Рішення адміністративного суду від 2023-02-21 00:00:00+02

06.01.2023 [PERSON] в особі представника адвоката Кузьміна Є.В. звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ониса Олексія Андрійовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАБ № 740826 від 28.12.2022. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) у вигляді штрафу розміром 510,00 грн. у зв`язку із тим, що він 28.12.2022 о 14:48 год. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Автозаводська, буд. 16, перевозив небезпечний вантаж (1202 ДП), не маючи письмових інструкцій, а також відсутні захисні окуляри, чим порушив 656 наказ МВС та ДОПНВ п. 5.4.3. Позивач зазначив, що у Європейській Угоді про міжнародне дорожнє перевезення (ДОПНВ) відсутній п. 5.4.3, а тому не зрозуміло, що саме було порушено позивачем. Наказ МВС № 656, на який посилається відповідач-2 у постанові, не містить визначення небезпечного вантажу. 01.12.2022 [PERSON] було прийнято на посаду водія до ФОП [PERSON] 28.12.2022 о 14:48 год. водій [PERSON] , керуючи транпортним засобом автомобілем «VOLVO», д.н.з. [NUMBER] , та напівпричепом TRAILOR, д.н.з. [NUMBER] , рухався згідно з подорожнім листом № 1475 від 28.12.2022, для подальшого завантаження, до Республіки Болгарія, місто Русе. Водій повинен був прибути до м. Русе для завантаження 30.12.2022 та 04.01.2023 виїхати з Болгарії з вантажем. Згідно з Експедиційною бележкою № 021085/04.01.2023, водій [PERSON] завантажився ДП у кількості 28\~992 л від фірми-постачальника «Булмаркет» зі складу у м. Русе, Болгарія. Отже, станом на момент вчинення інкримінованого правопорушення [PERSON] не був завантажений, а рухався «пустим» до Республіки Болгарії. Крім того, позивача не було ознайомлено із відеозаписом правопорушення. Під час складання постанови [PERSON] вимагав надання йому правової допомоги, але відповідач-2 вказав, що це має робити самостійно позивач. Відсутність інструкції та захисних окулярів не охоплюється складом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП. Крім того, позивачем надано фото, з якого випливає наявність в автомобілі вищезазначених речей. Також зазначав про відсутність підстав для розгляду справи на місті зупинки, оскільки вважав, що справа має розглядатися за місцем знаходження Управління патрульної поліції в Запорізькій області. Просив визнати протиправними дії відповідача-2 по складанню постанови та скасувати постанову серії БАБ № 740826 від 28.12.2022 та провадження у справі закрити (а.с. 25, 5561). Відповідач-1 в особі представника за довіреністю Назаренка М.М. з позовом не погодився, надіслав відзив, в якому з урахуванням уточнення зазначено, що позивача було зупинено працівниками поліції у зв`язку із порушенням вимог Наказу МВС № 656 від 04.08.2018 та п. 5.4.3 ДОПНВ, оскільки він перевозив небезпечний вантаж 1202 дизельне паливо, не маючи письмових інструкцій, захисних окуляр, документа, що посвідчує особу, з фотографією для кожного члена екіпажу. Надання відеозапису не є можливим через обмежені строки його зберігання. Вимога про визнання дій відповідача-2 протиправними суперечить ч. 3 ст. 286 КАС України. Також заперечував проти зазначеного у позові розміру судових витрат на правничу допомогу в сумі 30\~000 грн. Просив у позові відмовити. Судом проведено такі процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.01.2023 справу передано за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (а.с. 42). 27.01.2023 справа надійшла до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя та за наслідками автоматизованого розподілу справи між суддями передана в провадження судді Шалагінової А.В. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2023 позовну заяву залишено без руху із наданням строку на усунення недоліків позовної заяви (а.с. 45). В порядку усунення недоліків 02.02.2023 від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, квитанція про сплату судового збору та ордер представника позивача. Ухвалою судді від 03.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження на 13.02.2023 без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов 5 днів з дня вручення ухвали (а.с. 65). Копію цієї ухвали разом із копією позовної заяви з доданими до неї матеріалами представник відповідачів отримав 08.02.2022. 13.02.2023 від представника відповідачів надійшов відзив на позов та уточнений відзив на позовну заяву. 14.02.2023 до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив. Однак, оскільки згідно з положеннями ч. 1 ст. 269 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах, визначених\~статтями 273-277,\~280-283-1,\~285-289\~цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив), тому вищезазначена відповідь на відзив не береться судом до уваги під час розгляду справи. Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 5 ст. 262 КАС України розгляд справи проведено в порядку письмового провадження. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України\~встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. В межах розгляду даної справи суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийнятої постанови, з таких підстав. Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Частиною 1 ст. 132-1 КУпАП передбачено, що порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 740826 від 28.12.2022, [PERSON] 28.12.2022 у м. Запоріжжі по вулиці Автозаводська, 16, перевозив небезпечний вантаж 1202 (дизельне паливо), не маючи письмових інструкцій, захисник окулярів та документу, що посвідчує особу, з фотографією для кожного члену екіпажу, чим порушив 656 Наказ МВС та ДОПНВ п. 5.4.3. Цією постановою до [PERSON] застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 510 грн. (а.с. 33). Разом із тим, доказів вчинення позивачем даного правопорушення відповідачі не надали. У відзиві на позов зазначено, що надати відеозапис події правопорушення не є можливим через сплив строку його зберігання, передбаченого розділом 8 Наказу МВС № 1026 (без зазначення назви та дати прийняття цього Наказу). Також суд звертає увагу на те, що у спірній постанові також не зазначено конкретного пункту та назви нормативно-правових актів, вимоги яких порушив позивач. Так, Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04.08.2018 №656, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.09.2018 за № 1041/32493 «Про затвердження деяких нормативно-правових актів з питань дорожнього перевезення небезпечних вантажів» затверджено декілька нормативно-правових актів, а саме: \~Правила дорожнього перевезення небезпечних вантажів; Порядок видачі та оформлення свідоцтв про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів; Порядок погодження та оформлення маршруту руху транспортного засобу під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів. У той же час, ч. 1 ст. 132-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за порушення саме правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів. Проте, у спірній постанові відповідач-2 не зазначив пункту цих правил, а також взагалі їх назви, що позбавляє суд можливості перевірити факт недотримання позивачем відповідних вимог нормативно-правового акту, які були порушені. Також, у спірній постанові зазначаючи про порушення п. 5.4.3 Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів\~від 30 вересня 1957 року (далі - ДОПНВ), відповідач-2 не зазначив номеру (літери) Додатку до цієї Угоди, який би містив п. 5.4.3. Натомість, сама Угода такого пункту взагалі не містить. Отже, відповідачами правомірність спірної постанови не доведена, доказів вчинення позивачем правопорушення суду не надано, тобто обов`язок, визначений ч. 2 ст. 77 КАС України, не виконаний. За таких обставин, суд доходить висновку про протиправність прийнятої поліцейським постанови та наявність підстав для її скасування. Оцінюючи доводи позивача, наведені у позовній заяві, зокрема, посилання на подорожній лист, експедиційну бележку, CMR, суд зазначає, що ці документи не мають значення для судового розгляду, оскільки самі по собі не доводять та не спростовують фактів, наведених у спірній постанові. Надані позивачем фотографії не містять дати та часу їх створення, що позбавляє суд можливості встановити, чи були вони зроблені до або після прийняття спірної постанови. Також суд визнає необґрунтованим посилання позивача на неправомірність розгляду справи за місцем вчинення правопорушення, оскільки правова позиція, викладена в рішенні Конституційного Суду України у справі № 1-11/2015 від 26.05.2015, повинна застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 № 596-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015\~ № 1395, якою визначено порядок оформлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тобто після прийняття вказаного рішення. Так, чинним законодавством передбачено, що працівники органів та підрозділів Національної поліції наділені правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати стягнення і на місці вчинення правопорушення. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. За таких обставин, суд доходить висновку про те, що спірна постанова підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення за п. 1 ст. 247 КУпАП, а саме за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Позовні вимоги в частині визнання дій відповідача-2 по складанню постанови про накладення адміністративного стягнення протиправними не підлягають задоволенню, оскільки ці вимоги виходять за межі повноважень суду із прийняття рішення по даній категорії справ згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України. Підсумовуючи викладене, позов [PERSON] в особі представника адвоката Кузьміна Є.В. підлягає частковому задоволенню, а саме в частині скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі положень ст. 139 КАС України сума судових витрат зі сплати судового збору, понесених позивачем, розміром 536,80 грн. (а.с. 63), підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, службовою особою якої є інспектор, що прийняв оскаржувану постанову, тобто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції. Питання про стягнення інших судових витрат судом не вирішувалось, оскільки суду не надано доказів їх понесення позивачем.

Результат розгляду: partial