Рішення адміністративного суду від 2022-07-18 00:00:00+03

[PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, що полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду заяв позивачки; зобов`язати Слобожанське об`єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Харкові прийняти рішення за результатами розгляду заяви про призначення/перерахунок пенсії [PERSON] та заяви \~позиваки про виплату пенсії за довіреністю, наданих Відділу обслуговування громадян № 17 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Управління Пенсійного фонду України в м. Харкові 07.09.2021 р., вх. № 20590/Н-2000-21, та повідомити позиваці про рішення, прийняті за результатами розгляду її заяв. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, \~позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 р. та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити та здійснити розподіл судових витрат, а саме: \~стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача \~судові витрати за подання \~\~позовної \~заяви, апеляційної скарги та \~витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5800 грн. при розгляді справи у суді першої інстанції та 7800 грн. при розгляді справи у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог\~Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування",\~Кодексу адміністративного судочинства України\~та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги \~підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] 07.09.2021 р. через \~свого представника звернулася до Слобідського відділу обслуговування громадян Слобожанського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Харкові \~з заявами про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, про призначення/перерахунок пенсії, про виплату пенсії. За результатами розгляду вищевказаних заяв представнику позивачки листом Відділу обслуговування громадян № 17 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Управління Пенсійного фонду України в м. Харкова повідомлено, що відповідно до \~п. 1.1 Порядку \~надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, відповідно до Закону України «Про \~загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.07.2005 р. № 22-1, заява про поновлення виплати пенсії подається заявником. Не погоджуючись із \~такою бездіяльністю відповідача, позивачка звернулася до суду з цим позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції \~виходив з того, що відповідачем правомірно не розглянута заява \~ [PERSON] , оскільки вона подана з порушенням \~вимог Порядку \~надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, відповідно до Закону України «Про \~загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.07.2005 р. № 22-1. Суд апеляційної інстанції \~не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Згідно \~із ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-IV\~(в подальшому -\~Закон №1058-IV), пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 44 Закону №1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Згідно із ч. 5 ст. 45 \~Закону №1058-IV,\~документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до\~Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"\~затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.07.2005 р. № 22-1 (в подальшому - Порядок № 22-1). Відповідно пункту 1.1 Порядку, заява про поновлення виплати пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр). Згідно із абзацом 1 пункту 2.8 Порядку № 22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. Таким чином, поновлення виплати пенсії здійснюється протягом 10 днів після надходження відповідної заяви пенсіонера. Згідно з пунктом 1.5 Порядку № 22-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. Отже, особа має право звертатись до органу пенсійного фонду через свого представника, повноваження якого підтверджені в установленому законодавством порядку. У пункті 2.9 Порядку № 22-1 зазначено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Згідно із пунктом 2.23 Порядку № 22-1, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (абзац перший пункту 4.1 Порядку № 22-1). Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що за результатами розгляду заяви про\~\~призначення пенсії, орган, що призначає пенсію приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Судовим розглядом встановлено, що повноваження представника позивачки \~Мокієнка Є.В. підтверджуються нотаріально посвідченою та апостильованою копією довіреності від імені [PERSON] на представництво її інтересів від 09.12.2020 р. Проте, відповідач не прийняв жодного рішення за результатами розгляду вищевказаної заяви, а лист Відділу обслуговування громадян № 17 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Управління Пенсійного фонду України в м. Харкова, яким заявнику роз`яснено, що \~заява про призначення пенсії подається \~заявником, за змістом та формою не можуть вважатися «відмовою» у розумінні ч. 5\~ст. 45 \~Закону №1058-IV, у визначений законом строк. Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з рішень, передбачених у ч. 5 ст. 45 \~Закону № 1058-IV, \~за заявами позивачки, які подані її представником, повноваження якого підтверджені в установленому законодавством порядку, то належним способом захисту прав позивачки є зобов`язання відповідача прийняти відповідні рішення, тобто, рішення про призначення або рішення про відмову у призначенні позивачці пенсії. Таким чином, суд апеляційної інстанції\~\~вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що відповідач правомірно не прийняв рішення за заявою позивачки про призначення їй пенсії, оскільки\~Закон України «Про загальнообов`язкове\~державне пенсійне страхування»\~зобов`язує орган Пенсійного фонду прийняти рішення за результатами розгляду заяви про поновлення виплати пенсії. Відповідно до ч. 2\~ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно \~із п. 2 ч. 1 ст.\~315, п. 4\~\~ч. 1 ст.\~317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право\~\~скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у\~\~відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм\~\~матеріального права. Із\~\~врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає\~\~необхідним\~\~скасувати\~\~ рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 р. та прийняти постанову, якою\~\~ позов [PERSON] задовольнити частково, а саме: зобов`язати\~Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути \~заяви [PERSON] від 07.11.2021 р. про призначення/перерахунок пенсії та про виплату пенсії; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. Щодо розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що стягнення судових витрат стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно із ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч. 6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (в подальшому - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16 та в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 р. у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 р. у справі № 826/4959/16. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Результат розгляду: partial