Рішення адміністративного суду від 2022-02-23 00:00:00+02

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач), в якому просив: визнати протиправними та скасувати постанову Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 23 листопада 2021 року № 177794 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000 грн. та розрахунок плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування про сплату 16,20 евро. Ухвалою суду від 05.11.2021 року закрито провадження у справі в частині вимог про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування про сплату 16,20 евро (а.с. 120-122). Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05.11.2021 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 123-128). Представником позивача подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права. \~Суд не взяв до уваги ТТН № 523721 від 27.01.2021 року, надану позивачем, оскільки протирічить змісту ТТН, отриманою відповідачем під час перевірки та яка не містить ім`я, по-батькові перевізника. Тобто суд дійшов висновку, що перевізником є позивач виключно на припущеннях та не взяв до уваги, що водій траснпортного засобу [PERSON] є найманим працівником ФОП [PERSON] згідно трудового договору, що виключає можливість перевезення вантажу позивачем. Також, суд проігнорував передачу транспортного засобу DAF, державний номер [NUMBER] за договором оренди № 30/0830 від 30.08.2020 року та актом передання від 30.08.2020 року від позивача до ФОП [PERSON] . В порушення п. 9 ст. 79 КАС України \~суд взяв до уваги ТТН з іншим змістом, яку відповідач не надав позивачу, яка відсутня у позивача, оскільки останній не є ані перевізником, ані замовником. Суд зазначив, що вантаж, який перевозився (асфальт) не є досить рідким або сипучим вантажем, що постійно переміщується під час руху транспортного засобу, тому доводи позивача про переміщення вантажу під час зважування суд вважає безпідставними та необґрунтованими. Водночас, згідно ТТН перевозився не асфальт, а шлак гранульований, який є сипучим вантажем, що постійно переміщується під час руху транспортного засобу. Апелянт вважає, що неможливо з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень, оскільки відсутня методика, затверджена спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Крім того, текст судового рішення скопіювався з іншого рішення, оскільки позивачем в позовній заяві не заначалося про те, що за наявності перевищення автомобілем вагових параметрів відповідач повинен був заборонити рух транспортного засобу. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні. Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] позивач є власником транспортного засобу DAF вантажного сідлового тягача-Е, державний номер [NUMBER] (а.с. 16-17). Власником напівпричепу ZASLAW (спеціалізований напівприцеп самоскид), державний номер [NUMBER] є [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 18). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вид діяльності позивача, зокрема, 77.32 Надання в оренду будівельних машин і устаткування; 49.42 Надання послуг перевезення речей (переїзду) (а.с. 15). 13 серпня 2020 року укладено трудовій договір № 7 між ФОП [PERSON] та водієм [PERSON] (а.с. 19-20). 12 серпня 2020 року [PERSON] направлене повідомлення до ДПС України про прийняття працівника на роботу, що підтверджується квитанцією №2 (а.с. 21-22). 30 серпня 2020 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір оренди транспортного засобу № 30/08, предметом якого є транспортний засіб DAF, державний номер [NUMBER] (а.с. \~104-106). На підставі договору оренди позивач передав вантажний автомобіль в користування ФОП [PERSON] , про що складено відповідний акт від 30 серпня 2020 року. Згідно рахунку № 2/01 від 18 січня 2021 року та платіжного доручення № 1439 від 18 січня 2021 року за договором оренди була здійснена оплата в розмірі 5000,00 грн. (а.с. 25-26). Позивачем до позову долучено ТТН № 523721 від 27 січня 2021 року на транспортний засіб [NUMBER] , згідно якої замовник, вантажоожержувач - ФОП [PERSON] , водій [PERSON] , вантаж - шлак гранульований (а.с. 35). На підставі графіку проведення рейдових перевірок Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у період з 25 січня 2021 року по 31 січня 2021 року та направлення на перевірку від 25 січня 2021 № 011732, 27 січня 2021 року співробітникові Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проводилась рейдова перевірка на 620 км а/д М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» (а.с. 72-73). Транспортний засіб позивача був зупинений співробітником Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки. Водієм [PERSON] надано для перевірки посадовим особам наступні документи: - посвідчення водія відповідної категорії; - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «DAF», номерний знак [NUMBER] ; - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (напівпричіп) марки ZASLAW номерний знак [NUMBER] ; -ТТН на переміщення вантажу (щебінь) № 523721, згідно якої автомобіль ДАФ [NUMBER] , напівпричіп [NUMBER] , атомобільний перевізник, вантажоодержувач ФОП [PERSON] , водій - [PERSON] (а.с. 87). За результатом габаритно-вагового транспортного засобу марки DAF номерний знак [NUMBER] з напівпричіпом марки ZASLAW номерний знак [NUMBER] співробітниками Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки встановлено загальну масу транспортного засобу разом з напівпричепом та вантажем становила 39,11 т при нормі 40 т; навантаженість на передню одиночну вісь тягача марки DAF номерний знак [NUMBER] , становило 7.35 т при нормі 11 т; навантаження на задню одиночну вісь тягача марки DAF номерний знак [NUMBER] , становило 12,44 т при нормі 11 т., навантаження на строєну вісь з одиночними шинами напівпричепа марки ZASLAW номерний знак [NUMBER] , становило 19,32 т при нормі 22т. Встановлені результати габаритно-вагового контролю також відображені у талоні про зважування № 46 від 27 січня 2021 року (а.