Рішення адміністративного суду від 2024-06-25 00:00:00+03

у січні 2024 року [PERSON] звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України \~в Житомирській області, в якому просила: - визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, яка полягає у невиплаті пенсії за віком, протиправною; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області виплачувати пенсію за віком, починаючи з березня 2022 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка є пенсіонеркою за віком, перебуває на обліку як отримувачка пенсії у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, проте починаючи з березня 2022 року їй було припинено виплату пенсії. Вважаючи дії відповідача протиправними, позивачка через свого представника звернулась з даним позовом до суду. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказав, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення або на підставі рішення суду і лише з підстав, визначених ст.49 Закону №1058-ІV. Вказує, що органом Пенсійного фонду рішення про припинення виплати пенсії з встановлених законом підстав не приймалося, а отже припинення виплати пенсії позивачу відбулося не у спосіб, що встановлений ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 13 червня 2024 року на \~адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від Головного управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області на апеляційну скаргу позивача. У поданому відзиві відповідач зазначає, що виплата пенсії поновлюється при зверненні пенсіонера особисто до територіального органу Пенсійного фонду, що призначав йому пенсію, з відповідною заявою та паспортом (або іншим документом, що засвідчує особу, місце проживання (реєстрацію) та вік), що передбачено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1. Аналіз наданих документів свідчить про неможливість ідентифікувати Позивача. Враховуючи вищевикладене, для розгляду питання поновлення пенсії Позивачу необхідно особисто звернутись з заявою до територіального органу Пенсійного фонду України. Отже, дії Управління є правомірними та вмотивованими. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, з огляду на наступне. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, [PERSON] (далі-позивач) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Як зазначено в позові, з березня 2022 року [PERSON] припинено виплату пенсії. Представник позивача звернувся до відповідача (Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області) із адвокатським запитом для з`ясування підстав припинення виплати пенсії. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 23.11.2023 за №0600-0202-8/125033 повідомлено представника позивача, що Головне управління, як розпорядник інформації, що стосується персональних даних осіб та містять конфіденційну інформацію, забезпечує комплекс організаційних та технічних заходів, спрямованих на захист таких відомостей від випадкового чи незаконного знищення, спотворення, втрати, несанкціонованого надання чи доступу. Відомості про пенсійне забезпечення належать до персональних даних та конфіденційної інформації про особу, поширення яких з урахуванням частини другої статті 14 Закону України «Про захист персональних даних» без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках визначених законом і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, яка полягає у невиплаті пенсії за віком, представник позивача звернувся до суду з даною позовною заявою. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що недотримання позивачем належної процедури з метою реалізації свого права на призначення пенсії не може ставитись в провину відповідачу чи свідчити про порушення останнім пенсійних прав такої особи наданням належних роз`яснень. А призначення особі пенсії з порушенням визначеної законом процедури та не у встановлений спосіб є недопустимим. Відтак, на переконання суду, в дослідженому судом випадку відповідач під час розгляду звернення позивача діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством. Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного. У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 року №16/98-ВР право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно із п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Положеннями ст.1 Закону №1058-ІV встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Згідно зі статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Відповідно до частини першої статті 49 Закону №1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; \Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду №25- рп/2009 від 07.10.2009\ 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Водночас, як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами рішення про припинення/призупинення виплати пенсії [PERSON] від ГУ ПФУ у Житомирській області не надходило та не повідомлялось. Зазначене рішення в матеріалах справи відсутне. Водночас, у відповідності до положень статті 49 Закону №1058-ІV лише після прийняття рішення здійснюється припинення виплати пенсії. Отже, починаючи з березня 2022 року ГУ ПФУ у Житомирській області протиправно, без відповідних на те законних підстав не здійснює виплату пенсії [PERSON] . Водночас, Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22- 1 затверджено Порядок надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок №22-1). Відповідно до пункту 4.3 Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. З метою отримання всіх документів на підставі яких було призначено [PERSON] пенсію за віком та проводилась її виплата, зокрема, відповідного рішення ГУ ПФУ у Житомирській області про призначення (перерахунок) пенсії, представник [PERSON] звернувся до ГУ ПФУ у Житомирській області із адвокатським запитом №1511/1 від 15.11.2023, однак ГУ ПФУ у Житомирській області своїм листом №0600-0202-8/125033 від 23.11.2023 безпідставно відмовило [PERSON] у їх наданні. Відповідно до положень стаття 46 Закону №1058-IV, визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. У разі, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах до тих пір, поки такі виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон №1058-ІV гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій. Згідно з положеннями ч.5 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. У відповідності до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 року у зразковій справі №805/402/18, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018, висловлена правова позиція, згідно якої перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом. Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч.1 ст.49 Закону №1058-ІV є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом. Призупинення виплати пенсії вищевказаним законом не передбачено. Отже, виходячи з вищезазначених норм права, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення або на підставі рішення суду і лише з підстав, визначених ст.49 Закону №1058-ІV. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч.3 ст.35 та ст.46 цього Закону. Так, 07.02.2024 року, на виконання ухвали Житомирського окружного адміністративного суду про витребування від 29.01.2024 року Відповідачем надано належним чином завірену копію матеріалів пенсійної справи [PERSON] . В свою чергу, Житомирський окружний адміністративний суд в оскаржуваному рішенні встановив: «що службовою запискою начальника управління з питань виплати пенсій, житлових субсидій та пільг від 02.11.2022 за №6214/05-16 повідомлено Управління обслуговування громадян про припинення виплати пенсії з 01.10.2022 відповідно до п.4 ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд по наступних особових рахунках, зокрема, [NUMBER] [PERSON] , та просив викликати пенсіонерів для з`ясування причин. Листом від 03.11.2022 за №0600-0207-8/88200 начальник відділу управління обслуговування громадян повідомив позивачку, що для вирішення питання подальшої виплати пенсії необхідно звернутися до відділу обслуговування громадян №4 (сервісного центру) за адресою: площа Польова, 8, з понеділка по четвер з 08.00 год. до 17.00 год., в п`ятницю з 08.00 год. до 15.45 год. та зазначено перелік документів, які необхідно мати при зверненні. Однак, на таке прохання позивачка до відділу не з`явилась, відповідних заяв до відділу не надано. Водночас, як зазначено представником позивача, [PERSON] виїхала за межі України одразу після початку активних бойових дій на території України». В той же час, колегія суддів акцентує увагу на тому, що виїзд позивачки за межі України не спростовує необхідність прийняття відповідного рішення, підписаного керівником органу, в порядку передбаченому п.п.4.2 та 4.3 Порядку №22-1. Таким чином, враховуючи, що ГУ ПФУ у Житомирській області рішення про припинення виплати пенсії з встановлених законом підстав не приймалося, а отже припинення виплати пенсії [PERSON] відбулося не у спосіб, що встановлений ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відтак доводи апеляційної скарги позивача є слушними та підлягають врахуванню під час розгляду цієї справи, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог. Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно із ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Питання розподілу судових витрат регламентоване статтею 139 КАС України, частина 6 якої вказує, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративну справу на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, відповідно змінює розподіл судових витрат. За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору (п.1, п.2 ч.9 ст.139 КАС України). Відповідно до ст.322 КАС України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Оскільки документально підтвердженими судовими витратами позивача є сплачений судовий збір, розмір якого є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у сумі 2684,00 грн., суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що такі підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Результат розгляду: granted