Рішення адміністративного суду від 2022-04-20 00:00:00+03

[PERSON] звернулась з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просила визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у призначенні позивачу пенсії за віком за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, на підставі заяви про призначення пенсії №1042 від 15 грудня 2020 року; Зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача №1042 від 15 грудня 2020 року про призначення пенсії за віком за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року; з 15 грудня 2020 року призначити, нарахувати та виплати позивачу пенсію за віком за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року позов було задоволено частково. Суд вирішив визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у призначенні [PERSON] пенсії за віком за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, на підставі заяви про призначення пенсії №1042 від 15 грудня 2020 року. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву [PERSON] №1042 від 15 грудня 2020 року про призначення пенсії за віком за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, враховуючи висновки суду та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України. В решті позовних вимог - відмовити. Позивачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позову про зобов`язання відповідача з 15 грудня 2020 року призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком за Списком №1 відповідно до до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року та позов в цій частині задовольнити. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову було порушено норми матеріального права, не врахував, що повторний розгляд заяви позивача не захистить його права та інтереси, а з урахуванням обставин справи вирішення питання про призначення позивачу пенсії за віком не є дискреційними повноваженнями відповідача. Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1 ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів. Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. Як було встановлено судом першої інстанції, позивач 03 січня 1975 року народження, 15 грудня 2020 року звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області через портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, до якої додала документи на підтвердження трудового стажу, у тому числі пільгового, за Списком №1. У той же день через портал електронних послуг Пенсійного фонду та поштовим зв`язком позивач подала заяву за №ВЕБ-04001-Ф-С-20-073507 щодо призначення пенсії за віком відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, в якій позивач просила зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23 січня 2020 року періоди роботи: з 15 вересня 2003 року по 09 лютого 2011 року (7 років 4 місяці 4 дні) - машиністом конвеєра на шахті «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком», з 07 жовтня 2011 року по 31 січня 2020 року (8 років 3 місяці 24 дні) машиністом підіймальної машини в Шахтобудівельному управлінні ПАТ «Кривбасзалізрудком»; З 15 грудня 2020 року призначити позивачу пенсію за віком за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23 січня 2020 року. Листом від 18 грудня 2020 року №0400-010303-8/121858 відповідач відмовив в призначенні пенсії позивачу. При розгляді поданих документів відповідач встановив, що загальний страховий стаж позивача склав 42 роки 2 місяці 2 дні, з яких пільгового стажу за Списком № - 15 років 8 місяць 21 день, але оскільки позивач не досягла необхідного пенсійного віку у 50 років, 16 грудня 2020 року прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії згідно частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач звернувся до суду з позовом. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції зазначив, що твердження відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею 50-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV, є безпідставними. Судом першої інстанції було враховано правові висновки, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у зразковій справ і№360/3611/20. За висновками суду першої інстанції відмова ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 18 грудня 2020 року №0400-010303-8/121858 у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах прийнята відповідачем без урахування рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року щодо визнання неконституційними положень щодо підвищення віку виходу на пенсію для пільгових категорій осіб, а тому є протиправною, порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивачу №1042 від 15 грудня 2020 року про призначення пенсії за віком за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року, враховуючи висновки суду та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України. Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, суд першої інстанції зазначив, що суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень, спір в цій частині відсутній, а тому така позовна вимога є передчасною і задоволенню не підлягає, оскільки судовому захисту підлягають лише порушені права чи інтереси особи, а не ті, що ймовірно будуть порушені у майбутньому. Колегія суддів з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог погоджується. Судом першої інстанції вірно було враховано, що з 23.01.2020 року (дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020р. в справі № 1-р/2020) існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1, а саме: пункт «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 року № 213-VIII та п. 1 ч. 2ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VIII. Судом першої інстанції вірно було зазначено, що спірні норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення`у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 року № 213-VIII, та 50 років за п.1 ч.2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне» страхування у редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VIII. Судом першої інстанції вірно було зазначено, що суд повинен застосувати найбільш сприятливу для позивача норму права, прийнявши рішення про задоволення позовних вимог. Матеріалами справи підтверджується, що на час звернення до пенсійного органу про призначення пенсії, позивач досягла віку 45 років, відповідач не заперечує наявність у позивача необхідного загального та пільгового стажу роботи за Списком №1. Судом першої інстанції вірно було враховано правову позицію Верховного Суду, по зразковій справі №360/3611/20. Судом першої інстанції не було враховано, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. Порушене право позивача на призначення пенсії судом першої інстанції вірно було встановлено, відтак позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача з 15 грудня 2020 року призначити, нарахувати та виплати позивачу пенсію за віком за Списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року підлягають задоволенню.

Результат розгляду: granted