с. 74). На підставі талону про зважування № 46 від 27 січня 2021 року контролюючим особами Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки складено акт про перевищення транспортирним засобом нормативних вагових параметрів № 0059205 від 27 січня 2021 року (а.с. 29). Співробітниками Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було складено розрахунок плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту № 0095205 від 27 січня 2021 року, який згідно платіжного доручення від 29 січня 2021 року № 1457 був оплачений (а.с. 28). Відповідно до акту № 228502 від 27 січня 2021 водій [PERSON] був ознайомлений, про що власноруч зазначив у відповідній графі акту «Согласен» та засвідчив це своїм підписом (а.с. 32). Відповідачем прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 177794 від 23 березня 2021 року за порушення ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», якою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 17000 грн. (а.с. 34). Згідно ч. 12 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року № 2344-III (далі Закон № 2344) державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. За ст. 48 Закону № 2344 автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків. Щодо процедури здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимогЄвропейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, її визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок №1567). Згідно пункту 2 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. За п. 3 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління. Згідно п. 4 Порядку № 1567 контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі). За п. 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту. Згідно п. 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України «Про автомобільний транспорт». За п. 16 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю. Згідно пункту 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. За ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 2 статті 29 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України. За матеріалами справи з метою перевірки габаритно-вагових параметрів транспортних засобів автомобіля DAF, державний номер [NUMBER] з вантажним напівпричепом ZASLAW, державний номер [NUMBER] \~встановлено перевезення вантажу з перевищенням нормативно допустимих навантажень, навантаження на задню одиночну вісь тягача марки DAF становило 12,44 т. при нормі 11т , що відсотковому співвідношенні становить 13%. Позивач зазначає, що не був перевізником під час проведення габаритно-вагового контролю вказаних транспортних засобів, оскільки їх передано в оренду та перебував у користуванні з метою здійснення господарської діяльності у фізичної особи-підприємця [PERSON] на підставі договору оренди у комплекті з її власним вантажним напівпричепом ZASLAW, державний номер [NUMBER] . Відповідач стверджує, що перевізником за даними правовідносинами, тобто перевізником вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, є саме позивач, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Таким чином, для правильного вирішення спору в межах даної справи необхідно встановити, чи є позивач перевізником в розумінні положень Закону України «Про автомобільний транспорт». За ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Зокрема, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків. Отже, законодавство зобов`язує перевізників та водіїв мати при собі документи, на підставі яких здійснюються відповідні перевезення. Згідно ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи. За абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають саме перевізники. Згідно ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. За ст. 33 Закону № 2344 автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах. Таким чином, відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів встановлена для перевізників, які здійснюють вантажні перевезення, а не власники транспортних засобів за умови, що вони не використовують транспортний засіб, а лише володіють майновими правами на нього, у відповідності до ст.1 Правил дорожнього руху України. З матеріалів справи вбачається, що згідно розрахунку оплати № 2/01 від 18 січня 2021 року ФОП [PERSON] передав до ФОП [PERSON] на підставі договору № 30/08 від 30 серпня 2020 року, зокрема транспортний засіб DAF, державний номер [NUMBER] , за що отримав оплату (а.с. 26, 104-106). За ст. 50 Закону № 2344 договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами. Згідно ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. За ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Закон України «Про автомобільний транспорт`та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мінтрансу України № 363 від 14 жовтня 1997 року, визначають товарно-транспортну накладну обов`язковим документом, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільнім транспортом. За п. 11.1 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора. До матеріалів справи позивачем додано ТТН № 523721 від 27 січня 2021 року, згідно якої ФОП [PERSON] є автомобільним перевізником, замовник ФОП [PERSON] , водій [PERSON] . Відповідач разом з відзивом надав до суду іншу товарно-транспорту накладну від 27 січня 2021 року № 523721, яку отримав від водія під час проведення перевірки, згідно якої ФОП [PERSON] є автомобільним перевізником, замовник ФОП [PERSON] , водій [PERSON] (а.