Рішення адміністративного суду від 2022-08-22 00:00:00+03

04.11.2020 [PERSON] звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просила: - визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо ненарахування та невиплати недоотриманої [PERSON] , яка померла [INFO] , пенсії за період з 28.08.2014 по 16.05.2016 включно; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити [PERSON] недоотриману її матір`ю, [PERSON] , яка померла [INFO] , пенсію за період з 28.08.2014 по 16.05.2016 включно. В обґрунтування позову зазначала, що [INFO] померла [PERSON] , позивач є донькою померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження. Зазначено, що мати позивача у зв`язку з досягненням пенсійного віку 07.10.2014 звернулася до УПФУ в Будьонівському районі м. Донецьк із заявою про призначення; пенсії. Згідно з повідомленням вказаного управління [PERSON] призначено пенсію за віком з 28.08.2014. Позивач стверджує, що її мати не змогла отримати за життя пенсію, оскільки на території м. Донецька було розпочато антитерористичну операцію. З метою прийняття спадщини після смерті матері позивач звернулася до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу. Зазначено, що 08.07.2019 позивачем було отримано виплату частини недоотриманої пенсії померлої матері за період з 21.05.2016 по 31.03.2018 у розмірі 30677,72 грн. Водночас позивач стверджує, що має право на отримання пенсійних виплат за період з 28.08.2014 по 16.05.2016, оскільки вказані пенсійні виплати були не отримані її матір`ю не з її вини. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 року у задоволенні позову [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії відмовлено. Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції. Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що пенсія її матері за життя була призначена повноважним органом державної влади в Україні - УПФУ в Будьонівському районі \~\~м. Донецька, а тому така пенсія підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. Стверджує, що чинне законодавство не зобов`язує пенсіонера подавати окремі заяви для нарахування пенсії за кожен новий період після того, як пенсія була призначена довічно, а тому суд першої інстанції безпідставно зробив висновок про необхідність звернення її матері до органів Пенсійного фонду України із окремою заявою про нарахування пенсії в період з 28.08.2014 по 16.05.2016 року. Крім того, позивач вказує, що подальше віднесення території міста Донецька (після прийняття рішення про призначення пенсії [PERSON] ) до тимчасово окупованої території України жодним чином не відміняє та не скасовує призначену до такої окупації пенсію. Так, положеннями статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виплата пенсії може бути припинена, але виключно за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду. Проте, жодного рішення про припинення виплати (нарахування) пенсії її матері компетентними органами не приймалось, а тому правових підстав для ненарахування призначеної пенсії [PERSON] за період з 28.08.2014 по 16.05.2016 року не було. Також позивач зазначає, проживання на окупованій території України не позбавляє людину права на соціальний захист, зокрема на отримання пенсії, передбаченого ст.46 Конституції України. Апелянт вважає, з огляду на складну життєву ситуацію, в якій опинилась за життя [PERSON] , яка померла [INFO] , враховуючи відсутність її вини в неотриманні пенсії та недосконалість законодавства в частині захисту осіб пенсійного віку в умовах проживання на непідконтрольній території, суд першої інстанції безпідставно не застосував підхід, який був би найбільш сприятливим та справедливим для заявника в даній ситуації та призвів би до забезпечення верховенства права, гарантованого Конституцією України. Відповідач надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача в якому зазначає, що оскільки судом першої інстанції при прийнятті рішення було вірно застосовано норми матеріального права, повно і всебічно з`ясовано обставини справи, надано вірну оцінку аргументам учасників, то підстави для скасування законного рішення відсутні. Зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду \~першої інстанції, а тому скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, у зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до повідомлення УПФУ в Будьонівському районі м. Донецька [PERSON] призначено пенсію за віком з 28.08.2014 /а.с. 10/. [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке міститься в матеріалах справи /а.с. 9/. Згідно з довідкою від 03.04.2018 №1604-3388 [PERSON] взято на облік як внутрішньо переміщену особу; фактичне місце проживання /перебування: [ADDRESS] /а.с. 12/. 20.12.2018 позивач звернулася до Кременчуцького об`єднаного УПФУ в Полтавській області із заявою в якій просила зробити розрахунок пенсійних виплат за віком з нарахування компенсації втрати частини доходів [PERSON] за період з 28.08.2014 01.03.2018 включно; зробити розрахунок допомоги позивачу на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував (мав отримувати) пенсіонер [PERSON] ; здійснити виплати зазначені в пунктах 1 та 2 [PERSON] , як спадкоємиці померлого пенсіонера \~ [PERSON] . Листом Кременчуцького об`єднаного УПФУ в Полтавській області повідомлено позивача, що [PERSON] згідно з центральною базою даних особових рахунків на обліку як отримувач пенсії на підконтрольній території не перебуває та не перебувала, що унеможливлює здійснити проведення пенсійної виплати померлої за матеріалами електронної пенсійної справи /а.с. 15/. 17.05.2019 на підставі статті 46 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з відкриттям спадкової справи приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу направлено до Кременчуцького об`єднаного УПФУ в Полтавській області запит про розмір виплат нарахованих, але не одержаних за життя, [PERSON] , яка померла [INFO] . Кременчуцьким об`єднаним УПФУ в Полтавській області надано відповідь на вище вказаний запит нотаріуса в якій зазначено, що за дні життя гр. [PERSON] з травня 2016 по березень 2018 залишилася недоодержана пенсія в розмірі 30795,62 грн. Також повідомлено, що розмір вказаної пенсії розраховано відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» /а.с. 19/. 23.05.2019 позивач звернулася до Кременчуцького об`єднаного УПФУ в Полтавській області із заявою в якій просила надати інформацію за який період буде виплачено недоодержану суму пенсії за життя [PERSON] із зазначенням конкретних даних (день, місяць, рік) надати розрахунок довідку щодо недоодержавної пенсії [PERSON] та просила зазначити у чому саме полягає вина [PERSON] , як пенсіонера на підставі чого виплати недоотриманої пенсії обмежено /а.с. 20/. Відповідь за результатами розгляду заяви надано листом Кременчуцького об`єднаного УПФУ в Полтавській області від 31.05.2019 № 192/А-14 в якому зазначено, що сума недоотриманої пенсії 30795,62 грн визначена з 17 травня 2016 року (три роки від дати видачі довідки приватному нотаріусу) по березень 2018 року (по місяць смерті). Згідно матеріалів пенсійної справи розмір пенсії [PERSON] встановлено на рівні з травня 2016 року 1218,24 грн, з 01.12.2016- 1335,24 грн, з 01.05.2017 1400,24 грн, 01.10.2017 -0 1543,10 грн. Оскільки з свідоцтвом про право на спадщину позивач звернулася 22.05.2019 недоотримана пенсія буде виплачена за період з 21.05.2016 по 31.03.2018 в сумі 30677,72 грн, що включає в себе нарахування з 21.05.2016 432,28 грн, з 01.06.2016 1218,24 грн, з 01.12.2016 1335,24 грн, з 01.05.2017 1400,24 грн, з 01.10.2017 по 31.03.2018 по 1543,10 грн. 04.07.2019 позивач звернулася до начальника ГУПФУ в Полтавській області із заявою в якій просила повідомити яка сума пенсійних виплат була нарахована [PERSON] за період з дати її звернення до органу ПФУ в 2014 році по 16.05.2016 включно /а.с. 22/. Листом від 19.07.2019 №374/03.11-04 /а.с. 23/ управлінням повідомлено позивача, що відповідно до статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за минулий час, без обмеження строком виплачуються нараховані суми пенсій, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію (п. 2 ст. 46 Закону). В інших випадках нараховані суми пенсії виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії (п. 1 ст. 46 Закону). Оскільки з свідоцтвом про право на спадщину позивач звернулася 22.05.2019 недоотримана пенсія буде виплачена за період з 21.05.2016 по 31.03.2018 в сумі 30677,72 грн, що включає в себе нарахування з 21.05.2016 432,28 грн, з 01.06.2016 1218,24 грн, з 01.12.2016 1335,24 грн, з 01.05.2017 1400,24 грн, з 01.10.2017 по 31.03.2018 по 1543,10 грн. Позивач вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати недоотриманої [PERSON] , яка померла [INFO] , пенсії за період з 28.08.2014 по 16.05.2016 включно, звернулася до суду із цим позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять жодного доказу, що за життя [PERSON] зверталась до пенсійних органів або до суду відносно нарахування та виплати пенсії за спірний період. Правомірність нарахування пенсійних виплат не було оскаржено [PERSON] . Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до \~статті 19 Конституції України \~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені \~Конституцією \~та законами України. Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Так, згідно зі ст. 1 Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону №1058-ІV, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Згідно з статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Вищевказана норма закону кореспондується зі статтею 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991, згідно якої суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що виплата нарахованої суми пенсії, на яку пенсіонер мав право, але неотримав своєчасно з власної вини, обмежується трирічним строком до дня звернення за отриманням пенсії та у разі смерті такого пенсіонера може бути здійснена членам його сім`ї, що проживали разом із ним або непрацездатним, які були на його утриманні, або ввійти до складу спадщини. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок), згідно з пунктом 1.5 якого заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається особою до органу, що призначає пенсію, в якому померлий пенсіонер перебував на обліку як одержувач пенсії. Відповідно до пункту 2.26 Порядку для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті. Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі незвернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частина 3 статті 52 Закону також узгоджується зі змістом ст. 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Окрім того, зміст вищевказаних норм узгоджується з положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Відповідно пункту 2.26 Розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (зі змінами) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 27.12.2005 за № 1566/118476 для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщину у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про спадщину. Аналізуючи наведені норми права колегія суддів вбачає, що члени сім`ї померлого мають право на отримання суми саме нарахованої пенсії, яка належала пенсіонеру по місяць його смерті, та які ввійшли до складу спадщини. При цьому, відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України \~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, стаття 1219 Цивільного кодексу України визначає права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, тобто, ті, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Відповідно до статті 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. З огляду на викладене, колегія суддів встановила, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми нарахованої пенсії або інших виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2018 року у справі № 825/3610/15-а, де Верховним Судом висловлена позиція, стосовно того, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми заробітної плати або інших виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю. Матеріалами справи встановлено, що спадкодавцю [PERSON] відповідно до довідки відділу обслуговування громадян Автозаводського району в м. Кременчуці та Кременчуцького району ГУ ПФУ в Полтавській області про розмір фактичної і фактично отриманої пенсії /а.с. 25/ за період з серпня 2014 по листопад 2015 взагалі не були нараховані пенсійні виплати. Окрім того, матеріали справи не містять жодного доказу, що за життя [PERSON] зверталась до пенсійних органів або до суду відносно нарахування та виплати пенсії за спірний період. Правомірність нарахування пенсійних виплат не було оскаржено [PERSON] . Слід зазначити, що законодавством не передбачено обов`язку органу Пенсійного фонду здійснювати нарахування суми невиплаченої пенсії померлої особи на вимогу спадкоємця без дотримання вимог Порядку, що виключає підстави для висновку про допущення відповідачем бездіяльності у спірних правовідносинах. Так, у рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорювання останнього. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб між учасниками правовідносин існував юридичний спір, а порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Невід`ємним елементом правовідносин є їхній зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Тому судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, аналізуючи наведені норми права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову. Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 року по справі №440/6354/20 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача. Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Результат розгляду: denied