Рішення адміністративного суду від 2023-01-25 00:00:00+02

В серпні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з \~позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), в якому просив: -визнати протиправною постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.07.2022 року (ВП№69441026) винесену державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Завальнюком С.В. відносно стягнення з \~ [PERSON] \~виконавчого збору у розмірі 10000 грн; -скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.07.2022 року (ВП№69441026) винесену державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Завальнюком С.В. відносно стягнення з \~ [PERSON] \~виконавчого збору у розмірі 10000 гривень; -визнати кошти, стягнуті з [PERSON] , в ході ВП 65206790 такими, що стягнуті незаконно; -зобов`язати Перший відділ державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) \~повернути всі незаконно стягнуті кошти в ході виконавчого провадження. Ухвалою від 25 серпня 2022 року позовні вимоги в частині визнання коштів, стягнутих з [PERSON] , в ході ВП 65206790 такими, що стягнуті \~незаконно та зобов`язання Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) \~повернути всі незаконно стягнути кошти в ході виконавчого провадження, залишено без розгляду. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору. Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що у відповідності до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, \~перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, 20.07.2022 державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Завальнюком С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.07.2022 року ВП№69441026 про \~стягнення з [PERSON] виконавчого збору у розмірі 10000 грн. Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом. Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) визначено, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження". В свою чергу, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Вказаним Законом визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3). Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Згідно зі статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. У частині першій статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" закріплено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. За приписами статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір-це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Частиною п`ятою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" закріплено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом. Також у частині дев`ятій вказаної статті зазначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Згідно частини третьої статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Так, ч.1 ст. 67 Закону №1404-VІІІ визначено, що державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача. У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово. Згідно з ч.2 ст. 67 Закону №1404-VІІІ примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому. За приписами ч.3 ст. 67 Закону №1404-VІІІ державний виконавець зобов`язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача. За правилами ч.2 ст. 67 Закону №1404-VІІІ у разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. Примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції. Ч.5 ст. 67 Закону №1404-VІІІ визначено, що про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове вселення. Отже, що лише за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи. З матеріалів справи з`ясовано, що 26.10.2020 Першим відділом державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) \~відкрито виконавче провадження ВП №63336992 з примусового виконання виконавчого листа №727/11533/17 виданого 31.08.2020 р. Шевченківським районним судом міста Чернівці про зобов`язання [PERSON] та [PERSON] усунути \~ [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] . Стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10000 гривень. \~ Крім того, 26.10.2020 посадовою особою ДВС прийнято постанову №63336992 про стягнення з \~ [PERSON] виконавчого збору в сумі 10000 гривень. 31.03.2021 державним виконавцем прийнято постанову ВП№63336992 про закінчення виконавчого провадження, на підставі п.9 ч.1 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із повним фактичним виконанням рішення суду. 21.04.2021 Першим відділом державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) \~\~\~відповідачем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№65206790 про стягнення з \~ [PERSON] виконавчого збору в сумі 10000 гривень. \~ В подальшому, постанова \~\~ВП№65206790 оскаржена [PERSON] в судовому порядку. Рішенням \~Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.04.2022 у справі №600/4975/21-а визнано протиправною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.04.2021 року (ВП№65206790) винесену головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Душенком В.В. відносно стягнення з \~ [PERSON] виконавчого збору у розмірі 10000 гривень. Вказане рішення органом ДВС не оскаржувалось, натомість 20.07.2022 державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП№69441026 з примусового виконання постанови відповідача №63335983 від 20.10.2020 р. про стягнення виконавчого збору в сумі 10000 гривень. Приймаючи рішення по даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що актами державного виконавця від 04.11.2020, 25.11.2020 та 23.02.2020 зафіксовано, що позивачем не виконувався добровільно виконавчий лист №727/11533/17 виданий 31.08.2020 Шевченківським районним судом міста Чернівці про виселення [PERSON] та [PERSON] з квартири \~ [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Крім того, відповідачем залучались працівники поліції для проведення виконавчих дій 23.12.2020 \~\~за адресою квартири \~ [ADDRESS] , викликано позивача для проведення виконавчих дій та накладено на нього штраф в сумі 1700 грн. за невиконання в повному обсязі боржником рішення суду. На підставі вищевикладених доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що державний