Рішення адміністративного суду від 2022-02-11 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про примусове видворення та затримання з метою забезпечення видворення. В адміністративній позовній заяві позивач посилався на те, що 11.02.2022 року працівниками УДМС України в Чернівецькій області було виявлено громадянинаІсламської Республіки Пакистан [PERSON] , який знаходився на території України без документів, що посвідчували б його особу, без дозвільних документів на право проживання на території України та не виконав рішення міграційної служби про примусове повернення його з території України. Так, подальшою перевіркою встановлено, що відповідач востаннє в`їхав на територію України 22.10.2021 року через КПП «Бориспіль» на підставі візи типу «Д» і з того часу території України не покидав. Із пояснень відповідача вбачається, що останній прибув на територію України з метою навчання, однак документів до навчального закладу не подавав та не оформляв посвідки на тимчасове проживання на території України. За проживання на території України без паспортного документа відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП. 10.02.2022 року керівництвом УДМС України в Чернівецькій області прийнято рішення про примусове повернення відповідача до країни походження, зобов`язавши письмово залишити територію України у термін до 11.02.2022року.Однак, самостійно у чітко визначені терміни відповідач територію України не покинув. Окрім того, у відповідача відсутній паспортний документ, що посвідчував би його особу, а тому для проведення процедури видворення необхідно буде зв`язуватись з працівниками Посольства Ісламської Республіки Пакистан засобами Міністерства Закордонних справ України для виготовлення довідки для його повернення в країну походження, а тому є потреба його затримання із поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців. Просив прийняти рішення про примусове видворення відповідача з території України та затримати його з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні терміном на шість місяців. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та дав пояснення аналогічні позовній заяві. Відповідач заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов до наступного висновку. Частиною 16статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України. Судом встановлено, що 10.02.2022 року Управлінням ДМС України в Чернівецькій області було прийнято рішення про примусове повернення з України громадянинаІсламської Республіки Пакистан [PERSON] зобов`язано його залишити територію України у термін до 11.02.2022 року. За змістом п. 14 ч.1ст. 1 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України. Згідно з ч. ч.2, 3ст.25 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій. Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Відповідно до ч.1 ст. 26 наведеного Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»). Проте, як було встановлено судом, [PERSON] ухиляється від добровільного виконання рішення про його примусове повернення з України. Частиною 8 ст. 26 вищезазначеного Закону, визначено, що примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється діяЗакону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Частиною 1ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави. Отже, вказаною нормою статті встановлено, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин. Крім того, суд відповідно до п. 12 розділу 2 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом МВС від 29.02.2016 року за № 748/288781, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. З урахуванням наведеного та враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання рішення про примусове повернення з України протягом тривалого часу, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted