Рішення адміністративного суду від 2022-02-16 00:00:00+02

15 липня 2021 року позивач, [PERSON] , звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, в якому просив: -визнати протиправним та скасувати рішення Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 363 від 16.04.2021 "Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] "; -зобов`язати Лука-Мелешківську сільську раду Вінницького району Вінницької області надати [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва на території Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій \~апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію. Апелянт зауважує, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення №363 від 16.04.2021 про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою виходив з того, що бажана земельна ділянка включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права оренди на які можуть бути реалізовані на земельних торгах. При цьому, суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, не взяв до увагу, що рішення про внесення земельної ділянки до Переліку земельних ділянок, право на які виставляється на земельні торги (аукціон) та рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, прийняті в один день, та не надав вказаній обставині належної оцінки саме з огляду на офіційне оприлюднення рішення. Крім того, апелянт зауважує, що з аналізу ст. 136 ЗК України вбачається, що заборона відчужувати та надавати у користування земельні ділянки розпочинається не з моменту включення цієї ділянки до переліку земельних ділянок, а саме з моменту, коли конкретна земельна ділянка або права на неї виставлені на земельні торги, у зв`язку з чим сам факт прийняття рішення про включення земельної ділянки в перелік земельних ділянок, право оренди на які виставляється на земельні торги, не є самостійною підставою для заборони її відчужувати та надавати у користування. 03.12.2021 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, в якому відповідач просить суд апеляційної. інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач вказує, що положення ч. 5 ст. 136 Земельного кодексу України встановлюють імперативну заборону на відчуження земельної ділянки, право на яку виставлено на земельні торги до їх завершення. Крім того, відповідач вказує, що дані правовідносини були предметом дослідження та тлумачення Верховним Судом, який визначає дії суб`єкта владних повноважень, які обґрунтовані аналогічними підставами, законними, що відображено в постановах від 02.10.2018 у справі №806/3708/15, від 03.04.2018 у справі №815/3059/17, від 22.04.2020 у справі №823/1267/16. Щодо доводів апелянта про те, що \~рішення 9 сесії 8 скликання Лука- Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 16.04.2021 №255 набуло чинності не 16.04.2021, а з дати його оприлюднення, а тому не може бути покладено в основу оскаржуваного рішення, відповідач вказав, що рішення ради вважається прийнятим з часу завершення голосування за нього депутатами і в силу норм ст. 59 Закону України 280/97 ВР дата прийняття рішення та дата набрання ним чинності не збігаються в часовому проміжку. При цьому, враховуючи, що рішення про включення земельної ділянки №0520684900:03:001:0678 до переліку земельних ділянок право оренди якої виставлено на земельні торги було прийнято 16.04.2021 (тобто датою розгляду клопотання позивача), вказане рішення в обов`язковому порядку підлягало до врахування сільською радою при вирішенні клопотання позивача, що помилково не враховано стороною апелянта. 13.12.2021 до суду надійшла відповідь на відзив від [PERSON] , в якому апелянт звертає увагу на те, що останній звернувся до відповідача з клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою ще до включення земельної ділянки №0520684900:03:001:0678 до переліку земельних ділянок, права на які виставлені на земельні торги. При цьому, з врахуванням положень \~п. 3 ст. 134 ЗК України, рішення відповідача є протиправним та суперечить Земельному кодексу України. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.311 КАС України\~суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм\~\~матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду -\~скасувати, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 24.03.2021 до Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області надійшло клопотання [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, комунальної форми власності, орієнтованою площею 0,1 га, яка розташована на південно-східній околиці села Майдан-Чапельський Лука-Мелешківської ОТГ Вінницького району Вінницької області (в межах ділянки за кадастровим номером: 0520684900:03:001:0678). До поданої заяви позивачем додано копію паспорта громадянина України - заявника, документ про присвоєння ідентифікаційного номера, копію посвідчення учасника бойових дій, а також графічні матеріали із позначенням місця розташування бажаної земельної ділянки. За наслідком розгляду вказаного клопотання, рішенням 9-ої сесії 8 скликання Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 16.04.2021 № 363 відмовлено [PERSON] у наданні відповідного дозволу з посиланням на те, що бажана для позивача земельна ділянка внесена до переліку земельних ділянок, право на які виставляється на земельні торги (аукціон). Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача, звернувся з адміністративним позовом до суду. Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, суд першої інстанції вказав, що аналіз положень статті 136 \~ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III свідчить про те, що в разі віднесення земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах, це є самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки. Отже, цією нормою Земельного кодексу України прямо передбачено заборону відчуження земельних ділянок, включених до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, до їх завершення. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що станом на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідача № 363 від 16.04.2021 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою позивачу, земельна ділянка, частину якої хотів отримати у власність останній, була включена до Переліку земельних ділянок права на які виставлені на земельні торги (аукціон), що виключало можливість надати її в безоплатну приватизацію позивачу. Таким чином, враховуючи те, що рішення Лука-Мелешківської сільської ради від 16.04.2021 № 255 розповсюджується на спірну земельну ділянку, щодо якої позивачем подано клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, то дані обставини відповідно до ч. 3 ст. 136 ЗК України є самостійною підставою для відмови позивачу у наданні такого дозволу. Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що оскаржуване рішення 9 сесії 8 скликання Лука-Мелешківської сільської ради від 16.04.2021 за № 363, яким відмовлено [PERSON] у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки є правомірним та скасуванню не підлягає. А отже, відсутні підстави для задоволення заявлених позивачем позовних вимог. Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Відповідно до п. б ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно пункту ґ ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для \~індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара. Частиною першою та другою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в ч. 3 ст. 116 ЗК України). Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.7ст. 118 ЗК України). Аналіз норм ч.ч. 6-7 ст. 118 ЗК України дає підстави для висновку, що з метою реалізації права на отримання земельної ділянки, зацікавлена особа повинна звернутися із клопотанням до компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування (у відповідності до повноважень, якими вони наділені статтею 122 ЗК України) із урахуванням правового режиму (форми власності) бажаної земельної ділянки. Наведене законодавче регулювання обумовлено розмежуванням компетенції між органами державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної форми власності. Зокрема, згідно ч. 1 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.02.2020 року в справі за № 723/1964/14-а, від 15.04.2020 року в справі за № 638/15764/17, від 15.04.2020 року в справі за № 638/15764/17, від 22.04.2020 року в справі за № 818/1707/16 та від 14.05.2020 року в справі за № 360/536/17-а та інших. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина 1 статті 122 ЗК України). Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (надалі Закон N 280/97-ВР). Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону N 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до статті 59 Закону N 280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету. З матеріалів справи встановлено, що позивач, звертаючись до відповідача з заявою від 24.03.2021 про надання земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва площею 0,1 г, позивачем визначено її бажане місце розташування в межах ділянки з кадастровим номером 0520684900:03:001:0678. При цьому, рішенням 9 сесії 8 скликання Лука-Мелешківської сільської ради №255 від 16 квітня 2021 року «Про включення земельних ділянок до Переліку земельних ділянок, права на які виставлятимуться на земельні торги у формі аукціону на території Лук-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області» вирішено включити до Переліку земельних ділянок, право на які виставляється на земельні торги (аукціон), земельні ділянки комунальної власності згідно з Додатком 1, зокрема, земельну ділянку з кадастровим номером 0520684900:03:001:0678. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію, тоді як відповідач, приймаючи оскаржуване рішення №363 від 16.04.2021 про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою виходив з того, що бажана земельна ділянка включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права оренди на які можуть бути реалізовані на земельних торгах. При цьому, апелянт вказує, що рішення про внесення земельної ділянки до Переліку земельних ділянок, право на які виставляється на земельні торги (аукціон) та рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, прийняті в один день, що не враховано судом першої інстанції при прийнятті рішення. Визначаючись щодо вказаних доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Згідно із положеннями ч. 2 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію (ч. 5 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). Аналогічні положення щодо набрання чинності актами