Рішення адміністративного суду від 2022-02-02 00:00:00+02

В червні 2021 року Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області звернулось до суду з позовом щодо стягнення з [PERSON] на користь позивача 2853,79 грн. вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився з урахуванням термінів його експлуатації. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 червня 2021 року адміністративний позов задоволено. Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт відзначає про відсутність в матеріалах позову арматурної картки на [PERSON] , що позбавляє можливості встановити факт видачі йому зазначених у позовній заяві предметів однострою та заперечує факт проставлення ним підпису на видаткових відомостях на видачу однострою поліцейським ГУНП №№2,103, а також звертає увагу на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Серед іншого, апелянтом заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, розглянувши яке, судова колегія не вбачає підстав для його задоволення, як такого, що є необгрунтованим та безпідставним, позаяк, судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять саме до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив доводи відповідача та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Оскільки предметом оскарження є рішення суду першої інстанції ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 311 КАС України. Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке. Судом встановлені наступні обставини справи. В період з 07.11.2015 по 15.06.2020 [PERSON] проходив службу в Національній поліції України та у відповідності до наказу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області №176 о/с від 15.06.2020 був звільнений зі служби в поліції з посади інспектора сектору реагування патрульної поліції № 2 Нетішинського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області згідно пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням). Під час проходження відповідачем служби, Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області, у відповідності до Порядку забезпечення поліцейських одностроєм (у мирний час), затвердженого наказом МВС України від 12.09.2017 №772 (далі - Порядок №772), йому, як стверджує позивач, згідно видаткових відомостей №№ 2, 103, 125 видавалися елементи однострою поліцейського. Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області видано наказ від 15.06.2020 №822 «Про відшкодування вартості предметів однострою», яким затверджено суму вартості однострою, що перебував у відповідача у використанні та строк носіння якого не закінчився, що підлягає відшкодуванню у розмірі 2853,79 грн. У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості за відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився у сумі 2853,79 грн., позивач звернувся до суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем наявності у відповідача обов`язку щодо відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився, приймаючи в якості беззаперечного доказу наказ №822 від 15.06.2020 року "Про відшкодування вартості предметів однострою" та довідку №20 від 15.06.2020 року про отримані поліцейським предмети однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації), яких не закінчився, зі змістом якої відповідач був ознайомлений під розпис, та враховуючи те, що доказів сплати зазначених коштів до суду не надано. Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, судова колегія відзначає наступне. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон №580-VIII). Згідно з частиною 1 статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Відповідно до частин 1 та 2 статті 20 Закону № 580-VIII поліцейські мають єдиний однострій. Поліцейський отримує однострій безоплатно. Зразки предметів однострою поліцейських затверджує Кабінет Міністрів України. Правила носіння та норми належності однострою поліцейських затверджує Міністр внутрішніх справ України (частина 4 статті 20 Закону № 580-VIII). Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України (частина 3 статті 59 Закону № 580-VIII). Опис і зразки предметів однострою поліцейських затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року № 823 «Про однострій поліцейських». Механізм забезпечення поліцейських одностроєм згідно з нормами належності однострою поліцейських (у мирний час), організацію його використання та обліку визначає Порядок забезпечення поліцейських одностроєм (у мирний час), затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 12.09.2017 року № 772, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03 жовтня 2017 року за № 1224/31092 (далі Порядок №772). Відповідно до пункту 2 Розділу І Порядку № 772 однострій - загальна назва форменого одягу поліцейського, що складається з предметів, які видаються в тимчасове користування для виконання службових завдань, тренувань, навчань, занять тощо (інвентарне майно), та предметів особистого користування, які видаються в постійне користування і не використовуються як інвентарне майно; строк носіння (експлуатації) предметів однострою - час, установлений нормами належності, протягом якого