Рішення адміністративного суду від 2022-09-27 00:00:00+03

У липні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Хмельницької митниці про скасування постанови в справі про порушення митних правил № 0030/40000/21 від 26.10.2021 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст.469 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000 грн., за те, що передав транспортний засіб TOYOTAAVENSIS VIN [NUMBER] , який тимчасово ввіз на митну територію України, у володіння, користування та розпорядження іншій особі, а саме своїй дружині, яка безпосередньо не поміщувала його у митний режим тимчасового ввезення. В обґрунтування позовних вимог зазначив що у користування транспортний засіб нікому не передавав, транспортний засіб відчужив (продав) формально власній дружині, тому що бажав його розмитнити, але оскільки транспортний засіб був зареєстрованим за позивачем на праві власності, то не мав можливості продати його самому собі, вказаний автомобіль був спільною власністю подружжя. Крім цього, вважає що в даному випадку не має складу митного правопорушення, якщо і має місце передача у користування, розпорядження чи володіння транспортного засобу іншій особі, однак в транспортному засобі присутня особа, яка безпосередньо ввозила його на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, просить постанову скасувати. Також зазначив, що транспортний засіб TOYOTAAVENSIS VIN [NUMBER] був зареєстрований в Республіці Польща на праві власності його та дружини, щоб зняти транспортний засіб з реєстрації необхідно було подати договір купівлі-продажу, у зв`язку з чим був укладений такий договір, при поданні митної декларації працівником митниці не було роз`яснено позивачу про неправомірність його дій, вважає що передачі транспортного засобу не відбулось, оскільки транспортний засіб і так належав дружині. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до інформації з електронної бази даних АСМО «Інспектор» транспортний засіб особистого користування марки TOYOTA AVENSIS, VIN [NUMBER] , р/н [NUMBER] , був ввезений на митну територію України 30.06.2020 року о 23:49 громадянином [PERSON] (паспорт [NUMBER] , [ADDRESS] , РЕSEL: [NUMBER] ) з метою особистого користування у митному режимі «тимчасове ввезення» терміном до одного року смугою руху «зелений коридор» в пункті пропуску "Порубне-Сірет" митного поста "Вадул-Сірет" Буковинської митниці Держмитслужби. 22.07.2021 на митному посту «Хмельницький» Хмельницької митниці за митною декларацією типу ІМ 40 АА №UА400040/2021/002443, громадянкою [PERSON] , на підставі Закону України від 15 квітня 2021 року № 1403-IX «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового спрощення митного оформлення транспортних засобів, ввезених на митну територію України», оформлений в митний режим «імпорт (випуск для вільного обігу)» транспортний засіб марки TOYOTA AVENSIS VIN [NUMBER] . В подальшому постановою в справі про порушення митних правил від 26.10.2021 року №0030/40000/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.4 ст.469 МК України, накладено стягнення у розмірі 34 000 грн. Постанова отримана [PERSON] 30.03.2022, що підтверджується його підписом. Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що транспортний засіб марки TOYOTA AVENSIS, VIN [NUMBER] , р/н [NUMBER] , ввезений на митну територію України у митному режимі тимчасове ввезення гр. [PERSON] , було ним передано у володіння, користування або розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не помішувала його у митний режим тимчасове ввезення, за що передбачена відповідальність ч.4 ст.469 МК України. Не погодившись із зазначеною постановою позивач оскаржив її до суду. Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне. У відповідності до положення ч.4 статті 469 МК України встановлено адміністративну відповідальність за передачу транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні. Зі змісту ч.5 ст.380 МК України слідує, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Разом із тим, частиною 6 статті 380 МК України передбачено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Судом встановлено, що транспортний засіб особистого користування марки TOYOTA AVENSIS, VIN [NUMBER] , р/н [NUMBER] , був ввезений на митну територію України 30.06.2020 року о 23:49 громадянином [PERSON] (паспорт [NUMBER] ) з метою особистого користування у митному режимі «тимчасове ввезення» терміном до одного року На протязі року, тобто до 30.06.2021 року, позивач зазначений транспортний засіб не вивіз за межі митної території України, за що поніс адміністративну відповідальність у вигляді штрафу 8500 грн. В подальшому, 22.07.2021 на митному посту «Хмельницький» Хмельницької митниці за митною декларацією типу ІМ 40 АА №UА400040/2021/002443, громадянкою [PERSON] , на підставі Закону України від 15 квітня 2021 року № 1403-IX «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового спрощення митного оформлення транспортних засобів, ввезених на митну територію України», оформлений в митний режим «імпорт (випуск для вільного обігу)» транспортний засіб марки TOYOTA AVENSIS VIN [NUMBER] . Тобто, 22.07.2021 року, дружина позивача, [PERSON] подала митну декларацію, розмитнила даний автомобіль, сплативши всі необхідні митні платежі, та не неї, як власника даного автомобіля, було виписане 22.07.2021 року свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Таким чином, колегія суддів вважає, що з моменту прийняття відповідачем митної декларації [PERSON] та розмитнення даного автомобіля, припинився митний режим «тимчасове ввезення» даного автомобіля, щодо позивача, [PERSON] , а тому притягнення його до адміністративної відповідальності 26.10.2021 року не може вважатися законним. З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. За таких обставин рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: granted