Рішення адміністративного суду від 2023-01-05 00:00:00+02

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області (надалі Управління) про скасування постанови Управління Держпраці в Івано-Франківській області про накладення штрафу у розмірі 720 000 грн за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ІФ1058/536/АВ/П/ТД-ФС від 08.07.2021. Позовні вимоги були обґрунтовані безпідставністю висновків відповідача про порушення підприємцем \~вимог законодавства про працю, а саме допуск працівників до роботи без укладення трудового договору. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року у задоволенні позову було відмовлено. Із таким судовим рішенням не погодилася позивач та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що висновки акту інспекційного відвідування № ІФ 1058/536/ АВ від 20 травня 2021 року про порушення ФОП [PERSON] про ч. 1 ст. 21 КЗпП України, ч.3 ст. 24 КЗпП, Постанови КМУ №413, а саме - здійснення фактичного допуску працівників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до роботи без укладання трудового договору не відповідають дійсності. Так, на підставі заяви [PERSON] від 30 квітня 2021 року з ним було укладено трудовий договір та з 1 травня 2021 року прийнято на роботу на посаду бармена, про що видано наказ №03/04/21 від 30 квітня 2021 року. На підставі заяви [PERSON] від 30 квітня 2021 року з ним було укладено трудовий договір і з 1 травня 2021 року прийнято на роботу на посаду бармена, про що видано наказ №05/04/21 від 30 квітня 2021 року. З [PERSON] та [PERSON] укладено договори про надання послуг з навчання ресторанної справи. Таким чином, вважає, що оформлення трудових відносин із вказаними працівниками здійснено з дотриманням законодавства про працю, а тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Представник позивача у судове засідання повторно не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. Восьмим апеляційний адміністративним судом здійснено заміну Управління Держпраці в Івано-Франківській області на його правонаступника Південно-Західне міжрегіональне управління \~Державної служби з питань праці. У судовому засіданні представник відповідача Карпаш Г.В. заперечила щодо задоволення апеляційної скарги та пояснила, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки доведено факт вчинення позивачем повторно протягом двох років порушення, встановленого частиною 2 статті 265 Кодексу Законів про працю України. Так, 19.10.2020 вже складався протокол про вчинення адміністративного правопорушення, за результатами розгляду якого Івано-Франківським міським судом постановою від 12.11.2020 у справі №344/14192/20 ФОП [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 41 КУпАП. Крім того, вказала, що факт допуску чотирьох осіб до роботи без належного укладання трудових договорів підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та \~підтверджено матеріалами справи, що відповідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, №1006096141 від 16.12.2019 (том 1 а.с. 06-107), [PERSON] 16.08.2018 зареєстрована фізичною особою-підприємцем; зареєстровані види діяльності: 93.29 організування інших видів відпочинку та розваг, 47.26 роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах, 56.10 діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 56.30 обслуговування напоями. Відповідно до наказу про проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) у ФОП [PERSON] \~№477-Д від 11.05.2021 (том 1 а.с.79) та направлення №3168 від 11.05.2021 (том 1 а.с.80-81) посадовими особами відповідача, з 11.05.2021 по 20.05.2021 проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці ФОП [PERSON] . За результатами перевірки складено акт №ІФ 1058/536/АВ від 20.05.2021 (том 1 а.с. 9-18). Відповідно до вказаного акта, інспекторами виявлено порушення позивачкою частини 1 статті 21 КЗпП, частини 3 статті 24 КЗпП, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413, зокрема встановлено, що 11.05.2021 о 16 годині 20 хвилин під час проведення інспекційного відвідування у ФОП [PERSON] за фактичним місцем здійснення діяльності за адресою: [ADDRESS] \~встановлено, що на робочому місці знаходились: бармен - [PERSON] , бармен - [PERSON] , повар - [PERSON] , та адміністратор [PERSON] . З вказаними особами трудові договори не укладалися. Згідно їх пояснень вони проходили стажування. Таким чином, ФОП [PERSON] здійснила фактичний допуск вищевказаних працівників до роботи без належного оформлення трудових відносин, чим порушено частину першу статті 21 КЗпП, України та частину третю статті 24 КЗпП України. На підставі акту №ІФ 1058/536/АВ від 20.05.2021 відповідачем винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ІФ/1058/536/АВ/П/ТД-ФС від 08.07.2021, відповідно до якої за порушення вимог частини 3\~ статті 24 КЗпП України, відповідальність за яке передбачено абзацом 3 частини 2 статті 265 КЗпП України, на позивачку накладено штраф у розмірі 720 000 грн (том 1 а.