Рішення адміністративного суду від 2022-01-20 00:00:00+02

11.10.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Берегівської РДА Закарпатської області щодо не проведення виплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік,\~ як учаснику бойових дій, виходячи з недооплаченої грошової допомоги; зобов`язати Управління соціального захисту населення Берегівської РДА Закарпатської області провести перерахунок та виплату [PERSON] щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як учаснику бойових дій, відповідно до Закону України\~ за період з 2016 по 2021 роки\~ у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком, з урахуванням раніше виплаченої суми. Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року позовну заяву [PERSON] до Управління соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації щодо зобов`язання Управління соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації провести перерахунок та виплатиту [PERSON] щорічну разову допомогу\~ до 5 травня,\~ як учаснику бойових дій,\~ за період з 2016 по 2020 роки\~ у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги -\~ повернуто позивачу. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм процесуального права зазначив, що ним було вжито усіх заходів щодо недопущення пропущення строку. Вказує, що на момент закінчення строку звернення до суду з цим позовом на усій території України було запроваджено карантин, з подальшим його продовженням, а тому просить скасувати\~ ухвалу суду першої інстанції та направити справу на продовження розгляду. У відповідності до частини другої\~ статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України\~ (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави. Судом встановлені наступні обставини. Ухвалою суду від 20 жовтня 2021 року позов [PERSON] \~ до Управління соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації\~ \~\~\~про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії -залишено\~ \~\~без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для його поновлення та доказів поважності причин його пропуску. На виконання вказаної ухвали, 26 жовтня 2021 року, позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в\~ заяві позивач зазначає, що йому стало відомо про порушення своїх прав при виплаті у 2015-2021 роках\~ до 5-го травня одноразової допомоги тільки\~ у серпні 2021 року,\~ коли він ознайомився з позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 року\~ \~\~по зразковій справі №440/2722/20 (Пз/9901/14/20). Позивач звернувся до відповідача про перерахунок та виплату йому щорічної разової допомоги до 5-го травня за період з 2015 по 2021 роки, як учаснику бойових дій у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що недоліки позовної заяви зазначені в ухвалі судді від 20.10.2021 року позивачем не усунуто. Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне. Згідно ч.1\~ ст.122 КАС України\~ позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Так, відповідно до ч.2\~ ст.122 КАС України\~ для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Приписи ч.2 ст.123 КАС України передбачають, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся в суд з позовом у жовтні 2021 року та оспорює бездіяльність (відмову) відповідача щодо невиплати йому грошової допомоги до 05 травня за період 2016-2021 років у розмірі, передбаченому Законом України "Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту". Апелянт, як причину пропуску строку звернення до суду з позовом вказує, що тільки\~ у серпні 2021 року,\~ коли він ознайомився з позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 року\~ \~\~по зразковій справі №440/2722/20 (Пз/9901/14/20) повинен обчислюватись строк звернення до суду. Крім того, посилається на пункт 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України, де зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки звернення до адміністративного суду продовжуються на строк дії карантину. Разом з тим, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, що перебіг строку звернення особи до суду з позовною вимогою про визнання протиправними дій (бездіяльності) щодо не призначення щорічної разової допомоги в необхідному розмірі на підставі Закону України\~ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»\~ слід обраховувати з 30 вересня відповідного року. \~\~\~\~\~\~\~\~ Тобто, позивач у спірних правовідносинах, фактично без поважних причин, своєчасно не скористався своїм правом на судовий захист шляхом оскарження неправомірних, на його думку, дій відповідача у межах визначеного законом строку. Аналогічна правова позиція щодо застосування строків звернення до суду у соціальних спорах викладена у постанові від 31 березня 2021 року Верховним Судом у справі №240/12017/19. При цьому, необхідно зауважити про те, що сутність зазначеного «інституту» полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, «поважними» причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами. Разом з тим, позивач, крім зазначених вище обставин, не надав до суду жодних належних та беззаперечних доказів існування таких об`єктивних причин або істотних перешкод. Також, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності. При цьому, необхідно зазначити, що строк в 6 (шість) місяців визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо оскарження дій чи рішень суб`єкта владних повноважень. Таким чином, дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує усіх учасників цих правовідносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно (протягом 6 місяців) погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах. Аналізуючи наведені вище правові норми та оцінюючи встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовна заява подана поза межами строку звернення до адміністративного суду, і наведені причини поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду, вказані в клопотанні позивачем, не можуть бути визнані поважними, оскільки позивачем не доведено обставини, які об`єктивно унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк, а тому наявні підстави для повернення позовної заяви позивачу. Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи. Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.\~ За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що окружний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, а тому доводи апелянта слід відхилити. В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied