Рішення адміністративного суду від 2022-10-26 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просив: - визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 04.08.2021 №1131 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських Головного управління Національної поліції в Чернігівській області" в частині [PERSON] ; - визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 09.08.2021 № 245 о/с "По особовому складу" в частині звільнення старшого сержанта поліції [PERSON] ([NUMBER]), поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, зі служби в поліції; - поновити [PERSON] ( [NUMBER] ), з 11.08.2021, на службі в поліції у спеціальному званні "старший сержант поліції" та на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області; - стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь [PERSON] суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період, з 11.08.2021 та по день прийняття рішення судом, відповідно довідки Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 28.08.2021 №811/124/21/01-2021 про середньомісячне грошове забезпечення, а також про середньоденне грошове забезпечення [PERSON] з розрахунку календарних днів. - в частині поновлення [PERSON] на службі в поліції у спеціальному званні "старший сержант поліції" та на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, з 08.11.2021, та в частині стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період, з 11.08.2021 та по день прийняття рішення судом, відповідно довідки Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про середньомісячне грошове забезпечення, допустити до негайного виконання. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] проходив службу на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (спеціальний жетон з індивідуальним номером [NUMBER]). 22.07.2021 року начальником ГУНП в Чернігівській області В. Нідзельським видано наказ №1386 "Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії", відповідно до якого призначено службове розслідування за фактами, викладеними у рапорті старшого інспектора з ОД- чергового чергової частини УОАЗОР ГУНП в Чернігівській області, старшого лейтенанта поліції Ярослава Ключова від 22.07.2021 року, проведення якого доручено утвореній дисциплінарній комісії. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарною комісією ГУНП в Чернігівській області складено висновок службового розслідування за відомостями, викладеними у рапорті старшого інспектора з ОД- чергового чергової частини УОАЗОР ГУНП в Чернігівській області, старшого лейтенанта поліції Ярослава Ключова від 22.07.2021 року, яким, зокрема, за порушення службової дисципліни, неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 251, 252, 256 Кодексу України про адміністративне правопорушення, недотримання вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 2 розділу 3 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року №1026 в частині не складання 20.07.2021 року адміністративних матеріалів, передбачених статтею 178 КУпАП відносно [PERSON] , що надало змогу іншій особі правопорушнику уникнути відповідальності, а також не здійснення відео фіксації за допомогою портативного відео реєстратора з моменту початку та до завершення відпрацювання повідомлення, поліцейський СРПП ВП №1 (смт. Козелець) ЧРУП ГУНП в Чернігівській області, старший сержант поліції [PERSON] підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. 04.08.2021 року висновок службового розслідування затверджено тимчасово виконуючим обов`язки начальника ГУНП в Чернігівській області Євгеном Гончаровим. На підставі висновку службового розслідування, 04.08.2021 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника ГУНП в Чернігівській області Євгеном Гончаровим видано наказ №1131 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських ГУНП в Чернігівській області", яким, зокрема, позивача, за вказані у висновку службового розслідування порушення, притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби у поліції. Наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника ГУНП в Чернігівській області Євгеном Гончаровим від 09.08.2021 року №245 о/с "По особовому складу" старшого сержанта поліції [PERSON] ([NUMBER]), поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області, звільнено зі служби в поліції з 10.08.2021 року за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби). Вважаючи оскаржувані накази протиправними та такими, які підлягають скасуванню, а позивач поновленню на посаді із виплатою відповідних сум грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, позивач звернувся до суду з позовом за захистом охоронюваних законом прав та інтересів. Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що аналіз зібраних та досліджених судом доказів повністю підтверджує правильність висновків службового розслідування та факт порушення позивачем службової дисципліни внаслідок невиконання визначених законом обов`язків поліцейського. Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне. Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VlII (далі - Закон №580-VIII) у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. Пунктами 1.2 статті 18 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського: професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва. Відповідно до частини 1. 2 статті 19 Закону №580-УШ у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави га порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочені» визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Відповідно до частини 1 статті 64 Закону №580-УІІІ особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я. (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки". Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону №580-УіП поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно- правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників, Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу. Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважані права, честі) і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та І Присяги поліцейського; 2)професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно- правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді. Пунктом 2 розділу III "Порядок застосування відеореєстраторів, встановлених на службових транспортних засобах'' Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026. включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки. Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Згідно ч.ч. І-3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України Службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування с заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Відповідно до ч. 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України. Пунктами 1, 2 розділу 11 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2018 року № 893. