Рішення адміністративного суду від 2023-07-12 00:00:00+03

До Сумського окружного адміністративного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить суд: визнати протиправними дїї/бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області яка полягає у відмові [PERSON] , нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 01.05.2006 по 10.06.2021 (дату фактичної виплати донарахованої частини пенсії) у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, виплатити [PERSON] компенсацію втрати частини доходу, внаслідок несвоєчасної виплати донарахованої пенсії (за весь час несплати боргу), а саме: за період з 01 травня 2006 року по 10 червня 2021 року в розмірі 69661,71 грн. (шістдесят дев`ять тисяч шістсот шістдесят одна гривня 71 коп.), яка нарахована відповідно до частини 2 статті 55 Закону України №2262-ХІІ, частини 2 статті 46 Закону України №1058-ІV, Закону України №2050-III та Порядку №159, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області відповідно до вимог ст.625 ЦКУ сплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати перерахованої пенсії в розмірі 69661,71 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, починаючи з квітня 2021 року до моменту погашення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.11.2021 року Сумським окружним адміністративним судом прийнято рішення по справі №480/6487/21 яким, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за втрату частини доходів за період з 01.05.2006 по 10.06.2021 у зв`язку з порушенням строків виплати перерахованої пенсії з 01.04.2006 по 12.11.2019 на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 р. у справі № 480/2214/19. 04 січня 2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою з проханням в добровільному порядку виконати вище вказане рішення суду від 24.11.2021 року по справі № 480/6487/21 та надіслати витяг із розрахунку компенсації за період вказаний в рішенні суду. У листі-відповіді №939-41/Б-02/8-1800/22 зазначено, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 року по справі № 480/6487/21, після набрання ним чинності, виконано Головним управлінням в межах покладених судом зобов`язань. Кошти в сумі 36337,13 грн. за період з 01.05.2006 по 10.06.2021, нараховані до виплати та будуть виплачені за рахунок коштів, передбачених в бюджеті Пенсійного фонду України на цю мету, виплата нарахованих коштів, на виконання рішення суду у справі №480/6487/21, буде забезпечена у разі їх надходження до головного управління. Згідно наданому відповідачем розрахунку, не дивлячись на те, що в зазначеному рішенні суду вказано конкретний період, за який має бути нарахована і виплачена компенсація, компенсація фактично нарахована лише за період з травня 2006 по грудень 2019 року і її розмір складає 36337,13 грн. Відповідно розрахунку на доплату пенсії, який проведено відповідачем на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 у справі № 480/2214/19, розмір недоотриманої пенсії накопичувався поступово (помісячно за період з квітня 2006 по листопад 2019 року включно, і сумарно становить 29968,15 грн. Так як цей борг виплачено боржником лише 10.06.2021 року, то на зазначену суму боргу (29968,15 грн.), починаючи з грудня 2019 по червень 2021 року, також має бути нарахування компенсації. Враховуючи наведене, 15 лютого 2022 року позивач повторно звернувся до відповідача через ВЕБ-портал ПФУ з заявою №ВЕБ-18001-Ф-С-22-017903, в якій просив скасувати рішення, яким затверджено розрахунок компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 року по справі № 480/6487/21, провести зазначений розрахунок належним чином у відповідності до вимог чинного законодавства та у відповідності до ст.129-1 Конституції України і ст.13 закону України № 1402-VІІІ виконати вказане рішення суду в повному обсязі. Проте, у наданій відповіді №1738/Б-1800-22 від 28.02.2022 року, зокрема, зазначено, що 10.06.2021 року головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області на рахунок заявника перераховані кошти, нараховані на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 року у справі № 480/2214/19, у сумі 29968,15 грн. по дату набрання ним чинності, тобто по 12.11.2019 року. Починаючи з 13.11.2019 на виконання рішення суду здійснена виплата пенсії в перерахованому розмірі. Таким чином, у розрахунку, проведеному на виконання судового рішення у справі №480/6487/21, починаючи з грудня 2019 компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну виплати пенсії не нараховується. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.12.2022 в задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій/бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовлено. Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.12.2022 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що предметом спору в даній справі є питання про розмір суми нарахованої компенсації втрати частини грошових доходів за період з 01.05.2006 року по 10.06.2021 року, який передбачено рішенням суду від 24.11.2021 по справі №480/6487/21. Дата фактичної виплати донарахованої частини пенсії досліджена судом у справі №480/6487/21, проте відповідач категорично відмовляється здійснити нарахування компенсації за період часу, який визначений у вказаному рішенні, тобто відповідач умисно не виконує рішення суду, яке в силу приписів Конституції України є обов`язковим до виконання. Апелянт посилався на те, що висновки суду першої інстанції про те, що виконання рішення суду по справі №480/6487/21 позивач мав здійснювати шляхом звернення до суду із заявою про встановлення судового контролю в порядку ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України вважає безпідставними, оскільки звернення до суду із заявою підтверджувало б погодження пенсіонера із розміром нарахованої компенсації, тоді як [PERSON] вважає, що компенсація проведена із порушенням норм чинного законодавства. Крім того, під час розгляду справи №480/6487/21 суд дійшов висновку про передчасність вимоги щодо розміру компенсації. А тому, на думку позивача, суд першої інстанції при вирішенні даного спору не в повному обсязі з`ясував фактичні обставини справи. Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області як отримувач пенсії по інвалідності, яка призначена йому відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 у справі № 480/2214/19, що набрало законної сили 13.11.2019, частково задоволено позовні вимоги [PERSON] , зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області із врахуванням висновків суду по даній справі здійснити [PERSON] перерахунок та виплату пенсії з урахуванням вимог п. "в" ст. 13 Закону України № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 01.04.2006 із врахуванням раніше виплачених сум. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 у справі №480/3942/21, що набрало законної сили 20.07.2021, частково задоволено позовні вимоги [PERSON] , зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести [PERSON] за період з 01.05.2012 по день фактичного розрахунку 20.04.2021 нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати при здійсненні виплати пенсії 20.04.2021 в розмірі 41408,00 грн. на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2019 по справі №818/185/18. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 у справі № 480/6487/21 що набрало законної сили 28.12.2021, частково задоволено позовні вимоги [PERSON] , зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію за втрату частини доходів за період з 01.05.2006 по 10.06.2021, у зв`язку з порушенням строків виплати перерахованої пенсії з 01.04.2006 по 12.11.2019 на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 у справі № 480/2214/19. Відповідно до розрахунку на доплату пенсії, який проведено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 у справі №480/2214/19 за період з квітня 2006 року по листопад 2019 року включно, нараховано компенсацію у розмірі 29968,15 грн. Вказана сума у розмірі 29968,15 грн виплачена [PERSON] 10.06.2021. Позивач вважаючи безпідставним ненарахування та невиплату йому компенсації втрати частини грошових доходів за період з грудня по червень 2021 року виплаченої суми пенсії у розмірі 29968,15 грн позивач із цього приводу звернувся до відповідача. Відповідач листом від 28.02.2022 №1738/Б-1800-22 повідомив що 10.06.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області на рахунок позивача перераховані кошти, нараховані на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 у справі № 480/2214/19, у сумі 29968,15 грн. по дату набрання ним чинності, тобто по 12.11.2019. Починаючи з 13.11.2019 на виконання рішення суду здійснена виплата пенсії в перерахованому розмірі. Таким чином, у розрахунку, проведеному на виконання судового рішення у справі №480/6487/21, починаючи з грудня 2019 року компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну виплати пенсії не нараховується. Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, зазначаючи, що з грудня 2019 року по травень 2021 року загальний розмір компенсації повинен складати 33324,58 грн, всього за період з травня 2006 року по червень 2021 року становить 69661,71 грн (36337,13 грн+33324,58 грн). Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з підстав їх необгрунтованості. Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з вимог ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Згідно з вимогами ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Відповідно до ч.1 ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України, який регулює правовідносини у даній сфері є, зокрема Закон України № 2050-ІІІ від 19.10.2000 "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" та Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою КМ України № 159 від 21.02.2001. Відповідно до статті 1 Закону України від 19.10.2000 № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Стаття 2 Закону № 2050-III визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. У відповідності до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно зі статтею 4 даного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Уряд прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Пунктами 2, 3 вказаного Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: - пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); - соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення). Згідно із пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Зміст зазначених норм права дає підстави дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. Виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу. Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16.04.2020 у справі №200/11292/19-а, від 24.01.2023 у справі №200/10176/19-а, від 20.04.2023 у справі №200/11746/19-а, та від 18.05.2023 у справах № 200/14129/19-а, № 200/14127/19-а. З листа відповідача від 02.02.2022 №939-41/Б-02/8-1800/22 встановлено, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 року по справі №480/6487/21, виконано Головним управлінням в межах покладених судом зобов`язань. Кошти в сумі 36337,13 грн. за період з 01.05.2006 по 10.06.2021, нараховані до виплати та будуть виплачені за рахунок коштів, передбачених в бюджеті Пенсійного фонду України на цю мету, виплата нарахованих коштів, на виконання рішення суду у справі №480/6487/21, буде забезпечена у разі їх надходження до головного управління. Таким чином, виплата нарахованих коштів [PERSON] коштів, на виконання рішення суду у справі №480/6487/2 буде забезпечена у разі їх надходження до Головного управління. До вказаного листа надано розрахунок компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати згідно з рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 року по справі № 480/6487/21, відповідно до якого позивачу нараховано з травня 2006 року по листопад 2019 року. Листом від 04.04.2022 №7286-5337/Б-03/8-2800/22 Пенсійного фонд України повідомив позивача, що на виконання судових рішень від 17.06.2021 у справі №480/3942/21 та від 24.11.2021 у справі №480/6487/21 Головним управлінням проведено відповідні нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати перерахованої пенсії. Враховуючи зазначене погашення заборгованості, обчисленої на виконання судових рішень від 17.06.2021 та від 24.11.2021, буде здійснено в межах відповідних бюджетних призначень, виділених на цю тему. Отже, основною умовою для виплати громадянину, передбаченої ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у даній справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Так, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Враховуючи вищезазначене, колегія суддів зазначає, що несвоєчасне нарахування сум пенсії, що встановлено судовим рішенням відбулося з вини органу, який призначає і виплачує пенсію, у зв`язку із чим, позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, тому наявні правові підстави для зобов`язання відповідача здійснити розрахунок, нарахування та виплату позивачу компенсації за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, нарахованої на підставі судового рішення. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивач здобув право на компенсаційні виплати передбачені за несвоєчасне нарахування сум пенсії, оскільки як не заперечується самим відповідачем, ним 10.06.2021 перераховано кошти на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 у справі №480/2214/19. При цьому сторонами не оспорюється сума перерахунку пенсії з квітня 2006 року по листопад 2019 року, яка становить 29968,15 грн, що виплачена у 10.06.2021. Разом з тим, відповідачем не спростовується факт виплати позивачу перерахованої пенсії у розмірі 29968,15 грн, як і той факт, що невиплачена сума компенсація втрати частини доходу позивачу становить 36337,13 грн. Оскільки сума заборгованості по сплаті щомісячної пенсії позивачу виплачена тільки 10.06.2021, то період затримки розрахунку виплати неперерахованої пенсії позивачу з грудня 2019 року по червень 2021 року повинен бути компенсований шляхом нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу у відповідності до положень Закону №2050-ІІІ та Порядку №159. Розрахунок розміру компенсації втрати частини доходу наведений позивачем у зверненні до відповідача від 12.09.2022 становить 33324,58 грн. Мотивованих заперечень про наявність логічних та арифметичних помилок відповідач суду не надав, а судом під час розгляду справи не встановлено. Щодо доводів суду першої інстанції про подвійність стягнення компенсації втрати частини грошових доходів за один і той же період, який вже був предметом розгляду справи №480/6487/21, колегія суддів зазачає наступне. Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.04.2018 року у справі № 11-257заі18 у справі № 11-257заі18, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав. Верховний Суд, надаючи оцінку наявності підстав для застосування п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, наслідком якого є закриття провадження у справі, неодноразово, зокрема у постановах від 31.03.2021 року у справі № 240/6357/20, від 27.08.2021 року у справі № 580/3966/20, від 15.12.2020 року у справі № 804/5759/17, від 17.08.2022 року у справі № 520/9008/2020, від 09.06.2023 року у справі №160/14832/22 зазначав, що закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у вказаній постанові у справі № 11-257заі18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. У цьому контексті колегія суддів зауважує, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників судового процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України є одночасна сукупність таких умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили. Колегія суддів зазначає, що у справі №480/6487/21 вирішено питання про право позивача на нарахування й виплату компенсації втрати частини грошових доходів за період з 01.05.2006 по 10.06.2021. Одночасно з цим, суд не досліджував розмір суми нарахованої компенсації втрати частини грошових доходів і, відповідно, перевірка правильності нарахованих відповідачем сум компенсації не здійснювалася, оскільки в рамках даної справи суд дійшов висновку про передчасність вимоги про розмір суми компенсації. Між тим, в рамках розгляду даної справи позивачем заявлено вимогу про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області відповідно до вимог ст.625 ЦКУ сплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати перерахованої пенсії в розмірі 69661,71 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, починаючи з квітня 2021 року до моменту погашення боргу. Відтак, колегія суддів вважає, що питання права позивача на нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу за період з 01.05.2006 по 12.11.2019 може бути предметом судового контролю, проте позовні вимоги щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу за період з грудня 2019 року по 10 червня 2021 року можуть бути заявлені окремим позовом, оскільки відповідачем своїм листом від 28.02.2022 відмовлено [PERSON] починаючи з грудня 2019 року по 10 червня 2021 року у нарахування та виплаті компенсації втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням строків виплати перерахованої пенсії з 01.04.2006 по 12.11.2019 на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 у справі №480/2214/19. Викладене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.09.2022 року у справі № 420/18920/21. З огляду на зазначене, вказані обставини виключають необхідність реалізації позивачем в межах адміністративної справи №480/7027/22 подання заяви в порядку судового контролю за виконанням рішення. Стосовної позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області відповідно до вимог ст.625 ЦКУ сплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати перерахованої пенсії в розмірі 69661,71 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, починаючи з квітня 2021 року до моменту погашення боргу, колегія суддів зазначає наступне. Згідно з ч.3 ст.11 та ч.1 ст.13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, якими зокрема є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Законодавцем окреслено, що грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань відносяться також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо, які мають бути виражені у грошових одиницях. Поряд з цим, стягнення інфляційних втрат регулюється статтею 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Однак, у даній справі у відповідача не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку статті 11 ЦК України як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області не є тим боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні статті 625 ЦК України. Колегія суддів зазначає, що у цій справі не встановлено цивільно-правової відповідальності відповідача, оскільки правовідносини, що склались між позивачем та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, є публічними, а не цивільно-правовими. Колегія суддів зазнчаає, що ч.2 ст. 55 Закону №2262-ХІІ передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Згідно вимог Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством. Таким чином, з огляду на те, що відповідальність за несвоєчасну виплату позивачу пенсії передбачена положеннями Закону №2262-ХІІ та Порядку № 159, колегія суддів зазначає, що у межах спірних правовідносин відсутні підстави для застосування ст.625 ЦК України. Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суду з прав людини у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року). Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.12.2022 у справі № 480/7027/22 підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Результат розгляду: partial