019, укладений між [PERSON] та Міністерством оборони України в особі командира військової частини [NUMBER] майора [PERSON] ; - зобов`язати Міністерство оборони України вчинити відповідні дії, щодо розірвання Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського складу від 23.12.2019, укладеного між [PERSON] та Міністерством оборони України в особі командира Військової частини [NUMBER] майора [PERSON] , в зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту командуванням, та виконати відповідний остаточний розрахунок і виплату коштів по причині його розірвання. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02.08.2021 року адміністративницй позов [PERSON] було задоволено частково. Зобов`язано Міністерство оборони України припинити (розірвати) Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського складу від 23.12.2019, укладеного з [PERSON] . \~ В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що під час дії особливого періоду не передбачено звільнення з військової служби військовослужбовців за контрактом у зв`язку з невиконанням його умов. [PERSON] було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга \~підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на військовій службі у складі Військової частини [NUMBER] , відповідно до контракту від 23.12.2019 року. У Витязі з Наказу командира ВЧ [NUMBER] від 23.12.2019 за №293 (по стройовій частині) зазначено: «… 1.Вважати такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків у військову частину [NUMBER] з 23 грудня 2019 року. Зарахувати на всі види забезпечення з 23 грудня 2019 року, на продовольче забезпечення з 24 грудня 2019 року. 1.1.Солдата [PERSON] , яка прибула з Заводського районного військового комісаріату Запорізької області, призначеної наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 23 грудня 2019 року №157-РС на посаду номера обслуги 2 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини [NUMBER] , ВОС-102533А, з 23 грудня 2019 року зарахувати до списків особового складу. Вважати такою, що з 23 грудня 2019 року справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2730 гривень на місяць, шпк "солдат". Виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби, надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років. Виплачувати щомісячну премію у розмірі 176% від посадового окладу за 4 тарифним розрядом. Вислуга років у Збройних силах України станом на 23 грудня 2019 року становить: календарна - 00 років 00 місяців 00 днів, загальна - 00 років 00 місяців 00 днів. Підстава: витяг із наказу командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 23.12.2019 №157-РС, припис №1493/ПР від 20.12.2019. …». 23.04.2021 року позивач звернулась до військової частини [NUMBER] з рапортом про звільнення \~у зв`язку з неможливістю командування частини надати місце для проходження служби на посаді діловод штабу, згідно умов контракту. Листом військової частини від 19.05.2021 року № 623/24 позивача було повідомлено, \~що станом на час подання звернення та надання відповіді, посада діловода штабу не передбачена. Не погодившись з наведеними доводами, позивач звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів. Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обгрунтованим є зобов`язання відповідача припинити (розірвати) Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського складу від 23.12.2019, укладеного з [PERSON] . \~ Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Згідно з статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Частиною \~шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу. Відповідно до п. «з» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця). Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: 1) у мирний час: а) у зв`язку із закінченням строку контракту; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або обмежену придатність до військової служби, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби; в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; г) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі; ґ) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України; д) через службову невідповідність; е) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади; є) у зв`язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку; ж) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця); з) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; и) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, яким військовослужбовця притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення та накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування; і) у зв`язку з неможливістю призначення на іншу посаду у разі прямого підпорядкування близькій особі; ї) у зв`язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади; й) у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами\~ \~\~\~\~третьою\~ \~\~\~\~або\~ \~\~\~\~четвертою\~ \~\~\~\~статті 1 Закону України "Про очищення влади"; к) у зв`язку із закінченням особливого періоду або оголошенням демобілізації та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених\~ \~\~\~\~абзацом другим\~ \~\~\~\~частини третьої статті 23 цього Закону; л) у зв`язку з припиненням громадянства України; м) як такі, що не пройшли встановлений випробувальний строк, визначений\~ \~\~\~\~частиною першою\~ \~\~\~\~статті 21-2\~ \~\~\~\~цього Закону; н) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням про визнання активів військовослужбовця чи активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених\~ \~\~\~\~статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави; 2) під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації): а) у зв`язку із закінченням строку контракту; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби; в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; г) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі; ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років; виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини віком до 23 років, яка є особою з інвалідністю I чи II групи; утримання військовослужбовцем дитини з інвалідністю, яка має будь-які види порушень функцій організму III-IV ступеня їх вираження та обмеження життєдіяльності будь-якої категорії II-III ступеня їх вираження відповідно до критеріїв встановлення інвалідності дітям, затверджених Кабінетом Міністрів України, або дитини з інвалідністю, яка має функціональні порушення в організмі та обмеження життєдіяльності, які відповідають критеріям для встановлення I чи II групи інвалідності для повнолітньої особи згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років; утримання військовослужбовцем дитини з інвалідністю підгрупи А віком до 18 років; д) через службову невідповідність; е) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади; є) у зв`язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку; ж) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; з) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, яким військовослужбовця притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення та накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування; и) у зв`язку з неможливістю призначення на іншу посаду у разі прямого підпорядкування близькій особі; і) у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами\~ \~\~\~\~третьою\~ \~\~\~\~або\~ \~\~\~\~четвертою\~ \~\~\~\~статті 1 Закону України "Про очищення