Рішення адміністративного суду від 2022-01-18 00:00:00+02

[PERSON] (надалі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 16.02.2021, просить суд визнати неправомірними дії Відділу з питань призначення та перерахунків пенсії №22 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Київського відділу обслуговування громадян у м. Харкові Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не проведення з 26.12.2014 року по 05.03.2020 року [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) перерахунку пенсії з урахуванням до страхового стажу періодів роботи з 02.02.1992 року по 15.06.1992 року в фірмі "Ком-Ком"; з 15.02.1994 року по 31.12.1997 року в ОА магазині "Элен-92", далі АП "Эллен", далі ТОВ "Екіпаж"; з 02.02.1984 року по 15.10.1985 року відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року; зобов`язати Відділ з питань призначення та перерахунків пенсії №22 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Київський відділ обслуговування громадян у м.Харкові Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести з 26.12.2014 року по 05.03.2020 року перерахунок пенсії та виплату пенсії з урахуванням виплачених сум [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) з урахуванням до страхового стажу періодів роботи з 02.02.1992 року по 15.06.1992 року в фірмі "Ком-Ком"; з 15.02.1994 року по 31.12.1997 року в ОА магазині "Элен-92", далі АП "Эллен", далі ТОВ "Екіпаж"; з 02.02.1984 року по 15.10.1985 року відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів; стягнути з відповідачів судові витрати, понесені [PERSON] (ІПН [NUMBER] ). Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Відділу з питань призначення та перерахунків пенсії №22 (Холодногірський район) управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо невиплати [PERSON] компенсації втрати частини доходу, у зв`язку із порушенням строку виплати недоплаченої частини пенсії за період з 26.12.2014 по день фактичної виплати недоплаченої частини пенсії [PERSON] на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 у справі №520/11411/19. Зобов`язано Відділ з питань призначення та перерахунків пенсії №22 (Холодногірський район) управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням строку виплати пенсії, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за період з 26.12.2014 по день фактичної виплати недоплаченої частини пенсії [PERSON] на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 у справі №520/11411/19. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ) витрати на професійну правову допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м.Харків, м-н Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., код ЄДРПОУ 14099344). Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні вимог позову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга вмотивована тим, що при розгляді його попереднього позову, як вбачається з рішення суду від 20.01.2020 по справі №520/11411/19, суд не розглядав та не висловлював своєї думки щодо того, з якої саме дати чи за який період відповідачі повинні зробити перерахунок його пенсії. Тому вважає висновок суду, що його позов відноситься до зобов`язання виконання судового рішення по іншій справі та що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, помилковим та таким, що не відповідає обставинам справи. При цьому частково задовольняючи позовні вимоги та зобов`язуючи відповідачів нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів, суд фактично визнав, що його право на пенсію в належному розмірі було порушене відповідачами саме з дня його первинного звернення за призначенням пенсії з 26.12.2014. Також вважає, що судом першої інстанції безпідставно були лише частково стягнуті понесені ним витрати на професійну правову допомогу у розмірі 1000 грн, а не в заявленому ним у клопотанні розмірі 4000 грн. Крім того, просив суд стягнути з відповідачів на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2900 грн понесених позивачем у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2021. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення вимог позову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що з 05.03.2020 [PERSON] проведено перерахунок пенсії на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 по справі № 520/11411/19. Оскільки в судовому рішенні не зазначено, з якої дати необхідно зробити перерахунок пенсії, тому рішення виконано з дати набрання ним законної сили. Стверджує, що до аналогічних правовідносин слід застосувати шестимісячний строк звернення до суду. Також зазначає, що заборгованості по виплаті пенсії [PERSON] немає, тому права на компенсацію втрати частини доходів останній немає, що узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 у справі № 754/3047/17. Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що [PERSON] з 26.12.2014 перебуває на обліку в відділі з питань призначення та перерахунків пенсій №22 (Холодногірський район) управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 в адміністративній справі №520/11411/19 задоволено адміністративний позов [PERSON] до Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 22 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Київського відділу обслуговування громадян у м. Харкові Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання неправомірними рішень та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправним рішення Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 22 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо виплати [PERSON] пенсії як працюючій особі та неврахування до страхового стажу періоди роботи - з 02.02.1992 р. по 15.06.1992 р. в фірмі "Ком-Ком"; з 15.02.1994 р. по 31.12.1997 р. в ОА магазині "Элен-92" (далі АП "Эллен" та ТОВ "Екіпаж"); з 02.02.1984 р. по 15.10.1985 р. Зобов`язано Відділ з питань призначення та перерахунків пенсій № 22 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Київський відділ обслуговування громадян у м.