Рішення адміністративного суду від 2024-05-07 00:00:00+03

19.03.2024 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов адміністративний позов [PERSON] , в якому позивач просить скасувати постанову у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія БАД № 020194 від 12.03.2024), про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 121 КУпАП у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 3400,00 грн., та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. Адміністративний позов обґрунтований тим, що оскаржувана постанова складена за відсутності для цього законних підстав. Так, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 12.03.2024 він керував автомобілем Renault Dokker, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності ТОВ «ЮГАГРО», який не пройшов обов`язковий технічний контроль. Водночас, на думку позивача, в силу ч. 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» вказаний автомобіль не підлягає обов`язковому технічному контролю, оскільки не використовується для перевезення пасажирів або вантажу з метою отримання прибутку, а є службовим автомобілем, який використовується для забезпечення внутрішньогосподарської діяльності підприємства. В момент зупинки працівником поліції позивач перебував у салоні автомобіля один, не перевозив ані пасажирів, ані вантажі, тому в його діях не було і не могло бути складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП. Ухвалою суду від 22.03.2024 провадження у справі було відкрите. Відповідач УПП в Запорізькій області надіслав відзив на позов із запереченнями проти його задоволення, посилаючись на відсутність порушень з боку працівника поліції при винесенні оскаржуваної постанови, а також на те, що вказаний у протоколі факт є підтвердженим відповідними доказами, зокрема, відеозаписом, копія якого додана до відзиву. Позивач надав письмову відповідь на відзив, зауваживши, що наданий відповідачем відеозапис з фіксацією підстав та процесу складання оскаржуваної постанови не містить жодних доказів правомірності цієї постанови. Третя особа [PERSON] письмових пояснень по суті позовних вимог не подав, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин. Третя особа ТОВ «ЮГАГРО» надала письмові пояснення по суті позовних вимог, а саме підтвердила, що автомобіль Renault Dokker, реєстраційний номер [NUMBER] , належить цьому підприємству на праві власності, використовується як службовий автомобіль і не задіяний у діяльності з надання послуг перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, а тому третя особа вважає позовні вимоги законними і обгрунтованими. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримав, пославшись на факти і норми права, викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив. Представник ТОВ «ЮГАГРО» Романюта Л.В. позовні вимоги підтримала. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до такого. Як випливає з матеріалів справи, Постановою серії БАД № 020194 від 12.03.2024 по справі про адміністративне правопорушення, винесеною інспектором ВДБР УПП в Запорізькій області Хорошуном І.В., позивач був визнаний винуватим у тому, що 12.03.2024 о 10 год. 15 хв. позивач в м. Запоріжжя, по вулиці Космічній, 144, керуючи транспортним засобом Renault Dokker, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності ТОВ «ЮГАГРО», надаючи послуги з перевезення з метою отримання прибутку, не пройшов обов`язковий технічний контроль, чим порушив вимоги п. 31.3 «б» Правил дорожнього руху. Цією постановою на позивача було накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Частиною другою\~статті 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Статтею 245 КУпАП\~встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Стаття 280 КУпАП\~закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Відповідно до\~статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Касаційний адміністративний\~суд у\~складі Верховного\~Суду у\~постанові від\~26.04.2018\~року у\~справі №\~338/1/17 зробив висновок про те, що сама постанова про адміністративне правопорушення не може розцінюватись як беззаперечний доказ вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Частиною третьою статті 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов. Матеріалами справи підтверджується, що автомобіль Renault Dokker, реєстраційний номер [NUMBER] , належить на праві власності ТОВ «ЮГАГРО», на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] . Згідно довідки від 12.03.2024 за підписом директора ТОВ «ЮГАГРО», вказаний автомобіль використовується тільки для забезпечення службових потреб підприємства і не використовується для отримання прибутку. Як випливає із змісту наданого відповідачем відеозапису, позивач дійсно керував 12.03.2023 вказаним автомобілем, і був зупинений на блок-посту на виїзді з м. Запоріжжя у напрямку м. Оріхів для перевірки. При цьому працівник поліції, дізнавшись про те, що автомобіль належить юридичній особі, відразу висловив вимогу про надання доказів підтвердження проходження обов`язкового технічного контролю, не перевіряючи, з якою метою рухався автомобіль, і, зокрема, чи здійснювалось перевезення пасажирів або вантажу. З висловів працівника поліції випливало, що, на його думку, самий факт реєстрації автомобіля за юридичною особою породжує обов`язок проходження технічного контролю. Однак суд не погоджується з такими мотивами особи, що винесла оскаржувану постанову. Так, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті. Обов`язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років. 