Рішення адміністративного суду від 2022-01-12 00:00:00+02

Позивач [PERSON] \~звернувся в\~суд із\~позовом до Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО №643563 від 30.07.2021 року якою його визнано винним за ч. 4 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.. Вказує, що 30.07.2021 року близько 14 години, рухаючись автомобілем «Honda CR-V», д.н.з. [NUMBER] по автодорозі М 03, він був зупинений працівниками патрульної поліції. Як вони йому пояснили, причина зупинки перевищення швидкісного режиму в населеному у пункті, що стало підставою для винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 30.07.2021 серія ДПО18 №643563 про накладення на нього штрафу в розмірі 1700,00грн.у відповідності до ч.4 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зазначену постанову позивач вважає незаконною, такою, що прийнята з порушенням норм закону. Вказує, що жодної аварійної обстановки під час руху та зупинки працівниками поліції позивач не створював. Пункт 12.4 ПДР передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів зволяється із більше 50 км/год. Відповідачем в оскаржуваній постанові не зазначено населеного пункту, посилаючись тільки на те, що вимірювання здійснювалося приладом TruCam. Вважає, що відповідач не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення адміністративного стягнення на докази, які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем. Крім того, відповідачем було проведено замір швидкості приладом TruCam з руки (рук), що може дати більшу похибку, аніж передбачену свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач. Вiдповiдно до ч.2 ст. 40 Закону №580-VIII, інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці, що має наслідком здійснення контролю швидкості руху транспортних засобів лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак « 5.70»). Згідно Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Натомість, як вказує позивач, вказаний знак на зазначеному відрізку був відсутній, а оскаржувана постанова не містить інформації стосовно зворотнього - розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70» лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму. Крім цього, позивач вказує, що поліцейський під час розгляду справи не роз`яснив йому права, передбачені ст. 268 КУпАП України, а розгляд даної справи на місці зупинки транспортного позбавила позивача можливості у повному обсязі скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. А також розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливило виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Позивач вважає, що вказані обставини свідчать про грубе порушення його прав, у тому числі і права на захист, оскільки його про таке право не було проінформовано, і відповідно про порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, що в свою чергу стало підставою для винесення оскаржуваної постанови за неповним з`ясуванням всіх обставин справи та перевірки їх належними і допустимими доказами. Представником відповідача\~УПП в\~Харківській області\~ДПП подано\~відзив на\~позовну заяву\~у якому\~сторона відповідача\~просить у\~задоволенні позовних\~вимог відмовити\~у повному\~обсязі Вказує,\~що при\~винесені постанови,\~поліцейський керувався\~положеннями ПДР\~та КУпАП,\~в постанові\~чітко описане\~правопорушення,\~яке було\~скоєне водієм,\~а тому\~він діяв\~в межах\~своїх повноважень\~і не\~порушував норм\~матеріального та\~процесуального права.\~Вказує,\~що оскаржувана\~постанова відповідає\~вимогам КУпАП,\~а твердження\~позивача про\~відсутність відомостей\~та посилань\~на докази,\~ а\~саме прилад\~яким зафіксоване\~правопорушення є\~безпідставним,\~оскільки у\~ній вказано\~технічний засіб,\~яким зафіксоване\~правопорушення.\~Прилад TruCam\~правомірно використовується\~працівниками поліції\~для забезпечення\~контролю за\~дотриманням швидкісних\~обмежень в\~межах населених\~пунктів,\~та його\~точність підтверджується\~свідоцтвом про\~повірку законодавчо\~регульованого засобу\~вимірювальної техніки,\~виданим Мінекономрозвитку\~ДП «Укрметртестстандарт»,\~згідно відповіді\~якого,\~від 01.10.2019\~року №\~22-38/49,\~також роз`яснено\~про те,\~що лазерний\~вимірювач TruCam\~відноситься до\~ручних вимірювачів\~швидкості транспортних\~засобів (ТЗ),\~тобто конструктивно\~створений для\~утримання в\~руках під\~час вимірювань.\~Крім основного\~режиму роботи,\~вимірювач TruCam\~також може\~бути встановлений\~на триногу\~для проведення\~вимірювань швидкості\~руху ТЗ\~в автоматичному\~режимі,\~отже використання\~приладів TruCam\~в ручному\~режимі є\~законним.\~Свідоцтво про\~повірку приладу\~TruCam\~встановлює максимально\~можливу похибку\~для вимірів\~в ручному\~режимі в\~+/-\~2\~км/год.