Рішення адміністративного суду від 2024-02-22 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] , звернувся до Сахновщинського районного суду Харківської області з позовом до Департаменту патрульної поліції, третя особа Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд: - визнати протиправною та скасувати постанову серії БАД № 000796 від 13.12.2023 року, винесену по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, про притягнення [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] ) до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП, із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 680,00 грн. - закрити провадження у справі про притягнення [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] ) до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КУпАП В обґрунтування позовних вимог, зазначав, що вважає оскаржувану постанову незаконною, так як правил ПДР України не порушував. Так, позивач у позові вказує на те, що 13.12.2023 року здійснював перевезення пасажирів на транспортному засобі MERCEDES-BENZ д.н.з. [NUMBER] до м. Харкова. На ділянці дорого між м. Пісочин та м. Харків десь о 08.00 год цього дня у вітрове скло влучив камінь пішано-сольової суміші, якою посипалося дорожнє покриття, внаслідок чого на ньому утворилася тріщина довжиною близько 30 см. Оскільки вказане трапилося за межами населеного пункту, а наявність тріщина на вітровому склі не заважала огляду та не перешкоджала керуванню транспортним засобом, позивачем було прийнято рішення про продовження руху до м. Харкова. По приїзду до м. Харкова на вул. Полтавський Шлях, 137 десь о 08.30 год позивач повідомив керівника підприємства ТОВ «Східавтотранс Плюс» про наявність тріщини на вітровому склі. Керівництво повідомило [PERSON] про необхідність очікування механіка підприємства, який огляне транспорт та прийме рішення щодо подальшого його ремонту. Орієнтовно о 12.30 год. до припаркованого транспортного засобу підійшли співробітники поліції та вказали на наявність тріщини на вітровому склі, що є порушенням п.п. 6.8.5 ДСТУ 3649 від 2010 року та вимоги п. 31.1 ПДР України, за результатами чого було складено оскаржувану постанову. На пояснення [PERSON] з приводу обставин справи працівники поліції не реагували. При цьому, позивач наголошує, що транспортний засіб не перебував у русі під час перевірки працівниками поліції, а отже, порушень з боку [PERSON] не було. при винесенні оскаржуваної постанови працівниками поліції також невірно кваліфіковано обставини справи, оскільки ч. 2 ст. 121 КУпАП не передбачає адміністративну відповідальність за такими кваліфікуючими ознаками як експлуатація транспортного засобу, який має такі технічні несправності, як механічне пошкодження вітрового скла у зоні дії склоочисників. Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 17.01.2024 року у задоволені позовних вимог Овсяника Сергія Анатолійовича, який діє в інтересах [PERSON] , до Департаменту патрульної поліції, третя особа: Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовлено. Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції. Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, 13.12.2023 року орієнтовно о 08 год. 00 хв., транспортний засіб під керуванням позивача здійснював обгін автомобіля, що здійснював посипання піщано-сольовою сумішшю дорожного покриття на трасі між смт. Пісочин та м. Харковом, і саме в цей момент камінь суміші з вищевказаного спецавтомобіля влучив у вітрове скло керованого [PERSON] транспортного засобу в насідок чого на ньому утворилась тріщина довжиною близько 30 см (розташовання - в нижній лівій частині скла). Однак, вказне було проігноровано співробітниками поліції, які повідомили Позивачеві, що керування транспортним засобом з такою тріщиною є порушеням п. 6.8.5 ДСТУ № 3649 від 2010 року та вимоги п. 31.1 Правил дорожнього руху, а отже Позивач скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 121 КУпАП. Крім того, позивач зазначає, що поліцейськими не було прийнято до уваги як пояснення Позивача про час та причини винекнення тріщини на лобовому склі транспортного засобу (яка до речі не знаходиться в в зоні дії склоочисників та не створює перешкод для огляду під час руху) так і пояснення, що Позивач не здійснював керування транспортним засобом, оскільки він був припаркований та відповідно, співробвтники поліції, його не зупиняли під час руху, а підійшли до транспортного засобу, який був припаркований. Відповідач скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль. Контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль), відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух». Так, положеннями пункту 31.1 ПДР передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. відповідно до пункту 5.1 розділу 5 Додатку №1 до Вимог, стан Відповідно до пункту 5.1 розділу 5 Додатку №1 до Вимог, стан конструкції і технічні характеристики матеріалу стекол мають відповідати за інформацією їх маркування, а також ПДР, саме вимогам пунктів 6.8.5, 6.8.6 ДСТУ 3649:2010. У ДСТУ 3649:2010 викладені вимоги до технічного стану колісних транспортних засобів, які знаходяться в експлуатації. Зокрема, пунктом 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 визначено, що на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників. На думку відповідача, позивач керував транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, у зв`язку з чим, інспектором встановлений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 121 КУпАП, та винесена постанова серії БАД №000796. Відповідач звертає увагу суду, що з метою підтвердження правомірності рішення, прийнятого інспектором за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідачем до відзиву було додано DVD диск з відеозаписами «рух транспортного засобу», «розгляд справи» та фотографії автомобіля Mercedes-Benz Sprinter, д.