Рішення адміністративного суду від 2022-05-23 00:00:00+03

07.02.2022 [PERSON] , в особі представника адвоката Гребнєва І.І., звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови інспектора Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Панчука П.С. (далі - поліцейський) про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО № 5250900 від 22.01.2022 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення\~(далі -\~КУпАП) у вигляді штрафу розміром 510,00 грн. у зв`язку із допущенням ним порушення\~ п. 2.9. Правил дорожнього руху\~України (далі -\~ПДР\~України). Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскаржувана постанова в його присутності не виносилась, справа не розглядалась. Докази його вини в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні. З наведених підстав просив задовольнити позов, визнати протиправною та скасувати вищезазначену постанову, а також стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2022 року, у вищевказаній справі було відкрито провадження, її розгляд вирішено проводити в порядку позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ відповідно до ст.ст.\~268-272,\~286 КАС України.\~Стороні відповідача встановлено п`ятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позов, а також роз`яснено, що у відповідності до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Як вбачається із матеріалів справи, копію позовної заяви із доданими до неї документами відповідачем УПП в Запорізькій області було отримано, проте станом на дату постановлення даного судового рішення відзив на позов від сторони відповідача на адресу суду не надходив. Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 19 Конституції України,\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Положеннями ч. 2\~ст.\~77 КАС України\~встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. В межах розгляду даної справи суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийнятої постанови, з таких підстав. Так, відповідно до\~ст. 9 КУпАП,\~адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Частиною 1\~ст. 126 КУпАП\~передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно зі\~ст. 251 КУпАП,\~доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Судом встановлено,\~що постановою\~інспектора Управління\~патрульної поліції\~в Запорізькій\~області Департаменту\~патрульної поліції\~Панчука П.С.\~про накладення\~адміністративного стягнення\~серії ЕАО\~№ 5250900\~від 22.01.2021\~року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП\~у вигляді штрафу розміром 510,00 грн. За змістом цієї постанови, 22.01.2022 року о 11 год. 03 хв. у м. Запоріжжі, на вул. Богдана Хмельницького, водій під час руху ТЗ користувався засобом зв`язку, чим порушив п. 2.9. ПДР України. Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання). Відповідно до п. 2.9.д ПДР України водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання). Згідно\~ст. 251 КУпАП України, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху. Відповідно до ч. 2\~ст. 77 КАС України,\~в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові ВС від 27.06.2019 року у справі № 560/751/17, згідно якої визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований\~статтею 251 КУпАП. Обов`язок ж доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача покладений на відповідача - суб`єкта владних повноважень. Позивач у позовній заяві стверджував, що вказане правопорушення не вчиняв, оскільки жодних правил дорожнього руху не порушував. Більш того, позивач стверджує, що за його участі справа про адміністративне правопорушення не розглядалась, постанова інспектором поліції не виносилась. Відповідачем з урахуванням засад змагальності адміністративного процесу зазначені доводи позивача не спростовані, відзиву та доказів вчинення позивачем правопорушення суду не надано, що свідчить про невиконання обов`язку, визначеного ч. 2\~ст.\~77 КАС України. Зазначені обставини, на переконання суду, є достатніми для висновку про неправомірність прийнятої поліцейським постанови та наявність підстав для її скасування судом із закриттям провадження у справі за відсутності події і складу правопорушення. Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що спірна постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 3 ч. 3\~ст. 286 КАС України, п. 1 ст. 247 КУпАП, а позов [PERSON] - підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 139 КАС України,\~при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього\~Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно зі\~статтею 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст.ст.\~132,\~139 КАС України,\~Законом України «Про судовий збір». Крім того,\~постановою Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі N 543/775/17\~Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку ВСУ від 13.12.2016 року у справі N 21-1410а16, вказавши, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшого оскарження позивачем та відповідачем судового рішення. Загальний порядок розподілу судових витрат урегульовано\~статтею 139 КАС України, частинами першою якої встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього\~Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Частинами першою-п`ятою\~статті 134 КАС України\~обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи\~витрати на правничу допомогу\~адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, позивачем додано до адміністративного позову, докази того, що [PERSON] , з яким позивач уклав угоду про надання правової допомоги від 04.02.2022 року, має право на зайняття адвокатською діяльністю згідно свідоцтва серії ЗП № 002307 від 20.08.2019 року. На підтвердження здійснення судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, позивачем надано до суду угоду про надання правової допомоги від 04.02.2022 року, акт прийому-передачі виконаних робіт наданих послуг від 07.02.2022 року, та довідку про отримання адвокатом від позивача гонорару у розмірі 3 000,00 грн. Як зазначено у ч. 6 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Суд констатує, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав жодних доказів, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, судові витрати в сумі 454,00 грн. в рахунок відшкодування витрат з оплати судового збору та 3 000,00 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Результат розгляду: granted