Рішення адміністративного суду від 2022-09-22 00:00:00+03

[PERSON] (надалі - [PERSON] , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини \~ [NUMBER] , в якій просить визнати протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 рік із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року; стягнути з Військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 рік, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року, у розмірі 83 625, 23 грн.; - зобов`язати військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати; - визнати протиправними дії Військової частини [NUMBER] щодо нарахування та виплати \~грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015 - 2018 роки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди; зобов`язати Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2015 - 2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди; - визнати протиправними дії Військової частини \~ [NUMBER] , які полягають у незастосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 при обчисленні починаючи з 01.03.2018 по 31.12.2018 включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 07.12.2017 року №2246-У111 "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01.01.2018 року; \~зобов`язати Військову частину [NUMBER] , починаючи з 01.03.2018 по 31.12.2018 включно вчинити дії щодо перерахунку, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 07.12.2017 року №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01.01.2018 та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти; - визнати протиправними дії Військової частини [NUMBER] , які полягають у не застосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 \~№ 704 при обчисленні починаючи з 01.01.2019 по 31.12.2019 включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 23.11.2018 N 2629- VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" на 01.01.2019 року; зобов`язати Військову частину [NUMBER] починаючи з 01.01.2019 по 31.12.2019 включно, вчинити дії щодо перерахунку, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням відповідно до пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 23.11.2018 року N 2629-УІІІ "Про Державний бюджет України на 2019 рік" на 01.01.2019 р., та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти; - визнати протиправними дії Військової частини [NUMBER] , які полягають у не застосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 при обчисленні починаючи з 01.01.2020 по 26.02.2020 включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14.11.2019 № 294- IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 01.01.2020 року; \~\~- зобов`язати Військову частину [NUMBER] починаючи з 01.01.2020 по 26.02.2020 включно, вчинити дії щодо перерахунку, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням відповідно до пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14.11.2019 № 294- IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 01.01.2020, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти; - зобов`язати Військову частину [NUMBER] сплатити недоплачені протягом 2018 та 2020 років суми грошового забезпечення з урахуванням проведеного перерахунку відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 \~№ 704 50-ти відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законами на 1 січня календарного року, а саме Законом України від 07.12.2017 року № 2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01.01.2018 р., Законом України від 23.11.2018 № 2629 - VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" на 01.01.2019 р. та Законом України від 14.11.2019 № 294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 01.01.2020. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та невиплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 рік. Зобов`язано Військову частину [NUMBER] ( [ADDRESS] , код ЄДРПОУ [NUMBER] ) нарахувати та виплатити [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 рік. Зобов`язано Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації. В іншій частині позовних вимог \~відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить частково скасувати оскаржуване рішення. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що судом першої інстанції не враховано, що Верховний Суд в постанові від 26 лютого 2021 року по справі №К/9901/14539/20 та від 21 квітня 2021 року № К/9901/2775/21 дійшов іншого висновку, відповідно до якого при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону. \~У зв`язку з цим, просив скасувати судове рішення частково та ухвалити нове судове рішення у частині щодо визнання протиправними дії військової частини [NUMBER] \~\~\~та зобов`язання нарахувати та виплатити \~\~грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що індексація грошового забезпечення не може вважатися складовою грошового забезпечення, в розумінні статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", так як вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється, має несистематичний характер, оскільки індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, що виключає можливість включення її до складу грошового забезпечення, яким забезпечується військовослужбовець, звільнений з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини. Вважає, що в даному випадку визнання дій Військової частини [NUMBER] по невиплаті індексації грошового забезпечення протиправними є незаконним, оскільки Військова частина [NUMBER] відповідно до Інструкції №260 виконувало роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 № 248/3/9/1/2, в якому було зазначено про не нарахування індексації грошового забезпечення. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,\~ переглянувши справу за наявними у ній доказами та\~ \~\~перевіривши законність і обґрунтованість \~рішення суду першої інстанції в межах \~доводів та вимог апеляційних скарг, зазначає таке. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом командира Військової частини [NUMBER] від 26.02.2020 № 45 капітана [PERSON] - начальника відділення енергетичного забезпечення 4 дивізіону військової частини [NUMBER] , згідно наказу командира військової частини [NUMBER] від 19 лютого 2020 року №7, відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, звільнено у запас за статтею 26 частини 5 пункту 2 підпункту "У (у зв`язку із закінченням строку контракту). З 26 лютого 2020 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів убезпечення (а.