органу місцевого самоврядування викладені в Регламенті Лука-Мелешківської сільської ради, затвердженого рішенням Лука-Мелешківської сільської ради від 23 листопада 2017 року. Згідно п. 6, 7 ст. 66 Регламенту, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію. Оприлюднення актів Ради здійснюється шляхом: публікації на офіційному веб-сайті Ради за адресою http://lmotg.gov.ua/ (на період розробки офіційного веб-сайту Ради інформація оприлюднюється на сайті Раді за адресою http://luka-meleshkivska.vinrayrada.gov.ua/). Враховуючи, що при прийняття оскаржуваного рішення сільською радою не встановлено пізнішого строку введення даного акту в дію, колегія суддів погоджується \~з доводами апелянта, що на момент прийняття оскаржуваного рішення №342 від 16.04.2021, рішення Лука-Мелешківської сільської ради №255 від 16.04.2021 ще не набрало чинності, а тому відповідач не міг ним керуватись відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою. Щодо підстав прийняття рішення Лука-Мелешківської сільської ради №363 від 16 квітня 2021 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] », колегія суддів зазначає наступне. Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що \~24.03.2021 позивачем до Лука-Мелешківської \~сільської ради подано заяву про надання земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва площею 0,1 га, яка розташована \~на території Лука-Мелешківської ОТГ в межах ділянки з кадастровим номером 0520684900:03:001:0678 за рахунок земель комунальної власності. Рішенням 9 сесії 8 скликання Лука-Мелешківської сільської ради №363 від 16 квітня 2021 року відмовлено [PERSON] у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для індивідуального дачного будівництва, площею 0,10 га на території Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області (Лука-Мелешківська сільська ТГ) у зв`язку із тим, що вказана у викопіюванні земельна ділянка внесена до Переліку земельних ділянок, право на які виставляється на земельні торги (аукціон). Підставою для прийняття вищевказаного рішення слугувало те, що пунктом 1 рішення 9 сесії 8 скликання Лука-Мелешківської сільської ради №255 від 16 квітня 2021 року «Про включення земельних ділянок до Переліку земельних ділянок, права на які виставлятимуться на земельні торги у формі аукціону на території Лук-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області» вирішено включити до Переліку земельних ділянок, право на які виставляється на земельні торги (аукціон), земельні ділянки комунальної власності згідно з Додатком 1. Згідно пункту 2 рішення 9 сесії 8 скликання Лука-Мелешківської сільської ради №255 від 16 квітня 2021 року вказане рішення оприлюднюється у встановленому порядку протягом 10 робочих днів на офіційному сайті Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області. Як встановлено зі змісту Додатку 1 до рішення №255 від 16 квітня 2021 року 9 сесії 8 скликання від 16.04.2021 до Переліку земельних ділянок, які виставлятимуться на земельні торги у формі аукціону включено земельну ділянку площею 7,6 га за кадастровим номером 0520684900:03:001:0678, цільове призначення 16.00 - Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). Надаючи оцінку підставам відмови, викладених в рішенні 9 сесії 8 скликання Лука-Мелешківської сільської ради №342 від 16 квітня 2021 року, колегія суддів зазначає наступне. Процедура продажу земельних ділянок державної та комунальної власності та прав на них на земельних торгах передбачена главою 21 Земельного кодексу України Продаж земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах (статті 134-139). Згідно вказаних норм, в редакції Закону на момент прийняття оскаржуваного рішення, можна виділити наступні етапи земельних торгів: - добір земельних ділянок для продажу на земельних торгах; - підготовка лотів до земельних торгів; - підготовка та порядок проведення земельних торгів; - встановлення та оприлюднення результатів торгів. Частиною 3 статті 135 ЗК України встановлено, що організатором земельних торгів є фізична або юридична особа - власник земельної ділянки, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, що здійснює реалізацію права державної чи комунальної власності на земельні ділянки, які уклали з виконавцем земельних торгів договір про проведення земельних торгів. Виконавцем земельних торгів є суб`єкт господарювання, який уклав з організатором земельних торгів договір про їх проведення. Учасником земельних торгів є фізична або юридична особа, яка подала виконавцю земельних торгів документи, зазначені в частині сьомій статті 137 цього Кодексу, сплатила реєстраційний та гарантійний внески, зареєстрована у книзі реєстрації учасників земельних торгів і відповідно до закону може набувати право власності чи користування земельною ділянкою, яка виставляється на земельні торги. Згідно вимог ч. 4, 5 ст. 135 ЗК України проведення земельних торгів щодо земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них здійснюється за рішенням організатора земельних торгів, у якому зазначаються: а) перелік земельних ділянок або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами; б) стартова ціна лота; в) строк та інші умови користування земельною ділянкою у разі набуття права користування земельною ділянкою на земельних торгах; г) особа, уповноважена організатором земельних торгів на укладення договору купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки, яка або право на яку виставляється на земельні торги. Земельні торги проводяться відповідно до договору між організатором земельних торгів та їх виконавцем. Фінансування організації та проведення земельних торгів здійснюється організатором земельних торгів або їх виконавцем відповідно до договору, укладеного між ними, у тому числі за рахунок реєстраційних внесків учасників земельних торгів. Згідно ч. 3 ст. 136 ЗК України земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів. Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що заборона відчуження та надання у користування земельної ділянки розпочинає свою дію не з моменту включення цієї ділянки до переліку земельних ділянок, а з моменту, коли конкретна земельна ділянка або права на неї вже виставлені на земельні торги. Тобто, факт прийняття суб`єктом владних повноважень лише рішення про включення земельної ділянки до переліку земельних ділянок, право оренди на які виставляється на земельні торги, не є самостійною підставою для заборони її відчуження та надання у користування в розумінні ч. 3 ст. 136 ЗК України. Частиною 4 статті 136 ЗК України визначено, що підготовку лотів до проведення земельних торгів забезпечує організатор земельних торгів. Підготовка лотів до проведення земельних торгів включає: а) виготовлення, погодження та затвердження в установленому законодавством порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі зміни цільового призначення земельної ділянки та у разі, якщо межі земельної ділянки не встановлені в натурі (на місцевості); б) державну реєстрацію земельної ділянки; в) державну реєстрацію речового права на земельну ділянку; г) отримання витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки відповідно до Закону України "Про оцінку земель" у разі продажу на земельних торгах права оренди на неї; ґ) проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки відповідно до Закону України "Про оцінку земель", крім випадків продажу на земельних торгах права оренди на неї; д) встановлення стартової ціни продажу земельної ділянки, яка щодо земель державної та комунальної власності не може бути нижчою за експертну грошову оцінку земельної ділянки; е) встановлення стартового розміру річної орендної плати, який щодо земель державної та комунальної власності не може бути меншим розміру орендної плати, визначеного Податковим кодексом України; є) встановлення стартової ціни продажу прав емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, яка щодо земель державної чи комунальної власності не може бути нижчою за ринкову вартість відповідного права, визначену шляхом проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок; ж) визначення виконавця земельних торгів, дати та місця проведення земельних торгів. Тобто, аналізуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що саме після закінчення етапу із підготовки лоту до торгів та дотримання всіх визначених ч. 4 ст. 136 ЗК України вимог, а також, визначення дати та місця проведення земельних торгів, можна вважати, що земельна ділянка виставлена на торги та відповідно діє заборона на відчуження, передачу в заставу та надання у користування. З метою встановлення обставин щодо підтвердження того, що земельна ділянка з кадастровим номером №0520684900:03:001:0678 \~виставлена на земельні торги, ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року витребувано та зобов`язано Лука-Мелешківську сільську раду Вінницького району Вінницької області надати суду наступні відомості: - затвердження проекту землеустрою щодо земельної ділянки за кадастровим номером 0520684900:03:001:0678; - державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 0520684900:03:001:0678; - державної реєстрації речового права на земельну ділянку за кадастровим номером 0520684900:03:001:0678; - витяг про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кадастровим номером 0520684900:03:001:0678; - проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки за кадастровим номером 0520684900:03:001:0678; - встановлення стартової ціни продажу земельної ділянки за кадастровим номером 0520684900:03:001:0678; - \~встановлення стартового розміру річної орендної плати земельної ділянки за кадастровим номером 0520684900:03:001:0678; - встановлення стартової ціни продажу прав емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки а кадастровим номером 0520684900:03:001:0678; - \~договір між організатором та виконавцем про проведення земельних торгів. 