Рішення адміністративного суду від 2022-08-02 00:00:00+03

У вересні 2014 року Міністерство оборони України звернулося до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із заявою про поворот виконання постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.01.2009 року у справі №2а-554/08 за адміністративним позовом [PERSON] та інших до Міністерства оборони України про стягнення грошової компенсації замість продовольчого пайка, в якій просило стягнути з позивачів коштів, які були безпідставно стягнені з Міністерства оборони України за вказаним судовим рішенням у загальному розмірі 3 232 754,37 грн. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2014 року заяву Міністерства оборони України задоволено повністю. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київській області від 07.11.2014 року - без змін. Постановою Верховного Суду від 05.06.2020 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково - ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2014 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (Київський окружний адміністративний суд). Постановою Верховного Суду від 18.06.2020 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково - постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (Шостий апеляційний адміністративний суд). Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2020 адміністративну справу 359/9054/14-а - передано на розгляд Київського окружного адміністративного суду. 08.04.2020 на адресу суду надійшла заява представника відповідача про поворот виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2019. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 у задоволенні заяви Міністерства оборони України про поворот постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2009 року в адміністративній справі №2а-56/2009 (№2а554/2008), відмовлено. Позивачем також було подано до суду заяву про судові витрати після ухвалення судового рішення. 10.08.2021 до суду від [PERSON] надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення у справі №359/9054/14-а, в якому просить суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь судові витрати за надання правової допомоги в сумі 64468,00 грн та витрат на прибуття представника у судове засідання в сумі 4840,00 грн. Додатковим рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року стягнуто на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ; місце проживання: [ADDRESS] ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України (ідентифікаційний код 00034022; місцезнаходження: м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд.6) судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 64 840,00 грн. (шістдесят чотири тисячі вісімсот сорок грн. 00 коп.). Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою у якій просить скасувати вказане рішення, у задоволенні заяви відмовити. Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що зазначена адвокатом ціна за годину його роботи є завищеною, необґрунтованою, а весь розрахунок від самого початку недостовірним та некоректним. Крім того, апелянт вказує, що грошова вигода [PERSON] поступається заявленій сумі витрат на відшкодування правничої допомоги і аж ніяк не може вважатися співмірною з ціною даного позову. У разі розподілу витрат на правничу допомогу в заявленому, необґрунтовано завищеному розмірі, військова частина А2215 буде нести несправедливо непомірний тягар для неї. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд першої інстанції приймаючи додаткове рішення виходив з того, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на оплату послуг адвоката не є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову (стягнення коштів з [PERSON] у розмірі 28 527,00 грн). Відтак, суд, дійшов висновку про необхідність зменшення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до 60 000,00 грн. З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що сума витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме - на професійну правничу допомогу у розмірі 60 000,00 грн та витрат пов`язаних із прибуттям до суду у розмірі 4840,00 грн, разом - 64 840,00 грн, підлягає стягненню на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України. Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим, виходячи з наступного. Згідно з частиною першою ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 частини першої ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з п. 1 частини третьої ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до частини сьомої ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16. Крім того, колегія суддів враховує висновки Верховного суду висловлені, зокрема, у постанові від 01.06.2021 у справі № 640/11563/20. Так, висновуючись на аналізі статей 132, 134, 139 КАС України, статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», Верховний Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу адвоката надано до заяви про винесення додаткового судового рішення щодо відшкодування судових витрат: договір про надання правової допомоги №1-11/19 від 13.02.2019, рахунок-фактуру від 01.07.2021 №1-11/19 та акт наданих послуг від 01.07.2021, квитанції від 26.05.2021, 22.04.2021, 25.10.2020, 12.11.2020, 20.12.2019, 09.02.2021, 16.11.2020, 24.06.2020, 17.03.2020, 27.02.2020, 11.03.2020, 11.02.2020, 11.02.2020, 14.04.2021, 18.02.2021 про оплату послуг (на загальну суму - 10889,83 грн.). Разом з тим, як обґрунтовано зазначено апелянтом, представником позивача на підтвердження понесених нею витрат на прибуття у судове засідання (як стверджується в заяві - 4840 грн.), не надано жодних копій посадочних документів (квитків, квитанцій, чеків) із зазначенням дат та цін, витрачених на проїзд. При цьому, заявником заявлено до відшкодування судові витрати за надання правової допомоги в сумі 64468,00 грн. та витрати на прибуття представника у судове засідання в сумі 4840,00 грн. Дослідивши надані позивачем документи, висновки суду першої інстанції, та доводи апелянта, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку сума - 30 000 грн. є співмірною та обґрунтованою у даній справі, виходячи з критерію обґрунтованості та розумності понесених витрат, а також виходячи із складності справи та наданих адвокатом послуг. При цьому, позивачем не доведено понесення витрат на прибуття у судове засідання його представника, з огляду на що сума в розмірі 4840,00 грн. не може бути задоволена до відшкодування за рахунок відповідача. З урахуванням того, що суд першої інстанції невірно визначив суму відшкодування витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції з огляду на висновки викладені у вказаній постанові.

Результат розгляду: partial