с. 13). В подальшому позивач звернувся із заявою від 01.02.2021 до Військової частини [NUMBER] , в якій просив, зокрема, нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 рік включно, застосовуючи базовий місяць для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення - січень 2008 року; нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно; здійснити перерахунок та виплату допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015 - 2018 роки в розмірі, який обчислений з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, з урахуванням раніше виплаченої суми (а.с. 30-32). Листом від 22.02.2021 № 125 Військова частина [NUMBER] , зокрема, повідомила позивача, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України у Міністерства оборони України - не було (а.с. 33-34). Щодо нарахування та виплатити компенсації за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно та перерахунку і виплату допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015 - 2018 роки в розмірі, який обчислений з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, з урахуванням раніше виплаченої суми, в даному листі не зазначено. Відповідно до довідки Військової частини [NUMBER] від 17.02.2021 року № 202, позивачу індексація грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року не проводилась (а.с. 42-43). Разом з тим, згідно довідки Військової частини [NUMBER] від 17.02.2021 року № 199, позивачу у 2017 році була виплачена грошова допомога на оздоровлення у розмірі 100% від місячного грошового забезпечення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 85 % від місячного грошового забезпечення. У 2018 році позивачу було виплачено лише грошову допомогу на оздоровлення у розмірі 100% від місячного грошового забезпечення. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2018 році не виплачувалась через відсутність підстав для виплати ( а.с. 41). Задовольняючи позовні вимоги в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 рік, суд першої інстанції виходив з того, що \~індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-ХІІ, покладається на відповідача, а тому підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця "січень 2008 року" відсутні. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дії Військової частини [NUMBER] та зобов`язання нарахувати та виплатити [PERSON] грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2015 - 2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, суд першої інстанції виходив з того, що \~щомісячна додаткова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу правомірно обчислювався в 2018-2020 роках розмір посадового окладу та окладу за військовим званням, без застосування пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704. Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції оскаржується виключно в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити [PERSON] грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2015 - 2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди. Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги позивача, колегія суддів \~не погоджується з висновком суду першої інстанціїв цій частині \~з огляду на таке. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі по тексту - Закон №2232-XII). Згідно з ч.4 ст.2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами. Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі по тексту - Закон №2011-XII). Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Частиною 2 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Абзацами 1,2 ч.4 ст.9 Закону №2011-XII встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (Постанова втратила чинність на підставі Постанови КМ № 704 від 30.08.2017 з урахуванням змін, внесених Постановами КМ № 1052 від 27.12.2017, № 103 від 21.02.2018) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Відповідно до пп.3 п.5 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Так, предметом спору у даній справі є, в тому числі, правомірність дій (бездіяльності) Військової частини [NUMBER] , яка полягає у не здійсненні [PERSON] нового розрахунку матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримував під час проходження військової служби за 2015-2018 роки. Колегія суддів звертає увагу, що з наявного в матеріалах справи відзиву на позовну заяву відповідачем підтверджується факт виплати позивачу вказаних видів допомог. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем додаткову грошову винагороду до складу грошового забезпечення, з якого обчислено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та грошову допомогу на оздоровлення, позивачу не було включено. Зокрема, таке не включення обґрунтується відповідачем, посилючись на наказ Міністерства оборони України № 260 від 11.06.2008 (який діяв у період з 2008 по 2018) та зазначає, що розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. Крім того, зазначає, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги. При цьому, щомісячна додаткова грошова винагорода не входить до складу щомісячного грошового забезпечення Так, зі змісту ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру грошової допомоги на оздоровлення та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем. Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону. Відповідно до частин 2,3 ст.9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення. Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат. Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.04.2021 \~у справі №380/2427/20, від 30.04.2021 \~\~у справі №620/561/20. Колегія суддів акцентує увагу, що фактично відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, не заперечується факт нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, яка (вказана постанова) була чинною на час спірних правовідносин. Зазначена вище винагорода не може вважатися одноразовою. Отже, спірна щомісячна винагорода відповідає ознакам додаткового виду грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер. Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 \~\~у справі №825/997/17, яка з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковою для врахування при розгляді даної справи. Таким чином, у спірних правовідносинах з 2014 року по 2017 рік по даній справі розрахунок матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення позивача мав проводитися відповідачем з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №899 від 22.09.2010, яку позивач отримував під час проходження військової служби, проте відповідачем протиправно не було здійснено відповідних дій. З урахуванням вже наведених вище висновків, \~посилання \~відповідача про те, що додаткова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, а також доводів суду першої інстанції про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №899 не входить до структури і складу місячного грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується грошова допомога на оздоровлення \~та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань є помилковими. Що стосується позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та зобов`язання здійснити таку виплату, то суд апеляційної інстанції зазначає, що вони задоволенню не підлягають, з огляду на таке. Відповідно до Довідки про розміри та складові грошового забезпечення позивача, виданої військовою частиною [NUMBER] від 17.01.2021 № 2012, його грошове забезпечення у 2018 році не включало таку складову як щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена Постановою № 889 (а.