Рішення адміністративного суду від 2022-10-05 00:00:00+03

І. РУХ СПРАВИ У травні 2018 року Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу (далі - позивач) звернулося з позовом до Чортківської міської ради Тернопільської області (далі - відповідач), в якому просило зобов`язати відповідача надати йому дозвіл на виготовлення і замовлення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території Єврейського кладовища, як території історико-культурного призначення, що знаходиться по вул. Пігути, 31Б - Незалежності 24-А в м. Чорткові Тернопільської області за рахунок Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.08.2018, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.08.2019, позов задоволено. Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, у якій просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. IІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ Ухвалою Верховного Суду від 12.09.2019 відкрито касаційне провадження у справі. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначений новий склад суду. Ухвалою Верховного Суду від 04.10.2022 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ Судами попередніх інстанцій встановлено, що на обліку Тернопільської обласної інспекції охорони пам`яток історії та культури перебувають три єврейських кладовища, розташовані у м. Чорткові Тернопільської області. Найдавніше з них розташоване в межах вул. Д.Пігути 31 Б - Незалежності 24-А біля корпусу районної лікарні. Надмогильні пам`ятники не збереглися. На місці кладовища посаджено сад. Частково збережено мур 6-8 м та відновлено могилу єврейського філософа і духовного наставника Давида - Мойше Фрідмана, яка є місцем паломництва єврейських хасидів. Неодноразове порушення в межах кладовища, що розташоване в межах вул. Д. Пігути 31 Б - Незалежності 24-А біля корпусу районної лікарні, вимог законодавства у сфері охорони та збереження культурної спадщини, зумовило звернення позивача з позовом до Залізничного районного суду м. Львова. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23.01.2018 №462/1853/17, що набрало законної сили 23.02.2018, позов задоволено повністю: визнано протиправною бездіяльність Чортківської міської ради та її виконавчого комітету щодо невиконання вимог Розпорядження Кабінету Міністрів України №604-р від 20.07.1998 «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», в частині п.п. 2, 3, 4 щодо місць давніх поховань «Єврейського кладовища», що знаходиться в межах вул. Д. Пігути 31Б Незалежності 24А біля корпусу районної лікарні у м. Чорткові Тернопільської області; зобов`язано Чортківську міську раду та її виконавчий комітет виконати вимоги Розпорядження Кабінету Міністрів України №604-р від 20.07.1998р. «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», в частині п.п. 2, 3, 4 щодо місць давніх поховань «Єврейського кладовища», що знаходиться в межах вул. Д. Пігути 31Б - Незалежності 24А біля корпусу районної лікарні у м. Чорткові Тернопільської області. Цим судовим рішенням встановлено невиконання Чортківською міською радою та її виконавчим комітетом пунктів 2, 3, 4 Розпорядження Кабінету Міністрів України №604-р від 20.07.1998р. «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», зокрема, єврейське кладовище не обстежено, межі не визначено, на облік не взято та не вжито заходів, спрямованих на облаштування цього місця, його утримання та збереження. Внаслідок невиконання судового рішення у справі №462/1853/17, позивач 13.03.2018 звернувся до Чортківської міської ради, Виконавчого комітету Чортківської міської ради із листом вих. № 77-18з, у якому просив замовити проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території щодо місць давніх поховань - «Єврейський цвинтар», що знаходиться в межах вул. Д. Пігути 31Б - Незалежності 24-А біля корпусу районної лікарні, як території історико-культурного призначення. Одночасно із вказаним листом, позивачем на адресу відповідача надіслано гарантійний лист від 13.03.2018 вих.№ 78-18, яким Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу гарантувало оплату за виготовлення проекту землеустрою. Обидва листа отримані відповідачем 19.03.2018. 20.04.2018 на сесії Чортківської міської ради прийнято рішення №1048, яким надано дозвіл Чортківській міській раді на розроблення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території Єврейського кладовища як території історико-культурного призначення по вулиці вул. Д.Пігути 31Б - Незалежності 24-А в місті Чорткові за рахунок земель Чортківської міської ради, наданих в постійне користування Чортківській центральній комунальній районній лікарні. 24.04.2018 позивач повторно звернувся до відповідача із листом вих. №134-18З, в якому просив надати дозвіл на виготовлення за кошти організації проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території місць давніх поховань - «Єврейський цвинтар», що знаходиться в межах вул. Д.Пігути 31Б - Незалежності 24-А біля корпусу районної лікарні в м. Чорткові, як території історико-культурного призначення, який отримано відповідачем 26.04.2018. Рішення за результатами розгляду цих звернень Черкаською міською радою не прийнято. Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся із цим позовом до суду. ІV. АРГУМЕНТИ СТОРІН В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що по вул. Пігути 31Б - Незалежності 24-А в м. Чорткові Тернопільської області розташоване найдавніше єврейське кладовище. В межах цього кладовища неодноразово відбувалися порушення вимог законодавства в сфері охорони та збереження культурної спадщини, зокрема, на території стародавнього єврейського кладовища виконувалися роботи із будівництва зовнішньої мережі каналізації без належних дозвільних документів. Усі намагання позивача усунути такі порушення, винести каналізаційну мережу з території єврейського кладовища, створити ландшафтно-меморіальний комплекс «Історичний Єврейський цвинтар» чи в інший спосіб домогтися виконання органами місцевого самоврядування у м. Чорткові своїх повноважень у сфері охорони та збереження культурної спадщини, утримання кладовищ, використання земель кладовища за цільовим призначенням, встановлення їх статусу тощо, виявилися безрезультатними. У зв`язку із цим було подано позов про визнання протиправними дій відповідачів та зобов`язання виконати вимоги Розпорядження КМУ №604-Р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», який Залізничним районним судом м. Львова задоволено (справа №462/1853/17). Втім, судове рішення у справі №462/1853/17 Чортківською міською радою не виконано, у зв`язку із чим позивачем скеровано звернення до відповідача із вимогою надати дозвіл замовити проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території щодо місць давніх поховань - «Єврейський цвинтар», що знаходиться в межах вул. Д.Пігути 31Б - Незалежності 24-А біля корпусу районної лікарні як території історико-культурного призначення. З огляду на те, що звернення позивача у належний спосіб не розглянуті, а проект землеустрою так і не замовлений, позивач звернувся із цим позовом до суду. Відповідач проти позову заперечив. В обґрунтування підстав незгоди із вимогами позивача зазначив, що рішенням Чортківської міської ради 37 скликання від 20.04.2018 №1048 надано дозвіл Чортківській міській раді на розроблення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території Єврейського кладовища, як території історико-культурного призначення по вулиці вул. Д.Пігути 31Б - Незалежності 24-А в місті Чорткові за рахунок земель Чортківської міської ради, наданих в постійне користування Чортківській центральній комунальній районній лікарні. Також відповідач зазначив про дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування щодо прийняття такого роду рішень. V. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що єврейське кладовище, що розташоване в межах вул. Д.Пігути 31 Б - Незалежності 24-А у м. Чорткові Тернопільської області є об`єктом культурної спадщини, відповідно земельна ділянка, на якій розташований цей об`єкт, підпадає під ознаки земель категорії історико-культурного призначення. Суди констатували, що Законом України «Про землеустрій» чітко передбачено, що проекти землеустрою стосовно організації і встановлення меж території історико-культурного призначення розробляються за рахунок коштів Державного бюджету України. Однак, оскільки органи місцевого самоврядування не є розпорядниками коштів Державного бюджету, то відповідач позбавлений можливості замовити проект землеустрою за рахунок цих коштів. Натомість, згідно із пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №1094 від 25.08.2004 «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення», замовником проекту землеустрою може бути інша особа відповідно до закону. З огляду на неодноразові звернення позивача щодо організації і встановлення меж території щодо місць давніх поховань - «Єврейський цвинтар», що знаходиться в межах вул. Д.Пігути 31Б - Незалежності 24-А за рахунок коштів організації, а також невирішення цього питання, з метою охорони культурної спадщини та досягнення балансу інтересів держави та позивача, належного утримання та ефективного використання об`єктів культурної спадщини, суди дійшли висновку про задоволення позовних вимог у спосіб зобов`язання відповідача надати Представництву Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу дозвіл на виготовлення і замовлення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території Єврейського кладовища, як території історико-культурного призначення, що знаходиться по вул. Пігути, 31Б - Незалежності 24-А в м. Чорткові Тернопільської області за рахунок Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу. Відхиляючи доводи відповідача про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на прийняте рішення від 20.04.2018 №1048 про надання дозволу Чортківській міській раді на розроблення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території Єврейського кладовища як території історико-культурного призначення по вулиці вул. Д. Пігути 31Б - Незалежності 24-А в місті Чорткові, суд першої інстанцій зазначив про те, що цим рішенням надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території Єврейського кладовища лише за рахунок земель Чортківської міської ради, наданих в постійне користування Чортківській центральній комунальній районній лікарні. Натомість, єврейське кладовище розташовано не лише на землях, що перебувають у постійному