с. 87). За \~матеріалами справи під час проведення перевірки водій транспортного засобу не повідомляв інспекторів Укртрансбезпеки про наявність договору оренди транспортних засобі та інформацію про перевізника вантажу; товарно-транспортні накладні, які були надані водіями під час перевірки суттєво відрізняється від товарно-транспортних, які пізніше надані до суду відповідачем; відсутні ім`я та по батькові замовника та вантажоодержувача, які надають можливість однозначно їх ідентифікувати. З огляду на вищевикладене, суд не бере до уваги ТТН, які надані до суду позивачем під час розгляду справи, щодо здійснення перевезення вантажу (щебеневої суміші) саме ФОП [PERSON] , оскільки вказані матеріали суперечать змісту товарно-транспортних накладних, отриманих відповідачем від водія, та які не містять відомостей про те, що перевізником є саме ФОП [PERSON] . Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо позивача, останній сам здійснює діяльність у сфері вантажного автомобільного транспорту, надання в оренду вантажних автомобілів, надання послуг перевезення речей (переїзду), тоді як ФОП [PERSON] основний вид діяльності 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, 77.39 Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що уповноважені посадові особи Укртрансбезпеки обґрунтовано склали матеріали перевірки відносно позивача, як автомобільного перевізника вантажу. Згіжно п. 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень. Перевізник має право на відшкодування вантажовідправником чи замовником коштів, внесених у рахунок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу. Отже, саме позивач має сплатити визначену відповідачем суму плати за проїзд автомобільними дорогами транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні, оскільки саме його транспортний засіб завдає шкоди автомобільним дорогам внаслідок такого перевищення. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 3 липня 2019 року по справі № 819/1381/16. Доводи позивача про те, що ФОП [PERSON] є перевізником у розумінні Закону № 2344 є безпідставними та спростовані дослідженими судом доказами, в тому числі витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, згідно якого у видах діяльності ФОП [PERSON] відсутнє надання послуг перевезення, а тому суд не приймає посилання позивача на договір оренди транспортних засобів. За матеріалами справи навантаження на задню вісь перевищувало нормативно допустимі норми, що підтверджується актами про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів. За п. 12.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху. Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що перевозився сипучий вантаж, який є рухомим під час кожної зміни напрямків руху чи швидкості автомобіля, тому його маса не є сталою у різних точках під час руху, оскільки вказані доводи не виключають відповідальності за виявлені порушення за умови перевищення загальної маси транспортного засобу. Крмі того, єдиною методикою виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром «Інститут Метрології», свідоцтво про атестацію № 02-84-08. Вказана методика не розповсюджується на транспорті засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі. Суд враховує виключення пункту 19 Порядку № 879 на підставі постанови КМ України від 30.08.2017 року № 671, який визначав необхідність наявності Методики проведення габаритно-вагового контролю, затвердженої Мінекономрозвитку, якою під час проведення такого контролю повинні керуватись Укртрансбезпека або її територіальні органи. Крім того, вимоги з визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, які проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, наявні в підпункті 2 пункту 2 Порядку № 879, який є чинним. Виключення пункту 19 Порядку № 879 свідчить лише про те, що Кабінетом Міністрів України усунуто вимогу про використання двох різних методик, затверджених різними центральними органами виконавчої влади, а не про те, що ним прийнято рішення про відсутність необхідності у застосуванні взагалі будь-якої методики при здійсненні габаритно-вагового контролю. Суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо неналежного проведення габаритно-вагового контролю, зокрема, за відсутності спеціально визначеної методики, адже відсутність такої методики не позбавляє спеціально уповноважені органи проводити такий контроль. Крім того, вантаж, який перевозився (асфальт) не є досить рідким або сипучим вантажем, що постійно переміщується під час руху транспортного засобу. Тому доводи позивача про переміщення вантажу під час зважування суд вважає безпідставними та необґрунтованими. Таким чином, матеріалами справи підтверджено перевищення позивачем габаритно-вагових норм понад 10% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, що є складом правопорушення, за який абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344 передбачена відповідальність у вигляді штрафу. Згідно п. 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. За п. 26 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (п. 27 Порядку № 1567). Позивач не заперечує щодо отримання запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову про визнання протиправними та скасування постанови Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 23 листопада 2021 року № 177794 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000 грн. Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Результат розгляду: denied