влади"; ї) як такі, що не пройшли встановлений випробувальний строк, визначений\~ \~\~\~\~частиною першою\~ \~\~\~\~статті 21-2\~ \~\~\~\~цього Закону; й) які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду. Звільнення з військової служби військовослужбовців, які набули право на звільнення зі служби за цією підставою (за бажанням військовослужбовців), здійснюється у строки, визначені центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, але не пізніше трьох місяців з дня набуття такого права, а тих, хто на час набуття права на звільнення зі служби виконують завдання в інтересах оборони України під час дії особливого періоду, беруть безпосередню участь у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України, - протягом трьох місяців з дня завершення виконання таких завдань; к) які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду. Звільнення з військової служби військовослужбовців, які набули право на звільнення зі служби за цією підставою (за бажанням військовослужбовців), здійснюється у строки, визначені в абзаці другому підпункту "й" цього пункту цієї частини; л) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням про визнання активів військовослужбовця чи активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених\~ \~\~\~\~статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави; 3) з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку; в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання. Отже, звільнення зі служби під час особливого періоду можливе лише y випадках, вичерпний перелік яких вказано y пункті 1 частини 8 статті 26 Закону № 2232-ХІІ. Як вбачається з матеріалів справи, позивач обгрунтовує необхідність розірвання контракту з відповідачем посиланням на систематичне невиконання останнім вимог такого контракту. З матеріалів справи вбачається, що відповідач обгрунтовує відсутність підстав для розірвання контракту з позивачем посиланням на дію особливого періоду в Україні. Встановивши зміст спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного. Абзацом п`ятим статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543 XII встановлено, що особливий період- період функціонування національної економіки, органів державні влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сип цивільного захисту, підприємств, установ I організацій, а також виконання громадянами свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім типової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно наведених норм Закону № 3543-Xll, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, яка включає не лише процес призову громадян на військову службу з метою виконання ними свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а й передбачає здійснення комплексу відповідних заходів, спрямованих на забезпечення функціонування країни y особливий період. Тому і процес демобілізації полягає не тільки у припиненні перебування мобілізованих осіб на військовій службі, а й передбачає комплекс заходів, спрямованих на планомірне переведення функціонування держави в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу. Указом виконуючого обов`язки Президента України "Про часткову мобілізацію" № 303/2014 від 17 березня 2014 року, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ, (далі - Указ № 303/2014) y зв`язку з різким ускладненням внутрішньо-політичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі, оголошено та розпочато часткову мобілізацію. Цим же Указом передбачено здійснення ряду організаційних заходів, зокрема, адресовані Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають y своєму підпорядкуванні військові формування України, оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, щодо переведення підпорядкованих їм військових формувань України, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу. Також, виконуючим обов`язки Президента України та Президентом України безпосередньо видані низка Указів, зокрема: від 14 листопада 2014 року № 875/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року "Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях"; від 2 березня 2014 року № 189/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 1 березня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України"; від 14 квітня 2014 року N9 405/2014"Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України"; від 14 листопада 2014 року № 880/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року "Про невідкладні заходи із забезпечення державної безпеки"; від 24 вересня 2014 року №744/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 28 серпня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо захисту України та зміцнення її обороноздатності"; від 24 березня 2014 року № 339/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 23 березня 2014 року "Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної' Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України"; від 13 серпня 2015 року N9 474/2015 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 20 липня 2015 року "Про невідкладні заходи щодо нейтралізації загроз державній безпеці"; від 30 січня 2015 року N9 40/2015 "Про додаткові заходи щодо забезпечення проведення часткової мобілізації у 2015 році"; від 14 лютого 2015 року № 85/2015 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 25 січня 2015 року " Про надзвичайні заходи протидії російській загрозі та проявам тероризму, підтримуваним Російською Федерацією"; від 12 березня 2015 року N9 139/2015 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18 лютого 2015 року "Про додаткові заходи щодо зміцнення національної безпеки України"; від 7 серпня 2015 року № 4692015 "Про утворення військово-цивільних адміністрацій" тощо. Вказаними Указами Президента України також передбачено здійснення комплексу заходів, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Окрім того, згідно ст.1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" період проведення антитерористичної операції- час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 тa датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N9 405/2014. Судом апеляційної інстанції встановлено, що \~станом на час подання позивачем рапорту про звільнення, частина Донецької та Луганської областей, Автономна Республіка Крим залишаються тимчасово окупованою територією, де відбуваються збройні протистояння і проводиться антитерористична операція. Водночас, у вказаний період, як і на час розгляду справи у суді, відсутні Укази Президента України направлені на здійснення заходів, спрямованих на планомірне переведення функціонування держави в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу, що свідчить про продовження дії особливого періоду. Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.03.2020 року по справі № 806/1286/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України. Відтак, визначена позивачем підстава для розірвання контракту не відноситься до встановленого переліку підстав його розірвання під час дії особливого періоду, а отже колегія суддів апеляцйного суду дійшла висновку відносно необгрунтованості заявлених позивачем позовних вимог. Поряд з вказаним, що стосується посилань позивача на необхідність розірвання контракту за станом здоров`я, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 02.03.2021 року № 185, позивач придатна до військової служби. Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: denied