користуванні Чортківської центральної комунальної районної лікарні. Отже, рішення від 20.04.2018 №1048 прийнято без урахування архівних даних, відповідно не може в повній мірі забезпечити розроблення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території Єврейського кладовища. VІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовані обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Скаржник стверджує, що справа вирішена із порушенням територіальної підсудності, позаяк така мала вирішуватися за місцезнаходженням відповідача, тобто Тернопільським окружним адміністративним судом. Скаржник зазначає, що пред`явлення цього позову є передчасним, оскільки рішення (про надання дозволу чи відмову у наданні дозволу) за результатами розгляду заяв не приймалося. Стверджує, що зазначене питання міська рада неодноразово виносила на пленарні засідання, а саме: 46, 49, 52, 55, 61 сесіях 7 скликання, проте жодного разу рішення не було прийнято, оскільки не набирало відповідної кількості голосів. Також скаржник стверджує, що прийняття рішень, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування, є їх дискреційними повноваженнями. Крім того, ухвалюючи рішення про зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл, суди попередніх інстанцій не врахували, що земельна ділянка загальною площею 3,7393 га, що знаходиться за адресою: вул. Д.Пігути, 31Б з цільовим призначенням: охорона здоров`я і соціальних послуг, знаходиться у постійному користуванні Комунального некомерційного підприємства «Чортківська центральна районна лікарня» Чортківської районної ради на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №297309, виданим 29.07.2010. Скаржник також зазначає про те, що єврейське кладовище відсутнє у Переліку об`єктів культурної спадщини, відповідно відсутні правові підстави стверджувати, що таке відноситься до об`єктів культурної спадщини. Позивач подав письмові пояснення на касаційну скаргу, у яких з посиланням на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій просить суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. 19.12.2019 на адресу Верховного Суду засобами поштового зв`язку від позивача супровідним листом надійшла копія судового рішення у господарській справі №921/422/19 за позовом Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу до Чортківської міської ради, Чортківської центральної комунальної районної лікарні про визнання недійсними рішень та скасування державного акта. VІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального права та дійшов таких висновків. Положеннями статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Надаючи правову оцінку в контексті наведених скаржником доводів, колегія суддів зазначає таке. Щодо доводів касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій правил територіальної підсудності, колегія суддів зазначає таке. За правилами, встановленими частиною першою статті 25 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом. Отже, у випадку оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань) встановлюється альтернативна підсудність розгляду справи за вибором позивача. Зважаючи на те, що позивач зареєстрований в Залізничному районі м. Львова, розгляд цієї позовної заяви за альтернативною територіальною підсудністю правильно здійснювалося Львівським окружним адміністративним судом. Щодо решти доводів касаційної скарги, колегія суддів зазначає таке. Відповідно до укладеної між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки Угоди від 04.03.1994 року «Про охорону і збереження культурної спадщини» поняття «культурна спадщина», що стосується цілей цієї Угоди, означає культові заклади, місця історичного значення, пам`ятники, кладовища та меморіали загиблим, а також архівні матеріали, які мають до цього відношення. Сторони (Уряд України та Уряд Сполучених Штатів Америки) взяли на себе зобов`язання щодо виконання умов даної Угоди. Віднесення об`єктів (у тому числі кладовищ) до історичних об`єктів культурної спадщини проводиться в порядку, визначеному Законом України «Про охорону культурної спадщини» та Порядком обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженим наказом Міністерства культури України № 158 від 11.03.2013. Згідно із статтею 3 Закону України №1805-ІІІ від 08.06.2000 «Про охорону культурної спадщини» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №1805-ІІІ) державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральний орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини; орган охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим; органи охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; органи охорони культурної спадщини районних державних адміністрацій; органи охорони культурної спадщини місцевого самоврядування. У статті 1 Закону №1805-ІІІ терміни вживаються у наступному значенні: охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини; об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти, інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону №1805-III до історичних об`єктів культурної спадщини відносяться окремі поховання та некрополі, місця масових поховань померлих, визначні місця, пов`язані з важливими історичними подіями, з життям та