Рішення адміністративного суду від 2023-07-24 00:00:00+03

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області форми "Ф" від 05.09.2022 № 0676588-2412-2218 в частині визначення суми податкового зобов`язання податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки [PERSON] в сумі 334745 (триста тридцять чотири тисячі сімсот сорок п`ять ) грн 79 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Також, не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Головного управління ДПС в Хмельницькій області \~не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача підлягає задоволеню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 27.06.2018 протягом 2021 року був власником виробничих будівель що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 8295,7 кв. м. (9981/10000 часток виробничих будівель цеху № 9 мають загальну площу 8295,7 кв. м.). Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області винесено податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №0676588-2412-2218 від 05.09.2022 на суму 459181,29 грн, податковий період 2021 рік. Вищевказане податкове повідомлення-рішення було направлено платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою: [ADDRESS] , та було вручено засобами поштового зв`язку. Не погоджуючись з винесеним рішенням звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Згідно підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Відповідно до пп.266.3.1, 266.3.2 п.266.1 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Згідно пп.266.7.1 п.266.1 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості. Спірними податковими рішеннями форми "Ф" №0017617-5806-2218 від 20.03.2019 та №0013687-5805-2218 від 16.03.2020 нараховано позивачу податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, за 2018 та 2019 роки як власнику нежитлового приміщення, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, контролюючий орган здійснив нарахування податку не на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а на підставі інформації, наявної в інформаційних системах ДПС України, що призвело до завищення розмірів податку за 2018 та за 2019 роки, зазначених у спірних податкових повідомленнях-рішеннях. Доводи відповідача на врахування ним при нарахуванні позивачу податку відомостей щодо загальної площі об`єкта оподаткування, наявних в органах ДПС, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції оскільки така інформація є службовою та використовується контролюючими органами з метою здійснення податкового контролю і не зумовлює для платників податків змін у структурі податкових зобов`язань. При цьому, інформація про факти набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Отже, ставка податку встановлюється за рішенням відповідної ради залежно від місця розташування (зональності) об`єктів нерухомості та їх типів. Тому, відповідачем безпідставно застосовано ставку податку, визначену за адресою проживання (реєстрації) платника податків (позивача), а не за місцем розташування відповідної земельної ділянки. Відповідно до пп.266.7.3 п.266.7 ст.266 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку. У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним). Тобто, законодавством визначено право особи на звернення з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки, а не обов`язок. Варто зауважити, що в межах реалізації покладених на нього функцій контролюючий орган \~уповноважений отримувати у порядку, визначеному законодавством, інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, за результатами аналізу яких реалізує компетенцію в частині визначення сум грошових зобов`язань у порядку, визначеному пунктом 54.3 статті 54 ПК України. Разом з цим, суд, надаючи правову оцінку підставам відповідальності і розміру визначеним контролюючим органом грошовим зобов`язанням, не вправі підміняти собою такий орган та приймати рішення щодо визначення їх розміру. Так, визначення сум грошових зобов`язань є дискреційними повноваженнями і виключною компетенцією контролюючих органів. Своєю чергою, завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпечення ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушення принципу поділу влади. Як встановлено судом апеляційної інстанції, що листом Вінницької міської ради на запит позивача від 02.12.2022 за вих.№ 01/00/011/165862 повідомлено, що ставки податку на нерухоме маймо відмінне від земельної ділянки регулюється рішенням Вінницької міської ради № 1231 від 27.06.2018 "Про внесення змін до рішення міської ради від 23.01.2015 року № 1984 "Про встановлення місцевих податків і зборів та затвердження Порядків їх справляння" (зі змінами) з врахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 року №483 "Про затвердження форм типових рішень про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки", яке набуло чинності з 01.01.2019 та було чинним в 2021 році. Відповідно до вищезазначеного рішення та зонального розподілу ВМТГ (рішення міської ради від 25.09.2020 №2430), об`єкти нежитлової нерухомості, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , розташовані у ІІІ зоні, ставка податку становить 0,3 % до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного періоду за 1 кв.м. бази оподаткування (6000 грн станом на 01.01.2021 року). Згідно абзацу 2 статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", установлено у 2021 році мінімальну заробітну плату; у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривень. Крім того, як встановлено судом, позивач протягом 2021 року (01.01.2021 по 10.11.2021) був власником виробничих будівель загальною площею 8295,7 кв.м. що підтверджується технічним паспортом № [NUMBER] . Враховуючи рішення від 23.01.2015 року № 1984 "Про встановлення місцевих податків і зборів та затвердження Порядків їх справляння" (зі змінами), суд зазначає, що ставка податку на нерухоме майно встановлена Вінницькою міською радою на 2021 рік була 18 грн (6000 грн х 0,3%). Також, враховуючи данні Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності па нерухоме майно зокрема те, що позивач з 01.01.2021 по 10.11.2021 року був власником виробничих будівель що розташовані за адресою [ADDRESS] , загальною площею 8295,7 кв. м., а отже сума податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, яку [PERSON] зобов`язаний сплатити за весь 2021 рік складає 149322,60 грн. Суд зазначає, що відповідно до пп.268.8.1. п.268.8 ст.268 ПК України, у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності. Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в межах реалізації покладених на нього функцій контролюючий орган уповноважений отримувати у порядку, визначеному законодавством, інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, за результатами аналізу яких реалізує компетенцію в частині визначення сум грошових зобов`язань у порядку, визначеному пунктом 54.3 статті 54 ПК України. Разом з цим, суд, надаючи правову оцінку підставам відповідальності і розміру визначеним контролюючим органом грошовим зобов`язанням, не вправі підміняти собою такий орган та приймати рішення щодо визначення їх розміру. Так, визначення сум грошових зобов`язань є дискреційними повноваженнями і виключною компетенцією контролюючих органів. Своєю чергою, завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпечення ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушення принципу поділу влади. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №822/2972/13-а та від 25.05.2021 у справі №823/1147/16. Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскільки контролюючим органом неправильно визначено розмір грошового зобов`язання, який підлягає стягненню з позивача, а визначення сум грошових зобов`язань є дискреційними повноваженнями і виключною компетенцією контролюючих органів, тому суд не вправі підміняти контролюючий орган. Також суд звертає увагу на те, що позивач володів вказаною нерухомістю з 01.01.2021 по 10.11.2021, а отже нарахування податку позивачу не може бути за весь 2021 рік, а саме за період такого володіння тобто, з січня по жовтень 2021 року включно. Отже, відповідач нараховуючи позивачу податок на нерухоме майно (виробничі будівлі загальною площею 8295,7 кв.м.) повинен був врахувати наведені вище обставини, а саме період такого нарахування та правильну ставку податку. Враховуючи наведену вище норму, позивач повинен сплатити податок на нерухоме майно за період з січня по жовтень 2021 року включно. Отже, висновок про розбіжність у визначенні податку на нерухоме майно за період з січня по жовтень 2021 року, та який фактично мав наслідком прийняття податкового повідомлення-рішення форми Ф" № 0676588-2412-2218 від 05.09.2022 року являється протиправним та необґрунтованим. При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Однак, в даному випадку частину оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яку суд міг би вважати неправомірним, виокремити неможливо, а тому податкове повідомлення-рішення Ф" № 0676588-2412-2218 від 05.09.2022 підлягає скасуванню у повному обсязі . Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону. З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому,

Результат розгляду: granted