Рішення адміністративного суду від 2022-07-15 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії [PERSON] по інвалідності відповідно до довідки Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії без обмеження максимального розміру; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності [PERSON] з 22.01.2021 без обмеження десятьма розмірами прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність на підставі довідки Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з урахуванням проведених виплат. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.10.2021 у задоволенні позову відмовлено. [PERSON] , не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідач при призначенні пенсії по інвалідності з 22.01.2021 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не врахував розмір пенсії, перерахований ним на підставі довідки Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 11.11.2020 про розмір грошового забезпечення [PERSON] в сумі 19 852,25 грн у зв`язку з чим, виплачував її в меншому розмірі. Також, вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо правомірності дій пенсійного фонду в частині обмеження розміру його пенсії граничним розміром та вважає, що має гарантоване законом право на її отримання у повному розмірі. Головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області (далі - відповідач) подало відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що [PERSON] є інвалідом 1 групи, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області як військовий пенсіонер, з 08.05.2007 до 22.01.2021 отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» . З 01.01.2018 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області проведено перерахунок пенсії позивача на підставі довідки Полтавського ОВК № ФП77311 від 19.03.2018 з урахуванням наступних складових: посадовий оклад - 5500,00 грн, оклад за військовим званням - 1410,00 грн, надбавка за вислугу років 50 % - 3455,00 грн, всього - 10365,00 грн. В подальшому, за наслідками звернення позивача до Полтавського ОВК з заявою направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується при перерахунку пенсії станом на 05.03.2019 із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, за наслідками розгляду якої йому було відмовлено. Позивач оскаржив до суду дії військомату, за наслідками чого рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 у справі № 440/4891/20 зобов`язано Полтавський обласний військовий комісаріат підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області довідку про розмір грошового забезпечення [PERSON] станом на 05.03.2019, відповідно до статтей 43 та 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення з 01.04.2019 перерахунку основного розміру пенсії. Полтавським обласним центром комплектування та соціальної підтримки, на виконання рішення суду, надіслано на адресу ГУ ПФУ в Полтавській області довідку № 12/76/ФП77311 від 11.11.2020 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії позивача станом на 05.03.2019, до якої включено його грошове забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (а.с.21). Позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії на підставі довідки № 12/76/ФП77311 від 11.11.2020 та виплату заборгованості. 21.12.2020 ГУ ПФУ в Полтавській області повідомило, що підстави для перерахунку його пенсії відсутні, оскільки будь-яких зобов`язань на нього рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 по справі №440/4891/20 не покладено. За наслідками оскарження позивачем дій пенсійного органу, Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі № 440/7637/20 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не проведення перерахунку раніше призначеної пенсії [PERSON] на підставі довідки Полтавського обласного центру комплектування та соціальної підтримки № 12/76/ФП77311 від 11.11.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з 01 квітня 2019 року на підставі довідки Полтавського обласного центру комплектування та соціальної підтримки № 12/76/ФП77311 від 11.11.2020 з урахуванням раніше проведених виплат. На виконання судового рішення, пенсійним органом з 01.04.2019 здійснено перерахунок пенсії позивача, виходячи з наступних складових грошового забезпечення: посадовий оклад - 5 500,00 грн, оклад за військове звання - 1 410,00 грн, процентна надбавка за вислугу років - 3 455,00 грн, надбавка за особливості проходження служби - 6 737,25 грн, надбавка за службу в умовах режимних обмежень - 825,00 грн, премія - 1 925,00 грн, що підтверджується витягом з пенсійної справи (а.с. 22). З 21.01.2021 за зверненням [PERSON] йому призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка обчислюється виходячи з наступних складових: посадовий оклад - 5500,00 грн, оклад за військовим званням - 1410,00 грн, надбавка за вислугу років 50 % - 3455,00 грн, всього - 10365,00 грн (а.с. 19). Пенсія призначена без врахування додаткових видів грошового забезпечення, зазначених в довідці від 11.11.2020 та врахованих пенсійним органом при перерахунку пенсії за вислугу років. 01.03.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив, зокрема, вирішити питання щодо перерахунку його пенсії по інвалідності з 22.01.2021 по цей час виходячи із загальної суми грошового забезпечення 19 852,25 грн (а.с. 8). У відповідь на звернення позивача 30.03.2021 відповідач листом повідомив, що оскільки в судовому рішенні порушувалось питання стосовно перерахунку пенсії за вислугу років, підстави для перерахунку пенсії по інвалідності із застосуванням нового грошового забезпечення відсутні (а.с. 9). Не погодившись із розміром пенсії, призначеної з 21.01.2021, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що пенсія позивача не перевищує встановлений законом граничний розмір, доказів обмеження пенсійним органом позивачу пенсії судом не встановлено, отже відсутні підстави для визнання дій відповідача щодо відмови у її перерахунку протиправними. Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. На підставі частин 2, 3 вказаної норми до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Частиною 3 ст. 43 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ) визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 1 Закону № 2262-XII особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності. За правилами статті 18 Закону №2262-ХІІ пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства. На підставі статті 21 Закону №2262-ХІІ пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах: а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку); б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку). Згідно ст. 23 Закону №2262-ХІІ в разі наявності у особи з інвалідністю з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років (пункт "а" статті 12), пенсія по інвалідності може призначатися їм у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (пункт "а" статті 13). Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» регулюються Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі - Порядок № 3-1). Згідно п. 4 Порядку № 3-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником за місцем його проживання. Пунктом 14 Порядку №3-1 передбачено, що орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший і поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів. Судом встановлено, що [PERSON] з 08.05.2007 до 21.01.2021 отримував пенсію за вислугу років, яка з 01.04.2019 перерахована на підставі довідки Полтавського обласного центру комплектування та соціальної підтримки № 12/76/ФП77311 від 11.11.2020 з урахуванням наступних складових: посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень, премія. З 21.01.2021 позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пенсія обчислена з наступних складових: посадовий оклад, оклад за військове звання, процентна надбавка за вислугу років. Звертаючись до суду позивач наполягав на тому, що пенсійним органом безпідставно призначено йому пенсію по інвалідності без врахування складових грошового забезпечення, зазначених у довідці Полтавського обласного центру комплектування та соціальної підтримки № 12/76/ФП77311 від 11.11.2020, що призвело до виплати пенсії в меншому розмірі. Натомість суд першої інстанції вважав, що спірним є лише питання щодо наявності чи відсутності підстав для обмеження пенсії позивача граничним розміром. Приписами ч. 4 ст. 9 КАС України визначено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Колегія суддів зазначає, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази. Разом з тим, судом першої інстанції всупереч вищезазначеним вимогам КАС України не запропоновано позивачу надати додаткові пояснення щодо предмету позову, у зв`язку з чим, не вирішено всі позовні вимоги, зокрема питання правомірності дій пенсійного органу щодо призначення пенсії із урахуванням всіх складових грошового забезпечення, зазначених у довідці № 12/76/ФП77311 від 11.11.2020. Щодо оскаржуваних позивачем дій відповідача колегія суддів зазначає наступне. Порядок проведення перерахунку пенсій встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393». Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Порядку №45 перерахунок раніше призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Відповідно до пункту 4 Порядку №45 перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону №2262-ХІІ. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі. Судом апеляційної інстанції встановлено, що з 01.04.2019 позивач отримував пенсію за вислугу років в розмірі 17 658,21 грн, з урахуванням таких складових грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень, премія. Після переведення [PERSON] на пенсію по інвалідності у січні 2021 р., відповідач обчислив пенсію виходячи з складових: посадовий оклад, оклад за військове звання, процентна надбавка за вислугу років, без врахування надбавок за особливості проходження служби та за роботу в умовах режимних обмежень, премії. Загальний розмір пенсії склав 15 269,75 грн. Таким чином, внаслідок перерахунку пенсії позивача її розмір зменшився, що суперечить Порядку № 45. Доводи відповідача, щодо відсутності підстав для врахування довідки Полтавського обласного центру комплектування та соціальної підтримки № 12/76/ФП77311 від 11.11.2020 при обчисленні пенсії по інвалідності, оскільки остання видана на виконання судового рішення про перерахунок пенсії за вислугу років, колегія суддів вважає помилковими, оскільки органи Пенсійного фонду не наділені повноваженнями самостійно визначати розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій. До їх функцій належать виключно питання призначення (перерахунку) і виплати пенсій. Розмір складових грошового забезпечення визначається уповноваженим органом. Отже, враховуючи наявність у пенсійного органу довідки Полтавського обласного центру комплектування та соціальної підтримки № 12/76/ФП77311 від 11.11.2020 про розмір грошового забезпечення [PERSON] , останній не мав права не враховувати її під час призначення пенсії по інвалідності. Натомість, відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії на підставі довідки від 11.11.2020, відповідач діяв з порушенням вказаних вимог законодавства. За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що порушене право позивача на отримання належного йому розміру пенсії підлягає відновленню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 22.01.2021 перерахунок та виплату пенсії по інвалідності [PERSON] на підставі довідки Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 12/76/ФП77311 від 11.11.2020 з урахуванням проведених виплат. Щодо позовних вимог про виплату пенсії без обмеження граничним розміром. Так, обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав законної сили 01.10.2011 (далі - Закон № 3668-VI). Відповідно до положень ст. 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема закону України «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII. Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016. Водночас положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. Ооскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів доходить висновку, що вони суперечать один одному. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи. У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI. Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постанові від 16 грудня 2021 року у справі №400/2085/19. Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (постанова ВС України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14). Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)". Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] на підставі довідки від 11.11.2020, згідно якої розмір грошового забезпечення позивача складає 19 852,25 грн, з метою виключення у подальшому можливості для прийняття суб`єктом владних повноважень протиправних рішень, дії чи бездіяльності та повного захисту прав позивача колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині. За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Результат розгляду: granted