діяльністю відомих осіб, культурою та побутом народів. Поняття земель історико-культурного призначення наводиться у статті 53 Земельного кодексу України, шляхом перелічення їхнього складу: до земель історико-культурного призначення належать землі на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини. Для визначення категорії земель, як земель історико-культурного призначення необхідні певні правові факти, які б встановлювали, що той чи інший об`єкт відноситься до об`єктів перелічених в статті 53 Земельного кодексу України. Такими правовими підставами є: а) внесення історико-культурних об`єктів до Державного реєстру нерухомих пам`яток України; - б) встановлення охоронних зон історико-культурних об`єктів; - в)встановлення режиму заповідної охорони історико-культурних об`єктів; - г) встановлення правового режиму охоронюваної археологічної території; - ґ) встановлення правового режиму історичного ареалу населеного пункту, занесеного до Списку історичних населених пунктів. Обов`язки із забезпечення охорони, планування та впорядкування територій місць поховання, в силу вимог частини 5 статті 8, статті 31, частини 2 статті 23 Закону України від 10.07.2003 №1102-IV «Про поховання та похоронну справу» (далі-Закон №1102-IV), покладено на органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи. Статтею 3 цього Закону визначено, що правову основу діяльності в галузі поховання становлять Конституція України, цей Закон, інші закони України, міжнародні договори України тощо. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 604-р від 20.07.1998 «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» зобов`язано, зокрема обласні держадміністрації із залученням громадських організацій, у тому числі організацій національних меншин впродовж 1998-1999 років взяти на облік місця, де залишилися сліди давніх поховань, організувати їх обстеження та вивчення з наступним оприлюдненням результатів досліджень через засоби масової інформації; провести роботу з вивчення стану закритих кладовищ, у тому числі кладовищ національних меншин та місць масового розстрілу населення у роки Великої Вітчизняної війни, продовжувати здійснювати заходи щодо облаштування цих місць, їх утримання та збереження; не допускати проведення будівельних робіт у місцях, де залишились сліди давніх поховань, та на території закритих кладовищ. Однією із функцій землеустрою відповідно до пункту «в» частини першої статті 2 Закону України від 22.05.2003 №858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон №858-IV) є встановлення і закріплення на місцевості меж територій історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів. Для організації і встановлення меж територій історико-культурного призначення статті 47 цього Закону передбачено виготовлення проектів землеустрою в порядку, визначеному Постановою. Проведенню облаштування, утримання та збереження місць давніх поховань має передувати організація і встановлення меж їх територій. З цією метою передбачено виготовлення проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій історико-культурного призначення в порядку, визначеному Постановою. Статтею 20 Закону №858-IV передбачено випадки, коли землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності, а саме в разі: а) розробки документації із землеустрою щодо організації раціонального використання та охорони земель; б) встановлення та зміни меж об`єктів землеустрою; в) надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок; г) встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути); ґ) організації нових і впорядкування існуючих об`єктів землеустрою. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №858-IV замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі. Натомість рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23.01.2018 №462/1853/17, що набрало законної сили, встановлено невиконання Чортківською міською радою та її виконавчим комітетом пунктів 2, 3, 4 Розпорядження Кабінету Міністрів України №604-р від 20.07.1998 «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», зокрема: єврейське кладовище не обстежено, межі не визначено, на облік не взято та не вжито заходів, спрямованих на облаштування цього місця, його утримання та збереження. У рамках розгляду зазначеної справи (№462/1853/17) судом також встановлено, що територія колишнього єврейського кладовища є занедбаною, втратила зовнішні ознаки, на місці кладовища посаджено сад, частково збережено мур 6-8 м, що в межах кладовища неодноразово відбувалися порушення законодавства в сфері охорони та збереження культурної спадщини так як на території стародавнього єврейського кладовища виконувалися роботи з будівництва зовнішньої мережі каналізації без належних дозволів, що підтверджується інформацією, зазначеною у листах Управління охорони здоров`я Тернопільської ОДА від 01.08.2005 та Управління містобудування та архітектури від 29.07.2005. Також судом у справі №462/1853/17 встановлено, що територія давнього єврейського кладовища та давніх поховань були предметом вивчення та дослідження позивачем, з цією метою вивчалися архівні документи, що зберігаються, як у вітчизняних, так і в закордонних архівах, та що позивач неодноразово звертався до