Рішення адміністративного суду від 2022-02-07 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: - визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Криворізької сільської ради від 06.05.2021 №50к «Про кадри», яким позивача звільнено з посади у зв`язку з ліквідацією зі структури апарату виконавчого комітету Криворізької сільської ради відділу організаційно-правового забезпечення, згідно п.1 ст.40 КЗпП України; - поновити позивача на посаді начальника відділу організаційно-правового забезпечення; - стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.05.2021 по час фактичного поновлення на посаді. В обґрунтування позову зазначив, що 06.05.2021 його звільнено з займаної посади, в зв`язку з ліквідацією зі структури апарату виконавчого комітету Криворізької сільської ради відділу організаційно - правового забезпечення, згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України. Розпорядження є протиправним, оскільки попередження від 02.03.2021 не містить пропозиції іншої роботи, не зважаючи на наявні вільні вакансії в інших відділах. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції прийняти постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Обґрунтування апеляційної скарги. Суд першої інстанції не встановив, чи виконав відповідач свій обов`язок (ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП) щодо запропонування позивачу всіх наявних вакантних посад та працевлаштування позивача. Рішення суду першої інстанції базується на припущеннях. Суд першої інстанції не звернув уваги, що квитанція пошти про направлення йому, як стверджує відповідач, листа з запропонованими посадами, містить помилки в прізвищі, а також відсутні належні докази, що в листі ради був саме лист з запропонованими посадами. Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження. Не підлягає задоволенню клопотання в.о. сільського голови Криворізької сільської ради Покровського району Донецької області про відкладення розгляду справи в зв`язку з перебуванням на лікарняному співвідповідача - Павлової А.І. , оскільки явка сторін у судове засідання не визнавалась обов`язкової. Крім того, голову ради, як суб`єкта владних повноважень, може представляти інша посадова особа ради, зокрема, в.о. голови або секретар ради. Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне. Фактичні обставини справи. Позивач [PERSON] , народження [INFO] , є громадянином України. Згідно рішення сесії сільської ради від 16.11.2020 №VІІІ/1-1 «Про початок повноважень депутатів Криворізької сільської ради», повноваження Криворізької сільської ради восьмого скликання розпочались з листопада 2020 року. Рішенням сесії Криворізької сільської ради від 11.12.2020 №VІІІ/2-3 «Про затвердження структури сільської ради на 2021 рік» затверджена структура сільської ради на 2021 рік. 22.06.2020 року відповідно до розпорядження сільського голови від 12.06.2020 №56к «Про кадри», позивача призначено на посаду начальника відділу організаційно-правового забезпечення Криворізької сільської ради, як такого, що пройшов за конкурсом, з оплатою праці згідно штатного розпису (а.с.9) Рішенням сесії Криворізької сільської ради від 24.02.2021 №VІІІ/6-5 «Про внесення змін та доповнень до рішення сесії сільської ради від 24.02.20201 №VІІІ/2-3 «Про затвердження структури сільської ради на 2021 рік» зі змінами та доповненнями» сільська рада вирішила ліквідувати зі структури апарату виконавчого комітету Криворізької сільської ради відділ організаційно - правового забезпечення та ввести в структури апарату виконавчого комітету сільської ради відділ загальної та організаційної роботи та відділ цивільної, оборонної, мобілізаційної та правової роботи. (а.с.11-13) 02.03.2021 позивачем отримано попередження про ліквідацію відділу організаційно - правового забезпечення з наступним звільненням з 05.05.2021 та виплатою вихідною допомоги в розмірі однієї середньомісячної заробітної плати.(а.с.10) 06.05.2021 відповідно до розпорядження сільського голови № 50 к «Про кадри» [PERSON] звільнено з 06.05.2021 року в зв`язку з ліквідацією зі структури апарату виконавчого комітету Криворізької сільської ради відділу організаційно - правового забезпечення, згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України (а.с.14) В матеріалах справи наявне повідомлення сільського голови від 28.04.2021, яким запропоновано [PERSON] ознайомитися з вакантними посадами: начальника відділу загальної та організаційної роботи; начальника відділу цивільної, оборонної, мобілізаційної та правової роботи; головного спеціаліста з правової роботи для переведення. Також зазначено, що у разі відмови від запропонованих посад позивача буде звільнено 06.05.2021 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП (а.с.52) В матеріалах справи наявна квитанція «Нової пошти», в якій відправником визначено приватну особу [PERSON] (м. Добропілля), одержувачем - [PERSON] (помилки в прізвищі), тип відправлення - документи без визначення. (а.с.64) Лист ТОВ «Нова пошта» від 17.08.2021 року на запит Криворізької сільської ради свідчить, що 30.04.2021 року [PERSON] здійснено відправку вантажу для [PERSON] на адресу: [ADDRESS] . 01 травня 2021 року отримувачем замовлено переадресацію на відділення №2, 17 травня 2021 року вантаж доставлено та одержано в повному обсязі (а.с.88). Відповідно до розпорядження сільського голови від 03.11.2020 року №92-к [PERSON] надано можливість виконувати свої обов`язки поза приміщенням Криворізької сільської ради дистанційно - вдома за відповідною адресою в м. Добропілля, з 03.11.2020 року до закінчення дії карантину. (а.с.101) Згідно довідки від 24.09.2021 року заробітна плата [PERSON] за два місяці перед звільненням (березень-квітень 2021 року) склала 24090 грн (12045+12045). (а.