Рішення адміністративного суду від 2023-02-24 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії з 85% до 70%; зобов`язати відповідача на підставі рішень Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.04.2020 у справі №300/508/20, від 01.02.2022 у справі №300/8166/21 здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії позивачу відповідно до довідки №1830 від 11.11.2021 про розмір грошового забезпечення станом на листопад 2019, виданої Державною установою «ТМО МВС України в Івано-Франківській області», з розрахунку 85% грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених сум. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.02.2022 у справі №300/8166/21 здійснив перерахунок пенсії з 01.12.2019, але при проведенні такого перерахунку неправомірно змінив відсотковий розмір пенсії з 85% до 70% грошового забезпечення та застосував обмеження максимального розміру пенсії. Позивач вважає, що перерахунок пенсії повинен здійснюватися із застосуванням норми, яка діяла на момент призначення пенсії у відсотках, а також просить здійснювати виплату пенсії позивача без обмеження максимальним розміром. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року позовні вимоги було задоволено частково: визнано протиправними дії відповідача щодо перерахунку позивачу пенсії з 01.12.2019 із застосуванням обмеження максимального розміру пенсії; зобов`язано відповідача здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії позивачу без обмеження максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач оскаржили його в апеляційному порядку, вважають, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права. Позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, та в обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що позивачу пенсія була призначена у 2012 році, у розмірі 85% від грошового забезпечення, відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на момент призначення пенсії цією статтею було визначено, що розмір пенсії не повинен перевищувати 90% відповідних сум грошового забезпечення. Також зазначає, що право на основний розмір грошового забезпечення у розмірі 85% було визнано рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.04.2020 року у справі №300/508/20, яке набрало законної сили, і виконувалося відповідачем. Відповідач в обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відповідно до статті 43 Закону №2262 максимальний розмір пенсії з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. 27.12.2022 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу позивача, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку в частині відмови в задоволенні позовних вимог. \~Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в частині відмови - без змін. 09.01.2023 року судом зареєстровано відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача, в якому її заперечує, покликаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач перебуває на обліку у відповідача з 02.07.2012 та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Згідно з протоколом за пенсійною справою 0903002787 (МВС) від 01.12.2015, пенсія позивача обраховувалась з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з 85% розміру грошового забезпечення при вислузі 30 років. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.02.2022 у справі №300/8166/21, яке набрало законної сили 04.03.2022, визнано протиправними дії відповідача щодо відмови в проведенні позивачу перерахунку пенсії та зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.12.2019 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 11.11.2021 №1830. На виконання зазначеного рішення відповідачем здійснено позивачу перерахунок пенсії за вислугою років у розмірі 70% суми грошового забезпечення, внаслідок чого загальний розмір нарахованої основної пенсії (з надбавками) склав 27974,60 грн.. Позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести перерахунок та виплату пенсії за вислугою років, виходячи з розрахунку 85% грошового забезпечення на підставі довідки від 11.11.2021 року №1830, виданої Державною установою Територіальне медичне об`єднання МВС України в Івано-Франківській області, з урахуванням раніше проведених виплат. Листом від 07.09.2022 за №3545-3361/Л-0900-22 відповідач повідомив позивача, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.02.2022 у справі №300/8166/21 проведено перерахунок його пенсії з 01.12.2019. Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо здійснення перерахунку пенсії, виходячи з розрахунку 85% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки від 11.11.2021 року №1830, виданої Державною установою Територіальне медичне об`єднання МВС України в Івано-Франківській області, а також з обмеженням її максимального розміру, позивач звернувся з цим позовом до суду. Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем помилково застосоване обмеження граничного розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність при виплаті щомісячного пенсійного забезпечення позивача. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача, що полягають у зменшенні відсоткового значення розміру пенсії позивача з 85% до 70% сум грошового забезпечення, суд виходив з того, що у випадку перерахунку призначеної пенсії військовослужбовця на підставі оновленої довідки, виданої станом на листопад 2019, згідно Постанови №988 (із включенням додаткових щомісячних видів грошового забезпечення і премії), таке право може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства, та не може бути реалізоване на підставі закону, який втратив чинність. Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист. Відповідно до положень статті 13 Закону №2262-ХІІ (у редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів. Законом України «Про заходи законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року, який набрав чинності з 01.10.2011 року внесені зміни до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, максимальний розмір пенсії не повинен перевищувати 80 % відповідних сум грошового забезпечення. В подальшому Законом України від 27.03.2014 року за №1166-VІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України», який набрав чинності 01.04.2014 року внесено зміни до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зокрема, ст. 13 даного закону викладена в наступній редакції: «Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення ( ст. 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1 - 100 %, до категорії 2 - 95%.». Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що внесені зміни щодо обмеження граничного розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії військовослужбовцям у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунок вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення. Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Також відповідно до ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи. Колегія суддів враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у рішенні від 16.10.2019 року за результатами розгляду зразкової справи №240/5401/18. Так, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що відсотковий розмір при призначенні пенсії визначається ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ) на момент призначення пенсії, а розміри складових пенсії визначаються Кабінетом Міністрів України. Із наведеного вбачається, що така складова пенсії, як і її розмір, не є сталою і регулюється постановами Кабінету Міністрів України. Разом з тим, відсоткове співвідношення, установлене ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» уже призначеної пенсії до складових грошового забезпечення (окладу) є сталим, оскільки визначається на день призначення пенсії. Тобто, призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедури їх проведення, а внесені зміни до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80%, а потім 70% грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії. За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії позивача з 85% до 70% сум грошового забезпечення, оскільки при перерахунку пенсії має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Колегія суддів звертає увагу, що застосування в даному випадку іншого показника до перерахунку пенсії стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, з огляду і на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів ст.58 Конституції України. Оскільки при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, однак відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної вислуги років, є незмінним. Згідно із Законом України від 24.12.2015 року № 848-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», ст. 43 Закону № 2262-XII доповнено частиною 7 про те, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Проте, зазначене положення вцілому визнано неконституційним відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року. Обґрунтовуючи свої висновки, Конституційний Суд України вказав, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. Так, згідно із абз. 1 п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, зокрема, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень. Відповідно до п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, зокрема, положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Отже, з 20.12.2016 року нечинною є ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідно до Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону набрав чинності з 01.01.2017 року, у ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року». Таким чином, буквальне розуміння змін, внесених Законом України від 06.12.2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі № 2262-XII відсутня ч. 7 ст. 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими. Отже, внесені Законом України від 06.12.2016 року № 1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.10.2020 року у справі № 522/16881/17, від 09.11.2020 року у справі № 813/678/18. За встановлених обставин, в контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає, що законних підстав для обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, немає. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі РуїзТорія проти Іспанії , параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні Петриченко проти України (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та прийняття нового, яким слід задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ст.139 КАС України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору за подання позовної заяви ( в частині позовних вимог про визнання протиправними дій щодо зменшення основного розміру пенсії з 85% до 70% \~(496,20 грн.) та подання апеляційної скарги (1488,60 грн.).

Результат розгляду: granted