Рішення адміністративного суду від 2022-11-21 00:00:00+02

05.08.2021 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій позивач просив: - визнати протиправним та скасувати рішення відділу обслуговування громадян № 7 (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16.06.2021 року про відмову в призначенні пенсії; - зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, відповідно до заяви від 08.06.2021 року (а.с. 1-6). Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 2 грудня 2021 року у справі № 200/9936/21 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від № 057250003456 від 16.06.2021 року про відмову у призначенні пенсії позивачу. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84121, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Генерала Батюка, буд. 8) розглянути повторно заяву позивача від 08 червня 2021 року про призначення пенсії, прийнявши мотивоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному судовому рішенні. Вирішено питання судових витрат (а.с. 152-156). Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що рішенням від 16.06.2021 року № 057250003456 позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Загальний страховий стаж складає 24 роки 9 днів, в тому числі підземної роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за ст. 14-20-Шахтарі (провідні професії) 1 рік 1 місяць 15 днів, ст. 14-25-шахтарі 21 рік 7 місяців 3 дні, військова служба 1 рік 2 місяці 9 днів. Вказує на те, що спірне рішення прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства Українисуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач є громадянином України, 08.06.2021 звернувся до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за віком (а.с. 100). За наслідком розгляду поданої заяви та доданих до неї документів відповідачем прийнято рішення від 16.06.2021 року № 057250003456 про відмову у призначенні пенсії. Зі змісту рішення видно, що відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років. Страховий стаж становить 24 роки 1 місяць 25 днів, з них стажу на підземних роботах 24 роки 16 днів (а.с. 47). Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Суд першої інстанції розглянув позов [PERSON] і вирішив позовні вимоги з огляду на те, що відповідачем у справі є Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, оскільки позивач саме цю юридичну особу зазначив у якості відповідача і особи, що прийняла оспорюване рішення про відмову в призначенні пенсії. Такому підходу до визначення відповідача у справі слугував і лист за підписом начальника відділу обслуговування громадян № 7 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яким до відома позивача доводилось про можливість ознайомлення з рішенням про відмову в призначенні пенсії в «особистому кабінеті» на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України. Саме цей факт ввів позивача в оману щодо пенсійного органу, який прийняв спірне рішення від 16.06.2021 року № 057250003456 про відмову у призначенні пенсії. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Щодо доводу апеляційної скарги про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є неналежним відповідачем у справі. Статтею 46 Кодексу адміністративного судочинства України визначено: 1. Сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. 2. Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень. 4. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 КАС України занотовано: 2) публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; 7) суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Суд першої інстанції при відкритті провадження у справи повинен був впевнитися в тому який саме суб`єкт владних повноважень приймав спірне рішення, що є предметом розгляду у цій справі. В першу чергу така дія обумовлена наступним. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 року № 681 «Про оптимізацію надання адміністративних послуг у сфері пенсійного забезпечення» визначено перелік державних реєстрів, відомості з яких враховуються органами Пенсійного фонду при зверненні осіб за призначенням, перерахунком, поновленням, припиненням, продовженням виплати пенсій, надбавок, допомог, доплат та компенсацій або переведенням з одного виду пенсії на інший. У зв`язку з цим постала необхідність у приведенні актів Пенсійного фонду України у відповідність до вимог чинного законодавства. Єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства, централізована прозора система контролю за процесами призначення та перерахунків пенсій, мінімізація корупційних ризиків, зумовлених особистими контактами з громадянами, попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, оптимізація навантаження на працівників, розширення способів звернень до територіальних органів Пенсійного фонду України стало результатом запровадження принципу екстериторіальності щодо призначення пенсії. Можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованою в Мін`юсті України 16.03.2021 за № 339/35961. Таким чином впровадження принципу екстериторіальності передбачає опрацювання заяв про призначення пенсій будь-яким з територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає заявник. Статтею 48 КАС України передбачено: 3. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. 4. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави. 5. Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. 6. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. 7. Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про хибність висновку суду першої інстанції про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву [PERSON] , оскільки подана позивачем заява з документами Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області по суті взагалі не розглядалась і рішення про відмову у призначенні пенсії не приймалось. В даному випадку спірне рішення про відмову в призначенні пенсії прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності. При цьому, суд апеляційної інстанції такого права і можливості заміни не належного відповідача на належного не має. Колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду. Особа, яка залучається до участі у справі у процесуальному статусі відповідача має процесуальні права та процесуальні обов`язки, визначені КАС України. За правилами ч. 7 ст. 48 КАС України заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції позбавлений права здійснювати заміну неналежної сторони по справі або залучати до участі у справі другого відповідача. Зокрема, залучення такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавило би залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими КАС України в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін. Така правова позиція щодо застосування норм процесуального права, зокрема, була висловлена Верховним Судом у постанові від 09.07.2020 у справі № 2040/5355/18. Відтак, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог процесуального закону, та, вирішуючи спір про скасування постанови у справі про відмову у призначенні пенсії, не з`ясував хто є належним відповідачем у справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача. Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів того, що суд першої інстанції запропонував позивачу здійснити заміну неналежного відповідача або залучення до участі у справі другого відповідача. Суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому не дав належної правової оцінки викладеним вище обставинам справи, чим порушив принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам щодо законності і обґрунтованості. Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не встановивши фактичні обставини, які мають значення для справи та не здійснивши заміну неналежної сторони, яка, в силу обмежень встановлених статтею 48 КАС України, могла бути проведена виключно судом першої інстанції, допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Одночасно колегія суддів роз`яснює позивачу його право повторно звернутися з адміністративним позовом до належного відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області. При цьому, слід звернути увагу апелянта на те, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягало у не вирішенні питання заміни неналежного відповідача або залучення другого відповідача призвело до відмови у задоволенні позову саме з цих підстав, що, в свою чергу, не свідчить про пропуск позивачем строку звернення до суду у разі звернення з адміністративним позовом до належного відповідача в межах розумного строку.

Результат розгляду: partial