Рішення адміністративного суду від 2022-02-16 00:00:00+02

У вересні 2021 року Фізична особа-підприємець [PERSON] (далі Позивач, ФОП [PERSON] ) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки (далі Відповідач, Укртрансбезпека) в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу за № 296379 від 06.09.2021року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що працівниками Укртрансбезпеки не враховано, що перевозився подільний сипучий вантаж (насіння ячменю насипом). Тобто, даний вантаж був подільним і його можна було розділити на окремі частини без втрати якості. Чинним законодавством встановлена імперативна норма заборони на перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що виключає можливість отримання перевізником відповідного дозволу. На думку Позивача, оскільки видача дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів (далі ТЗ), які перевозять подільні вантажі з перевищенням вагових параметрів, а особливо видача дозволу на одну вісь не передбачена, то на таку особу не може бути накладний штраф відповідно до ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Крім того, відповідно до п.п. 2 п. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі Порядок № 879), зважування проводиться згідно з Методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Водночас, на дату зважування така Методика, затверджена спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, відсутня. Отже, результати даного вимірювання не можна вважати достовірними. Також Позивач вказує, що Відповідачем не було дотримано приписів Порядку № 1567 щодо дотримання процедури розгляду матеріалів перевірки, що позбавило його законного права бути присутнім під час розгляду справи, подавати відповідні докази, пояснення та заперечення, тощо. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року відмовлено ФОП [PERSON] у задоволенні адміністративного позову до Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ФОП [PERSON] звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції повністю та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги сторона не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки оскаржувана постанова винесена без наявності в діях Позивача фактів правопорушень та з порушенням передбаченої процедури ГВК і розгляду справи про автомобільний транспорт, а саме: із застосуванням штрафу за перевищення вагових норм без відповідного дозволу при перевезенні сипучого подільного вантажу, по якому законом не передбачено видання дозволу на проїзд, в тому числі законом не передбачено видання дозволу на одну вісь, а також не затвердженням відповідної Методики зважування сипучих вантажів по осях. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на невжиття з боку Укртрансбезпеки процедурних заходів щодо затримання та заборони руху ТЗ, оскільки працівники Укртрансбезпеки через виявлення факту перевищення вагових параметрів були зобов`язані затримати ТЗ та заборонити його подальший рух, до внесення плати за його проїзд, проте подальший рух ТЗ працівниками Укртрансбезпеки не заборонявся, автомобіль не затримувався і продовжив подальший рух. Також апелянт зауважує, що на місці зважування Позивачем висловлено до працівників Укртрансбезпеки прохання пред`явити документи, які б підтвердили повірку і сертифікацію вагового пункту, однак у наданні таких документів мені було відмовлено. До того ж працівниками Укртрансбезпеки не складалися та не вручалися Позивачу, як водієві на місці зупинки, обов`язкових документів про результати здійснення ГВК, передбачених Порядками № 879, № 1007/1207 та № 1567. Окрім цього, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано передбаченої заводом-виробником похибки зважувального обладнання та у такому разі перевищення склало б не понад 10%, а до 10%, відповідно штрафу складав 8 500 грн., замість 17 000 грн.. Отже, внаслідок безпідставного не врахування передбаченої заводом-виробником похибки у розмірі 100 кг на вісь (50 кг на колесо), застосування штрафу у розмірі 17 000 грн. є неправомірним. До того ж скаржник вказує, що в оскаржуваній постанові не зазначено чіткої суті порушення та конкретної норми закону, яка порушена Позивачем., та в подальшому Відповідачем було позбавлено Позивача можливості брати участь у розгляді справи, оскільки розгляд справи проведено 06.09.2021 року без наявного документального підтвердження про отримання ним запрошення на розгляд справи, так як таке повідомлення надійшло до нього лише 14.09.2021 року, тобто через декілька днів після проведення розгляду справи. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07 липня 2021 року посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та встановлено перевищення встановлених законодавством України вагових норм понад 10%, але не більше 20%, при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, а саме транспортним засобом (загальний вантажний сідловий тягач-Е) марки «DAF», реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом спеціалізований н/пр.-самоскид-е марки «Reisch RSBS-35-24LK», реєстраційний номер [NUMBER] , про що складено відповідний Акт перевірки № 290664 від 07.07.2021 року (а.с. 18). На підставі вищезазначеного Акту перевірки начальником Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 06.09.2021 року винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 296379, якою до ФОП [PERSON] застосовано штраф у розмірі 17 000 грн., згідно з ч. 1 абз. 15 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с. 15). Не погодившись із вказаною постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, ФОП [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову через правомірність застосування до Позивача адміністративно-господарського штрафу у зв`язку з наявністю встановлених контролюючим органом порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, тому Відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Перевіряючи правомірність дій та рішень посадових осіб Укртрансбезпеки, з урахування підстав, за якими Позивач пов`язує їх протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного. Щодо правомірності накладення на ФОП [PERSON] адміністративно-господарські штрафу в сумі 17\~ 000 грн. на підставі ч. 1 абз. 15 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», колегія суддів вважає за необхідним зазначити наступне. Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух», відповідно ч. 1 ст. 29 якого до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль. За приписами ч. 12 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України Положеннями ч. 1 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків (ч. 4 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» встановлено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. З метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух»). 27.06.2007 року постановою Кабінету Міністрів України № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджено, зокрема, Порядок здійснення габаритно-вагового контролю (ГВК) та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (Порядок № 879). Як визначено п.п. 3 та 4 п. 2 Порядку № 879, терміни, що вживаються у цьому Порядку, мають таке значення: - великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі ПДР). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки; - габаритно-ваговий контроль (ГВК) - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів. Пунктом 3 Порядку № 879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції. Пунктом 6 Порядку № 879 визначено, що габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів. Абзацом 1 пункту 20 Порядку № 879 передбачено, що за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних. Пунктом 22.1. ПДР зазначено, що маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу. Як вбачається з матеріалів справи, підставою прийняття оскаржуваної постанови є матеріали здійснених посадовими особами Управління Укртрансбезпеки заходів державного контролю на А/Д М-15 «Одеса-Рені» 60км + 540м, на підставі направлення на перевірку від 06.07.2021 року № 026492 шляхом проведення габаритно-вагового контролю ТЗ марки «DAF», реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом марки «Reisch RSBS-35-24LK», реєстраційний номер [NUMBER] . В ході зважування встановлено перевищення вказаним транспортним засобом нормативних вагових параметрів, а саме при допустимій нормі на другу вісь в 11т, фактичне навантаження склало 12,15т. Отже, різниця перевищення в 1,15т становить 10,45% від встановлених законодавством габаритно-вагових норм, тобто понад 10%, але не більше 20%, Разом з цим, колегія суддів зауважує, що під час зважування вищезазначеного ТЗ посадовими особами Управління Укртрансбезпеки не вірно зазначено максимально допустиму норму навантаження на вісь, яка була зазначена в 11т, замість вірного 11.22т, з урахуванням передбаченої похибки в 2 відсотка згідно абз. 4 п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2001 року, відповідно до якого допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд. З огляду на зазначене, враховуючи фактичне навантаження на другу вісь в 12,15т при допустимій нормі в 11.22т. (з урахуванням величини похибки), то різниця перевищення буде складатиме 0,93т (12,15т - 11.22т = 0,93т), у зв`язку з чим перевищення у відсотковому значенні встановлених законодавством габаритно-вагових норм буде складати 8,3%: (12,15т - 11.22т) / 11.22т х 100 = 8,3, тобто у межах від 5% до 10% перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що, в свою чергу, свідчить про безпідставність накладення на ФОП [PERSON] адміністративно-господарські штрафу в сумі 17\~ 000 грн. на підставі ч. 1 абз. 15 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», яка передбачає застосовування штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. При цьому колегія суддів звертає увагу, що загальна маса ТЗ не перевищувала фактичну масу в 40,8т з урахуванням передбаченої похибки 2%, по товарно-транспортній накладній перевозилось 40т 540кг, тобто загальна вага ТЗ була в межах передбаченої норми. Отже, через невірний розрахунок посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у відсотковому значенні перевищення ФОП [PERSON] встановлених законодавством габаритно-вагових норм призвело до безпідставного накладення на останнього штрафу в сумі 17\~ 000 грн. на підставі ч. 1 абз. 15 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм відбулося лише на 8,3%. З приводу отримання дозволу на перевезення подільного вантажу, який перевищує габаритно-вагові норми та відповідальності перевізника за неотримання такого дозволу, колегія суддів виходить з наступного. Як вже зазначалось вище, як вбачається зі змісту Акту перевірки № 290664 від 07.07.2021 року, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки встановлено порушення ФОП [PERSON] абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». В свою чергу, рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України як визначено ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги». Пунктом 22.5. ПДР встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Проаналізувавши зазначені вище норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними: перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі, а перевезення подільного вантажу з перевищенням навантаження на вісі заборонено. Наведене свідчить про те, що головною метою такої заборони є збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Внаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків. Так, колегія суддів зазначає, що даному