н.з. [NUMBER] на яких чітко видно, що позивач не стояв на місці, а керував транспортним засобом, крім того вчинив декілька порушень правил дорожнього руху, а на склі транспортного засобу дійсно була тріщина в зоні роботи склоочисників. Департамент патрульної поліції наголошує, що позивач/апелянт не спростовує наявність тріщини та сколів на лобовому склі. Натомість, як стверджує відповідач, позивачем як до суду першої інстанції, та і до апеляційної скарги не додано жодного доказу на спростування аргументам відповідача, не додано жодних документів, відеозаписів які б підтверджували, що транспортний засіб позивача не рухався, а стояв. Таким чином, відповідач вважає, що відеозаписи та фотознімки, які містяться в матеріалах справи є належними, допустимими та достатніми доказами, саме вони дають можливість суду відтворити події та надати належну правову оцінку діям позивача. Сторони по справі до зали судових засідань не прибули. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялись, про що в матеріалах справи містяться довідки про доставку електронних листів (а.с. 101-104). Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що \~згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 000796 від 13.12.2023 року [PERSON] 13.12.2023 року о 13.43 год.у м. Харків по вул. Полтавський Шлях, 137 [PERSON] керував автобусом MERCEDES-BENZ д.н.з. [NUMBER] , який використовується для перевезення пасажирів, технічний стан якого не відповідає вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, а саме тріщина вітрового скла в зоні роботи склоочисників, чим порушив п. 31.1 ПДР України, п.п. 6.8.5 ДСТУ 3649 : 2010, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КУпАП. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення позивачем п. 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 України є доведеним, а відповідачем правомірно накладено на позивача адміністративне стягнення у розмірі 680 грн. згідно ч. 2 ст. 121 КУпАП. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Положеннями ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Положеннями ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Положеннями ст. 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02.07.2015 р. № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30.06.1993 р. № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (із змінами та доповненнями, далі ПДР України). Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до 31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. У відповідності до п.31.3 «а» ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху. Згідно зі ст. 23 Закону України від 05 червня 2014 року № 1315-VII "Про стандартизацію" національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються безпосередньо чи шляхом посилання на них в інших документах (ч. 1 ст. 23). Національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються на добровільній основі, крім випадків, якщо обов`язковість їх застосування встановлена нормативно-правовими актами (ч. 2 ст.23). Згідно вимог ДСТУ 3649:2010 , Національний стандарт України, колісні транспортні засоби, вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» поширюються на колісні транспортні засоби категорій M, MG, N, NG, O, призначені для перевезення вантажів та (або) пасажирів, а також на КТЗ, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для виконання спеціальних робочих функцій, або призначені для перевезення пасажирів чи вантажів певних категорій, на дорогах загального користування. Пунктом 1 розділу «Вимоги до інших елементів конструкції» визначено, що на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників. Вимоги ГОСТ 5727-88 «Скло безпечне для наземного транспортного засобу. Загальні технічні умови», не допускають наявність тріщин завдовжки більш як 50 мм на вітровому склі в зоні роботи склоочисників транспортного засобу. Наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників транспортного засобу погіршують його прозорість. Однак, необхідно зауважити, що зазначений стандарт застосовують виключно при технічному огляді колісного транспортного засобу для здійснення контролю технічного стану КТЗ на відповідність вимогам ДСТУ 3649 під час проведення державного технічного огляду колісного транспортного засобу. Нормами ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» передбачено проведення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів. Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України. Обов`язковий технічний контроль транспортних засобів здійснюють суб`єкти проведення обов`язкового технічного контролю, які мають на правах власності або користування обладнання, що дає змогу перевіряти технічний стан транспортних засобів на відповідність вимогам безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища. В той же час, в частині другій статті 35 цього Закону визначено, що легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років не підлягають обов`язковому технічному контролю. Відповідно до положень цієї статті обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища. Перелік технічних несправностей, при яких забороняється експлуатація транспортного засобу наведений у розділі 31 Правил дорожнього руху України, а саме «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання». Однак, в цьому переліку відсутня така несправність, як тріщина та сколи на лобовому склі, тобто Правилами дорожнього руху не забороняється експлуатувати транспортний засіб в цьому випадку. Таким чином, наявність тріщини на лобовому склі в зоні роботи склоочисників КТЗ, яким керував позивач, п.