Рішення адміністративного суду від 2022-05-11 00:00:00+03

В липні \~2021 року Головне управління ДПС у Вінницькій області (далі ГУ ДПС у Вінницькій області) звернулося до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі ФОП [PERSON] ) про стягнення податкового боргу в сумі 121787,80 грн., з яких 54849,48 грн.-основний платіж, 66938,32 грн.-штрафні санкції. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року позов \~задоволено частково: стягнуто з ФОП [PERSON] податковий борг в сумі 95308,70 грн. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до \~невірного вирішення справи, подав апеляційну скаргу. В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що ФОП [PERSON] вчасно відповідно вимог закону подано декларації з податку на додану вартість від 20.01.2021, від 22.02.2021 та від 19.03.2021, проте із жодної з них не випливає заборгованості в розмірі 54849,48 \~грн. Всі податкові зобов`язання вказані у деклараціях, сплачені платником податків самостійно. При цьому станом на 01.02.2021 останній мав переплату в розмірі 47048,52 грн. Також апелянт зазначив, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, представник позивача не зміг пояснити структуру податкового боргу та періоди його визначення, вказавши лише на те, що \~розрахунок боргу здійснюється за допомогою спеціальної програми. В той же час, на переконання скаржника, податковим органом не надано належних доказів на підтвердження законності підстав для застосування штрафних санкцій. Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що у відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. В судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу та просить її задовольнити. В свою чергу, представник позивача заперечив стосовно задоволення апеляційної скарги і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ФОП [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ДПС у Вінницькій області та є платником податків і зборів, передбачених Податковим кодексом України. На підставі довідки про суми податкового боргу платника податку податковим органом встановлено, що станом на 15.07.2021 за відповідачем рахується податковий борг на загальну суму 121787,80, в тому числі основного платежу 54849,48 грн., штрафні санкції 66938,32 грн. Вказане слугувало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом. Приймаючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість частини позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення. Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI ( далі ПК України). Статтею 16 ПК України визначено, що платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом та законами з питань митної справи. Грошове зобов`язання платника податків-сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (п. п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України). Податкове зобов`язання-сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п. п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України). За змістом п. п. 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI пеня-сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки Податковий борг-сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України ). П.п. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України \~унормовано, що нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження). За приписами п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт-документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Пунктами 49.1 та 49.2 статті 49 ПК України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності. Згідно пункту 54.1 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Відповідно до п. 54.5 ст. 54 ПК України \~якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом. В силу п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження. Так, предметом спору у даній справі є сума податкового боргу, яка рахується за відповідачем та не сплачена останнім в добровільному порядку. Заборгованість виникла на підставі податкових повідомлень-рішень №0036062404 від 16.04.2021, №0052725005 від 04.06.2020, №0052735005 від 04.06.2020 та самостійно поданих платником податків декларацій з податку на додану вартість від 20.01.2021, від 22.02.2021 та від 19.03.2021. Як вбачається з відомостей ЄДРСР ФОП [PERSON] оскаржувались податкові повідомлення-рішення №0052725005 від 04.06.2020, №0052735005 від 04.06.2020 в судовому порядку. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року у \~справі № 120/52858/20-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2021 року, в задоволенні позову ФОП [PERSON] , відмовлено. Таким чином, виходячи із норм п. 56.18 ст.56 ПК України, після набрання чинності рішенням суду у справі № 120/52858/20-а податковий борг за податковими повідомленнями-рішеннями №0052725005 від 04.06.2020, №0052735005 від 04.06.2020 \~набув статусу узгодженого. Стосовно податкового повідомлення-рішення №0036062404 від 16.04.2021, то судом не встановлено, що останнє оскаржувалось в судовому порядку, однак як вбачається із відповіді на запит адвоката А.