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про: - внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення; - повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку; - надходження подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому міститься вимога щодо проведення службового розслідування з метою виявлення причин та умов, за яких стало можливим учинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України «Про запобігання корупції»; - ознаки дисциплінарного проступку, що призвів до загибелі або поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського під час виконання ним службових повноважень; - недотримання підстав та порядку застосування або використання вогнепальної зброї, спеціальних засобів або заходів фізичного впливу; - недотримання норм кримінального процесуального законодавства України під час проведення досудового розслідування; - втрату поліцейським службового посвідчення та спеціального нагрудного знака (жетона), табельної, добровільно зданої чи вилученої зброї або боєприпасів, нагородної зброї, якщо вона зберігалася в територіальному органі поліції чи його територіальному (відокремленому) підрозділі, а також закладі, установі Національної поліції України, що належать до її управління (далі - органі (підрозділ, заклад, установа) поліції), а також втрату спеціальних засобів поліцейським чи відсутність їх в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції, матеріалів досудового розслідування, справ оперативного обліку та справ про адміністративні правопорушення, речових доказів, а також тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження; - розголошення конфіденційної, таємної, службової або іншої інформації, яка містить таємницю, що охороняється законом; - порушення законодавства України у сфері фінансово-господарської діяльності органів поліції, а також установ, які належать до сфери управління Національної поліції України, виявлені під час ревізій або перевірок, внутрішніх аудитів; - перебування поліцейського па роботі (службі) у стані алкогольного сп`яніння або стані, викликаному вживанням наркотичних чи інших одурманюючих засобів, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; - приховування від обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні та адміністративні правопорушення, які були відомі поліцейському, але не отримали реєстраційного номера або не були зафіксовані ним у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п. 1 розділу V Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2018 року № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов вчинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків. Пунктом 4 розділу V Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України визначено, що службове розслідування має встановити: - наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; - наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно- правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; - ступінь вини кожної з осіб, то вчинили дисциплінарний проступок; - обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; - відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; - вид і розмір заподіяної шкоди; - причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку. З аналізу положень Дисциплінарного статуту вбачається, що службове розслідування проводиться з метою виявлення причин та умов, що стали підставою для проведення службового розслідування. У постанові від 10.04.2019 року по справі № 802/1150/17-а Верховним Судом було наголошено на тому, що стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому: - чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; - чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; - чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; - чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням. Так, з матеріалів справи вбачається, що підставою для винесення наказу про призначення службового розслідування стосовно позивача став Рапорт №1 (вих. № 62-р/124/16-2021 від 22.07.2021) старшого інспектора з ОД- чергового чергової частини УОАЗОР ГУНП у Чернігівській області Ярослава Ключова. Зі змісту вказаного рапорту вбачається, що повідомлення громадянина [PERSON] про вчинення порушення поліцейськими, шо має ознаки дисциплінарного проступку, стосується факту побиття поліцейськими заявника. Зі змісту Висновку службового розслідування також вбачається, що дисциплінарною комісією перевірялись відомості, вказані у Рапорті №1 (вих. № 62-р/124/16-2021 від 22.07.2021) старшого інспектора з ОД- чергового чергової частини УОАЗОР ГУНП у Чернігівській області Ярослава Ключова. У Висновку службового розслідування вказано, що звернення [PERSON] щодо застосування до нього фізичної сили з боку поліцейських, підлягає направленню до ДБР, для надання правової оцінки, оскільки підтвердити або спростувати факт отримання [PERSON] тілесних ушкоджень не вбачається за можливе. З огляду па викладене, оскільки накладення дисциплінарного стягнення до поліцейського може застосовуватись у випадку, коли за результатами службового розслідування дисциплінарною комісією у встановленому порядку буде зібрано, перевірено та оцінено матеріали і відомості, та викладено висновок про те, що в діях поліцейського вбачається склад дисциплінарного проступку, наявність порушень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій, вини поліцейського у вчиненні дисциплінарного проступку. Отже, у Висновку службового розслідування не встановлено наявності фактів, що стали підставою для винесення наказу про проведення службового розслідування, а тому [PERSON] не підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; підстава для призначення службового розслідування; обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; пояснення поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутність у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням па положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку. З огляду на зазначені вимоги Дисциплінарного статуту, дисциплінарна комісія у своєму висновку повинна зазначити про підстави проведення службового розслідування (подія, необхідність перевірки якої вказана у наказі про проведення службового розслідування) та надати висновок про наявність або відсутність у діях поліцейського дисциплінарного проступку. Всупереч зазначеним вимогам судом першої інстанції не було здійснено перевірку га не оцінено дотримання дисциплінарною комісією порядку складання висновку про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності. При цьому судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні взагалі не було зазначено, що дисциплінарна комісія за результатами службового розслідування дійшла висновку про те, що у діях позивача, які були зазначені як підстава проведення службового розслідування, відсутні будь-які порушення, що підпадають під визначення дисциплінарного проступку. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у висновку службового розслідування зазначено про порушення позивачем службової дисципліни внаслідок невиконання визначених законом обов`язків поліцейського в частині не складання 20.07.2021 року адміністративних матеріалів, передбачених статтею 178 КУпАП відносно [PERSON] , що надало змогу правопорушнику уникнути відповідальності. Суд першої інстанції безпідставно погодився із зазначеними висновками, оскільки ним не було проаналізовано зміст пояснень, що були надані [PERSON] , а лише зазначено висновки, ідентичні висновкам дисциплінарної комісії. Також колегія суддів звертає увагу на відсутність доказів щодо наявності підстав для складання адміністративних матеріалів, передбачених статтею 178 КУпАП відносно [PERSON] , оскільки із з пояснень позивача, та із заяв самого [PERSON] , вбачається, що він не здійснював розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, та не з`являвся в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль. Так. згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. За змістом ст. 178 КУпАП особи не мають права розпивати спиртні напої у громадських місцях, як і не мають права у громадських місцях з`являтися в п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль. Для повноти і всебічності розгляду даної справи слід з`ясувати об`єктивну сторону даного правопорушення, в тому числі встановити очевидців обставин придбання особою спиртних напоїв, так і очевидців вжиття ним спиртних напоїв у вказаному громадському місці, а у випадку їх встановлення відібрати від них відповідні пояснення. Необхідно також встановити, чи перебувала особа у стані алкогольного сп`яніння, що можливо підтвердити висновком медичного огляду. Саме встановлення зазначених обставини є основою для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи і вирішення такої у відповідності із законом. У відповідності до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Таким чином, з огляду на обставини, що підлягають встановленню для притягнення особи до відповідальності за ст.178 КУпАП, відеозапис із нагрудної камери у будь-якому випадку не є належним та допустимим доказом вчинення особою такого адміністративного правопорушення. Також колегія суддів звертає увагу, що позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення пункту 2 розділу III "Порядок застосування відеореєстраторів, встановлених па службових транспортних засобах" Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026. Як вбачається з назви розділу III "Порядок застосування відеореєстраторів, встановлених на службових транспортних засобах" саме цей розділ встановлює порядок використання відеореєстраторів, встановлених на службових транспортних засобах. При цьому дисциплінарною комісією у висновку під час проведення службового розслідування не встановлено, що [PERSON] порушив саме пункт розділу III Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Також висновок дисциплінарної комісії не містить відомостей про те, що Апелянтом взагалі використовувались відеореєстратори, встановлені на службових транспортних засобах. Таких відомостей не містять і пояснення [PERSON] або заяви [PERSON] . Крім того, в матеріалах справи наявна Службова характеристика позивача, у якій зазначено: « [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони, старанним, здібним, знаючим справу поліцейським. Відзначається високою працездатністю, готовністю працювати у самих складних умовах, поступаючись особистим інтересам. Володіє почуттям особистої відповідальності за доручену справу. Завдяки сумлінному ставленню до виконання службових обов`язків, чуйному відношенню до громадян користується безперечним авторитетом серед населення та особового складу. Швидко і правильно орієнтується в складній оперативній обстановці, приймає вірні управлінські рішення.» Перевіряючи правомірність звільнення позивача, апеляційний суд врахував його добру службову характеристику та відсутність діючих дисциплінарних стягнень на момент звільнення. Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що з огляду на службову характеристику [PERSON] , характер проступку та обставини, за яких такий проступок був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку, ставлення до служби, застосоване до нього стягнення у виді звільнення зі служби занадто суворе, у зв`язку з чим наявні підстави для скасуванні спірних наказів та поновлення позивача на службі в поліції. У частині позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 р. За змістом пункту 2 цього Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Чернігівській області №811/124/21/01-2021 від 28.08.2021 року середньоденна заробітна плата [PERSON] , обчислена з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, становить 408 грн. 13 коп. Позивача було звільнено з роботи з 10 серпня 2021 року. Таким чином, у період з 11.08.2021 року по 26.10.2022 року термін перебування [PERSON] у вимушеному прогулі становить 310 робочих дні. Отже, на користь позивача підлягає стягненню 126 520 грн. 30 коп. (310 дні х 408,13 грн.). З огляду на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, та те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи задоволення вимог апелянта [PERSON] , який поніс витрати зі сплати судового збору, вказані витрати у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок Головного управління Національної поліції в Чернігівській області. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження обґрунтованості розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу до суду надано наступні документи: договір про надання правничої допомоги від 16.08.2021 року; ордер на надання правової допомоги від 01.09.2021 року (серія СВ №1018537); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №664 від 07.09.2012 року; Акт прийнятті - передачі наданих послуг (сума гонорару) за надану професійну правничу допомогу за Договором про надання правничої допомоги від 16.08.2021 року, квитанцію від 16.08.2021 року на суму 10 000 грн.; договір про надання правової (професійної правничої) допомоги № 08/12/21 від 08.12.2021 року; Рахунок на оплату № 204 від 08.12.2021 року; квитанція № 0.0.2371566024.1 на суму 12 000 грн. Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). З аналізу наданих позивачем документів на підтвердження обґрунтованості розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу (а саме у загальній сумі 12 000,00 грн.), колегія суддів вбачає, що розмір таких витрат є документально підтвердженим, співмірним складності справи, ціною позову та відповідає фактичному обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Судова колегія зазначає також, що заперечень від відповідача щодо неспівмірності заявлених витрат на професійну правову допомогу не надходило. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що заявлені вимоги позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000, 00 грн підлягають задоволенню. Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і ухвалити нове судове рішення. За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, що зумовило неправильне вирішення справи.

Результат розгляду: granted