п. 31.3 «а» ПДР не забороняє його експлуатацію, що в свою чергу, виходячи з диспозиції ч. 2 ст. 121 КУпАП, виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за цією нормою КУпАП. Статтею 7 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів. Відповідно до ст. 9 КУпАП визначає адміністративне правопорушення (проступок) як протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Частиною другою статті 121 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації. Так, в вину позивача ставиться саме порушення п. 31.1 ПДР, відповідно до якого технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. Однак, вказаний пункт ПДР не містить такої несправності, як тріщина в зоні роботи склоочисників. Отже, у розумінні Правил дорожнього руху, тріщина на склі автомобіля позивача не віднесена до технічної несправності автомобіля. Фактично наявність вказаного дефекту скла свідчить про його пошкодження, а не про технічну несправність автомобіля. Враховуючи, що наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників згідно вимог пункту 31 Правил дорожнього руху не віднесена до технічної несправності транспортного засобу, за наявності якої забороняється його експлуатація, колегія суддів вважає, що притягнення позивача до відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене саме ч.2 ст.121 КУпАП є незаконним. Із системного аналізу діючого законодавства України про адміністративні правопорушення вбачається, що саме порушення Правил дорожнього руху України, а не стандартів ДСТУ є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідачем не надано доказів того, що наявність тріщини чи сколів в районі роботи склоочисників не відповідає вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, а також, що саме з вказаною технічною несправністю відповідно до встановлених правил забороняється експлуатація транспортного засобу. Отже, як приписами ДСТУ 3649:2010 так і ПДР України такі пошкодження не віднесено до технічної несправності автомобіля. З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що наявність тріщини на вітровому склі в зоні склоочисників транспортного засобу не забороняє його експлуатацію, що в свою чергу, виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП. Статтею 40 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Згідно з п.1 ст.247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Слід зазначити, що представником відповідача залучено до матеріалів справи DVD диск (а.с. 47), який містить фото та два відео файла ("Рух транспортного засобу", "розгляд справи"), запис яких зроблено різними технічноми приладами. При цьому, в оскаржуваній постанові серії БАД № 000796 від 13.12.2023 року, п. 7 "До постанови додається", зазначено лише один технічний прилад БК 475510, це бодікамера поліцейського, якою було здійснено запис відео під назвою "розгляд справи". Натомість, яким технічним приладом було здійснено запис відео під назвою "Рух транспортного засобу" в оскаржуваній постанові не зазначено. З цього приводу колегія суддів зауважує, що у разі відсутності ж в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства, ст. ст. 73,74 КАС України, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду наведеній у постанові від 24.07.2019 року по справі №161/10598/16-а, від 13 лютого 2020 року по справі №524/9716/16-а, яку відповідно до ч.5 ст.242 КАС України колегія суддів враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин. Разом з тим, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства статті 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Отже, відеозапис під назвою "Рух транспортного засобу" не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 чт.121 КУпАП. Таким чином, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що постанова серії БАД № 000796 від 13.12.2023 року, винесену по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, про притягнення [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] ) до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП, із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 680,00 грн. є протиправною та підлягає скасуванню. Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зробив помилкові висновки. Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 17.01.2024 року по справі № 634/1225/23, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат. З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в сумі 429 грн 44 коп. згідно з квитанцією № 5533-4060-7471-5537 від 24.12.2023 року та при зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір в сумі 644 грн 16 коп. згідно з квитанцією № 6730-3443-8234-6041 від 28.01.2024 року. Враховуючи те, що апеляційна скарга судом задоволена, тому відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 1073 грн 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Результат розгляду: granted