Рішення адміністративного суду від 2022-02-08 00:00:00+02

Короткий зміст позовних вимог. У квітні 2021 року [PERSON] звернулася до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області \~в якому просило суд: - визнати протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2021 року №Ф-6527-53. В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що вона була зареєстрована як фізична особа-підприємець 30.03.2017 Овідіопольською районною державною адміністрацією Одеської області, номер запису 25430000000040130, взята на податковий облік Головним управлінням ДПС в Одеській області, Овідіопольська державна податкова інспекція, постійно перебувала на загальній системі оподаткування. Протягом всього періоду перебування в статусі фізичної особи-підприємця позивач підприємницькою діяльністю не займалася, дохід не отримувала. 06.04.2021 за власним рішенням підприємницьку діяльність припинено, номер запису 20054300600001040130. 01.04.2021 поштою позивач отримала від ГУ ДПС в Одеській області вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2021 №Ф-6527-53 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 36380,74 грн. Позивач вказала, що оскільки вона постійно перебувала на загальній системі оподаткування, вона мала право у періоди, в яких не отримувала дохід (прибуток), не нараховувати єдиний внесок, навіть у розмірі мінімального страхового внеску. Позивачка цим правом скористалася, оскільки протягом всього періоду перебування в статусі фізичної особи-підприємця дохід не отримувала, тому єдиний внесок не нараховувала та не сплачувала. Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив, у якому зазначив, оскільки позивач перебуває на обліку в Овідіопольській ДПІ ГУ ДПС в Одеській області, як фізична особа-підприємець, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування. Відповідач вказав, що якщо раніше такі платники ЄСВ мали право самостійно визначати базу нарахування ЄСВ у разі відсутності доходу і сплатити суму єдиного соціального внеску з урахуванням встановленої максимальної величини бази нарахування ЄСВ та розміру мінімального страхового внеску, то з 01.01.2017 таке самостійне визначення бази для нарахування ЄСВ стає їх обов`язком. Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Відповідач зазначив, що згідно наявних даних в інформаційних системах органів ДПС, [PERSON] була зареєстрована як фізична особа-підприємець 30.03.2017, загальна система оподаткування, дата прийняття рішення про припинення - 06.04.2021 року. Згідно інтегрованої картки платника, [PERSON] за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 - єдиний соціальний внесок, для фізичних осіб-підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування, станом на 19.05.2021 року рахується заборгованість у сумі 36380,74 грн., яка виникла внаслідок несплати єдиного внеску за березень-грудень 2017, січень-грудень 2018, січень-грудень 2019, січень-грудень 2020. Нарахування єдиного внеску проведено: - 09.02.2018 року - 7040,0 грн. - розрахункова сума за березень-грудень 2017; - 19.04.2018 року - 2457,18 грн. - розрахункова сума за 1 квартал 2018; - 19.07.2018 року - 2457,18 грн. - розрахункова сума за 2 квартал 2018; - 19.10.2018 року - 2457,18 грн. - розрахункова сума за 3 квартал 2018; - 21.01,2019 року - 2457,18 грн. - розрахункова сума за 4 квартал 2018; - 19.04.2019 року - 2754,18 грн. - розрахункова сума за 1 квартал 2019; - 19.07.2019 року - 2754,18 грн. - розрахункова сума за 2 квартал 2019; - 21.10.2019 року - 2754,18 грн. - розрахункова сума за 3 квартал 2019; - 20.01.2020 року - 2754,18 грн. - розрахункова сума за 4 квартал 2019; - 21.04.2020 року - 2078,12 грн. - розрахункова сума за 1 квартал 2020; - 20.07.2020 року - 1039,06 грн. - розрахункова сума за 2 квартал 2020; - 19.10.2020 року - 3178,12 грн. - розрахункова сума за 3 квартал 2020; - 19.01.2021 року - 2200,00 грн. - розрахункова сума за 4 квартал 2020. Відповідач вказав, що заяви про списання недоїмки, штрафних санкцій та пені з єдиного внеску відповідно п.915 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від платника [PERSON] до Головного управління ДПС в Одеській області не надходило. Відповідач зазначив, що до жовтня 2018 року позивач частково погашала свою заборгованість, про що також свідчать дані ІКП. Проте, дана заборгованість весь час погашалася частково та не в повному об`ємі. У 2019-2020 роках сплати податкового зобов`язання не було. Тому станом на 04.02.2021 року сума боргу стала складати 36380 грн. 74 коп. Як наслідок контролюючим органом було вжито всіх необхідних заходів для того, щоб [PERSON] сплатила ті податки, котрі сама собі визначала. Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 05 жовтня 2021 року позов [PERSON] до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнив. Визнав протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС в Одеській області від 04.02.2021 № Ф-6527-53. Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) на користь [PERSON] (адреса: [ADDRESS] , р.н.о.к.п.