24.12.2021 на виконання вимог ухвали суду відповідачем до матеріалів справи долучено: -копію акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 15.12.2020 з додатком; -копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності \~на земельну ділянку за кадастровим номером №0520684900:03:001:0678; -копію інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку за кадастровим номером №0520684900:03:001:0678; -копію витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кадастровим номером №0520684900:03:001:0678. Також відповідач вказав, що рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером №0520684900:03:001:0678 відсутнє у відповідача, оскільки документація із землеустрою розроблялась та затверджувалась ГУ Держгеокадастром у Вінницькій області, як розпорядником земель державної форми власності, а земельна ділянка передана в комунальну власність сформованою. Щодо експертної грошової оцінки, встановлення стартової ціни продажу, стартового річного розміру орендної плати та укладення договору про проведення земельних торгів, відповідач вказав на відсутність відповідних документів, оскільки рішення щодо вказаних питань не приймалось у зв`язку з наявністю значної кількості судових проваджень. Також, відповідач зазначив, що абз. 2, 3 ч. 2 ст. 135 ЗК України земельні торги провадяться в електронній торговій системі, що перебуває у державній власності. Порядок функціонування та адміністрування електронної торгової системи затверджує Кабінет Міністрів України. Відповідний порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.2021 №1013 «Деякі питання підготовки до проведення та проведення земельних торгів для продажу земельних ділянок та набуття прав користування ними (оренди, суперфіцію, емфітевзису)». Відповідно, перші електронні аукціони, як стверджує відповідач, почали реалізовуватись тільки на початку грудня 2021 року. Надаючи оцінку долученим відповідачем документам в частині підготовки лотів до проведення земельних торгів, колегія суддів зауважує, що відповідачем не в повному обсязі виготовлено документацію, перелік якої визначено положеннями ч. 4 ст. 136 ЗК України, що в \~обов`язковому порядку має передувати включенню земельної ділянки до Переліку земельних ділянок право на які виставляється на земельні торги. Крім того, колегія суддів зауважує, що ч. 4 ст. 136 ЗК України визначений необхідний перелік документів для підготовки лотів до проведення земельних торгів. При цьому, колегія судді зауважує, що судом апеляційної інстанції не здобуто доказів на підтвердження дотримання відповідачем вимог п. д-ж ч. 4 ст. 136 ЗК України, а відповідачем до матеріалів справи таких не долучено. Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що в розрізі встановлених обставин справи, наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення Лука-Мелешківської сільської ради №363 від 16 квітня 2021 року. При цьому, визначаючись щодо вимоги позивача про зобов`язання Лука-Мелешківську сільську раду надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, колегія суддів зазначає наступне. Згідно з Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені\~законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. Судом апеляційної інстанції враховано висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду за результатами перегляду судових рішень у справі №820/2307/17 з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі №509/1350/17: «Застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача шляхом зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив в його задоволенні. В такому разі, суд під час перевірки підстав прийняття рішення, перевіряє конкретні підстави відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. У разі визнання незаконності підстав, що стали причиною прийняття рішення про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, доцільним способом захисту є власне зобов`язання уповноваженого суб`єкта прийняти конкретне рішення, а не зобов`язання повторно розглянути клопотання. Оскільки клопотання вже було розглянуто, рішення прийнято, тому повторний розгляд клопотання не захистить прав заявника". При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Колегія суддів звертає увагу, що "ефективний засіб правого захисту" в розумінні\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату. Суд враховує, що у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 814/2458/16 Верховний Суд аналізував застосування пункту 4 частини другої\~статті 245 КАС України\~і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені\~законом\~для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. Оскільки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено дотримання позивачем законодавчо визначених умов\~для прийняття такого правомірного рішення, зокрема подано усі належні документи, між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів, а дії відповідача, в даному випадку, розцінюються судом як створення штучних перешкод в реалізації конституційних прав фізичних осіб на землю, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача надати [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки це забезпечить ефективний судовий захист порушених прав позивача та призведе до реального їх відновлення. При цьому, суд звертає увагу, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про передачу її у користування (п. 47 постанови Великої Палати Верховного Суду №32/563 від 04.12.2018 року). Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах №1140/2698/18 від 29 грудня 2020 року, № 820/2018/18 від 15 січня 2021 року. Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.\~\~\~\~\~ У силу \~п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право \~скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі \~ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови \~про задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: granted