М. (лист № 8511/6/02-32-24-01-10 від 21.04.2022) останнє, як і податкові повідомлення рішення №0052725005 та №0052735005, направлялось відповідачу за податковою адресою та отримане останнім особисто, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправленння, а тому згідно ст. 42 ПК України вважається врученим \~ФОП [PERSON] . Щодо податкових зобов`язань самостійно визначених платником податків відповідно до поданих декларацій з податку на додану вартість, то такі в силу п. 56.1, 56.11 ст. 56 ПК України \~не підлягають оскарженню. Таким чином, суми грошових зобов`язань відповідача є узгодженими та у встановлені законом строки не сплачені, тобто визнаються сумою податкового боргу у відповідності до п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України. Так, у п. 56.1 ст. 56 ПК України закріплено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня (п. 56.1 ст. 56 ПК України). У п. 56.11 ст. 56 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI зазначено, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання самостійно визначене платником податків. Виходячи із наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що самостійно визначене відповідачем податкове зобов`язання з податку на додану вартість, зазначене останнім в податкових деклараціях є узгодженим з дня подання таких декларацій. За правилами п.57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, як встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, в порушення вказаних вище норм, останній у встановлений законом строк суму податкового зобов`язання не сплатив, що стало причиною виникнення податкового боргу. Крім того, ФОП [PERSON] не були повністю сплачені штрафні санкції відповідно до податкових повідомлень-рішень. Поряд з цим, при дослідженні суми податкового боргу відповідача \~з`ясовано, що частину \~цієї суми в розмірі 26479,00 грн. ним сплачено добровільно, що не заперечується позивачем. Як свідчать письмові пояснення представника ГУ ДПС у Вінницькій області, які підтверджуються відомостями з інтегрованої картки платника податків за відповідачем станом на момент подання цього позову рахувався податковий борг з податку на додану вартість, в розмірі 95308,70 грн. і включав: основний платіж 28370,48 грн., що складався з сум відповідно до податкових декларацій з податку на додану вартість №9031251401 від 22.02.2021 року та №9057041332 від 19.03.2021 року; штрафну санкцію 66 938,32 грн., що складався з сум, нарахованих відповідно до податкового повідомлення - рішення №0052735005 від 04.06.2020 року, №0052725005 від 04.06.2020 року. В подальшому, розмір податкового боргу зменшено у зв`язку із сплатою ФОП [PERSON] його частини в сумі 26479,00 грн.: 01.11.2021 року в сумі 10488,00 грн. та від 30.11.2021 року в сумі 15991,00 грн. Варто звернути увагу, що частина боргу сплачена відповідачем вже після нарахування штрафних санкцій і нарахування штрафу після звернення ГУ ДПС у Вінницькій області до суду з даними позовом не відбулося, а відтак твердження представника ФОП [PERSON] про обов`язок податкового органу зменшити штрафні санкції в зв`язку з погашенням частини боргу є безпідставними. За правилами, визначеними п. 59.1 ст. 59 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. На виконання вказаної норми законодавства, податковим органом надіслано відповідачу податкову вимогу форми "Ф" від 12.08.2020 № 328959-50 на загальну суму 37073,79 грн. Відповідно до \~п.59.5 ст.59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. Статтею 61 ПК України \~передбачено, що контроль за правильністю нарахування, повнотою і своєчасністю сплати податків і зборів покладено на органи фіскальної служби. За приписами п.87.11 ст.87 ПК України \~орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку-фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження. Частиною 1 ст.77 КАС України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Водночас, у разі надання посадовою особою суб`єкта владних повноважень доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність прийнятого останнім рішення, позивач повинен спростувати ці доводи. З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем, як суб`єктом владних повноважень, надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження того, що за ФОП [PERSON] рахується податкових борг в розмірі 95308,70 грн. В свою чергу, відповідачем не наведено аргументів на спростування тверджень податкового органу. Разом з тим, посилання представника відповідача на відсутність інформації про структуру боргу та періоди його виникнення, спростовуються наданими представником відповідача на вимогу суду апеляційної інстанції розрахунками та копією інтегрованої картки. Слід зазначити, що решта доводів апелянта зводяться виключно до незгоди з податковими повідомленнями-рішеннями №0036062404 від 16.04.2021, №0052725005 від 04.06.2020, №0052735005 від 04.06.2020, які не є предметом оскарження в рамках розгляду даної справи. Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Результат розгляду: denied