Рішення адміністративного суду від 2022-05-05 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся з адміністративним позовом до Зборівської міської ради Тернопільського району Тернопільської області (далі - відповідач, Зборівська міська рада), в якому просить: - визнати протиправною бездіяльність Зборівської міської ради щодо неприйняття рішення за заявою [PERSON] від 13.05.2020 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га за кадастровим номером 6122689800:01:002:0069 (далі - спірна земельна ділянка) та передачі вказаної земельної ділянки у власність позивача; - зобов`язати відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність позивачу для ведення особистого селянського господарства та передачу її у власність [PERSON] . Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Зборівської міської ради щодо неприйняття рішення за заявою [PERSON] від 13.05.2020 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність позивачу спірної земельної ділянки; зобов`язано відповідача розглянути заяву позивача від 13.05.2020 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] спірної земельної ділянки, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення, та за результатами розгляду цієї заяви прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Відмовлено в задоволенні інших вимог. Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що рішення в частині відмови в задоволенні позову є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року в зазначеній частині скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що належним способом захисту його порушеного права буде зобов`язання відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність позивачу для ведення особистого селянського господарства. Покликається на те, що жодним належним доказом відповідачем не було доведено порушення вимог захисної смуги річки, біля якої знаходиться земельна ділянка (щодо якої розроблено проект землеустрою, бездіяльність затвердження якого оскаржується). Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Представник позивача в судовому засідання просив задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просив таке залишити в силі, в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції вірно встановлено, що [PERSON] 06.02.2020 звернувся до Зборівського міського голови із заявою про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована в межах населеного пункту с. Вільшанка Зборівського району Тернопільської області. Рішенням від 20.02.2020 № 3488 Зборівська міська рада надала дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського площею 2,00 га за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення (землі запасу-пасовище), розташованої в межах населеного пункту с. Вільшанка Зборівського району Тернопільської області. Довідкою від 10.03.2020, виданою Зборівською міською радою, підтверджено, що [PERSON] не скористався правом на безоплатну передачу йому у власність земельних ділянок із земель Ярчівецької сільської ради в межах норм безоплатної приватизації відповідно до ст. 121 Земельного кодексу України: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; ведення особистого селянського господарства. 10.03.2020 [PERSON] звернувся із заявою до державного підприємства «Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га, яка розташована за адресою: с. Вільшанка, Ярчовецька сільська рада Зборівського району Тернопільської області. На замовлення [PERSON] державне підприємство «Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виготовило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га, якій присвоєно кадастровий номер 6122689800:01:002:0069, у власність [PERSON] , для ведення особистого селянського господарства розташованої в межах населеного пункту с. Вільшанка, Ярчовецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21.04.2020 №НВ-6112747132020, сформованого на запит [PERSON] , на земельну ділянку за кадастровим номером 6122689800:01:002:0069, місце розташування: Тернопільська область, Зборівський район, с. Вільшанка, у розділі - цільове призначення: значиться « 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не наданні у власність або користування громадянам чи юридичним особам); категорія земель - Землі сільськогосподарського призначення; форма власності - Інформація про зареєстроване право в державному земельному кадастрі відсутня; площа земельної ділянки, гектарів - 2.0000; державна реєстрація земельної ділянки здійснена на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, 03.04.2020; державне підприємство «Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». 13.05.2020 [PERSON] звернувся до міського голови Зборівської міської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність. Проте, відповідачем не було прийнято відповідного рішення. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 у справі № 500/3044/20 визнано протиправною бездіяльність Зборівської міської ради щодо невирішення заяви [PERSON] від 13.05.2020 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення йому у власність спірної земельної ділянки; зобов`язано Зборівську міську раду повторно розглянути заяву від 13.05.2020 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] спірної земельної ділянки. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2021 у справі № 500/3044/20 змінено рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.12.2020, а саме абзац третій резолютивної частини цього рішення суду доповнено таким формулюванням: «і за результатами розгляду цієї заяви прийняти рішення відповідно до чинного законодавства». На розгляд шостої сесії восьмого скликання Зборівської міської ради підготовлено та винесено проект рішення 19.02.2021 № 609 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] », рішення не прийнято. На розгляд чотирнадцятої сесії восьмого скликання Зборівської міської ради підготовлено та винесено проект рішення 23.11.2021 № 2433 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] », рішення не прийнято. Не погодившись із бездіяльністю органу місцевого самоврядування, позивач звернувся до суду із даним позовом. Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції покликається на те, що у спірних правовідносинах належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача, за встановлених обставин, є визнання протиправною, в контексті частини другої статті 2 КАС України, бездіяльності Зборівської міської ради та зобов`язання відповідача розглянути заяву [PERSON] від 13.05.2020 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення, та за результатами розгляду цієї заяви прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. Згідно частини першої статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, приписами частини першої статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Отже, не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а. Приписами статті 382 КАС України визначено спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше. Відповідно до статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Вищенаведені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. Згідно статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не дозволяє ефективно захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження. Порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає, що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини 5 статті 383 КАС України, відповідно до якої розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень, здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання. Суд апеляційної інстанції також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України. Таким чином, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.03.2021 року у справі № 580/3376/20. Апеляційним судом встановлено, що у розглядуваній справі фактичною підставою для звернення позивача до суду із вимогами - визнати протиправною бездіяльність Зборівської міської ради щодо неприйняття рішення за заявою [PERSON] від 13.05.2020 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки та передачі вказаної земельної ділянки у власність [PERSON] , зобов`язати відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність позивачу для ведення особистого селянського господарства слугував факт бездіяльності відповідача щодо невиконання рішень суду у справі № 500/3044/20. Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, на виконання рішення суду. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення. Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов. Підсумовуючи вище наведене, колегія суддів зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, а тому судом першої інстанції прийнято помилкове рішення про задоволення позовних вимог в частині, яке підлягає скасуванню, а провадження у цій справі підлягає закриттю. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справ, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. При цьому частина перша статті 319 КАС України визначає, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу. Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про закриття провадження у цій справі.

Результат розгляду: partial