п. [NUMBER] ) судові витрати в розмірі 908 грн (дев`ятсот вісім гривень). Короткий зміст вимог апеляційної скарги. Не погоджуючись з даним рішенням суду, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, а саме не досконало проаналізовано доводи сторін та надані ними докази, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення: - не враховано, що позивач є особою, яка проводить незалежну професійну діяльність, у зв`язку з чим зобов`язаний сплачувати передбачені законами України податки, збори та інші загальнообов`язкові платежі, у тому числі ЄСВ; - інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст відзиву до позову. Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення. Обставини справи. Суд першої інстанції встановив, що [PERSON] була зареєстрована як фізична особа - підприємець 30.03.2017 року Овідіопольською районною державною адміністрацією Одеської області, номер запису 25430000000040130, взята на податковий облік Головним управлінням ДПС в Одеській області, Овідіопольська державна податкова інспекція, постійно перебувала на загальній системі оподаткування. Протягом усього періоду перебування в статусі фізичної особи-підприємця позивач підприємницькою діяльністю не займалася, дохід не отримувала. 06.04.2021 за власним рішенням, позивачем підприємницьку діяльність припинено, номер запису 20054300600001040130. 04 лютого 2021 року ГУ ДПС в Одеській області було сформовано вимогу №Ф-6527-53 про сплату боргу (недоїмки), якою [PERSON] повідомлено, що заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 36 380,74 грн. (а.с. 21). Відповідно до інтегрованої картки платника [PERSON] станом на 19.05.2021 року заборгованість по нарахуванню єдиного внеску склала 36380,74 грн., яка виникла внаслідок несплати єдиного внеску за березень-грудень 2017, січень-грудень 2018, січень-грудень 2019, січень-грудень 2020. Також судом першої інстанції встановлено, що в періоди з грудня 2018 по травень 2019 року, з вересня 2019 року по грудень 2020 року позивач була найманим працівником, отримувала дохід, та ЄСВ за неї сплачували роботодавці, що підтверджується роздруківкою відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків та відомостями з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сформованими органами ПФУ (а.с.33-36). Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими. Висновок суду першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки сплата ЄСВ особами, які проводять незалежну професійну діяльність та, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску. Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Податкового кодексу України. Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду. За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно з пунктом 2 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» № 2464-VI (Закон України № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до пункту 3 статті 1 Закону України № 2464-VI застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування За приписами пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності. Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Інше тлумачення норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на якому наполягає апелянт, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску. Отже, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464 позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у відповідний період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї у відповідному періоді. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, зокрема, від 23.01.2020 у справі №480/4656/18, від 27.11.2019 у справі №160/3114/19, від 05.03.2020 року у справі № 460/943/19. Доводи апеляційної скарги Щодо доводу апеллянта про не врахування судом першої інстанції того, що позивач є особою, яка проводить незалежну професійну діяльність, у зв`язку з чим зобов`язаний сплачувати передбачені законами України податки, збори та інші загальнообов`язкові платежі, у тому числі ЄСВ, колегія суддів зазначає наступне. За матеріалів даної справи встановлено, що в періоди з грудня 2018 по травень 2019 року, з вересня 2019 року по грудень 2020 року позивач була найманим працівником, отримувала дохід, та ЄСВ за неї сплачували роботодавці ПрАТ «Виробниче об`єднання «СТАЛЬКАНАТ-СІЛУР», ТОВ «Юридична фірма «ШАРЛІЗ», ТОВ «Еджаіл Коворкінг», АТ «ДТЕК «Одеські електромережі», що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, що перебувала на загальній системі оподаткування та не отримувала у цей період доходу від підприємницької діяльності, що підтверджується поданими позивачем податковим деклараціями про майновий стан і доходи за 2017-2020 роки (а.с.128-139). Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що в даному випадку позивач є учасником системи загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманий працівник, та як вже встановлено судом, саме на роботодавця покладено обов`язок щодо сплати єдиного внеску з його заробітної плати. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що навіть за наявності реєстрації особи як фізичної особи-підприємця, яка господарську діяльність не здійснює і доходи не отримує, та яка одночасно перебуває у трудових відносинах, сплата нею єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування спричинить подвійну сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19. Отже, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied