Рішення адміністративного суду від 2023-05-17 00:00:00+03

У січні 2023 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - відповідач, ГУ НП у Львівській області) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання відповідача скласти та подати до ГУ ПФУ у Львівській області нову довідку про розмір грошового забезпечення Позивача станом на 19.11.2019 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" 09.04.1992 № 2262-XII, положень постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії перерахунку основного розміру призначеної пенсії. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що рішенням Окружного суду м. Києва від 12.12.2018 у справі № 826/3858/18 визнано протиправними та скасовано пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45 від 13.02.2008, а рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2019 у справі № 826/12704/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019, визнано протиправним та скасовано пункт 3 Постанови № 103, який стосується перерахунку пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції). Відтак, вважає позивач, що має право на перерахунок пенсії з 01.12.2019. Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Просить оскаржене відповідачем рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження згідно з п.3 ч.1 ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] звільнений зі служби в поліції наказом ГУ НП у Львівській області з 02.02.2017 та отримує пенсію по інвалідності. Так, 14.10.2022 позивач звернувся до Головного управління Національної поліції у Львівській області із заявою про видачу довідки для перерахунку пенсії. Однак cтаном на дату звернення позивачем до суду Головне управління Національної поліції у Львівській області не надало позивачу ні нової довідки про розмір грошового забезпечення станом на 19.11.2019, ні відповіді щодо відмови у видачі такої довідки. Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не надання довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 19.11.2019, останній звернувся до суду із цим позовом. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ врегульовані Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон України № 2262-ХІІ). Відповідно до пункту "б" статті 1-2 Закону України № 2262-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії) право на пенсійне забезпечення на умовах вказаного Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 вказаного Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту. За правилами ч. 3 ст. 43 Закону України № 2262-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії) пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за вказаним Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Статтею 63 Закону № 2262-XII визначено, що перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону. Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських. Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій. Як підтверджується матеріалами справи, 14.10.2022 року позивач через представника - адвоката Сагайдака В.В. звернувся із заявою у формі адвокатського запиту, в якій просив видати довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії за грудень 2019 року із зазначенням основних та додаткових видів грошового забезпечення. Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, cтаном на дату звернення позивачем до суду, Головне управління Національної поліції у Львівській області не надало позивачу ні нової довідки про розмір грошового забезпечення станом на 19.11.2019, ні відповіді щодо відмови у видачі такої. Колегія суддів апеляційного суду наголошує, що звертаючись до адміністративного суду із цією позовною заявою, позивач вважав протиправною бездіяльність у ГУ НП у Львівській області, яка виразилися у нереагуванні (нерозгляді) на його заяву (запит) від 14.10.2022 року щодо видачі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії за грудень 2019 року із зазначенням основних та додаткових видів грошового забезпечення. Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача про неотримання вищезазначеної заяви (запиту), позаяк направлення такої на адресу ГУ НП у Львівській області підтверджується наявним у матеріалах справи відповідним фіскальним чеком АТ «Укрпошта» (а.с.23). Отже, в даному випадку, колегією суддів встановлено, що ГУ НП у Львівській області не розглянуто по суті заява позивача (запит) від 14.10.2022 та не прийнято жодного рішення по суті питання щодо видачі довідки про розмір грошового забезпечення станом на 19.11.2019, а ні щодо відмови у видачі такої. Зазначене, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом. Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.97 року, набула чинності для України 11.09.97 року), "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження". Вирішуючи питання про застосування ст.13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Аманн проти Швейцарії" (заява № 27798/95 п. 88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника. Вимога на захист права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та спричиненим цим діянням наслідкам і забезпечити поновлення порушеного права. Судова колегія наголошує, що ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом. Зазначена правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 23 грудня 2021 року в справі №480/4737/19, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору. Колегія суддів приходить до переконання про те, що оскільки матеріалами справи підтверджується, що заява позивача [PERSON] від 14.10.2022 року оформлена у виді адвокатського запиту про видачу довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії за посадою, яку займав [PERSON] , за грудень 2019 року із зазначенням складових (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, процентної надбавки за вислугу років) та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, не була вирішена по суті ГУ НП у Львівській області, а тому являються протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо не вирішення по суті цієї заяви позивача. Водночас, слід зазначити, що відповідно до приписів статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Таким чином, апеляційний суд вважає необхідним зобов`язати ГУ НП у Львівській області розглянути по суті заяву позивача від 14.10.2022 року оформлена у виді адвокатського запиту адвоката Сагайдака В.В. про видачу довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії за посадою, яку займав [PERSON] , за грудень 2019 року із зазначенням складових (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, процентної надбавки за вислугу років) та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії. За результатами такого розгляду відповідач повинен прийняти обґрунтоване та мотивоване рішення відповідно до вимог чинного законодавства. У задоволенні решта позовних вимог позивача необхідно відмовити. Колегія суддів апеляційного суду також зазначає, що решта доводів апеляційної скарги не мають визначального впливу на правильне вирішення судом позовних вимог у спірних правовідносинах. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників справи, які не стосуються суті спірних правовідносин, не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, апеляційний суд дав відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з неповним встановленням обставин справи та з порушенням норм матеріального права, а відтак у відповідності до вимог статті 317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: granted