Рішення адміністративного суду від 2022-04-19 00:00:00+03

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Управління соціального захисту населення Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області, в якому просив: а) визнати бездіяльність відповідача щодо несплати до Пенсійного фонду страхових внесків із сум нарахованої щомісячної допомоги за період догляду за [PERSON] (з 25.02.2008 р.) протиправною; б) зобов`язати до взяття на облік в Пенсійному фонді як страхувальника та сплатити страхові внески за весь період нарахування щомісячної грошової допомоги. Рішенням від 21 жовтня 2021 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю. Визнав протиправною бездіяльність управління соціального захисту населення Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області щодо не нарахування та несплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за [PERSON] за період з 01.11.2016 року по 30.04.2021 року. Зобов`язав управління соціального захисту населення Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області нарахувати та сплатити єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період виплати йому щомісячної грошової допомоги як особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, а саме - з 01.11.2016 року по 30.04.2021 року. Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань управління соціального захисту населення Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області (Львівська обл., місто Стрий, вул. Незалежності, будинок 3; код ЄДРПОУ 26171457) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) сплачений судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління соціального захисту населення Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, що позивач, [INFO] , на час звернення до управління за призначенням допомоги по догляду за особою з інвалідністю 2 групи внаслідок психічного захворювання [PERSON] у листопаді 2016 року був таким, що досяг пенсійного віку, а відтак, відносився до непрацездатних. Поряд з цим, Законом України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, Порядком нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого постановою КМ України №178 від 02.03.2011, сплата єдиного внеску здійснюється за непрацюючих працездатних осіб, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю І групи або особою пенсійного віку, яка згідно з висновком медичного закладу потребує стороннього догляду. Крім того, позивач сам є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок загального захворювання, перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та відповідно до Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є непрацездатною особою. Таким чином, апелянт вважає, що у нього був відсутній обов`язок щодо сплати страхових внесків. З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позов відмовити повністю. Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права. На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи. Рішенням опікунської ради Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області №3 від 25.02.2008 року [PERSON] було призначено піклувальником [PERSON] , визнаного Стрийським міськрайонним судом недієздатним. Рішенням виконавчого комітету Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області №11 від 25.02.2008 року було затверджено рішення опікунської ради Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області ,,Про призначення [PERSON] піклувальником [PERSON] , визнаного Стрийським міськрайонним судом недієздатним. Як вбачається з довідки №926 від 30.06.2021 року, виданої управлінням соціального захисту населення Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області, [PERSON] в період з 01.11.2016 року по 30.04.2021 року перебував на обліку в управлінні та одержував грошову допомогу по догляду за інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу. Згідно з довідкою №997 [PERSON] знаходиться на обліку в УСЗН м. Стрий, отримував допомогу по догляду за інвалідом І або ІІ групи за період з листопада 2016 року по квітень 2021 року. 09.07.2021 року позивач звернувся до управління соціального захисту населення Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області із заявою про перерахування до пенсійного органу страхових внесків за період з 01.11.2016 року по 30.04.2021 року. Листом управління соціального захисту населення Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області №569 від 14.07.2021 року повідомлено позивача про те, що враховуючи факт перебування позивача на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України у Львівській області як особи з інвалідністю ІІІ групи внаслідок загального захворювання (пенсійна справа №1251852), він відноситься до непрацездатних громадян, а тому управління не повинно сплачувати за нього єдиний соціальний внесок. Позивач вважаючи, що відповідач протиправно не здійснював нарахувань за нього до пенсійного органу єдиного соціального внеску, звернувся до суду з метою захисту своїх прав. Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що особа, визнана в установленому законом порядку особою з інвалідністю, за певних обставин не може відноситися до категорії непрацездатних осіб, а відтак відповідач, не сплачуючи за позивача єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування допустив протиправну бездіяльність. Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058-IV). Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Статтею 11 Закону № 1058-IV визначено осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню. Так, відповідно до пункту 9 статті 11 цього Закону загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягає один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 вказаного Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства. Аналогічну норму містить і Порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №178 від 02.03.2011 року, відповідно до підпункту 3 пункту 1 якого сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється за одного із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства. Зі змісту наведених вище правових норм та в контексті спірних правовідносин у цій справі сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється за непрацюючу працездатну особу, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства. При цьому, сплата таких внесків є підставою для зарахування періоду догляду за інвалідом до страхового стажу, що враховується при призначенні пенсії. Як видно з матеріалів справи, позивач при обґрунтуванні позовних вимог наголошував на тому, що несплата відповідачем страхових внесків позбавляє його права переоформити пенсію по інвалідності на пенсію на загальних підставах. Поряд з цим колегія суддів звертає увагу на наступне. Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Водночас, працездатними особами відповідно до визначення, яке міститься в Законі України ,,Про зайнятість населення від 05.07.2012 № 5067-VI, є особи віком від 16 років, які проживають на території України і за станом здоров`я здатні до активної трудової діяльності. Крім того, відповідно до статті 4 Закону України ,,Про зайнятість населення до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову-чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою. До зайнятого населення також належать: непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства; батьки - вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за нею відповідно до законодавства. Судами встановлено, що [PERSON] , [INFO] , на час отримання допомоги на догляд за інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу сам був інвалідом ІІІ групи, та досяг пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону №1058-IV, тобто відповідно до норм Закону №1058-IVвідносився до непрацездатних осіб. \~ Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про \~відсутність підстав для застосування до [PERSON] положень пункту 9 статті 11 Закону № 1058-IV, який передбачає сплату страхових внесків за непрацюючу працездатну особу, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 вказаного Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, оскільки він не відноситься до працездатного населення, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Суд першої інстанції не звернув на вказані обставини належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) \~України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. \~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до \~ч.1 ст. 317 КАС України \~підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову. За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у \~задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Результат розгляду: denied