випадку, Позивач перевозив насіння ячменю насипом, яке є подільним вантажем, а з урахуванням вищевикладених норм права перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху заборонено. Відтак, чинним законодавством встановлена імперативна заборона на перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що виключає можливість отримання перевізником відповідного дозволу. Абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, за яким на Позивача накладений штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт, до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що для настання відповідальності за вказаною нормою необхідним є встановлення факту перевезення вантажу без відповідного дозволу. Оскільки видача дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, які перевозять подільні вантажі з перевищенням габаритно-вагових параметрів, не передбачена, то на особу не може бути накладений штраф відповідно до абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за відсутність такого дозволу. Отже, перевезення насіння ячменю насипом з перевищенням вказаного нормативу забороняється, а видача дозволу на перевезення насіння ячменю, який є подільним вантажем, чинним законодавством не передбачена, тому порушення Позивачем приписів ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» як підстава для притягнення до відповідальності у вигляді штрафу відповідно до абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», відсутня, що обумовлює протиправність оскарженої постанови. Висновки суду апеляційної інстанції щодо неможливості отримання дозволу на перевезення подільного вантажу, який перевищує габаритно-вагові норми та відсутності підстав для відповідальності перевізника за неотримання такого дозволу відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 29.01.2020 року по справі № 814/1460/16. При цьому, колегія суддів зазначає, що до Позивача має бути застосована відповідальність у вигляді нарахування посадовою особою Укртрансбезпеки плати за проїзд великовагового транспортного засобу, визначеної відповідно до п. 311 Порядку № 879. За таких умов, колегія суддів вважає, що відсутня потреба у з`ясуванні обґрунтованості інших доводів апеляційної скарги, оскільки, на підставі встановлених обставин справи та викладених правових норм, в діях Позивача відсутній склад правопорушення, передбачений абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а відтак оскаржувану постанову слід визнати протиправною та скасувати. Проте, суд першої інстанції приведені обставини та правове регулювання спірних правовідносин не врахував під час розгляду справи по суті, в зв`язку з чим дійшов хибного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, з яким колегія суддів погодитись не може з огляду на те, що видача дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, які перевозять подільні вантажі з перевищенням габаритно-вагових параметрів, не передбачена, відповідно на особу не може бути накладений штраф відповідно до абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за відсутність такого дозволу. За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України). В свою чергу, як визначено п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Оскільки судом першої інстанції було допущено неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги ФОП [PERSON] та, в свою чергу, наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог. Як визначено ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції; За наслідками перегляду даної справи у суді апеляційної інстанції, суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі, відтак необхідно провести новий розподіл судових витрат на підставі ч. 6 ст. 139 КАС України. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 132 КАС України). Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Як вбачається з матеріалів справи, за час розгляду даної справи Одеським окружним адміністративним судом та П`ятим апеляційним адміністративним судом ФОП [PERSON] були понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у загальному розмірі 2\~ 270 грн., з яких 908 грн. за подання адміністративного позову до суду першої інстанції згідно квитанції № 39072186-1 від 24.09.2021 року та за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в сумі 1 362 грн. згідно квитанції № 12 від 31.12.2021 року (908 грн. + 1 362 грн. = 2\~ 270 грн.). Таким чином, з урахуванням задоволення позовних вимог, загальний розмір судових витрат, що підлягають відшкодуванню Позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, складає 2\~ 270 грн.. В свою чергу, як встановлено колегією суддів, в даному випадку Відповідачем по справі виступає Південне міжрегіональне Управління Укртрансбезпеки, що є структурним підрозділом Державної служби України з безпеки на транспорті. Проте, структурні підрозділи Державної служби України з безпеки на транспорті не мають рахунків в органах Казначейства. Рахунки в органах Казначейства має лише Державна служба України з безпеки на транспорті відповідно до п. 16 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 року. Таким чином, судовий збір має стягуватись саме з Державної служби України з безпеки на транспорті, а не з структурного підрозділу Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки. За таких обставин, враховуючи задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною та скасування спірної постанови Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки за № 296379 від 06.09.2021року про застосування до ФОП [PERSON] згідно абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000 грн., сплачений ФОП [PERSON] судовий збір за подання позову та апеляційної скарги на загальну суму 2 270 грн. підлягає стягненню з бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted