Рішення адміністративного суду від 2023-03-06 00:00:00+02

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~визнати протиправними дії військової частини [NUMBER] щодо нарахування та виплати [PERSON] грошового забезпечення у розмірі меншому, ніж передбачено Постановою Кабінету Міністрів України № 704 у первісній редакції з врахування підвищення прожиткового мінімуму для працездатних \~осіб згідно з Законами України «Про Державний бюджет України на 2020рік» та «Про Державний бюджет України на 2021рік»; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~зобов`язати військову частину [NUMBER] здійснити перерахунок грошового забезпечення згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 704 у первісній редакції з врахуванням підвищення прожиткового мінімуму для працездатних осіб згідно з Законами України «Про Державний бюджет України на 2020рік» та «Про Державний бюджет України на 2021рік» та стягнути з відповідача на користь позивача різницю невиплачених у повному обсязі сум: грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань, та усіх інших одноразових додаткових видів грошового забезпечення з 29.01.2020 року по дату набрання рішення суду у даній справі законної сили. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 р. у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подав апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначив, що приймаючі судове рішення у справі суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки на його думку з дня ухвалення Шостим апеляційним адміністративним судом постанови у справі №826/6453/18 від 29.01.2020р. у нього виникло право на обчислення грошового забезпечення із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року. Зважаючи на зазначене апелянт просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 р. та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного. Судом апеляційної інстанції встановлено, що у період з 28.03.2014р. по день звернення до суду з відповідним позовом [PERSON] проходив службу у Військовій частині [NUMBER] . 08 вересня 2021р. позивач звернувся до Військової частини [NUMBER] із рапортом про перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29.01.2020р. обчисленого із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт. Листом від 29.09.2021р. №1/117/1098 Військова частина [NUMBER] \~відмовила позивачу у задоволенні його рапорту, посилаючись відсутність підстав для проведення такого перерахунку. На думку позивача з 29.01.2020р. відповідач невірно розраховує та виплачу на його на його адресу грошове забезпечення, що стало підставою звернення до суду з відповідним позовом. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що виплачене позивачу \~\~грошове забезпечення розраховано відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства, а отже підстави для його перерахунку відсутні. Судова колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. 30 серпня 2017р. Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №704, якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Станом на час прийняття Постанови №704, пункт 4 зазначеної постанови передбачав, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. З 24 лютого 2018р. набула чинності Постанова №103, пунктом 6 якої у первинній редакції внесені зміни до постанов Кабінету Міністрів України, зокрема, пункт 4 Постанови № 704 викладено в новій редакції, яка передбачала, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.» Отже, з 24.02.2018р. змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме: замість «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року)» передбачено використання «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року». Рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, яким вносились зміни до Постанов КМУ, що додаються, зокрема пункту 4 Постанови №704. Побідні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді. Так, у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 Верховний Суд на підставі аналізу, у тому числі, норм Закону №2262-XII та Постанови №704 виснував таке: а) з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів; б) через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом № 1082-IX, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку №45, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 постанови №704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік). в) встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням. Зазначений правовий висновок застосовний до цієї справи, обставини якої тотожні справі №440/6017/21. Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від зазначеного правового висновку. Отже, згідно Постанови №704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня відповідного року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується. Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 11 лютого 2021 року у справах № 200/3774/20-а, № 200/3747/20-а, № 240/11952/19, та від 18 лютого 2021 у справі № 200/3775/20-а. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" визначено, що станом на 01.01.2018 прожитковий мінімум на одну працездатну особу складає - 1762,00 грн. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" передбачено, що станом на 01.01.2020р. прожитковий мінімум на одну працездатну особу складає - 2102,00 грн. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено, що станом на 01.01.2021р. прожитковий мінімум на одну працездатну особу складає - 2270,00 грн. Приписами ч.2 ст. 265 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, не регулює питань щодо можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у період 30.01.2020 р. по 31.12.2020 р. грошове забезпечення позивача має обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 р. за Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", а з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р. із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 р. за Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік". Отже, обчислення грошового забезпечення у 2020 та 2021 роках із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018р. не відповідає жодному діючому на теперішній час нормативно-правовому акту. Схожа за змістом правова позиція викладена Верховним Судом \~у справі №160/2775/22 від 06 лютого 2023 року. З огляду на все вище зазначене колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість заявлених [PERSON] позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. \~\~\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. В даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам справи, доводам сторін по справі, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що постановлене Миколаївським окружним адміністративним судом рішення від 04 липня 2022 року підлягає скасуванню на підставі ст. 317 КАС України, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] .

Результат розгляду: granted