відповідачів із заявами про вчинення дій щодо організації, обстеження та вивчення місць давніх поховань - «Єврейське кладовище», що розташоване в межах вул. Д. Пігути, 31 Б - Незалежності, 24-А в м. Чорткові Тернопільської області, однак відповідачем жодних дій вчинено не було. У межах розгляду господарської справи №921/422/19 за позовом Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу до Чортківської міської ради, Чортківської центральної комунальної районної лікарні про визнання недійсними рішень та скасування державного акта, судами встановлено, що листами Тернопільського обласного центру охорони та наукових досліджень пам`яток культурної спадщини Тернопільської обласної ради №199/01-5 від 18.09.2019 та Управління культури Тернопільської ОДА №01-992/04-48 від 16.08.2019 проінформовано, що єврейське кладовище, що орієнтовно розміщене в м Чортків поруч будівель Чортківської ЦКРЛ між вулицями Дмитра Пігути, 31-Б та Незалежності, 24-А не перебуває на обліку, як об`єкт чи пам`ятка культурної спадщини, а відтак не занесене до «Переліку об`єктів культурної спадщини» та до «Державного реєстру нерухомих пам`яток України». Облікова документація (паспорт, облікова картка) на нього не складалась по причині - «відсутність фінансування». Однак, на території вказаного кладовища знаходиться об`єкт культурної спадщини занесений до Переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини Тернопільської області - Могила єврейського філософа, равина Фрідмана Мойше, взята на облік наказом Управління культури Тернопільської облдержадміністрації №112 від 18.10.2005, хоча облікова документація (паспорт, облікова картка) на дану могилу і не складалась. Зазначене свідчить про те, що Чортківська міська рада з 2005 року обізнана про існування як могили (віднесеної до об`єктів культурної спадщини), так і про єврейське кладовище по вул. Д.Пігути, 31-Б - Незалежності 24-А у м Чорткові. Слід також зазначити, що рішенням господарського суду Тернопільської області від 25.11.2019, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.10.2020 у справі №921/422/19, позов Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу до Чортківської міської ради, Чортківської центральної комунальної районної лікарні задоволено, зокрема, скасовано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 3,7393 га серії ЯЯ №297309 від 29.07.2010, виданий Чортківській центральній комунальній районній лікарні на підставі рішення Чортківської міської ради №62 від 29.04.2010. Згідно із частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії - за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин. Вищевикладеним спростовуються доводи касаційної скарги відповідача щодо неналежності єврейського кладовища до об`єктів культурної спадщини. Також з урахуванням судового рішення у господарській справі №921/422/19, яким скасовано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею серії ЯЯ №297309 від 29.07.2010, виданий Чортківській центральній комунальній районній лікарні, колегія суддів відхиляє доводи скаржника в частині, що стосуються прав користування земельною ділянкою, що знаходиться по вул. Д.Пігути, 31Б. Водночас колегія суддів вважає слушними доводи касаційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення позову у визначений позивачем спосіб, з огляду на таке. Статтею 25 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону №280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання з регулювання земельних відносин. Положеннями статті 59 цього Закону визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Отже, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. В межах цього адміністративного спору позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно цього не зробив. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи відмову у його наданні, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом. Отже, питання вирішене не у встановленому законом порядку. Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно розгляду поданих позивачем заяв. Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. Способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов`язання відповідача належним чином розглянути питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із прийняттям відповідного владного рішення. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 509/1350/17 зазначила таке. Щодо ефективності обраного судом апеляційної інстанції способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) Велика Палата Верховного Суду зазначає, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Разом з тим наведених обставин судами не встановлено. Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою. Отже, у цій справі відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, оскільки обставинами справи не підтверджено, що відповідачем здійснена повна перевірка наявності чи відсутності підстав для надання такого дозволу. Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №813/2107/18. Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. VІІІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ Статтею 351 КАС України визначено, що суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Результат розгляду: partial