Рішення адміністративного суду від 2022-09-26 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з наступними позовними вимогами: - визнати протиправним та скасувати рішення від 14.01.2021 року № 4 про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та здійснити нарахування й виплату з 12.01.2022 року пенсію за віком державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ "Про державну службу", врахувавши до розрахунку пенсії усі виплати, зазначені у довідках від 06.01.2022 року № 14-Ф, від 12.01.2022 року № 42-Ф. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року позов задоволено частково. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у справі № 968200866119 в зміну рішення № 4 від 14.01.2021 року про відмову у переведенні [PERSON] на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити [PERSON] з 12 січня 2022 року пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу». В решті позову відмовлено. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог. Зокрема, скаржник вважає, що судом протиправно відмовлено в задоволенні вимоги про зобов"язання відповідача врахувати при обчисленні пенсії заробітну плату за довідками від 06.01.2022 №14-Ф та від 12.01.2022 №42-Ф. Зокрема, суд не врахував, що механізм нарахування пенсії особам, які мають стаж державної служби не менше 20 років та які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі ( а тому не можуть сплачувати внески), дозволяє такій категорії пенсіонерів обирати для розрахунку пенсії декілька варіантів її обчислення, один з них - врахування виплат зазначених в абзацах третьому-п"ятому пункту 4 Порядку №622, а саме, у середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 року за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останні місцем роботи на державній службі. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач також, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи, подав \~\~\~\~апеляційну скаргу. Апеляційна скарга відповідача обгрунтована тим, що позивачу вже призначалась пенсія згідно Закону України "Про державну службу", а тому законні підстави для застосування наданих останньою довідок для розрахунку пенсії відсутні. При цьому, вказано, що згідно п. 3 Порядку №622 право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII мають особи у разі наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII "Про державну службу" не призначалася пенсія відповідно до Закону №3723-XII. Проте на час набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII позивач отримувала пенсію державного службовця, призначену відповідно до вимог Закону України "Про державну службу" №3723-XII. Також звертає увагу на те, що Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII не передбачено можливості перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих держслужбовців. Вимога позивача є фактично вимогою проведення перерахунку пенсії державного службовця. Від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області надійшли відзиви на апеляційну скаргу позивача, в якому останні вказали на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просили відмовити позивачу у задоволенні вимог його скарги. У відповідності до вимог ст. 311 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. Відповідно до довідки МСЕК від 14.06.2010 року № 176437 позивачу довічно встановлено другу групу інвалідності. З 28 вересня 2011 року по 26 квітня 2018 року позивач отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ. З 27 квітня 2018 року позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV. 12 січня 2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про перехід з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", з урахуванням довідок про заробітну плату від 06.01.2022 року № 14-Ф, від 12.01.2022 року №42-Ф. Рішенням у справі № 968200866119 в зміну рішення № 4 від 14.01.2021 року Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області позивачу відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". Підставою для відмови відповідач вказав: "Заявнику 28.09.2011 року було призначено пенсію по інвалідності згідно з Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ відповідно стажу державного службовця, яким передбачено умови призначення пенсії згідно Закону. З 27.04.2018 року переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Отже, право на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII відсутнє. Листом від 28.01.2022 року № 2200-0304-8/9717 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача про прийняте рішення, а також зазначило, що з 28.09.2011 року по 26.04.2018 року позивач отримував пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, тому підстави для переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VIII відсутні. Вважаючи рішення від 14.01.2021 року протиправним, позивач звернувся у суд з цим адміністративним позовом. Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що у позивача наявне право на призначення пенсії відповідно до Закону № 3723-XII, однак правові підстави для врахування довідок про складові заробітної плати від 06.01.2022 року № 14-Ф, від 12.01.2022 року № 42-Ф, відсутні. Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного. До 01.01.2016 суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулювались Законом України від 16.12.1993 № 3723 "Про державну службу" (далі Закон №3723). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З 01.05.2016 набрав чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 (далі-Закон № 889-VIII), в Прикінцевих та Перехідних положеннях якого закріплено, що Закон № 3723-ХІІ (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI \~\~\~\~Закону № 889-VIII втратив чинність. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Так, пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Крім того, пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. ч.1 ст.28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року-страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч.1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби. Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч.10 ст.37 Закону № 3723-XII). Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону № 3723-XII). Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), за останньою зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII. Також, пенсія державного службовця призначається і особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 13 лютого 2019 року за результатами апеляційного перегляду рішення Верховного Суду 04 квітня 2018 року у зразковій справі № 822/524/18 (Пз/9901/23/18). Отже, не зважаючи на те, що з 01.06.2016 Закон України від 16.12.1993 № 3723 "Про державну службу" втратив чинність, після вказаної дати особи, що працювали на державній службі за наявності передбачених ст.37 цього закону підстав, мають право на пенсію державного службовця. В той же час, колегія суддів звертає увагу, що за наявності в особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє останній після призначення пенсії, перейти з одного виду пенсії на інший, або звернутись до органу пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за іншим законом. В свою чергу, право позивача на обчислення пенсії згідно Закону України "Про державну службу" та право вимагати такого обчислення встановлено законом, і воно не залежить від позиції відповідача щодо доцільності такого обчислення. Особа має право на перехід на інший вид пенсії і може ним скористатись, якщо, на її думку, це буде для неї бажаним. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 520/1972/19. Разом з тим, колегія суддів вказує на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" затверджено Порядок призначення пенсій згідно з Законом №889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону №3723-XII (далі Порядок). Пунктом 4 вказаного Порядку передбачено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому: посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби); розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні; у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 року, середньомісячна сума виплат визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 року на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як п37 За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому-п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 року, за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі. Пунктами 5 та 6 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб №622 передбачено, що форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики. У разі ліквідації державного органу довідку видає орган, який є правонаступником, а в разі його відсутності чи перейменування (відсутності) посад, у тому числі відсутності відповідних посад державної служби, довідка видається у порядку, встановленому Мінсоцполітики за погодженням із Нацдержслужбою. Відповідно до змісту Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 06.01.2022 року № 14-Ф та Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 12.01.2022 року № 42-Ф, останні видані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за посадою першого заступника начальника управління, відповідно, станом на грудень 2021 року та станом на 12 січня 2022 року. При цьому, у довідках зазначено, що на всі види оплати праці, включені в довідки, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Між тим, колегія суддів зауважує, що відповідно до записів трудової книжки позивача, він звільнений з посади першого заступника начальника управління ще 27 вересня 2011 року, тому застосування при розрахунку пенсії державного службовця зі складових заробітної плати, з яких позивач не сплачував страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суперечитиме нормам частини першої статті 37 Закону №3723-XII. З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що [PERSON] має право на переведення на пенсію за Законом № 3723-XII, однак правові підстави для врахування довідок про складові заробітної плати від 06.01.2022 року № 14-Ф, від 12.01.2022 року № 42-Ф, відсутні. Таким чином, позовна вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у справі №968200866119 про зміну рішення № 4 від 14.01.2021 року про відмову у переведенні [PERSON] на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] має право на переведення на пенсію за Законом № 3723-XII. При цьому, правові підстави для врахування довідок про складові заробітної плати від 06.01.2022 року № 14-Ф, від 12.01.2022 року № 42-Ф, відсутні. Враховуючи зазначене, відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги \~ [PERSON] . Разом з тим, ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції задоволено вимогу позивача та зобов"язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити [PERSON] з 12 січня 2022 року пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу». Водночас, колегією суддів встановлено, що позивач на час набрання чинності Законом України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ, отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу № №3723-ХІІ від 16.12.1993. З 27.04.2018 позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування " від 09.07.2003 №1058-ІV. Таким чином, колегія суддів вважає, що вимога позивача про призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, фактично є вимогою про переведення на пенсію державного службовця, оскільки з 27.04.2018 позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування " від 09.07.2003 №1058-ІV. Відтак висновок суду І інстанції, щодо наявного у позивача права на призначення пенсії державного службовця, колегія суддів вважає помилковим та таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах. Також колегія суддів погоджується з позицією пенсійного органу, що зобов`язання суду першої інстанції здійснити призначення пенсії, що була призначена є протиправним та суперечливим з огляду на практику застосування пенсійного законодавства де не існує поняття перепризначення, повторного призначення або будь-якого іншого призначення пенсії, окрім поняття "призначення пенсії", яким є первинне та єдине її призначення, а всі подальші зміни та доповнення відбуваються виключно шляхом перерахунку або переведення. Таким чином, суд першої інстанції залишив поза увагою відсутність підстав для зобов"язання відповідача здійснити призначення пенсії [PERSON] , що була призначена з 28 вересня 2011 року по 26 квітня 2018 року, відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, а з 27 квітня 2018 року, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV. За таких обставин наявні підставі для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести [PERSON] з 12 січня 2022 року на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу». Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції. У силу п.2 ч.1 ст.315КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно змінити рішення суду першої інстанції. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Результат розгляду: partial