Харкові Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зробити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням наступного стажу: періоди: з 02.02.1992 р. по 15.06.1992 р. - в фірмі "Ком-Ком"; з 15.02.1994 р. по 31.12.1997 р. в ОА магазині "Элен-92" (далі АП "Эллен" та ТОВ "Екіпаж"); з 02.02.1984 р. по 15.10.1985 р. відповідно до записів трудової книжки. Вказане рішення суду набуло законної сили 05.03.2020. 14.08.2020, 27.08.2020 та 04.09.2020 року позивач через веб-портал Пенсійного фонду України звертався до Київського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зі зверненнями стосовно виконання рішення суду та здійснення перерахунку й виплати пенсії. Листом від 15.09.2020 року №7295-10552/А-02/8-2000 Київський відділ обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомив заявника, що на підставі рішення від 20.01.2020 №520/11411/19 проведено перерахунок пенсії [PERSON] з моменту набрання рішенням законної сили (з 05.03.2020) та обчислено із середньомісячного заробітку 1766,89 грн. Пенсію розраховано при загальному стажі 38 років 4 місяці 24 дні. Стаж зараховано по 31.05.2013 рік. Доплату за період з 05.03.2020 по 31.07.2020 нараховано на серпень 2020 у сумі 1989,29 грн. Листом від 10.11.2020 №9200-13504/А-02/8-2000 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомило заявнику, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 №520/11411/19 виконано та з 05.03.2020 року проведено перерахунок пенсії. Не погоджуючись з діями відповідача, що полягають у застосуванні при перерахунку пенсії дати набрання законної сили рішенням суду, позивач звернувся з даним позовом до суду вимагаючи відновлення порушених прав та компенсацію втрати частини доходів. Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що фактичною підставою для звернення позивача із позовними вимогами є неправильне виконання відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили, у зв`язку з нерозумінням останнім дати, з якої потрібно здійснювати перерахунок пенсії позивача на підставі зарахування періодів роботи до страхового стажу. Тобто, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення. Також суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки рішенням суду від 20.01.2020 у справі №520/11411/19 встановлено протиправність дій відповідачів щодо відмови [PERSON] в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи, що в свою чергу, вплинули на розмір його пенсійних виплат, перерахунок яких здійснився 05.03.2020, то позивач має право на нарахування та виплату [PERSON] компенсації втрати частини доходу, у зв`язку із порушенням строку виплати недоплаченої частини пенсії за період з 26.12.2014 по день фактичної виплати недоплаченої частини пенсії на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 у справі №520/11411/19. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке. Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст.ст.129, 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до ч.1 ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Згідно з ч.2 ст.372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Таким чином, усі судові рішення, які набрали законної сили, підлягають виконанню усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, в тому числі й Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. За правилами ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на матеріали справи, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 в адміністративній справі №520/11411/19 з метою поновлення порушених прав позивача зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи позивача з 02.02.1992 р. по 15.06.1992 р. - в фірмі "Ком-Ком"; з 15.02.1994 р. по 31.12.1997 р. в ОА магазині "Элен-92" (далі АП "Эллен" та ТОВ "Екіпаж"); з 02.02.1984 р. по 15.10.1985 р. відповідно до записів трудової книжки, у зв`язку з чим позивач отримав право на перерахунку та виплату призначеної раніше пенсії. Водночас питання того, з якої дати слід зробити перерахунок пенсії не порушувалося ані позивачем у позовній заяві під час звернення до суду в адміністративній справі №520/11411/19, ані судом під час ухвалення рішення. Зі змісту рішення чітко вбачається, що суд надав лише правову оцінку діям відповідача, який відмовився зараховувати окремі періоди трудової діяльності позивача до страхового стажу з підстав відсутності підтвердження сплати страхових внесків, а також наявністю виправлень в трудовій книжці. Водночас питання того з якої дати слід здійснити перерахунок не було предметом судового розгляду, оскільки, як сам зазначає позивач в позовній заяві у цій справі, ним помилково таке питання не ініційовано в судовому порядку. Отже, в контексті розгляду цієї справи спірні правовідносини з приводу того, з якої дати слід проводити перерахунок пенсії, ще не вирішені судом, а тому помилковим є висновок суду першої інстанції, що фактичною підставою для звернення позивача із позовними вимогами є неправильне виконання відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили, у зв`язку з нерозумінням останнім дати, з якої потрібно здійснювати перерахунок пенсії позивача на підставі зарахування періодів роботи до страхового стажу. В даному випадку ані звернення до суду із заявою в порядку виконання судового рішення відповідно до ст. 382, 383 КАС України, ані ухвалення додаткового рішення не є способом надання відповіді на питання, з якої дати слід проводити перерахунок, оскільки це питання взагалі судом не досліджувалося. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем правильно ініційовано новий спір з приводу дати, з якої слід проводити перерахунок пенсії (з дати набрання рішення суду законної сили або з дати призначення пенсії). Так, відповідач, виконуючи рішення суду від 20.01.2020 №520/11411/19, здійснив перерахунок пенсії [PERSON] з моменту набрання рішенням законної сили (з 05.03.2020), пояснюючи це тим, що в рішенні суду не вказано дату з якої слід проводити перерахунок пенсії після зарахування до страхового стажу додаткового періоду. Також відповідач, які у відзиві на позов, так і в апеляційній скарзі послідовно вказує на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду із вимогами про перерахунок пенсії із дати її призначенні. З цього приводу колегія суддів зазначає, що оскільки рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 в адміністративній справі №520/11411/19 встановлено протиправність дій органу Пенсійного фонду та у зв`язку з цим зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи позивача з 02.02.1992 по 15.06.1992 - в фірмі "Ком-Ком"; з 15.02.1994 по 31.12.1997 в ОА магазині "Элен-92" (далі АП "Эллен" та ТОВ "Екіпаж"); з 02.02.1984 по 15.10.1985 відповідно до записів трудової книжки, то позивач отримав право на перерахунок пенсії. Враховуючи те, що протиправні дії відповідача з приводу не зарахування страхового стажу мали місце саме під час призначення пенсії, то позивач набув право на перерахунок пенсії з дати її призначення - 26.12.2014. Відхиляючи доводи відповідача про застосування до спірних правовідносин шестимісячного строку звернення до суду, колегія суддів зазначає таке. При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко розмежувати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись". Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок. Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19). В цьому випадку, слід наголосити на тому, що позивач правомірно розраховував на те, що на виконання рішення суду відповідачем буде здійснено перерахунок пенсії із зарахуванням страхового стажу з дати призначення йому пенсії. Учасниками справи не заперечується, що листом від 15.09.2020 №7295-10552/А-02/8-2000 Київський відділ обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомив заявника, що на підставі рішення від 20.01.2020 №520/11411/19 проведено перерахунок пенсії [PERSON] з моменту набрання рішенням законної сили (з 05.03.2020) та обчислено із середньомісячного заробітку 1766,89 грн. Доплату за період з 05.03.2020 по 31.07.2020 нараховано на серпень 2020 у сумі 1989,29 грн. Отже, саме з цієї дати (15.09.2020) позивач дізнався про порушення своїх прав та в межах шестимісячного строку звернувся до суду за їх захистом. За таких обставин, з урахуванням специфіки спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем строк звернення до суду не пропущений. Враховуючи викладене вище, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] та вважає, що порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними дій та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (як юридичну особу публічного права, а не Відділ з питань призначення та перерахунків пенсії №22 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Київський відділ обслуговування громадян у м. Харкові Управління обслуговування громадян, які є структурними підрозділами Головного управління) провести з 26.12.2014 по 04.03.2020 перерахунок пенсії та виплату пенсії з урахуванням виплачених сум [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) з урахуванням до страхового стажу періодів роботи з 02.02.1992 року по 15.06.1992 року в фірмі "Ком-Ком"; з 15.02.1994 року по 31.12.1997 року в ОА магазині "Элен-92", далі АП "Эллен", далі ТОВ "Екіпаж"; з 02.02.1984 року по 15.10.1985 року. Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги відповідача щодо помилковості висновків суду першої інстанції про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку із порушенням строку виплати пенсії, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за період з 26.12.2014 по день фактичної виплати недоплаченої частини пенсії [PERSON] на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 у справі №520/11411/19, суд апеляційної інстанції зазначає таке. Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі також - Закон №2050-ІІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Стаття 2 Закону №2050-III визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно зі статтею 4 цього Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159). Пунктами 2, 3 вказаного Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: - пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); - соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення). Згідно з пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Системний аналіз даних положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу. В матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу доплати до перерахованої пенсії за спірний період з 26.12.2014 по 04.03.2020, а тому суд зазначає про відсутність виплати основної суми доходу в розумінні Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за наявності якої можлива виплата суми компенсації. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог за період з 26.12.2014 по 04.03.2020. Аналогічна правова позиція за тотожних обставин висловлена Верховним Судом у постанові від 01.04.2021 ( справа № 120/4555/18-а), у постанові від 04.03.2021 (справа № 520/34/17). Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Водночас вказані вище висновки суду апеляційної інстанції не є перешкодою для реалізації позивачем свого права на звернення до суду у випадку якщо в день виплати заборгованості з пенсійних виплат на виконання судового рішення у цій справі відповідачем не буде нараховано та виплачено компенсацію втрати частини доходів громадян, як це передбачено статтею 4 Закону № 2050-ІІІ, за період з 26.12.2014 по 04.03.2020. Водночас як встановлено з матеріалів справи на виконання рішення суду від 20.01.2020 №520/11411/19 проведено перерахунок пенсії [PERSON] з моменту набрання рішенням законної сили (з 05.03.2020) та обчислено із середньомісячного заробітку 1766,89 грн. Доплату за період з 05.03.2020 по 31.07.2020 нараховано на серпень 2020 у сумі 1989,29 грн та виплачено в цьому місяці. Учасниками справи не заперечується, що в день виплати заборгованості на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 відповідачем не проведено нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів за період з 05.03.2020 по день фактичної виплати. Сукупність вказаних обставин свідчить про наявність підстав для виплати компенсації втрати частини доходу за період з 05.03.2020 по день фактичної виплати, але суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в цій частині помилково вказав на дату, з якої слід здійснити виплату компенсації (не з 26.12.2014, оскільки ще не проведено виплату заборгованості за цей період, а з 05.03.2020, враховуючи факт виплати заборгованості за період, починаючи з цієї дати). Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що перерахунок пенсії позивачу на виконання судового рішення не є доходом в розумінні ст. 2 Закону №2050-ІІІ, а має характер разової виплати, є безпідставними, оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при їх виплаті у розмірі меншому, ніж передбачено законодавством. Тобто вказана сума є доходом в розумінні ст. 2 Закону №2050-ІІІ. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №521/21718/16-а, від 23.12.2020 у справі №640/7975/15-а. Також в апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом безпідставно зменшено витрати на правову допомогу. Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн, проте судом першої інстанції стягнуто на його користь суму витрат у розмірі 1000 грн у зв`язку з частковим задоволенням позову. З цього приводу колегія суддів зазначає, що правила розподілу судових витрат визначено статтею 139 КАС України та вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позов задоволено частково, що кореспондує обов`язку суду розподілити судові витрати пропорційно від задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, та не враховано приписи пункту абзац 4 пункту 5 та 10-2 Порядку № 1078, які мають бути застосовані до спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям в цій частині нової постанови про часткове задоволення вимог позову. В той же час, відповідно до частини шостої цієї статті КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з приписами пункту 4 частини першої статті 322 КАС України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Наведеними нормами процесуального закону суд апеляційної інстанції наділено повноваженнями здійснювати новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни рішення суду першої інстанції. Положеннями ч. 1 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно із ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу до суду першої інстанції копію договору про надання правової допомоги від 11.01.2021, який укладено між [PERSON] (клієнт) та [PERSON] (адвокат). Відповідно до п.1.1 вказаного договору, клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, в питання вирішенні спору з Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області та його підрозділами, а саме - надання юридичних консультацій по спірному питанню, складання позовної заяви до відповідача про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії. Пунктом 4.2 вказаного договору визначено, що гонорар складається з суми вартості послуг, яка узгоджена сторонами, сплачується клієнтом у вигляді попередньої оплати та складає: складання та відправлення адвокатського запиту - 400 грн; складання позовної зави - 2000 грн; складання клопотання про звільнення від сплати судового збору - 400 грн. Всього 2800 грн. В наданому суду клопотання позивач просив відшкодувати йому витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн., до вартості яких зазначив: складання та відправлення адвокатського запиту - 400 грн; складання позовної зави - 2000 грн; складання клопотання про звільнення від сплати судового збору - 400 грн; складання відповіді на відзив - 800 грн; складання клопотання про стягнення витрат на правову допомогу - 400 грн. На підтвердження понесених витрат на виконання вищевказаного договору представником позивача надано до суду квитанцію до прибуткового касового ордеру №1 від 03.02.2021 на суму 2800 грн., акт наданих послуг від 12.02.2021 на загальну суму 4000 грн; квитанція до прибуткового касового ордеру б/н від 15.03.2021 у розмірі 1200 грн. Крім того, просив суд стягнути з відповідачів на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2900 грн понесених позивачем у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2021. Суд апеляційної інстанції, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, наявність клопотання відповідача зменшення витрат на правову допомогу та те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг виконавця за складання та відправлення адвокатського запиту, складення двох клопотань та відповіді на відзив, апеляційної скарги не є співмірним, так як дана справа не є справою значної складності, вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката має бути зменшений. Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про часткове відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката на користь позивача в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 3000 грн. Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Результат розгляду: partial