Рішення адміністративного суду від 2022-02-23 00:00:00+02

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд: - визнати протиправними дії відповідача під час складання акту від 05.11.2019 №444/26-15-42-04-30-[NUMBER], в частині висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства; - визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06.12.2019: №0092934204 (форма «ПС»), №0092914204 (форма «Р»), №0092894204 (форма «Р»), №0092924204 (форма «Н»), №0092904204 (форма «Р»); - визнати протиправними та скасувати: вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-127 від 06.12.2019, рішення №0092884204 від 06.12.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 26 219,41 грн. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.04.2021 позов Фізичної особи-підприємця [PERSON] задоволено частково: - визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення: від 06 грудня 2019 року №0092934204 (форма «ПС»), від 06 грудня 2019 року №0092914204 (форма «Р»), від 06 грудня 2019 року №0092894204 (форма «Р»), від 06 грудня 2019 року №0092924204 (форма «Н»), від 06 грудня 2019 року №0092904204 (форма «Р»), винесені ГУ ДПС у м. Києві; - визнано протиправними та скасувано: вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06 грудня 2019 року №Ф-127, рішення від 06 грудня 2019 року №0092884204 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 26 219,41 грн., винесені ГУ ДПС у м. Києві. - в решті позовних вимог - відмовлено. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2021 апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в м. Києві - задоволено частково: рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.12.2019 №0092924204 повністю, №0092914204 в частині нарахування основного зобов`язання в розмірі 40 019,00 (сорок тисяч дев`ятнадцять гривень) грн та штрафної санкції у розмірі 6 133,00 (шість тисяч сто тридцять три гривні) грн, №0092894204 в частині нарахування основного зобов`язання в розмірі 28 848,14 (двадцять вісім тисяч вісімсот сорок вісім гривень та чотирнадцять копійок) грн. і штрафної санкції у розмірі 7 212,03 (сім тисяч двісті дванадцять гривень та три копійки) грн. - скасовано та ухвалено постанову, якою в задоволенні таких позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року - залишено без змін. 23.11.2021 позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового судового рішення, а саме щодо відшкодування витрат на професійну правову допомогу на суму 62 000 грн. Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.11.2021 заяву Фізичної особи-підприємця [PERSON] про ухвалення додаткового судового рішення задоволено. Стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця [PERSON] ( [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (код: 43141267, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19) понесені судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 49 128,80 грн. В стягненні решти суми на правничу допомогу відмовлено. Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.11.2021. Відповідач вказує, що позивач фактично не здійснив оплату відповідно до договору від 09.11.2019 та підтверджується відсутністю в додатках до заяви про стягнення витрат на правничу правовоу допомогу основоположного документу, на піставі якого має бути заявлено вимогу про відшкодування витрат, а саме - доказ фактичного понесення таких витрат. Також, відповідач вважає суму заявлену д овідшкодування необґрунтованою. Серед іншого відповідач просить здійснювати розгляд даної апеляційної скарги в судовому засіданні. 07.02.2022 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти її задоволення та просить залишити без змін оскаржуване судове рішення. У відповідності до положень частин 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Щодо клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Частиною 2 ст. 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні. Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на судове рішення, перегляд якого можливий як в судовому засіданні, так і за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження. Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції, враховуючи докази в підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що заява представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення підлягає задоволенню та з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, сума витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню, складає 49 128,80 грн. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.04.2021 питання відшкодування витрат на правову допомогу не вирішено. Отже, суд першої інстанції, після отримання заяви про відшкодування витрат на правову допомогу, враховуючи приписи ст. 252 КАС України, прийшов до вірного висновку про необхідність прийняття додаткового рішення. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно із частинами 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №300/941/19 та від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 17.12.2020 у справі №808/1849/18, від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, від 20.01.2021 у справі №120/3929/19-а. Згідно з пунктами 4, 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Відповідно до ст. 19 Закону №5076-VI визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно зі ст. 30 Закону №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. На обґрунтування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано: копію договору про надання правової допомоги №б/н від 09.11.2019, копію акту №б/н наданих послуг від 15.04.2021, копію ордеру серії АМ №1010120, додаток №1 до договору про надання правової допомоги «тарифи на послуги», копію детального опису робіт, копію платіжного доручення №413 від 22.11.2021 на суму 62 000,00 грн. Відповідно до частин 6 та 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З аналізу вказаної норми вбачається, що саме відповідач має у відповідному клопотанні обґрунтувати завищення суми правничої допомоги. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до КАС України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Колегія суддів приходить до висновку, що у суду з`являється право оцінити співмірність заявлених до стягнення витрат лише після заявлення клопотання про зменшення розміру таких, а ні як ні з власної ініціативи, на що і вказують вимоги ч. 6 ст. 134 КАС України. Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд,

Результат розгляду: partial