Рішення адміністративного суду від 2022-03-24 00:00:00+02

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 04 лютого 2022 року сержантом поліції ВП № 5 (смт. Глибока) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області Кожокарем Василем Васильовичем було винесено відносно нього постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 885583, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП. У вказаній постанові, працівник поліції стверджує, що ним порушено п. 2.9.в ПДР, тобто керування транспортним засобом з номерним знаком, який не освітлювався в темну пору доби. Однак, вважає, що дана постанова винесена протиправно., оскільки задній номерний знак був достатньо освітлений двома лампочками, передбачених конструкцією транспортного засобу і ніщо не заважало його зчитуванню. У відповідності до п. 30.2 ПДР розміри, форма, позначення, колір і розміщення номерних знаків не змінювалися, на них не наносились ніякі додаткові позначення, вони не були закриті, були достатньо чисті та освітлені. Крім того, працівником поліції винесено постанову із істотним порушенням його прав та правових гарантій, оскільки першими словами інспектора після зупинки транспортного засобу була необґрунтована вимога пред`явити водійське посвідчення, жодної з причин перевірки документів не було названо. При зупинці транспортного засобу працівник поліції жодним чином не представився та не пред`явив своє службове посвідчення. Таким чином, з цього моменту відношення працівника поліції до нього стало неупередженим і він вже не міг розраховувати на всебічний і неупереджений розгляд справи. У копії оскаржуваної постанови його пояснення або незгода із винуватістю у вчиненні правопорушення не відображені, йому не було повідомлено про те, що велась відеофіксація, а також те, що відео з камери буде додано до справи. Про існування оскаржуваної постанови, він дізнався 10.02.2022 року при ознайомлені з матеріалами адміністративної справи № 715/337/22, провадження № 3/715/208/22 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, де детально ознайомився з текстом оскаржуваної постанови. На підставі викладеного, просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 885583 від 04 лютого 2022 року, за ч. 6 ст. 121 КУпАП та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, а також стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на його користь судовий збір в розмірі 496,20 грн та понесені судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги в розмірі 4500,00 грн. 17.03.2022 року від Головного управління національної поліції в Чернівецькій області до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просили суд відмовити в задоволенні позовної заяви, оскільки адміністративний позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Так, вказували, що 04.02.2022 року о 02 год. 30 хв. поліцейським СРПП ВП № 5 (смт. Глибока) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області сержантом поліції Кожокарем Василем Васильовичем, під час патрулювання було виявлено, що [PERSON] водій автомобіля марки «Мітсубісі», д.н.з. [NUMBER] , в порушення вимог підпункту «в» п. 2.9. ПДР, керував транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений у темну пору доби. На підставі вказаного порушення ПДР, поліцейським винесена постанова, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Так, встановивши факт вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, останньому було роз`яснено про його права, передбачені ст. 63 КУ, а також додатково було роз`яснено положення ст. 307 ,ч. 2 ст. 308 КУпАП. Факт вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення було зафіксовано на відеореєстратор, який був закріплений у службовому автомобілі ВП № 5 (смт. Глибока) ЧРУП ГУНП. Крім того, зазначили, що однією із позовних вимог позивача є вимога про стягнення судових витрат (витрати на професійну правничу допомогу та судового збору), однак на підтвердження понесених судових витрат ні позивачем, а ні його представником не було додано підтверджувальних доказів, зокрема договору про надання правової допомоги, акту прийому - передачі виконаних робіт, квитанцію щодо їх оплати, тощо. 21.03.2022 року представник позивача [PERSON] - Боднарюк К.В. подав до суду заяву, згідно якої з відзивом відповідача не згідний, позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Судом встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №885583 від 04.02.2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850 грн. В постанові зазначено, що 04 лютого 2022 року о 02 год 25 хв. в смт. Глибока по вул. Бойка, він керував транспортним засобом марки «Мітсубісі Паджеро», реєстраційний номер [NUMBER] , в якого не освітлювався задній державний номерний знак в темну пору доби, чим порушив п.п. «в» п. 2.9 ПДР України. Відповідно до п.п. «в» п. 2.9 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий. Частина 6 статі 121 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком. Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. При цьому, як вбачається зі змісту частини 2 зазначеної статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відтак, позиція сторін має бути визначеною юридично і доведеною безспірними доказами, якими в даній справі є конкретні документи та матеріали. Відповідач надав до суду відеозапис з відеореєстратора, як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Разом з тим, на вказаному відеозаписі зафіксований момент зупинки транспортного засобу, при цьому на 30-35 секунді, чітко зафіксовано, що задній номерний знак транспортного засобу, яким керував [PERSON] , належним чином освітлювався, що повністю підтверджує доводи, які викладені в позовній заяві, а тому в діях [PERSON] відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 6 ст.121 КупАП. Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та правомірності винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, в діях [PERSON] . Щодо судових витрат на правову допомогу, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI). Так, відповідно до ст. 1 цього Закону: договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4); інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6); представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9). Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Частинами 2 та 3 статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із статтею 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Разом з тим, ні позивачем, а ні його представником не було додано підтверджувальних доказів про понесення судових витрат на правничу допомогу, зокрема договору про надання правової допомоги, акту прийому - передачі виконаних робіт. Проте, відповідно до ст. 139 КАС України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 454,00 грн. На підставі викладеного, ст. 247 КУпАП та

Результат розгляду: partial