Рішення адміністративного суду від 2022-11-07 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради, Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації, в якій просить суд: визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради, Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо нарахування та виплати позивачу як учаснику бойових дій у 2021 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, меншому ніж 5 мінімальних пенсій за віком, тобто всупереч статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону від 25.12.1998 року (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008, рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року №3-р/2020 у Справі №1-247/2018(3393/18)) та всупереч правовим висновкам Верховного Суду, висловленим у рішенні від 29 вересня 2020 року у справі №440/2722/20); зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради, Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перерахувати та виплатити позивачу як учаснику бойових дій, разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, який передбачений статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону від 25.12.1998 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком - у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на відповідний рік, з урахуванням вже отриманої виплати у сумі 1491,00 грн. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 року адміністративний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради щодо нарахування та виплати [PERSON] як учаснику бойових дій у 2021 році щорічної разової грошової допомоги до 05 травня у розмірі, меншому ніж 5 мінімальних пенсій за віком, тобто всупереч статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону від 25.12.1998 року (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008, Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18)). Зобов`язано Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради перерахувати та виплатити [PERSON] як учаснику бойових дій, разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, який передбачений статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону від 25.12.1998 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком - у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на відповідний рік, з урахуванням вже отриманої виплати у сумі 1491,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог до Управління в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що список на виплату одноразової грошової допомоги до 5 травня з кандидатурою позивача із відповідних структур до Управління не надходив, нарахування та виплата разової грошової допомоги до 5 травня 2021 року Управлінням не здійснювалась. Зауважує, що Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради в розумінні ст.48 КАС України є неналежним відповідачем у справі. Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації подано до суду лист, в якому відповідач зазначає про те, що внаслідок воєнних дій та за дорученням Міністерства соціальної політики України всі бази Центру даних одержувачів пільг та компенсацій по Харківській області знищені. Вказує, що підтвердити наявність права позивача на виплату і обсяг виплаченої допомоги на теперішній момент Центр не має можливості. Для підтвердження права позивача на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня і розміру одержаної допомоги рекомендовано звернутись до його військової частини, управління соціального захисту населення відповідного району Харківської міської ради, в якому він стоїть на обліку як одержувач щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, Пенсійного фонду України. Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Відповідно до ч.2 ст.12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Статтею 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує, у тому числі значення справи для сторін, категорію та складність справи, кількість сторін та інших учасників справи та чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес. Враховуючи характер спірних відносин, склад учасників, предмет доказування та той факт, що розгляд справи не становить значний суспільний інтерес, дана справа відноситься до справ незначної складності. З огляду на те, що справа відноситься до категорії незначних, не підпадає під перелік справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження, суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (тобто в порядку письмового провадження у відповідності до п.10 ч.1 ст.4 КАС України), характер спірних відносин і предмет доказування не є складними і не вимагають проведення судового засідання, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення та довідками про доставку електронного листа. Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. З огляду на вищевикладене, з урахуванням запровадженого на території України воєнного стану та активними бойовими діями на території Харківської області та безпосередньо у м. Харків, апеляційна скарга була розглянута 07.11.2022 року. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що [PERSON] є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення серії [NUMBER] . Позивачем вказано, що 30.04.2021 році на його особистий пенсійний картковий рахунок в АТ «Ощадбанк» зараховано передбачену ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічну разову грошову допомогу до 5 травня в сумі 1491,00 грн. Позивач, вбачаючи, що розмір допомоги визначено не правильно, звернувся до суду з даним позовом. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання щорічної одноразової допомоги у 2021 році у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій та зобов`язання Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради перерахувати та виплатити позивачу як учаснику бойових дій, разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, передбачену статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону від 25.12.1998 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком - у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на відповідний рік, з урахуванням вже отриманої виплати у сумі 1491,00 грн. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Пунктом 3 ст.116 Конституції України визначено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування. Рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави. Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України від 22.10.1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі по тексту - Закон №3551-XII). 01 січня 1999 року набрав чинності Закон №367-ХІV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі по тексту - Закон №367-ХІV), яким статтю 12 Закону №3551-XII доповнено частиною в такій редакції: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком». Підпунктом «б» підпункту 1 пункту 20 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі по тексту - Закон №107-VI) текст вказаної вище частини статті 12 Закону №3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом «б» підпункту 1 пункту 20 розділу ІІ Закону № 107-VI, визнані неконституційними. Протягом 2012-2014 років на підставі Законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення статті 12 Закону № 3551-XII застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно з ч.1 ст.17 Закону №3551-XII фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються Бюджетним кодексом України. Відповідно до пп.5 п.63 розд. І Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Проте, Конституційний Суд України Рішенням від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. При цьому, Конституційний Суд України у пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного Рішення, посилаючись на положення свого Рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, дійшов висновку про те, що БК України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України. Таким чином, на час виникнення спірних відносин Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 відновлено дію частини четвертої статті 12 Закону №3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Водночас, Кабінет Міністрів України у постанові від 08.04.2021 року №325 «Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановив, що у разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році виплачується в таких розмірах: учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1491 гривня. Отже, на час виплати позивачу у травні 2021 року щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон №3551-XII і Постанова Кабінету Міністрів України №325. Виходячи із визначених у частині четвертій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2021 році слід застосовувати не Постанову №325, а Закон № 3551-XII, який має вищу юридичну силу. Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.01.2021 року, прийнятої у справі №440/2722/20 (Пз/9901/14/20), яка, враховуючи ч.5 ст.242 КАС України, повинна враховуватися судом апеляційної інстанції. Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році повинна виплачуватися учасникам бойових дій у розмірі, встановленому ч.5 ст.12 Закону № 3551-XII у редакції Закону №367-ХІV. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав у 2021 року разову грошову допомогу у меншому розмірі, ніж це передбачено ч.5 ст.12 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV. З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає належними доводи позивача про те, що отримання разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році в розмірі 1491,00 грн. порушує його права, що не оскаржується апелянтом по справі. Відповідно до ч.1 ст.17-1 Закону №3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Згідно з п.1 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 423, Мінсоцполітики є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, усиновлення та захисту прав дітей, запобігання насильству в сім`ї, протидії торгівлі людьми, відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики щодо пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, соціального захисту ветеранів війни та осіб, на яких поширюється дія Закону № 3551-XII в частині організації виплати їм разової грошової допомоги, соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, які звільняються, осіб, звільнених з військової служби, у сфері здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, у сфері здійснення державного контролю за додержанням вимог законодавства під час надання соціальної підтримки та з питань захисту прав дітей. Підпунктом 41 п.4 вказаного Положення визначено, що Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань організовує виплату до 5 травня разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону № 3551-XII. Згідно з пп.4.6 п.4 Положення №535 Центр здійснює контроль за правильністю витрат коштів, передбачених на фінансування всіх видів грошових допомог, компенсаційних виплат інвалідам, постраждалим від аварії на Чорнобильській АЕС, за невикористане санаторно-курортне лікування, на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, а також разової грошової допомоги, передбачених Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та довічних державних стипендій, передбачених Указом Президента України від 17 травня 2000 року № 689 «Про заснування довічних державних стипендій для учасників бойових дій у період Другої світової війни 1939 - 1945 років». Проводить розрахунки з підприємствами зв`язку, банківськими установами та іншими організаціями за суми вказаних виплат (перераховані на рахунки по вкладах в банківських установах). Разом з управліннями праці та соціального захисту населення вживає заходів до попередження і погашення сум переплат і недоплат вказаних виплат. Таким чином, у спірних правовідносинах Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації є органом, який уособлює державу щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учаснику бойових дій. Отже, Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації є належним відповідачем по справі. Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм права викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.01.2021 року, прийнятої у справі №440/2722/20 (Пз/9901/14/20). Матеріалами справи підтверджено та не заперечується Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, що нарахування та виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2021 року проводилась Центром відповідно до списків-розпоряджень Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради. Розмір разової грошової допомоги до 5 травня позивачеві за 2021 рік становив 1491,00 грн. Таким чином, колегія суддів вважає, що особою, відповідальною за виплату позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі, передбаченому ч.5 ст.12 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV, є Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації. Доводи апеляційної скарги Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради про те, що призначення та виплату позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2021 року було здійснено іншим органом соціального захисту населення, колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки нарахування та виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2021 року проводилась Центром відповідно до списків-розпоряджень Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради, що також підтверджується листом Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 18.02.2022 року №3088/05. Стосовно поданого до суду апеляційної інстанції листа Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації, в якому відповідач зазначає про те, що внаслідок воєнних дій та за дорученням Міністерства соціальної політики України всі бази Центру даних одержувачів пільг та компенсацій по Харківській області знищені, то колегія суддів зазначає, що за матеріалами справи наявна можливість встановити дійсні обставини справи. За цим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправними дій та зобов`язання Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради перерахувати та виплатити позивачу як учаснику бойових дій, разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік. Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень. Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації жодних належних доказів на підтвердження правомірності власних дій, які є предметом оскарження, надано не було. Спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145). Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 5 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»). З огляду на те, що в спірних правовідносинах питання призначення та виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік віднесено до виключної компетенції Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації, який нарахував та виплатив таку допомогу відповідно до списків-розпоряджень Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради в неналежному розмірі, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно обрав спосіб захисту порушеного права позивача, зобов`язавши Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради нарахувати та виплатити грошову допомогу до 5 травня за 2021 року. На підставі вищевикладеного, з урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів доходить висновку про те, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації щодо нарахування та виплати [PERSON] як учаснику бойових дій у 2021 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, меншому ніж 5 мінімальних пенсій за віком, тобто всупереч статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону від 25.12.1998 року (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008, Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18)), та зобов`язання Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації перерахувати та виплатити [PERSON] як учаснику бойових дій, разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, який передбачений статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону від 25.12.1998 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком - у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на відповідний рік, з урахуванням вже отриманої виплати у сумі 1491,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29). Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Результат розгляду: partial