Рішення адміністративного суду від 2022-10-17 00:00:00+03

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просила: - скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 20.04.2018 «Про залишення скарг без розгляду»; - скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за несплату Єдиного соціального внеску від 28.12.2017 №0002041303. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №0002041303 від 28.12.2017. В іншій частині у задоволені позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що при проведенні перевірки встановлено заниження позивачем чистого оподаткованого доходу на загальну суму 465 199, 91 грн. У зв`язку з заниженням суми чистого оподаткованого доходу, що є базою для нарахування єдиного внеску, встановлено порушення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме не нараховано та не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2015 рік. Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, щоГУ ДФС у Кіровоградській області проведено планову документальну виїзну перевірку ФОП [PERSON] з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, дотримання законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, за результатами якої був складений акт №454/11-28-13-03/ [NUMBER] від 21.11.2017. Позивач, не погодившись з висновками цього акту подала 27.11.2017 до ГУ ДФС у Кіровоградській області заперечення з наданням первинних документів. В межах розгляду заперечень,для об`єктивного всебічного дослідження обставин справи податковим органом було проведено позапланову документальну перевірку ФОП [PERSON] , за результатами якої складений акт №592/11-28-13- 03/3121303527 від 19.12.2017, яким частково підтверджено висновки планової перевірки в частині подання з недостовірними даними розрахунку форми №1ДФ та завищення витрат. З урахуванням заперечення та на підставі актів перевірок ГУ ДФС у Кіровоградській області винесені та вручені ФОП [PERSON] податкові повідомлення-рішення від 28.12.2017, а саме: №0005881303 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем у сумі 84144,08 грн і нарахованих штрафних санкцій - 21036,025 грн; №0005891303 про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору осіб за основним платежем у сумі 6677,78 грн і нарахованих штрафних санкцій - 1669,45 грн; №0005871303 про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість за основним платежем у сумі 55605, 26 грн і нарахованих штрафних санкцій - 13901,32 грн; №0005861303 про завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду з податку на додану вартість у сумі 6771,00 грн; №0005851303 про нарахування штрафних санкцій з податку на доходи фізичних осіб в сумі 510,00 грн; та №0005901303 від 29.12.2017про нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 510,00 грн. Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржила їх в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України. Рішенням ДФС України про результати розгляду скарги №3648/Б/99-99-11-62-01-14 від 15.03.2018 скаргу ФОП [PERSON] задоволено частко, скасовано податкові повідомлення-рішення від 28.12.2017 №0005881303, №0005891303, №0005871303, №0005861303, від 29.12.2017 №0005901303, а податкове повідомлення-рішення №0005851303 від 28.12.2017 - залишено без змін. На підставі акту перевірки №454/11-28-13-03/ [NUMBER] від 21.11.2017 з врахуванням акту №592/11-28-13-03/ [NUMBER] від 19.12.2017 винесено рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №0002041303 від 28.12.2017, яким донараховано 85297,46 грн єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на підставі п. 3 ч.11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовано до фізичної особи-підприємця [PERSON] штрафні санкції у розмірі 17019,87 грн. Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулась з даним позовом до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Частково задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень повною мірою не довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне. Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України). Відповідно до п.п. 177.1, 177.2 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон №2464). Згідно п.п. 3, 8 ст. 9 Закону № 2464-17 обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. При цьому, ч.1 ст. 8 Закону № 2464-17 визначено, що розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до ч.8 ст. 9 Закону № 2464-17 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у п.п. 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Згідно ч.1, 2, 3, 4 ст. 25 Закону № 2464-17 рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Згідно п. 3 ч.11 ст. 25 Закону № 2464-17 за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску. Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом винесено рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.12.2017 №0002041303, яким донараховано 85297,46 грн єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на підставі п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовано до фізичної особи-підприємця [PERSON] штрафні санкції у розмірі 17019,87 грн, винесено на підставі акта перевірки №454/11-28-13-03/ [NUMBER] від 21.11.2017 з врахуванням акта №592/11-28-13-03/ [NUMBER] від 19.12.2017. При цьому, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2018 у справі № П/811/250/18 рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.04.2018 скасовано та прийнято постанову, якою частково задоволено позов ФОП [PERSON] ; визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Кіровоградській області щодо проведення документальної позапланової перевірки ФОП [PERSON] , на підставі наказу від 04.12.2017 за №1631 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП [PERSON] » з питань, що не були предметом оскарження. У задоволені позову в іншій частині відмовлено. Разом з тим, на підставі наказу від 04.12.2017 за №1631 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП [PERSON] » проведено повторну перевірку, за результатами якої складено акт від 19.12.2017 №5726/Б/99-99-11-02-02-25. Отже, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №0002041303 від 28.12.2017 винесено з урахуванням акту від 19.12.2017 №592/11-28-13-03/ [NUMBER] , який складений за результатами проведеної перевірки на підстав наказу від 04.12.2017 за №1631 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП [PERSON] » є протиправним, оскільки дії щодо проведення документальної позапланової перевірки ФОП [PERSON] визнані в судовому порядку протиправними. Крім того, позивачем надано лист ДФС України №13511/Б/99-99-11-04-04-14 від 05.09.2018, в якому зазначено, що станом на 03.08.2018 заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відсутня, а податкові вимоги погашені. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню. Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд апеляційної інстанції не переглядає рішення в частині відмовлених позовних вимог, оскільки в цій частині воно не оскаржується.

Результат розгляду: denied