с. 194 та зворотна сторона). Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про законність вказаної постанови з таких підстав. Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Нормами статті 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII (надалі також КЗпП України) працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Частиною 3 статті 24 КЗпП України \~\~передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Абзацом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту» (надалі, також - Порядок №413) установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком\~ до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу. Абзацами 1, 2 частини 2 статті 265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої третьої груп, застосовується попередження. Разом з цим, абзацом 3 частини 2 статті 265 КЗпП України передбачено, що вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення. Відповідно до частини 1 статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Державна служба України з питань праці (Держпраця) згідно з Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96), є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Згідно з пунктом 2 Положення №96, Держпраця у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Відповідно до пункту 7 Положення №96 Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи) визначено у Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі також - Порядок №509). Відповідно до пункту 3 Порядку №509, справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку. Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. Згідно з пунктом 4 Порядку №509, під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий\~ надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка. Відповідно до пункту 2 Порядку №509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників. Як видно з матеріалів справи, підставою притягнення позивача до відповідальності стали висновки відповідача про фактичний допуск позивачем до роботи чотирьох працівників, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] без належного оформлення трудових відносин, чим порушено вимоги частини 1 статті 21, частини 3 статті 24 КЗпП України\~ та Порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413, що зафіксовано в акті №ІФ1058/536/АВ від 20.05.2021. Однак, висновки про допуск до роботи [PERSON] та [PERSON] без належного оформлення трудових відносин спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Так, на підставі заяви [PERSON] від 30.04.2021 з ним укладено трудовий договір та прийнято з 01.05.2021 за основним місцем роботи на посаду бармена, про що видано наказ (розпорядження) №03/04/21 від 30.04.2021. Попередньо 15.04.2021 з [PERSON] укладався \~\~договір про надання послуг з навчання ресторанної справи, оскільки останній є студентом 3-го курсу ІФНТУНГ, спеціальність «Менеджемент» (том 1 а.с.154-160). На підставі заяви [PERSON] від 30.04.2021 з ним укладено трудовий договір та його прийнято на роботу з 01.05.2021 на посаду бармена, про що видано наказ (розпорядження) №05/04/21 від 30.04.2021. Попередньо з 15.04.2021 з [PERSON] \~укладався \~договір про надання послуг з навчання ресторанної справи (том 1 а.с. 167-171). Отже, на момент здійснення інспекційного відвідування вищевказані особи \~працювали у позивача з належним оформленням трудових відносин, а саме укладанням трудових договорів. При цьому письмові пояснення [PERSON] та [PERSON] не суперечать вказаним доказам. Відповідно до копії повідомлення про прийняття на роботу ФОП [PERSON] 30.04.2021 сформувала повідомлення про прийняття на роботу [PERSON] та [PERSON] на підставі наказів про прийняття на роботу від 30.04.2021, дата початку роботи 01.05.2021. При цьому відповідно до квитанції №2 зазначений документ доставлено до ГУ ДПС в Івано-Франківській області 26.05.2021, реєстраційний №24970567 (том 1 а.