Рішення адміністративного суду від 2024-02-06 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якій позивач просив: визнати протиправним (незаконним) наказ №616-к від 08 листопада 2021 року про відсторонення від роботи [PERSON] ; зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг допустити [PERSON] до виконання трудових обов`язків начальника управління цінової та тарифної політики у сфері електроенергетики Департаменту із регулювання відносин у сфері енергетики Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг надавати [PERSON] доступ до робочого місця за наявності у нього негативного результату тестування на COVID-19 методом полімеразної ланцюгової реакції або експрес-тесту на визначення антигена коронавірусу SARS-CoV-2, яке проведене не більше як за 72 години до відвідування адміністративної будівлі НКРЕКП; стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу до моменту фактичного допущення до роботи. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2022 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2024 апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2022 р. - задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2022 р. у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправним наказу, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасовано. Позовні вимоги [PERSON] до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправним наказу, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 08 листопада 2021 року №616-к про відсторонення від роботи [PERSON] . Стягнуто з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 471 332, 40 грн (чотириста сімдесят одна тисяча триста тридцять дві грн 40 коп). У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. 22 січня 2024 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення в справі, в якій він просить стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані з правничою допомогою при розгляді апеляційної скарги у розмірі 16 600 (шістнадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп. За приписами ч. 3 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Розгляд даної заяви було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06 лютого 2024 року. Колегія суддів зауважує, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на території України було введено воєнний стан, який був неодноразово продовжений та діє на час розгляду даної заяви. Відповідно до рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану опублікованих Радою Суддів України 02.03.2022 процесуальні строки за можливістю продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану. Отже, враховуючи зазначене та умови сьогодення, колегія суддів продовжує строк розгляду даної заяви для надання більшого часу відповідачу надати заперечення на дану заяву. 26.01.2024 до суду надійшли заперечення від відповідача на заяву про ухвалення додаткового рішення. 29.01.2024 надійшли від представника позивача відповідь на надані відповідачем заперечення. У судовому засіданні представник відповідача підтримала заперечення щодо ухвалення додаткового рішення. Представник позивача до суду не прибув, про розгляд заяви повідомлялися належним чином. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи заяви, пояснення та заперечення представників сторін, дійшла висновку, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У відповідності до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Відповідно до положень ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З аналізу наведених правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16. Як вбачається із заяви і доказів позивача, його витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи склали 16 600,00 грн. Так, разом із заявою представником Позивача було подано попередній розрахунок витрат на правничу допомогу, який складався із: витрат на підготовку та подачу додаткових (письмових) пояснень - 8 000,00 грн.; участь адвоката у судовому засіданні на території м. Києва (планово) - 4 300,00 грн. Однак, в ході розгляду справи, фактичний розмір витрат на правничу допомогу змінився, добавивши витрати за участь у судовому засіданні від 16.01.2024 - 4300 грн. Таким чином, розмір судових витрат (витрат на правничу допомогу) Позивача становить 16 600.00 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача суду надано: договір про надання правничої допомоги від 05 грудня 2023 року № 344, рахунок на оплату №969 від 11.12.2023; рахунок на оплату №970 від 11.12.2023; рахунок на оплату №74 від 15.01.2024; квитанцію від 11.12.2023; квитанцією від 15.01.2024; акт надання послуг №о00701 від 12.12.2023; акт надання послуг №о00702 від 12.12.2023; актом надання послуг №9 від 16.01.2024. Відповідач подав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких посилаються на те, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу не є розумними, та не є такими, що були фактично неминучими, недоведені та значно завищені. Однак, колегія суддів не погоджується із доводами відповідача з огляду на наступне. За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно приписів ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Таким чином, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги. Пунктом 4.5. Договору про надання правничої допомоги №344 від 08 грудня 2023 року, укладеного з [PERSON] , визначено, що на підтвердження факту надання Адвокатським об`єднанням Замовнику послуг відповідно до умов цього Договору складається Акт про надані послуги. Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: - чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; - чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; - поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; - дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. З огляду на викладене нормами КАС України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат як: їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у постанові від 09 квітня 2019 року у справі №826/2689/15 зазначив, зокрема, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів. У постанові від 20 листопада 2020 у справі №910/13071/19 Верховний Суд вказав, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Однак, твердження Відповідача про неспівмірність та необґрунтованість вартості наданих адвокатом послуг ґрунтуються виключно на його суб`єктивній оцінці та не доведено жодним доказом. Крім того, за приписами ч. 8 ст. 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Як було встановлено при розгляді даної справи, права Позивача було порушено саме внаслідок неправомірних дій Відповідача, що у свою чергу змусило [PERSON] звернутися за наданням правничої допомоги та вимушено понести витрати за отримання таких послуг. Позивач був змушений звернутися до суду задля захисту своїх прав, понести витрати, а тому ці витрати повинні бути відшкодовані Відповідачем на користь останнього в повному обсязі, як такі, що були фактичними і неминучими. З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що аргументи та вимоги представника позивача є обгрунтованими, дійсними, необхідними, розумними та підтвердженими належними та достатніми доказами, тому заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню в повному обсязі. Повний текст додаткової постанови виготовлено 12.02.2024.

Результат розгляду: granted