Рішення адміністративного суду від 2024-07-11 00:00:00+03

Позивач [PERSON] звернувся до Заліщицького районного суду Тернопільської області із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в якій просить скасувати постанову серія БАД №821198 від 25.08.2023 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1\~ст.\~122\~КУпАП винесену відносно нього, а справу про адміністративне правопорушення закрити. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 25.08.2023 року інспектором поліції, винесено постанову серії БАД №821198 про накладення адміністративного стягнення, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122\~КУпАП та\~накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. У зв`язку з тим, що він в м.Заліщики Тернопільської області здійснив зупинку транспортного засобу реєстраційний номер [NUMBER] ближче 10 м. до перехрестя, чим порушив вимоги п.15.9.г ПДР України. З винесеною постановою позивач не погоджується, оскільки його автомобіль був припаркований так як того вимагають\~правила дорожнього\~руху у відповідності до вимог п.15.9 ПДР України. Окрім цього, в оскаржуваній постанові не зазначено до якого перехрестя доріг здійснив протиправну зупинку. Спірна постанова не містить інформації про докази вчинення правопорушення, відтак відповідач не надав жодних доказів вчинення ним правопорушень, що суперечить\~ст. 251 КУпАП. З огляду на викладене, позивач вважає постанову серії БАД №821198 від 25.08.2023 року про накладення на нього адміністративного стягнення протиправною і такою, що підлягає до скасування, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 04.04.2024 року поновлено строк позивачу для оскарження постанови серії БАД №821198 від 25.08.2023 року, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку, визначеному для розгляду окремої категорії термінових адміністративних справ, з урахуванням вимог параграфу 2\~глави 11 КАС України. Представником відповідача - Головного управління Національної поліції в Тернопільській області було подано відзив на адміністративний позов, із змісту якого вбачається, що з даним позовом ГУНП в Тернопільській області не погоджується, оскільки постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню. Відповідно до об`єктивних обставин справи, 25.08.2023 року поліцейським винесено постанову серії БАД №821198 від 25.08.2023 року на позивача у зв`язку з тим, що він в м.Заліщики Тернопільської області здійснив зупинку транспортного засобу реєстраційний номер [NUMBER] ближче 10 м. до перехрестя, чим порушив вимоги п.15.9.г ПДР України. Так, зупинивши транспортний засіб, поліцейський підійшов до автомобіля, належним чином представився водію, проінформував його про порушення ним ПДР та попросив пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення поліцейським було роз`яснено позивачеві його права, передбачені ст.63 Конституцією України, ст.268 КУпАП та відповідно до вимог ст.ст. 278,279 КУпАП. Виходячи з наведених фактів, пояснення позивача викладені в позовній заяві, спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності і не є беззаперечним доказом неправомірності дій поліцейського. На підставі наведеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову через його безпідставність. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у адміністративному позові та поясненнях наданих в судовому засіданні. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області у судове засідання не з`явився, проте у відзиві на позовну заяву просив слухати справу у відсутності представника ГУНП в Тернопільській області. Суд, розглянувши справу, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав: Судом встановлено, що 25.08.2023 року поліцейським СРПП№4 (м.Заліщики) Чортківського РПВ ГУНП в Тернопільській області Романом Задорожним була винесена постанова про накладення\~адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №821198, відповідно до якої [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП\~та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 25.08.2024 о 18 год. 03 хв. в м. Заліщики по вул. Стефаника, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом ВАЗ 21104 д.н.з. [NUMBER] здійснив зупинку ближче 10 метрів до перехрестя доріг, чим порушив\~п.15.9 г ПДР\~України. Як вбачається із позовної заяви, позивач [PERSON] категорично заперечив обставини викладені у вищевказаній постанові. Частиною першою\~ст. 5 КАС України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Відповідно до ч. 1 ст.9 КУпАП\~адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до\~ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль). Пунктом 11 ч. 1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію»\~визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням\~Правил дорожнього руху\~його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Пунктом 1.9. ПДР\~України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до 15.9 г\~ПДР\~України, зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга. Частина 1\~ст. 122 КУпАП, передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками. Згідно зі ст.245 КУпАП\~завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Відповідно до положень ст.251 КУпАП\~доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених\~статтею 255 цього Кодексу. Виходячи із змісту пункту 1\~статті 247 КУпАП\~обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Статтею 251 КУпАП\~визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Частиною другою ст.279 КУпАП\~передбачено, що посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Згідно з вимогами ст.280 КУпАП\~орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються\~статтями 279-1-279-8 цього Кодексу. Згідно з\~статтею 283 КУпАП\~розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої\~Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Пунктом 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14\~Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями\~283\~та\~284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Як вбачається з матеріалів справи, виносячи вказану постанову працівник поліції в порушення вимог ст.252,\~280,\~283 КУпАП\~не зазначив належні та допустимі докази, передбачені\~ст. 251 КУпАП, які ним були зібрані та оцінені у встановленому законом порядку, та на яких ґрунтується його висновок про доведеність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.\~122 КУпАП\~та якими спростовуються заперечення останнього щодо не вчинення цього правопорушення, зокрема, не було зафіксовано жодним доказом вчинення правопорушення, які б давали можливість суду перевірити підстави притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. В оскаржуваній постанові у графі 7 «до постанови додаються» зазначено відео з місця події. Водночас, представником відповідача до відзиву на позовну заяву не долучено таких доказів як відеозаписів з нагрудних камер відеоспостереження, що свідчить про відсутність фіксування вчинення адміністративного правопорушення позивачем. Таким чином, факт вчинення позивачем правопорушення, зокрема здійснення зупинки транспортного засобу ближче 10 метрів до перехрестя доріг, зафіксоване лише в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №821198 від 25.08.2023 року, інших доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених ч.1 ст.\~122 КУпАП, відповідачем суду не подано. Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 по справі №211/3520/16-а, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Відповідно до частини 2\~статті 77 КАС України\~в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з частиною 1\~статті 72 КАС України\~доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до частини 1\~статті 90 КАС України\~суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі. На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17). Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року), «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року), суд у цій справі, як і у кримінальному провадженні, має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зважаючи на те, що позивач заперечив свою провину у вчиненні правопорушення, суд вважає, що провина позивача у порушенні п. 15.9 г Правил дорожнього руху\~України та вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.\~122 КУпАП, не доведена, в той час, як відповідно до ч. 2\~ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, однак представником відповідача не надано суду доказів, які б спростували пояснення позивача та доводили правомірність винесеної постанови. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Згідно\~ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст.286 КАС України\~за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №821198 від 25.08.2023 є підставним та підлягає до задоволення, шляхом скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі. Згідно із ч. 1\~ст. 139 КАС України\~при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього\~Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином із відповідача Головного управління національної поліції в Тернопільській області слід стягнути судові витрати у розмірі 605 гривень 60 копійок. На підставі наведеного,

Результат розгляду: granted