\~в діапазоні\~від 2\~до 200\~км./год.. Будь-які права позивача порушені не були. Посилаючись на відсутність будь-яких доказів на підтвердження відсутності факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, та протиправності спірної постанови, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивач у судовому засіданні пояснив, що вказаний автомобіль йому не належить, він не керував автомобілем, доказів протилежного відповідачем не надано. Крім того, вимоги викладені у позовній заяві підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача не з`явився, попередньо подавши заяву про розгляд справи без його участі, доводи, викладені у відзиві підтримує повністю та спросить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив наступні обставини. Відповідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху. Відповідно до п.11 ч.1 ст. 23 ЗУ «Про Національну поліцію» від 07.07.2015 №580-VIII (далі: ЗУ №580-VIII), поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів. За змістом ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Відповідно до ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП. Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. У ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Статею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Згідно з вимогами ст. 74, 75 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї Постанови № 14 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Суд, зазначає, що зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач в населеному пункті порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України. З аналізу оскаржуваної постанови вбачається, що факт перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача підтверджується даними вимірювання швидкості руху приладом TRUCAM. Однак, фотознімок з приладу TRUCAM 008365, яким зафіксоване перевищення швидкості руху, не містить відомостей про місце розташування дорожнього знаку «5.45» - «Початок населеного пункту». Вказана обставина унеможливлює висновок про те, чи рухався транспортний засіб під керуванням позивача в зоні дії вказаного дорожнього знаку, який визначає порядок руху в населених пунктах. Відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами, зокрема факт керування позивачем автомобілем у населеному пункті із перевищенням швидкості руху. Дослідивши надану відповідачем фотокопію із приладу Trucam, судом встановлено, що вказаний доказ не містить інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку "5.45" "населений пункт" та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги. Як зазначено в оскаржуваній постанові, місце руху автомобіля під керуванням позивача із швидкістю 116 км/год. визначено як автодорога М-03\~448 км. Пункт 1.10 ПДР визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункта", 5.47 "Населений пункт", 5.48 "Кінець населеного пункта". Відповідачем не зазначено, на якому саме відрізку траси знаходиться населений пункт на 448 кв. автодороги М-03, не вказано його протяжність. За відсутності посилання в оскаржуваній постанові на доказ щодо зони дії дорожнього знаку "5.45" "населений пункт" в кілометровій відмітці вказаної автодороги, суд вважає, що зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку "5.45" "населений пункт" з перевищенням швидкості. На підтвердження винуватості [PERSON] відповідачем разом з відзивом на адміністративний позов, долучені фотознімки та відеофіксацію приладу TruCAМ від 30 липня 2021 року, однак вказані докази не містять інформації, що саме позивач знаходився за кермом під час перевищення швидкісного режиму. Таким чином, інспектором УПП в Харківській області ДПП, який розглянув справу, не виконано вимогу щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази, які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем. Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCAM, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача. Таким чином, відповідач в особі працівника патрульної поліції, який розглянув справу, не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази, які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем. Частина 4 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину. Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. З наведеної норми законодавства слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності посилань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення. Суд також враховує положення ст.40 Закону України "Про Національну поліцію", якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Відповідно до правової позиції Верховного суду, що викладена в постанові у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) від 30.05.2019, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що посадовою особою не доведено вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності постановою серії ДПО18 №643563 від 30 липня 2021 року, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі. Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1,7 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд дійшов до висновку, що у зв`язку з задоволенням позову слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Результат розгляду: granted