Рішення адміністративного суду від 2022-01-18 00:00:00+02

Історія справи. У листопаді 2019 року [PERSON] (далі - Позивачка) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - Відповідач), в якому просила: - визнати неправомірними дії Відповідача щодо припинення з 01.06.2018 виплати призначеної Позивачці пенсії за віком; - зобов`язати Відповідача відновити виплату Позивачці призначеної пенсії за віком, з урахуванням заборгованості, що виникла з 01.06.2018, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк». Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року адміністративний позов було задоволено частково: - визнано протиправними дії Відповідача щодо припинення виплати призначеної Позивачці пенсії за віком з 01.06.2018 по місяць відновлення виплати пенсії; - зобов`язано Відповідача виплатити Позивачці нараховану, але не виплачену пенсію за період з червня 2018 року по місяць відновлення виплати пенсії. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено. У грудні 2020 року Позивачка звернулася до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням зазначеного рішення суду. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2021 року в задоволенні такої заяви було відмовлено. У червні 2021 року Позивачка повторно звернулася до суду першої інстанції із клопотанням у порядку ст. 382 КАС України про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в цій справі, в якому просила зобов`язати Відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення та за результатами поданого ним звіту винести ухвалу про накладення штрафу на керівника ГУ ПФУ в м. Києві в сумі 40-ка розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, стягнувши половини цієї суми на її користь. В обґрунтування таких вимог Позивачка стверджувала про свідоме невиконання Відповідачем рішення суду в цій справі, внаслідок чого вона перебуває у вкрай тяжкому фінансовому становищі. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року в задоволенні вказаного клопотання Позивачки було відмовлено. Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що при ухваленні рішення в цій справі судом не було встановлено судовий контроль за виконанням рішення суду і Позивачкою на теперішній час не вичерпано всі можливі заходи для забезпечення виконання відповідачем рішення суду в цій справі в порядку виконавчого провадження. Не погоджуючись з такою ухвалою суду, Позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, наводячи доводи, аналогічні тим, що були викладені в її клопотанні про встановлення судового контролю, вважаючи, що суд першої інстанції взагалі їх не перевірив. При цьому, Апелянтка стверджує, що Відповідач свідомо не виконує судове рішення і навіть не збирається цього робити, та посилається на практику Великої Палати Верховного Суду, зазначаючи, що судовий контроль може бути встановлено на стадії виконання судового рішення. З цих та інших підстав апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, шо призвело до неправильного вирішення питання про визнання поданого відповідачем звіту та заявленого нею клопотання. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду. У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив. 18.01.2022 від Позивачки надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, яке задоволено ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду, що занесена до протоколу судового засідання. 18.01.2022 о 13:45 год. у судове засідання учасники справи не з`явилися, відповідно до ст. 311 КАС України апеляційним судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про перехід до розгляду цієї справи в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав. Нормативно-правове обґрунтування. Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 124 Конституції України регламентовано, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни. Аналогічна норма закріплена у частині другій статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та у статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. У частинах першій, другій, третій статті 382 КАС України закріплено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України. Отже, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано інститут судового контролю за виконанням судового рішення, метою якого є забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судового рішення, належне та повне його виконання та реальне відновлення прав особи, які ним захищені. Обставини, установлені судом апеляційної інстанції. Перевіряючи доводи апеляційної скарги та усуваючи неповноту з`ясування судом першої інстанції відповідних обставин, колегія суддів установила, що судове рішення в цій справі було ухвалено 23.04.2020 та набрало законної сили 28.08.2020. 11.09.2020 Позивачці видано виконавчий лист, який нею звернено до примусового виконання та на підставі якого відкрито виконавче провадження № 63234704, у межах якого 30.10.2020 на боржника (Відповідача в цій справі) було накладено штраф за невиконання судового рішення та попереджено про кримінальну відповідальність /т.1 а.с.104/. Разом з тим, рішення суду в цій справі залишилося невиконаним Відповідачем. Доказів зворотного суду не надано. Висновки суду апеляційної інстанції. Отже, станом на час звернення Позивача до суду із заявою про встановлення судового контролю та її вирішення судом були наявні достатні та необхідні правові підстави, передбачені ст. 382 КАС України для зобов`язання Відповідача подати звіт про виконання судового рішення в цій справі та задоволення вимог заявника у цій частині та в такий спосіб, відповідно до приписів ст. 9 КАС України. При цьому, колегія суддів зазначає, що саме таке вирішення заяви Позивача є гарантією ефективного відновлення її права, яке було захищено судовим рішенням в цій справі. Разом з тим, вимоги заявниці щодо накладення на Відповідача штрафу за результатами розгляду звіту про виконання судового рішення в цій справі наразі є передчасними, з огляду на вищезазначений регламентований ст. 382 КАС України алгоритм застосування судом інституту судового контролю в порядку цієї норми. Тому, в цій частині вимог клопотання [PERSON] задоволенню не підлягає. Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід. Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права. Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви Позивачки про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в цій справі. Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню частково, а ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2021 року - скасуванню, заява Позивача про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення суду - задоволенню частково.

Результат розгляду: partial