предмет має носитися або перебувати в експлуатації. Згідно з пунктом 3 Розділу І Порядку № 772 одностроєм згідно із цим Порядком забезпечуються поліцейські, зокрема, які проходять службу на відповідних посадах у Національній поліції України. Використання предметів однострою, які не відповідають описам та зразкам, затвердженим Кабінетом Міністрів України, забороняється. Рішення щодо подальшого обліку, використання або списання таких предметів однострою приймається керівником відповідного органу поліції, ЗВО, інших державних органів, установ та організацій у встановленому законодавством порядку (пункт 4 Розділу І Порядку № 772). Забезпечення одностроєм у поліції здійснюється централізовано структурним підрозділом центрального органу управління поліцією з питань матеріально-технічного та ресурсного забезпечення (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку № 772). Отримання предметів однострою здійснюється на підставі відповідного рішення керівництва поліції (пункт 4 Розділу ІІІ Порядку № 772). Строк носіння (експлуатації) предметів однострою починає обчислюватися з дня фактичної видачі їх у користування (експлуатацію). Час зберігання предметів однострою на складі не зараховується до строку їх носіння (експлуатації). На кожного поліцейського для здійснення контролю за станом використання ним предметів однострою згідно з нормами належності та за строками їх носіння (експлуатації) оформлюється арматурна картка. Облік предметів однострою в арматурній картці ведеться з дати призначення поліцейського на відповідну посаду або зарахування на навчання до ЗВО згідно з наказом по особовому складу (пункти 1, 2, 3 Розділу IV Порядку № 772). Предмети однострою особистого користування передаються поліцейським безоплатно. Предметами однострою особистого користування забезпечуються поліцейські, визначені в пункті 3 розділу I цього Порядку, із дня призначення на посаду або зарахування на навчання до ЗВО. Предмети однострою особистого користування видаються поліцейським на майбутній термін служби або з урахуванням навчання у ЗВО та на строк, що передбачений нормами належності. Чергова видача поліцейським однострою особистого користування проводиться після закінчення строків його експлуатації (носіння). Дострокова видача предметів однострою дозволяється тільки у випадках, передбачених цим Порядком. Предмети однострою, що належать до видачі поліцейським за декількома нормами, видаються за тією, строк носіння (експлуатації) за якою менший (пункти 1, 2, 3, 4 Розділу V Порядку № 772). Однострій, що знаходиться в органах (закладах, установах) поліції, ЗВО, підлягає обов`язковому обліку. Облік здійснюється шляхом оформлення відповідних документів, правильного та своєчасного занесення записів до книг, карток та інших облікових документів усіх операцій з руху та змін якісного стану предметів однострою (абзац перший пункту 2 Розділу VII Порядку № 772). Відповідно до пункту 10 Розділу V Порядку № 772 відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився, здійснюється з урахуванням термінів його експлуатації та у випадку втрати, пошкодження та/або звільнення поліцейського зі служби з таких підстав: - у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; - за власним бажанням; - у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; - у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави; - через службову невідповідність. Керівник відповідного органу поліції не пізніше ніж за 5 робочих днів до звільнення поліцейського зі служби видає наказ про відшкодування особою вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився. Поліцейському видається під розписку належно завірена копія наказу про відшкодування вартості предметів однострою особистого користування. Відрахування з грошового забезпечення поліцейського здійснюються виключно за його письмової згоди або в судовому порядку. Аналізуючи зміст наведених норм, у контексті спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що на відповідача, як колишнього працівника органів поліції, покладено обов`язок відшкодувати вартість предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких станом на момент його звільнення не скінчився, а позивачу надано право стягнути утворену суму заборгованості у судовому порядку, якщо її не відшкодовано у добровільному порядку. Разом з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що як вже відзначалось вище, однострій, що знаходиться в органах (закладах, установах) поліції, ЗВО, підлягає обов`язковому обліку. Облік здійснюється шляхом оформлення відповідних документів, правильного та своєчасного занесення записів до книг, карток та інших облікових документів усіх операцій з руху та змін якісного стану предметів однострою (абзац перший пункту 2 Розділу VII Порядку № 772). Як встановлено з матеріалів справи, заперечуючи факт видачі йому зазначених у позовній заяві предметів однострою, позивач посилається на відсутність його підпису у видаткових відомостях на видачу однострою поліцейським ГУНП №№2,103. Суд апеляційної інстанції відзначає, що вказана обставина не заперечується і позивачем. Так, відповідно до пояснень ГУНП в Хмельницькій області, що містяться у відповіді на відзив на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу, відповідач дійсно у відомості №103 не розписувався, позаяк, навпроти прізвища [PERSON] стоїть підпис [PERSON] , який, займаючи на той час посаду начальника СРПП №1 Нетишинського ВнП, отримав за дорученням начальника відділення підполковника поліції [PERSON] на речовому складі УЛМТЗ однострій для працівників ГРПП, в тому числі, і для відповідача. В подальшому речі відзначені у відомості №103 були передані відповідачу, як про це стверджує позивач. Що стосується відомості №2, то позивач заперечуючи факт відсутності у останній власного підпису відповідача, зазначає, що дана обставина спростовується показаннями свідків. Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд апеляційної інстанції зауважує, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 72 КАС України). Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В даному випадку, колегія суддів, вважає, що позивачем не доведений факт отримання відповідачем предметів однострою особистого користування згідно відомості №103, оскільки всі доводи з даного питання не підтверджені належними доказами та грунтуються виключно на його твердженнях, тоді як відповідач про це заперечує. Суд апеляційної інстанції не заперечує можливість отримання відповідних предметів однострою іншою особою та проставлення нею підпису у відомості №103 замість підпису відповідача, однак, погоджуючись з доводами апелянта, вважає недоведеним факт передачі цією особою отриманих ним речей в подальшому [PERSON] - відповідачу по справі. Рішення суду не може грунтуватисть на припущеннях. Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону №580-VIII рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Із аналізу наведеного слідує те, що Порядком №772 передбачено певний порядок дій, які має вчинити керівник відповідного органу поліції з метою відшкодування з поліцейського вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився, а саме: 1) не пізніше ніж за 5 робочих днів до звільнення поліцейського зі служби видати наказ про відшкодування особою вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився; 2) видати поліцейському під розписку належно завірену копію наказу про відшкодування вартості предметів однострою особистого користування; 3) за письмовою згодою поліцейського відрахувати з його грошового забезпечення вартість предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився або, у разі незгоди поліцейського з добровільним відшкодуванням такої вартості, у судовому порядку стягнути вартість предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився. Разом з цим, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач не дотримався вищевказаного алгоритму дій, які мають бути вчинені задля відшкодування особою вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився, що свідчить про недотримання позивачем вимог Порядку №772. При цьому, судом апеляційної інстанції відхиляються пояснення позивача про неможливість видання наказу про відшкодування вартості предметів однострою у строки встановленні ст. 59 Закону №580-VIII через стислі строки, що мали місце між поданням відповідачем заяви про звільнення та самим фактичним його звільненням, оскільки вказані обставини стосуються виключно внутрішньої організації управлінням власної роботи та не можуть бути враховані в обгрунтування правомірності порушення встановленого нормами законодавства порядку дій, які має вчинити керівник відповідного органу поліції з метою відшкодування з поліцейського вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився. Більш того, ознайомлення відповідача із наказом №822 від 15.06.2020 року "Про відшкодування вартості предметів однострою" та довідкою №20 від 15.06.2020 року про отримані поліцейським предмети однострою особистого користування, строк експлуатації яких не скінчився, у день його звільнення, а саме 15.06.2020 року, також, не свідчить ні про дотримання позивачем передбаченої Порядком №772 процедури відшкодування вартості зазначеного майна, ні про факт визнання відповідачем наявного у нього обов`язку здійснити вказане відшкодування. При перегляді оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції бере до уваги те, що у справі «Рисовський проти України» (№29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків. Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки процедура стягнення вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився, передбачена Порядком №772, позивачем не дотримана, відповідач заперечує факт отримання ним предметів однострою, належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог зі сторони позивача не надано, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог останнього. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно з`ясував обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню. Статтею 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції, окрім іншого, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення у відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: denied