с.95) Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідач належно виконав вимоги щодо працевлаштування позивача - запропонував йому всі наявні посади, надіславши лист поштою. Проте позивач відмовився отримувати цей лист. Оцінка суду. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 1 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом. Частиною шостою статті 43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення. Статтею 5-1 КЗпП України установлено гарантії забезпечення права громадян на працю, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з частиною четвертою статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40). Згідно з пунктом 1 частини першоїстатті 40 КЗпП(тут і надалі положення наводяться в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина другастатті 40 КЗпП). Відповідно до частини четвертої статті 40 КЗпП особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус. Статтею 49-2 КЗпП визначено порядок вивільнення працівників, а саме: - про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці (частина перша); - при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (частина друга); - одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно достатті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (частина третя) (…) Таким чином, закон на час попередження та наступного звільнення позивача передбачав обов`язок відповідача запропонувати працівникові іншу роботу одночасно з попередженням про звільнення. Отже, законом передбачено обов`язок власника або уповноваженої особи одночасно з попередженням про звільнення запропонувати працівнику і іншу роботу. З огляду на викладене, оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду й існували на день звільнення. Обов`язок при попередженні про звільнення запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади неодноразово підтверджувався у висновках Верховного Суду при розгляді подібних спорів, зокрема, в постанові від 11.02.2021р. в справі № 420/7705/19, від 23 вересня 2021 року у справі №807/2322/15, від 29.09.2021р. у справах №640/6399/20, №380/740/20. Між тим, відповідачем не надано доказів того, що при врученні позивачу попередження про звільнення, йому запропоновано і наявні вакантні посади. Крім того, суд вважає, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами повідомлення позивача про наявність вакантних посад, оскільки квитанція ТОВ «Нова пошта», на яку відповідач посилається як на доказ відправлення [PERSON] листа з вакантними посадами, не містить підтвердження того, що відправлено саме цей лист, а визначення типу відправлення «документи» також не є таким доказом. Також це відправлення направлено [PERSON] (у позивача прізвище [PERSON] ) тільки 30.04.2021 року, тоді як повідомлено позивача про звільнення ще 02.03.2021 року. При цьому лист ТОВ «Нова пошта» від 17.08.2021 року на запит Криворізької сільської ради також не містить безумовних доказів направлення позивачу саме пропозицій вакантних посад. Отже, відповідачем не виконано обов`язку, передбаченого частиною третьою статті 49-2 КЗпП України, а саме, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі. Отже, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 по справі №П/9901/101/18 (провадження № 11-217заі18), постановах Верховного Суду від 04.07.2018 по справі №826/12916/15, від 06.03.2019 по справі № 824/424/16-а, від 13.03.2019 по справі № 826/751/16, від 27.06.2019 по справі № 826/5732/16, від 26.07.2019 по справі № 826/8797/15, від 09.10.2019 по справі № П/811/1672/15, від 12.09.2019 по справі № 821/3736/15-а, від 22.10.2019 по справі № 816/584/17, від 15.04.2020 по справі № 826/5596/17, від 19.05.2020 по справі № 9901/226/19. Таким чином, розпорядження сільського голови №50-к від 06.05.2021 року про звільнення [PERSON] порушує вимоги статті 49-2 Кодексу законів про працю України, тому є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді, з якої його звільнено - начальника відділу организаційно-правового забезпечення Криворізької сільської ради. Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку. Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відтак підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 07.05.2021р. (наступний день за днем звільнення) по 07.02.2022р. (день ухвалення апеляційний судом рішення про поновлення на службі). Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі - Порядок № 100), передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата (абз. 3 п. 2 розд. ІІ). Відповідно до абз.1 п. 8 розд. ІV Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Оскільки звільнення відбулось у травні 2021 року, слід брати до уваги виплати позивачу за березень та квітень 2021року. Згідно довідки від 24.09.2021 року заробітна плата [PERSON] за два місяці перед звільненням (березень-квітень 2021 року) склала 24090 грн, отже середньоденний заробіток позивача складає 547,5 грн (24090 грн : 44 робочих днів) Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.05.2021р. по 07.02.2022р., враховуючи середньоденний заробіток - 547,5 грн. та кількість робочих днів - 189, дорівнює 103477,50 гривень, який підлягає стягненню на користь позивача та з якого відповідачем мають бути відраховані податки та обов`язкові платежі. Згідно частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову. На підставі пунктів 2,3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Отже, підлягає зверненню до негайного виконання постанова суду про поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць. Відповідно до вимог статті 139 КАС України, судові витрати відшкодуванню не підлягають, оскільки вони не були понесені позивачем, який звільнений від їх сплати.

Результат розгляду: granted