Рішення адміністративного суду від 2023-06-12 00:00:00+03

[PERSON] звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо обмеження максимальним розміром пенсії: після її індексації з 01.03.2022 та після її перерахунку у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму з 01.07.2022; зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум: після її індексації з 01.03.2022 та після її перерахунку, в зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму з 01.07.2022. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо обмеження пенсії [PERSON] максимальним розміром при проведенні її перерахунків з 01.06.2022 по 01.12.2022 (включно). Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01.06.2022 по 01.12.2022 (включно) нарахувати та виплатити пенсії [PERSON] без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, [PERSON] оскаржив його в апеляційному порядку, просить в частинах 2,3 рішення скасувати і постановити нове, яким частини 2,3 викласти в редакції позовних вимог: Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо обмеження максимальним розміром моєї пенсії: - після її індексації з 01.03.2022 - після її перерахунку в зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму з 01.07.2022р. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області здійснити нарахування та виплату моєї пенсії без обмеження максимальним розміром, з врахуванням раніше виплачених сум : - після її індексації з 01.03.2022 - після її перерахунку, в зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму з 01.07.2022. В апеляційній скарзі зазначає, що ч.2 та ч.3 резолютивної частини рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 не відповідає предмету позову та суперечить ч.1 резолютивної частини даного рішення. За змістом ч.4 статті 246 КАС України у мотивувальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався. Таким чином, у мотивувальній частині рішення необхідно наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору. У мотивувальній частині даного рішення міститься, що «...Суд погоджується, що позивач враховуючи розмір його пенсії не належить до соціально незахищених верств населення, а відтак, розмір його пенсії індексації з 01 березня 2022 року не підлягає.» Натомість це твердження жодним чином не мотивовано ні до, ні після його зазначення і суперечить встановленим обставинам, що не заперечується відповідачем: його пенсія з 01 березня проіндексована, але не виплачується з підстав обмеження пенсійної виплати максимальним розміром. У мотивувальній частині даного рішення міститься «Однак, в процесі розгляду справи судом встановлено інші обставини ніж вказані позивачем в позовній заяві, оскільки відповідно до матеріалів особової справи, обмеження пенсії позивачу максимальним розміром відбулось після перерахунків з 01.06.2022, з 01.10.2022 та з 01.12.2022.» Цей висновок є хибним і спірним, не підтверджений доказами. Натомість, в позовній заяві вказано, що відповідачем на виконання Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 у справі №500/2170/22 з 01.10.2022 проведено перерахунок пенсії, виходячи з 86% від відповідних сум грошового забезпечення. З отриманого ним перерахунку пенсії станом на 01.10.2022 вбачається, що йому проведено перерахунок пенсії, розмір якої з урахуванням індексації з 01.03.2022 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» (далі - постанови КМУ № 118) та сум підвищення та надбавок до пенсії, з урахуванням збільшення з 01 липня 2022року прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, становить 23040,76грн., проте до виплати призначена і виплачена знову обмежена визначеним максимальним розміром - 20270,00грн. Резолютивна частина судового рішення, за загальним правилом, повинна містити: висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог, розподіл судових витрат. У разі необхідності у резолютивній частині також вказується порядок і строк виконання рішення У разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов`язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право. У даній справі визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо обмеження пенсії [PERSON] максимальним розміром при проведенні її перерахунків з 01.06.2022 по 01.12.2022(включно) та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01.06.2022 по 01.12.2022 (включно) нарахування та виплату пенсії [PERSON] без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум. Резолютивна частина рішення 07 лютого 2023 року у справі 500/4316/22 всупереч рішенню у справі №500/2170/22 встановлює обмежений період виплати пенсії без обмеження її максимального розміру - з 01.06.2022 по 01.12.2022 (включно). Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних міркувань. Судом першої інстанції встановлено, що позивач є пенсіонером Міністерства оборони України, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області, отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та отримує підвищення до пенсії як особа з інвалідністю 2-ої групи в наслідок війни. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.01.2022 у справі №500/9592/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії [PERSON] на підставі довідки Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №11/1/5967 від 20.07.2021, виходячи з 86% від відповідних сум грошового забезпечення, з врахуванням раніше виплачених сум. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 у справі №500/2170/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії [PERSON] без обмеження її максимального розміру, з врахуванням раніше виплачених сум. Судом встановлено, що оскільки сума пенсії позивача до перерахунку з 01.03.2022 становила більший розмір, аніж передбачено постановою №118 від 16.02.2022 (більше ніж максимальний розмір пенсії, визначений законодавством), то виплата індексації пенсії позивачу не проводилась. На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.01.2022 у справі №500/9592/21 у травні 2022 року відповідачем проведено перерахунок та виплату пенсії [PERSON] виходячи з 86% від відповідних сум грошового забезпечення. Проте, при проведенні вказаного перерахунку з 01.06.2022 відповідачем обмежено її максимальний розмір сумою 19340,00 грн, хоча розмір нарахованої позивачу пенсії становив 22975,66 грн. Щодо перерахунку пенсії позивача у зв`язку із збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність у відповідності до Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» з матеріалів пенсійної справи судом встановлено, що розмір нарахованої пенсії позивача (з надбавками) станом на 01.10.2022 становить - 23040,76 грн, однак відповідачем виплачується пенсія позивачу «з урахуванням максимального розміру пенсії», - в розмірі 20270,0 грн. Також, судом з`ясовано, що при перерахунку пенсії позивача з 01.12.2022 розмір нарахованої пенсії позивача (з надбавками) станом на 01.12.2022 становить - 23086,96 грн, однак відповідачем виплачується пенсія «з урахуванням максимального розміру пенсії», а саме: в розмірі 20930,0 грн. Постановляючи рішення та задовольняючи позовні вимоги повністю, як то зазначив суд першої інстанції, суд не звернув увагу, що позивачем заявлено вимоги про визнання протиправними дій та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, з врахуванням раніше виплачених сум: - після її індексації з 01.03.2022; - після її перерахунку, в зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму з 01.07.2022. Однак, ч.2 та ч.3 резолютивної частини рішення суду не відповідає предмету позову та суперечить ч.1 резолютивної частини даного рішення, бо суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром при проведенні її перерахунків з 01.06.2022 по 01.12.2022 (включно) та зобов`язав відповідача здійснити з 01.06.2022 по 01.12.2022 (включно) нарахування та виплату пенсії [PERSON] без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум. Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що згідно частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частин другої та третьої статті 51 Закону №2262-ХІІ, перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком. Згідно частини четвертої статті 63 Закону №2262-ХІІ у редакції Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрала чинності з 01.01.2017), усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій. Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом №3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011. Відповідно до положень статті 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), в тому числі, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Законом №3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону №3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII. Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016. Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016, яким визнав такими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом №3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону №3668-VI. Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону №3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII) та є однаковими за змістом. Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII. При цьому, положення статті 2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. Отже, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. При цьому, суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону №3668-VI. Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, то колегія суддів зазначає, що вони суперечать один одному. При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи. У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. З огляду на викладене вище слід вказати, що застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16.12.2021 у справі №400/2085/19, від 17.02.2022 по справі №640/11168/20 та від 02.08.2022 по справі №240/1369/21. З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, оскільки суд першої інстанції фактично обмежив право позивача у часі щодо задоволених позовних вимог, і вирішив вимоги, які останній не заявляв. Враховуючи викладене, судом першої інстанції невірно встановлено обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, відтак оскаржене рішення суду відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню з одночасним прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог. Тому вимоги апеляційної скарги необхідно задовольнити.

Результат розгляду: granted