Рішення адміністративного суду від 2022-01-12 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Приватні Інвестиції", в інтересах якого діє Філько А. Р., звернулося в суд із заявою про заміну стягувача - Акціонерного товариства "Кредобанк" на ТОВ "Фінансова Компанія "Приватні Інвестиції" у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого напису, вчиненому 04 грудня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. за реєстраційним номером 5622 про стягнення із [PERSON] на користь Акціонерного товариства "Кредобанк" заборгованості за кредитним договором №CASHSPК-185 від 11 січня 2018 року у розмірі 31875,83 грн. Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні відмовлено. Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ТОВ "Фінансова Компанія "Приватні Інвестиції" оскаржило її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що з моменту відступлення Акціонерним товариством "Кредобанк" прав вимоги ТзОВ "ФК "Приватні Інвестиції" набуло статусу нового кредитора за кредитним договором №CASHSPK-185 від 11 січня 2018 року, та, як наслідок, за виконавчим написом №5622 від 04 грудня 2020 року, виданим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. (відповідно до умов договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами №250621/1 від 25 червня 2021 року, укладеного між АТ "Кредобанк" та ТзОВ "ФК "Приватні Інвестиції"). Зазначає, що законодавцем закріплено право заінтересованих осіб, а також виконавця за заявою сторони на звернення до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником, однак, передбачивши можливість звернення до суду із вказаною заявою, Закон України "Про виконавче провадження" не у повній мірі регламентував процедуру реалізації такого права, зокрема, в частині визначення суду, до якого така заява подається у випадку ініціювання заміни сторони виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса. Зауважує, що за загальним правилом у порядку цивільного або господарського судочинства вирішують питання, пов`язані з виконанням саме рішень судів відповідної юрисдикції, разом з тим, питання, пов`язані з виконанням як рішень адміністративних судів, так і рішень інших органів (посадових осіб), підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Правова природа правовідносин, пов`язаних із розглядом спірної заяви, у розрізі їх регламентації Законом України "Про виконавче провадження", свідчить про те, що саме до компетенції адміністративного суду належить вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження у виконавчому провадженні, відкритому з метою виконання виконавчого напису нотаріуса. Звертає увагу, що передача такої заяви на розгляд іншого суду зумовило б порушення положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Таким чином, враховуючи норми ст.15 Закону України "Про виконавче провадження" та ст.379 КАС України питання правомірності заміни сторони у виконавчому провадженні є по суті превентивним судовим контролем у відповідному виконавчому провадженні, це питання повинно вирішуватися в порядку адміністративного судочинства, тому просить оскаржувану ухвалу скасувати, а заяву про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити. Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Учасники справи у судове засідання не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, апелянт подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану ухвалу - скасувати з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що 04 грудня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис № 5622 про стягнення з [PERSON] на користь АТ "Кредобанк" заборгованості за кредитним договором №CASHSPК-185 від 11 січня 2018 року у розмірі 31875,83 грн (а.с.6). Постановою від 14 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської обл. Шелінською Ю.А. відкрито виконавче провадження №63921323 з примусового виконання виконавчого напису №5622 від 04 грудня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В., про стягнення з [PERSON] на користь АТ "Кредобанк" заборгованості за кредитним договором №CASHSPК-185 від 11 січня 2018 року у розмірі 31875,83 грн (а.с.4-5). При цьому, 25 червня 2021 року між АТ "Кредобанк" (клієнт) та ТОВ "ФК "Приватні Інвестиції" (фактор) укладено договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами №250621/1 (а.с.7-12). У додатку №1 до договору факторингу №250621/1 зазначено перелік договорів, за якими АТ "Кредобанк" (клієнт) передає (відступає) ТОВ "ФК "Приватні Інвестиції" (фактор) право вимоги, зокрема, за кредитним договором №CASHSPК-185 від 11 січня 2018 року (а.с.13-14). Листом №7721560 від 29 червня 2021 року ТОВ "ФК "Приватні Інвестиції" (фактор) повідомило [PERSON] про те, що право грошової вимоги за кредитним договором № №CASHSPК-185 від 11 січня 2018 року перейшло до фактора (а.с. 18). 20 вересня 2021 року ТОВ "ФК "Приватні Інвестиції" звернулося в суд із заявою про заміну стягувача - АТ "Кредобанк" на ТОВ "ФК "Приватні Інвестиції" у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого напису, вчиненому 04 грудня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. за реєстраційним номером 5622, про стягнення з [PERSON] на користь АТ "Кредобанк" заборгованості за кредитним договором №CASHSPК-185 від 11 січня 2018 року у розмірі 31875,83 грн. Заява мотивована тим, що згідно з укладених договорів право вимоги за кредитним договором повністю перейшло до ТОВ "ФК "Приватні Інвестиції". Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про заміну сторони виконавчого провадження (стягувача) у виконавчому провадженні № 63921323 не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки нормами Кодексу адміністративного судочинства України передбачено лише вирішення питань, пов`язаних саме з виконанням судових рішень в адміністративних справах, тоді як питання щодо заміни сторони у даному виконавчому провадженні підлягає вирішенню за нормами ч.2 ст.446 Цивільного процесуального кодексу України. Оскільки заявником надано докази існування виконавчого провадження з виконання виконавчого напису щодо якого подана заява, то належним способом врегулювання питання, пов`язаного з виконанням виконавчого документа, є звернення до місцевого загального суду із заявою в порядку ст.442 ЦПК України, а тому заява ТзОВ "ФК "Приватні Інвестиції" про заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису від 04 грудня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. за реєстраційний номером 5622 не підлягає задоволенню. Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Згідно зі ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02 червня 2016 року (в редакції, чинній на момент звернення із заявою про заміну сторони виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень (ч.1 ст.3 цього Закону). Згідно з ч.1, 2 ст.15 вищезазначеного Закону сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. За приписами ч.5 ст.15 цього Закону в разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Згідно з ч.2 ст.74 цього Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. За змістом ст.379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Суд розглядає питання про заміну сторони виконавчого провадження в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або заінтересованої особи, які звернулися з поданням (заявою), та учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду. Ухвалу суду за результатами вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження. При цьому, нормами ЦПК України та Господарського процесуального кодексу України встановлено судовий контроль за виконанням рішень, ухвалених судами в порядку цивільного та господарського судочинства. Судовий контроль за виконанням рішень інших органів покладено законодавством на адміністративні суди. Таким чином, аналізуючи в сукупності норми ст.15 Закону України "Про виконавче провадження" та ст.379 КАС України, беручи до уваги, що питання правомірності заміни сторони у виконавчому провадженні є, по суті, превентивним судовим контролем у відповідному виконавчому провадженні, тому це питання повинно вирішуватися в порядку адміністративного судочинства. Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення заявника із заявою про заміну стягувача виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №5622 від 04 грудня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В., про стягнення з [PERSON] на користь АТ "Кредобанк" заборгованості за кредитним договором №CASHSPK-185 від 11 січня 2018 року у розмірі 31875 грн 83 коп. виконавче провадження було відкрито. Колегія суддів зазначає, що з системного аналізу наведених вище правових норм та фактичних обставин справи вбачається, що після відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса може бути в порядку, визначеному ст.379 КАС України замінено боржника або стягувача у такому виконавчому провадженні. Щодо застосування вимог ч.2 ст.446 ЦПК України, згідно з якою процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення, колегія суддів зазначає, що згідно з усталеною судовою практикою судів цивільної юрисдикції заява про заміну сторони виконавчого провадження, подана щодо виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса, повинна вирішуватися в порядку адміністративного судочинства. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 640/15952/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 753/5175/21. Крім того, матеріалами справи підтверджується, що наявність у [PERSON] кредиторської заборгованості перед АТ "Кредобанк" в сумі 31875 грн 83 коп. сторонами не заперечується. При цьому, після укладення між АТ "Кредобанк" та ТОВ "ФК "Приватні Інвестиції" договору факторингу №250621/1 від 25 червня 2021 року із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами, заявник набув статусу кредитора у таких кредитних зобов`язаннях. Таким чином, після вчинення виконавчого напису нотаріуса на примусове стягнення заборгованості та відкриття на його підставі виконавчого провадження, саме ТОВ "ФК "Приватні Інвестиції" є належним стягувачем у такому виконавчому провадженні. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 204 ЦК гарантується презумпція правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За змістом ст.1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Ст.1080 ЦК України передбачає, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Таким чином, з врахуванням наведених вище правових норм не вбачається обмежень щодо відступлення факторові грошових вимог до боржника - фізичної особи, існує лише обмеження для фізичної особи бути стороною в такому договорі, тому заява ТОВ "ФК "Приватні Інвестиції" про заміну стягувача у виконавчому провадженні підлягає задоволенню. Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає підставними і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів. З врахуванням наведених вище правових норм та встановлених фактичних обставин справи у їх сукупності колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, тому оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, що привело до неправильного вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження та прийняти нову постанову про задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження. Відповідно до ст.139 КАС України сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги не підлягає стягненню з іншої сторони.

Результат розгляду: granted