Рішення адміністративного суду від 2023-01-25 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просить визнати протиправним та скасувати пункт 21 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 120 від 20.08.2020, згідно з яким йому відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, а також зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення ІІ групи інвалідності з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. [PERSON] подав до Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема не враховано, що предметом розгляду справи є не отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку з встановленням під час повторного огляду вищої групи інвалідності, а отримання такої допомоги вперше, у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи 05.03.2020. Також апелянт посилається на існуючу практику Верховного Суду та висновки викладені у постановах у справах з аналогічними обставинами, яку не враховано судом першої інстанції. Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою [PERSON] , призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 16 січня 2023 року. Від Міністерства оборони України відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розглядові справи за наявними матеріалами в порядку письмового провадження. Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Як встановлено судом першої інстанції, [PERSON] проходив військову службу у Збройних Силах України в періоди з 10.11.1976 по 02.11.1978, з 02.12.1979 по 20.12.2002. У період з 12.06.1986 по 28.09.1986 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. 20.02.2005 під час первинного огляду органами МСЕК, позивача визнано інвалідом IIІ групи, внаслідок захворювання пов`язаного виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою МСЕК серії КИО-І № 234458. Під час повторного огляду органами МСЕК 05.03.2020 позивача визнано інвалідом II групи з тих самих підстав, що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ № 0092613 та видано відповідне посвідчення. Позивач 26.06.2020 звернувся із заявою про направлення до Міністерства оборони України необхідних документів для отримання ним одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, 20.08.2020 відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги та оформлено протокол засідання вказаної комісії у якому зазначено, що прапорщику в запасі [PERSON] , якого 20.12.2002 звільнено з військової служби та 12.10.2005 під час первинного огляду органами MСEK визнано особою з інвалідністю IIІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (довідка МСЕК серія КИО-І № 234458 від 20.02.2005), а 05.03.2020 під час повторного огляду органами МСЕК, визнано інвалідом II групи з 03.03.2020 з тих самих підстав, що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ № 0092613, відповідно до вимог п.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги за спливом більше ніж двох років після первинного встановлення ІІІ групи інвалідності, за яку отримано страхову виплату. Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду. Суд першої інстанції мотивував своє рішення від 17 жовтня 2022 року тим, що позивачу повторно встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС понад 2 роки, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для відступу від висновків Верховного Суду, що викладені у постановах від 20.02.2020 у справі №806/714/18, від 04.03.2020 у справі №240/5688/18, від 17.06.2020 у справі №0640/3968/18 та висновків Верховного Суду у складі Судової палати Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 02.12.2020 у справі К/9901/15869/20. Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає доводи апелянта обґрунтованими, та переглядаючи рішення суду першої інстанції від 17 жовтня 2022 року, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час виконання ними обов`язків служби здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби, регламентується статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975. 27. Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Абзацом 3 пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Позивачу з 20.02.2005 за результатами первинного огляду встановлено ІІІ групу інвалідності згідно довідки МСЕК серії КИО-І №234458 та надалі з 05.03.2020 змінено групу інвалідності на ІІ з тих самих підстав, про що видано довідку серії АВ №0092613. За отриманням одноразової грошової допомоги позивач не звертався, оскільки станом на дату первинного встановлення інвалідності існував інший порядок та виплачувалася страхова сума через ПАТ «НАСК «Оранта». В матеріалах справи містяться докази за підписом заступника директора НАСК «Оранта» Аксьонової Т.М. із зазначенням, що [PERSON] за державним особистим страхуванням військовослужбовців отримав страхову суму у розмірі 2 400,00 грн 18.01.2006 за 50% втрати працездатності. Внаслідок змін у законодавстві, у зв`язку з отриманням права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач звернувся до Міністерства оборони України, проте отримав відмову із зазначенням про відсутність права на доплату, оскільки інвалідність ІІ групи встановлена понад дворічний термін. Пунктом 2 Порядку № 975 визначено, що допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Отже, предметом розгляду у цій справі є вимога щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу, як інваліду ІІ групи, яка настала у 2020 році, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, на підставі довідки серії АВ №0092613 від 05.03.2020. Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Положення пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014. Згодом, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється". Обидві ці норми пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (абз. 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності. Приписами пункту 8 Порядку № 975 врегульовано, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Аналіз наведених норм права дає змогу стверджувати, що наведений дворічний строк застосовується до правовідносин пов`язаних з отриманням одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, з урахуванням раніше виплаченої суми, за умови якщо у зазначений строк особа з інвалідністю (з втратою працездатності), скориставшись своїм правом на отримання допомоги, набула право на отримання відповідної допомоги у більшому розмірі. Тобто обов`язковою умовою для застосування зазначеної норми (чинної на час виникнення спірних правовідносин і вирішення справи у судах першої та апеляційної інстанцій) є отримання особою грошової допомоги і повторне звернення за отриманням доплати. Поряд з цим, як вже зазначала колегія суддів вище, у цій справі спір між сторонами виник не щодо доплати грошової допомоги, а щодо отримання одноразової грошової допомоги вперше. Позивач при первинному встановленні ІІІ групи інвалідності не звертався із заявою про отримання одноразової грошової допомоги, оскільки такі виплати не були передбачені чинними на той час нормами законодавствами. Виходячи з такого, позивачем право на отримання одноразової грошової допомоги не використано, тому [PERSON] має право на отримання вказаної допомоги за результатами огляду МСЕК. Аналогічну правову позицію наведено Верховним Судом в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 13 квітня 2022 року у справі №240/12378/19, яку колегія суддів апеляційного суду враховує під час розгляду цієї справи. Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, відтак оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстави для розподілу судових витрат у цій справі відсутні.

Результат розгляду: granted