виконавець вчиняв примусові дії відносно виконання судового рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці у справі №727/11533/17 щодо виселення [PERSON] та [PERSON] з квартири \~ [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення в той час як позивач добровільно рішення суду не виконав, а стягувач самовільно відчинив двері та увійшов у квартиру, а отже \~\~стягнення з \~позивача виконавчого збору в сумі 10000 грн є обґрунтованим. В той же час, на переконання суду першої інстанції є безпідставним посилання позивача на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду в адміністративній справі №600/4975/21-а, оскільки предметом оскарження у вказаній справі була постанова про відкриття виконавчого провадження від 21.04.2021 року (ВП№65206790) відносно стягнення виконавчого збору, прийнята в рамках виконавчого провадження №63335646 про зобов`язання [PERSON] , [PERSON] усунути [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] . Водночас, предметом виконавчого провадження ВП№63335983 було виконання рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці у справі №727/11533/17 щодо виселення [PERSON] , [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Таким чином, постанова про відкриття виконавчого провадження від 20.07.2022 року (ВП№69441026) не має жодного відношення до виконавчих проваджень ВП№№65206790 та ВП№63336992. В свою чергу, позивач просить звернути увагу на те, що постанова, яка була предметом спору у справі №600/4975/21-а та постанова, яка оскаржується у цій справі прийняті в результаті виконання одного і того ж судового рішення у справі №727/11533/17, і суд приймаючи рішення у справі №600/4975/21-а дійшов висновку про відсутність у діях позивача ознак невиконання в добровільному порядку судового рішення та відсутність підстав для стягнення судового збору. З метою з`ясування усіх обставин справи, колегією суддів ухвалою від 21.09.2022 \~зобов`язано Перший відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) протягом п`яти днів з моменту отримання даної ухвали надати суду всі матеріали виконавчого провадження, відкритого за виконавчим листом від 31.08.2020 у справі №727/11533/17, а провадження у справі зупинено. Зважаючи на те, що відповідачем на протязі більше ніж трьох місяців з моменту зупинення апеляційного провадження у справі, не надано суду \~матеріалів виконавчого провадження, відкритого за виконавчим листом від 31.08.2020 у справі №727/11533/17, колегія суддів дійшла висновку про необхідність поновлення провадження у справі. \~На підставі ч. 6 ст.77 КАС України \~вирішено розглядати справу на підставі наявних доказів. За змістом ч.9 ст.80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, При цьому, колегія суддів враховує норми ч. 5 ст78 КАС України, якою передбачено, що \~обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Як свідчить зміст рішення у справі №600/4975/21-а, суд \~виходив із того, що \~державний виконавець не надав суду пояснень та доказів того, що на момент відкриття виконавчого провадження ВП№63336992 позивачем не було виконано добровільно рішення Шевченківським районним судом міста Чернівці у справі №727/11533/17 або вчинялись перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] . Разом з тим, \~державним виконавцем не зафіксовано факту перешкоджання позивачем виконанню рішення про вселення стягувача, не було накладено на нього штраф та не вживались заходи примусового виконання рішення, а відтак суд дійшов висновку, що стягувач \~\~мав доступ до квартири, а рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці у справі №727/11533/17 виконано [PERSON] . Окрім іншого, судом звернуто увагу, що державним виконавцем не було зафіксовано та не повідомлено суду про момент передачі стягувачу \~ключів від квартири. Зі змісту \~акту від 23.02.2021 слідує, що стягувач \~мав доступ до квартири, а його вселення відбулось без примусових дій державного виконавця. Крім того, відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача та не може бути розцінено як перешкода чи невиконання рішення суду. Таким, чином, у справі №600/4975/21-а суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено \~законних підстав для стягнення виконавчого збору в рамках виконання судового рішення №727/11533/17. Варто зазначити, що на момент розгляду справи №600/4975/21-а, вже існували акти державного виконавця від 23.02.2020 та 25.11.2020, а також вимога від 16.12.2020, на які посилається суд першої інстанції у справі \~№600/2729/22-а. Справи №600/4975/21-а та \~№600/2729/22-а стосуються виконання одного і того ж судового рішення (№727/11533/17) і розглядались одним і тим же складом суду, однак суд вибірково обирав докази при винесенні судових рішень у цих справах. Так, у справі №600/4975/21-а не враховано існування актів державного виконавця від 23.02.2020 та 25.11.2020 і вимога від 16.12.2020, тоді як у справі №600/2729/22-а не враховано обставини, встановлені під час постановлення судового рішення №600/4975/21-а. З огляду на викладені обставини, зважаючи на те, що Першим відділом державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), як суб`єктом владних повноважень, на виконання вимог ч.2 ст.77 КАС України не виконано свого обов`язку щодо доказування та проігноровано ухвалу суду про витребування доказів, колегія суддів на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, враховуючи доводи позивача, які не спростовані відповідачем, дійшла висновку, що необхідно визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.07.2022 року (ВП№69441026) винесену державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Завальнюком С.В. відносно стягнення з \~ [PERSON] \~виконавчого збору у розмірі 10000 грн. Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції \~та \~дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення. У силу п.2 ч.1 ст.315\~КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317\~КАС України\~ \~підставами для скасування судового рішення суду першої \~інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти \~нову постанову про \~задоволення позову.

Результат розгляду: granted