Рішення адміністративного суду від 2024-03-28 00:00:00+02

31 \~січня 2024 р. \~\~Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області звернулось до суду з адміністративним позовом до \~\~ [PERSON] \~\~в якому просило про затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням в установлений строк без поважних причин рішення про примусове видворення \~прийнятого відносно громадянина Азербайджана [PERSON] . Рішенням \~Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2024 р. у справі № 932/785/24 в задоволенні адміністративного позову \~\~Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області \~до \~ [PERSON] \~\~\~\~\~про затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України - відмовлено. Судом встановлено, що [PERSON] 20.07.2006 прибув в Україну та в подальшому проживав на території країни та не виїжджав за кордон. 30.01.2024 відносно [PERSON] винесено ГУ ДМС в Дніпропетровській області рішення № 2 про примусове видворення з України. В той же день прийнято рішення про поміщення [PERSON] до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Позивачем направлено позов до суду про затримання іноземця. Судом досліджено встановлені по справі обставини та зазначено, що обставин які обумовлюють наявність підстав для затримання та поміщення відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців не встановлено. Суд вважав, що оскільки рішення про примусове видворення \~прийнято 30 січня 2024 року , тобто одночасно \~із фактичним затриманням \~іноземця та поміщення його до ПТПІ, \~\~позивач не надав \~час для виконання \~відповідачем \~зазначеного рішення добровільно, \~строку для виконання рішення відповідачу надано не було, то і підстав для \~задоволення позову немає. \~\~\~Наведене обумовило прийняття рішення про відмову в задоволенні позову. Не погодившись з \~рішенням суду, \~Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник \~просить скасувати \~рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2024 року у справі №932/785/24, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що відповідач втратив законні підстави перебувати в Україні, за статусом біженця не звертався, добровільно рішення суду про примусове повернення не виконав, а отже є всі підстави для затримання останнього та поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців. \~\~\~\~\~\~\~\~Присутні у судовому засіданні представники сторін та відповідач надали свої пояснення та заперечення на доводи апеляційної скарги, підтримали визначені по справі позиції. Представник позивача наголошував, що \~ст. 30 Закону України « \~Про правовий статус \~іноземців \~та осіб без \~громадянства» не передбачає \~надання строку для \~виконання рішення про примусове видворення особі, стосовно якої \~таке рішення прийнято. Представник відповідача \~доводи апеляційної скарги спростовував з посиланням на \~надмірні заходи у вигляді \~поміщення та \~тримання у ПТПІ \~Карімова, вказував на ту обставину, що відповідачем не приймалось \~жодного рішення про \~примусове повернення відповідача , а тому відсутній \~факт невиконання \~такого рішення, \~наслідком \~чого може \~бути \~\~примусове видворення. \~\~\~\~\~\~\~Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів \~вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, та зазначає: \~\~\~\~\~\~Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, громадянин [PERSON] [INFO] , прибув до України 20.07.2006 року в особистих справах, і з того часу територію України не покидав. Відповідач документується паспортом громадянина Республіки Азербайджан, [NUMBER] , виданий 26.04.2002, терміном дії до 26.04.2007. Наразі строк дії цього паспортного документу сплив, і не продовжений. Судом встановлено, що гр. Республіки Азербайджан [PERSON] [INFO] , на даний час проживає (перебуває) в Україні незаконно, оскільки у нього відсутні будь-які документи, що дають право перебувати на території України. Із заявами про отримання посвідки на тимчасове або постійне проживання, не звертався. 30.01.2024 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області постановлено рішення № 2 про примусове видворення з України, яким Відповідача \~зобов`язано залишити територію України. Відповідач ознайомлений із вказаним рішенням, не оскаржував його, відповідно до інформації наданої його представником у судовому засіданні. \~\~\~\~\~\~ 30.01.2024 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області постановлено рішення про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні \~\~Карімова. Наступного дня, позивач звернувся до суду з позовом до суду \~про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців [PERSON] . За результатами розгляду апеляційної скарги, \~заслухавши пояснення представників сторін, \~колегія суддів зазначає: Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон № 3773-VI). Відповідно до ч.1 ст.9 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Водночас, у відповідності до ч.4 ст.30 вказаного Закону, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. Приписами ч.1 ст.289 КАС України визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України. Досліджуючи питання наявності обґрунтованих підстав вважати, що позивачем \~\~правомірно , при наявності встановлених обставин справи , заявлено позов про \~затримання та поміщення Карімова \~до ПТПІ, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке. Реалізуючи положення ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» уповноваженою службовою особою ГУ ДМС у Дніпропетровській області, стосовно відповідача прийнято рішення про примусове видворення з України № 2 від 30.01.2024 року. Підставою для \~такого рішення слугувало \~підтверджені обставини, які свідчать, \~\~що громадянин Азербайджанської Республіки [PERSON] своїми діями порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ухиляється від виїзду з України після втрати підстав для перебування в Україні передбачених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 04.02.1994 року № 3929-ХІІ (у редакції Закону від 20.06.2007 року, що діяла на час перетину кордону); -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~у нього відсутні законні підстави для працевлаштування в Україні, а отже відсутні законні джерела отримання фінансового доходу, що унеможливлює придбання транспортних квитків чи інших проїзних документів, а також забезпечення свого перебування та проживання на території України; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~відповідач неодноразово притягався \~до адміністративної відповідальності за порушення міграційного законодавства; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ у відповідача відсутній документ, що дає право перетину кордону України. Порушивши гранично можливий строк перебування на території України та ухилившись від виїзду за межі України, Відповідач перейшов на нелегальне становище, правова характеристика якого визначена у п. 14 ст.1 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» , «нелегальний мігрант» - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України. Правовий аналіз норм матеріального та процесуального права щодо вирішення питання про затримання іноземця або особи без громадянства, стосовно якої прийнято рішення про примусове видворення, вказує на те, що порушення особою законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства у випадку, коли немає документів, які посвідчують особу, та відсутність документів, що свідчать про законне перебування на території України, є підставою для затримання особи з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з території України з поміщенням до ПТПІ, які незаконно перебувають на території України. При цьому, таке затримання може здійснюватися як з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України, так і лише для забезпечення видворення за межі країни. Зазначені \~\~обставини, які фактично не спростовуються відповідачем, присутнім у судовому засіданні, \~дають \~підстави вважати обґрунтованими заявлені вимоги позивача \~про \~поміщення \~ [PERSON] \~\~\~\~до пункту тимчасового \~перебування \~іноземців \~з метою \~примусового \~видворення \~за межі території України, і в цій частині на переконання судової колегії \~позовні вимоги \~підлягають задоволенню. Судова колегія враховує, що на час \~розгляду справи \~судом апеляційної інстанції, \~ [PERSON] перебуває у пункті \~тимчасового перебування з 30.01.2024, \~тому \~\~саме із зазначеної дати слід \~відраховувати \~шестимісячний строк \~розміщення в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства з метою \~ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України. \~\~

Результат розгляду: granted