с. 39). Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Постанова № 889 втратила чинність з 01.03.2018 у зв`язку із прийняттям постанови Кабінетом Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704, що також підтверджує, що виплата щомісячної додаткової грошової винагороди позивачу здійснюватись не могла. Щодо посилання суду першої інстанції на аналогічні правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №826/14853/17, адміністративне провадження №К/9901/49413/18, то колегія суддів відхиляє такі посилання, з огляду на таке. Так, виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками колегії суддів Верховного Суду України та Верховного Суду. Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицію Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 31 березня 2021 року у справі № 620/2878/20. Окрім того, слід враховувати, що під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду. Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 30 січня 2019 року в справі №755/10947/17. Відповідно, враховуючи приписи ч.5 ст.242 КАС України застосуванню у спірних правовідносинах підлягають саме правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 10.11.2021 року у справі №825/997/17. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить висновку щодо обґрунтованості та правомірності заявлених вимог [PERSON] в частині визнання \~\~протиправними дії Військової частини [NUMBER] щодо нарахування та виплати \~грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015 - 2017 роки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди; зобов`язання Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2015 - 2017 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди. Статтею 317 КАС України визначено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального права, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині, а вимоги позивача в цій частині належать до задоволення. Щодо доводів апеляційної скарги відповідача в частині задовлення позовних вимог про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, колегія сддів зазначає таке. Відповідно до \~\~\~статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг. За приписами \~\~\~статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди. Заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Статтею 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" \~передбачено підстави для проведення індексації, зокрема, індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього \~\~\~Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем. У якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частина 2 \~\~\~статті 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"). Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" \~\~визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі \~\~\~статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. При цьому, Порядком проведення індексації грошових доходів населення затверджено \~\~\~постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 \~\~\~(далі - Порядок № 1078) визначено правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер. Пункт 1-1 Порядку № 1078 визначає, що індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців. Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню - підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розмір оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці (грошового забезпечення). За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції \~\~\~\~\~\~\~дійшов правомірного висновку, що невиплата відповідачем позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.02.2018 є протиправною. Твердження апелянта щодо відсутності фінансових ресурсів є безпідставним, оскільки обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення. Положеннями \~\~\~Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" \~та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого \~\~\~постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 \~\~\~визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації. Правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 825/874/17. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні "Кечко проти України" від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Крім того, Європейський суд з прав людини зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Щодо посилання відповідача на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України \~від 04.01.2016 № 248/3/9/1/2 та від 26.03.2018 № 248/1485, суд апеляційної інстанції зазначає таке. Законом України "Про Збройні Сили України" визначено, що правовою основою діяльності Збройних Сил України (до структури яких входять, в тому числі, військові частини) є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", статути Збройних Сил України, інші закони України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, міжнародні договори України, що регулюють відносини в оборонній сфері. З огляду на викладене, відповідачі мають діяти відповідно до закону, який має вищу юридичну силу, а тому суд критично ставиться до посилання відповідачів на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 № 248/3/9/1/2 та від 26.03.2018 \~\~№248/1485 як на підставу для невиплати індексації грошового забезпечення позивача. Водночас, відмова відповідачів у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення з посиланням на лист директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України є протиправною, оскільки відповідно до Порядку №1078 роз`яснення щодо його застосування надає Мінсоцполітики. Крім того, право позивача на нарахування та отримання індексації грошового забезпечення гарантується Законом, у зв`язку з чим лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України, на який посилаються відповідачі, не є нормативно-правовим актом та не може застосовуватися відповідачами як передбачене Порядком роз`яснення, оскільки його видано не Мінсоцполітики. Інші доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону. За правилами \~\~\~ст. 316 КАС України \~\~\~суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України. З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Результат розгляду: partial