с. 238-239). Таким чином, позивачем не виконано обов`язок щодо своєчасного \~повідомлення податкової служби про \~прийняття працівників на роботу. Разом з тим, \~відповідальність за таке порушення не \~передбачена абзацами другим та третім \~частини 2 статті 265 КЗпП України. Отже, притягнення позивача до відповідальності за допуск до роботи [PERSON] , [PERSON] без належного оформлення трудових відносин є неправомірним. Щодо доводів апелянта про відсутність порушення трудового законодавства щодо неоформлення трудових відносин з [PERSON] , [PERSON] , апеляційний суд їх відхиляє , так як не подано належних доказів укладення договорів безпосередньо з навчальним закладами щодо проходження вказаними особами навчальної практики (стажування) у ФОП [PERSON] . Отже, висновки суду першої інстанції в цій частині є правильними. Разом з тим, апеляційний суд вважає, що відповідач безпідставно притягнув позивача до відповідальності за абзацом 3 частини 2 статті 265 КЗпП України\~ \~. Так, Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12.12.2019 №378-IX, який набрав чинності 02.02.2020, внесено, зокрема, зміни до частини 2 статті 265 КЗпП України - абзац 2 замінено двома новими абзацами. Відповідно до абзаців 2 та 3 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: - фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження; - вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення. Тобто на момент прийняття оскаржуваної постанови, після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12.12.2019 №378-ІХ, за повторне протягом двох років вчинення правопорушення, встановленого частиною 2 статті 265 КЗпП України передбачена відповідальність у формі накладення штрафу у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення. Відповідно до наявного в матеріалах справи акта інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №ІФ11655/1669/АВ від 19.10.2020 (том 1 а.с. 198-200) посадовими особами відповідача проводилося інспекційне відвідування ФОП [PERSON] , у результаті якого було виявлено, що ФОП [PERSON] допустила до роботи працівницю, чим порушила вимоги частини 3 статті 24 КЗпП України. Щодо [PERSON] 19.10.2020 було складено протокол про адміністративне правопорушення ІФ11655/1669/АВ/П/ПТ1 (том 1 а.с. 201). Постановою \~Івано-Франківського міського суду від 12.11.2020 у справі №344/14192/20 \~ [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 41 КУпАП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8500 гривень (том 1 а.с. 205-207). Зазначені відомості наявні в Єдиному державному реєстрі судових рішень і визнаються обома сторонами. Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року у справі №260/1743/19 фізична особа - підприємець, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення в частині допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору у зв`язку з порушенням принципу «non bis in idem» як складового елементу принципу верховенства права. Об`єднана палата Верховного Суду сформувала правовий висновок відповідно до якого: - штрафи передбаченні статтею 265 Кодексу законів про працю України\~ є заходами фінансової відповідальності, підстав відносити їх до заходів адміністративної відповідальності немає; - фізична особа - підприємець, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення в частині допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору у зв`язку з порушенням принципу «non bis in idem» як складового елементу принципу верховенства права. Отже, оскільки судом було притягнуто фізичну особу [PERSON] до відповідальності за встановлене в акті інспекційного відвідування № ІФ11655/1669/АВ від 19 жовтня 2020 року порушення з кваліфікацією дій за ч. 3 ст. 41 КУпАП, підстави для кваліфікації встановленого актом інспекційного відвідування № ІФ 1058/536/АВ від 20 травня 2021 року порушення ФОП [PERSON] за абзацом третім частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України за ознакою повторність відсутні. Враховуючи викладене, оскаржувана постанова Управління Держпраці в Івано-Франківській області про притягнення до відповідальності ФОП [PERSON] за абзацом третім частини другої \~статті 265 Кодексу законів про працю України та накладення штрафу у розмірі 720 000 грн за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ІФ1058/536/АВ/П/ТД-ФС від 08.07.2021 є протиправною та підлягає скасуванню. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). За таких обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла до висновку про те, що оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, викладені у ньому висновки не відповідають фактичним обставинам справи, а тому його необхідно скасувати та прийняти нове про задоволення позову. Відповідно ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи, що суд дійшов до висновку про задоволення позову, на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору при поданні позовної заяви у розмірі 7200 грн., апеляційної скарги 10800 грн.

Результат розгляду: granted