Рішення адміністративного суду від 2022-04-28 00:00:00+03

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] у серпні 2021 року звернувся до суду з позовом, в якому просив:\~ визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради щодо не нарахування та невиплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком; зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги; стягнути з Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради на користь [PERSON] моральну (немайнову) шкоду в розмірі 5000 грн.; стягнути з Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради на користь [PERSON] судові витрати. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради щодо ненарахування та невиплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. В іншій частині позовних вимог відмовлено. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення в оскаржуваній частині, яким стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . [PERSON] через представника звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради з заявою, в якій просив надати інформацію, чи було виплачено грошову допомогу, передбачену статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та вказати розмір допомоги, яка була виплачена [PERSON] у 2021 році. Управлінням праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради видана довідка № 181 від 26.05.2021 про те, що [PERSON] у квітні поточного року отримав щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 3906,00 грн. згідно списків Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. Вважаючи протиправними такі дії Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради, [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом. Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, не здійснивши нарахування та виплату позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі, передбаченому статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», допустив протиправну бездіяльність та порушив право позивача на отримання такої допомоги у законодавчо встановленому розмірі, яка не відповідає приписам\~ ст.13\~ Закону № 3551. Разом з тим, вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що позивачем належним чином не доведені факти заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача та вини останнього в її заподіянні, а також не визначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної шкоди. Позивач з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, зазначає, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди. Крім того, позивач зазначив, що відповідач не довів, що його тривала протиправна діяльність не викликала у позивача психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, розчарування в діяльності державного органу та додаткове психічне напруження тощо. Надаючи оцінку доводам апелянта та висновкам суду першої інстанції у вказаній частині, суд апеляційної інстанції зазначає, що стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 Цивільного кодексу України врегульовано питання відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 1-3 вказаної статті особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.05.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в \~\~тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у \~зв`язку з незаконним \~перебуванням \~під слідством і судом, у порушенні \~нормальних \~\~життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, \~порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. За приписами пункту 5 вказаної постанови при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 9 постанови визначено, що\~ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем не надано жодних доказів спричинення йому моральної шкоди, не доведено в чому вона полягає, а також причинного зв`язку між неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача та настанням будь-яких негативних наслідків для позивача. Позивачем не наведено обставин у чому саме полягають душевні страждання та психологічне напруження та не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин. Також є незрозумілим з яких міркувань позивач виходить, визначаючи розмір моральної шкоди. Крім цього суд зазначає, що сам по собі факт звернення позивача до суду з даним позовом не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди. У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині та не вбачає підстав для задоволення вказаної позовної вимоги. В частині задоволених позовних вимог рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Результат розгляду: denied