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені\~Законом України\~"Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України". Із системного аналізу вказаних правових норм випливає, що легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них, мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби, які не використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, - не підлягають обов`язковому технічному контролю незалежно від того, якій особі вони належать на праві власності. При цьому ключовою є використання автомобіля саме для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, тобто надання володільцем відповідних послуг перевезення іншим особам в обмін на плату за це, а не перевезення тих інших осіб та (або) предметів для забезпечення внутрішньогосподарської діяльності підприємства. Таким чином, відсутні підстави для висновку про те, що вказаний автомобіль підлягав обов`язковому технічному контролю. Відповідно до\~ч.\~1,\~ч.\~2\~ст.\~283\~КУпАП постанова\~у справі\~по адміністративне\~правопорушення повинна\~містити:\~найменування органу\~(прізвище,\~ім`я та\~по батькові,\~посада посадової\~особи),\~який виніс\~постанову; дату\~розгляду справи; відомості\~про особу,\~стосовно якої\~розглядається справа\~(прізвище,\~ім`я та\~по батькові\~(за\~наявності),\~дата народження,\~місце проживання\~чи перебування; опис\~обставин,\~установлених під\~час розгляду\~справи; зазначення\~нормативного акту,\~що передбачає\~відповідальність за\~таке адміністративне\~правопорушення; прийняте у справі рішення. При цьому опис обставин правопорушення, інкримінованого особі, має містити чітке і не двозначне викладення обставин, які характеризують всі елементу складу адміністративного правопорушення: об`єкт, суб`єкт, об`єктивну та суб`єктивну сторони. В даному випадку це означає, що оскаржувана постанова мають містити чіткі і недвозначні відомості принаймні щодо часу, місця та способу вчинення інкримінованого [PERSON] діяння, тобто має бути зазначено, коли, де, як і які конкретні дії вчинила або не вчинила позивач. В оскаржувані постанові [PERSON] інкриміноване те, що він, «керуючи транспортним засобом Renault Dokker, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності ТОВ «ЮГАГРО», надаючи послуги з перевезення з метою отримання прибутку, не пройшов обов`язковий технічний контроль». Отже, фактично [PERSON] притягнутий до відповідальності за те, що не пройшов обов`язковий технічний контроль, що не відповідає диспозиції ч. 3 ст. 121 КУпАП, якою передбачено відповідальність за керування транспортним засобом, що не пройшов такий контроль. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що автомобіль Renault Dokker, реєстраційний номер [NUMBER] , використовується для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку. Відсутні й докази того, що позивач [PERSON] безпосередньо 12.03.2024 надавав такі послуги. Відповідно до\~ст.\~90\~КАС України\~суд оцінює\~докази,\~які є\~у справі,\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на їх\~безпосередньому,\~всебічному,\~повному та\~об`єктивному дослідженні. Жодні\~докази не\~мають для\~суду наперед\~встановленої сили. Суд\~оцінює належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо, тощо. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відтак, саме відповідач несе тягар доказування правомірності своїх дій та рішень, і саме відповідач не надав жодних доказів законності й обґрунтованості Постанови. Доданий до відзиву диск з відеозаписом дій інспектора поліції щодо фіксації події, викладеної в протоколі, наведених вище висновків суду не спростовують. Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Згідно з п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у випадку встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Отже, оцінюючи в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана Постанова не є законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При поданні позову позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Водночас, згідно правової позиції Великої палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 18.03.2020 року у справі № 543/775/17, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону №3674-VІ «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у 2024 році становить 605,60 грн. (3028,00 * 0,2), і саме така сума підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи вищенаведене,

Результат розгляду: granted