Рішення адміністративного суду від 2022-08-12 00:00:00+03

Позивач [PERSON] \~звернувся в\~суд із\~позовом до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції в якому\~просить скасувати\~постанову про\~накладення адміністративного\~стягнення по\~справі про\~адміністративне правопорушення\~у сфері\~забезпечення безпеки\~дорожнього руху,\~зафіксоване не\~в автоматичному\~режимі серії\~ЕАО №\~5355143\~від 12.04.2022\~року,\~якою його\~визнано винним\~за ч.\~1\~ст.\~122\~КУпАП та\~застосовано адміністративне\~стягнення у\~виді штрафу\~в розмірі\~340\~грн.\~Із зазначеною\~постановою позивач\~не згідний,\~вважає її\~незаконною,\~необґрунтованою та\~такою,\~що підлягає\~скасуванню,\~оскільки викладені\~у постанові\~обставини не\~підтверджені жодним\~належним доказом.\~Вказує,\~що він\~заїхав за\~адресою:\~ [ADDRESS] з\~метою доставки\~товару у\~кав`ярню « [INFO] »,\~яка його\~є сімейним\~бізнесом,\~про що\~повідомив поліцейського [PERSON] .. Однак, як пояснює позивач, поки він спілкувався по телефону з адвокатом, лейтенант поліції [PERSON] склав відносно нього постанову у справі про адміністративне правопорушення, чим порушив його право на захист та перешкоджав веденню сімейного бізнесу. Враховуючи вище викладене, просить скасувати постанову серії ЕАО № 5355143 від 12.04.2022 року, якою його [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн., провадження у справі закрити та стягнути з молодшого лейтенанта поліції [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1000 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 19 квітня 2022 року відкрито провадження у вищевказані справі за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно відзиву на позов, Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції позову не визнає, заперечує проти нього та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки при складанні спірної постанови інспектор діяв виключно на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України. Крім того, представник відповідача вважає, що позивачем жодним чином не доведено того, що 12 квітня 2022 року він здійснював доставку товару за адресою: вул. Сагайдачного, 8 у м. Тернополі, а також жодними належними доказами не підтверджена завдана моральна шкода у розмірі 1000 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені у позові вимоги, просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимогз підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши думку сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5355143 від 12.04.2022 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, за те, що він 12.04.2022 о 15:15 у м. Тернополі по вул. Сагайдачного, 14 керуючи транспортним засобом не виконав вимогу дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено», чим порушив п. 8.4.в ПДР порушення вимог заборонних знаків, за що накладено штраф у розмірі 340 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За приписами п. 8.4 «в» ПДР України, заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі. Дорожній знак 3.2 (розділ 33 ПДР України) - рух механічних транспортних засобів заборонено. Згідно з абзацом п`ятим пункту 3.43 розділу 33 ПДР України, не поширюється дія знаків 3.1-3.8, 3.11 - на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, а також на транспортні засоби, що обслуговують підприємства, які розташовані у позначеній зоні. У таких випадках транспортні засоби повинні в`їжджати до позначеної зони і виїжджати з неї на найближчому перехресті до місця призначення. Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. У силу вимог частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складення ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем Правил дорожнього руху України. При цьому, ознайомившись із матеріалами справи та даючи правову оцінку обставинам справи, зазначеним у спірній постанові, судом встановлено, що на підтвердження правомірності прийнятого рішення представником відповідача суду не надано жодних доказів вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, при цьому жодних інших доказів, які б могли бути визнані судом належними та допустимими на підтвердження вини [PERSON] у вчиненні зазначеного правопорушення суду не надано. Позивачем на підтвердження обставин справи викладених у позовній заяві подано наступні документи: -договір оренди від 21 листопада 2018 року, укладений між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] , відповідно до якого у строкове платне користування передається приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; -копію свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружились 20.07.1996 р., прізвище дружини після одруження [PERSON] ; -копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] серії [NUMBER] від 31.10.2007. Суд вважає, що подані позивачем документи підтверджують той факт, що позивач здійснював доставку товарів у кав`ярню « [INFO] », яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а тому він мав право рухатися в зоні дії дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено». Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Суд вважає, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем порушень правил дорожнього руху, що стали причиною складення оскаржуваної постанови, оскільки в матеріалах справи відсутні жодні документи та матеріали, які б могли бути визнані судом як належні та допустимі докази вчинення адміністративного правопорушення, а сама постанова про накладення адміністративного стягнення не дає суду достатніх підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. При цьому, суд керується положеннями ч.3 ст.62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За даних обставин, суд приходить до переконання про відсутність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. За змістом п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративні правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема при встановленні відсутності події і складу адміністративного правопорушення. У п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень, зокрема скасовує постанову і закриває справу. Згідно з п.2 ч.2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Враховуючи те, що суд встановив відсутність складу адміністративного правопорушення, поставленого у провину [PERSON] , визнаючи протиправною та скасовуючи оскаржувану постанову, вважає за необхідне провадження у справі закрити за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення. Таким чином, позов [PERSON] до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі адміністративне правопорушення, підлягає до задоволення. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 грн., суд зазначає наступне. У силу вимог частин 1, 2 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Відповідно до вимог ч.1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних страждань, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням, під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 9 цієї ж Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутацїї, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Позивачем у поданій позовній заяві не зазначено у чому полягала завдана йому діями відповідача моральна шкода, яку він просить стягнути, не визначено та не обгрунтовано її розміру. Суд також зазначає, що позивачем не надано суду й доказів, які б на його думку підтверджували заподіяння йому моральної шкоди внаслідок дій відповідача. Крім цього, суд зазначає, що відповідно до вимог ч.1 ст.1174 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею свої повноважень, відшкодовується державою, автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування, незалежно від вини цієї особи. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача у частині стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 грн., не підлягають до задоволення. Таким чином, позов [PERSON] до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі адміністративне правопорушення, відшкодування моральної шкоди, підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Також, суд вказує, що оскільки при накладенні адміністративного стягнення поліцейський УПП в Тернопільській області ДПП молодший лейтенант поліції Слобода П. І. діяв як службова особа зазначеного підрозділу поліції, відтак вважає, що слід стягнути в користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції суму судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із адміністративним позовом в суд, що становить 496,20 грн. На підставі викладеного та

Результат розгляду: partial