Рішення адміністративного суду від 2022-01-13 00:00:00+02

\~ \~ \~ \~ [PERSON] ,\~в особі\~представника \~адвоката Фельського\~Сергія Леонідовича звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, третя особа: поліцейський 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області рядовий поліції Ковернік Влада Вадимівна, про скасування постанови серії ЕАО № 4978113 від 01.11.2021 року, та стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу . В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 01.11.2021 року поліцейським 3 батальйону 1 роти УПП в Запорізькій області Ковернік В.В. було винесено постанову серії ЕАО № 4978113 від 01.11.2021 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.140 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Відповідно до змісту постанови, 01.11.2021 року о 16 годині 30 хвилини, керуючи транспортним засобом Volkswagen LT 35, державний реєстраційний номер [NUMBER] , в м.Запоріжжя, вул.Ридишева, 29 позивач, здійснював регулярні перевезення пасажирів, при цьому не мав та не пред`явив для перевірки квитково-касовий лист, чим порушив вимоги п.32.1 ПДР України та ст.39 ЗУ «Про автомобільний траспорт». Позивач вважає, вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки правил дорожнього руху не порушував, всі документи, які повинні бути у нього є, оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, при цьому, інспектор не з`ясувала всі фактичні обставини справи, що потягло за собою необґрунтоване застосування стягнення як виду покарання за адміністративне правопорушення. Зокрема, в порушення статей 258, 278, 279, 283 КУпАП відповідач розглянула справу, не надавши можливості йому скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, а також без будь-яких доказів на підтвердження порушення ним ПДР. Також зауважив, що зазначений працівниками поліції п. 32.1. ПДР України, не відповідає порушенню, яке зазначено у постанові. У зв`язку з чим, просив скасувати оскаржувану постанову. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.11.2021 року вищезазначену позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 25.11.2021 року через канцелярію суду від представника позивача адвоката Фельського Сергія Леонідовича надійшла заява про усунення недоліків з оновленою позовною заявою. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.12.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. Відповідачам надано строк для подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 28.12.2021 року на адресу суду від представника відповідача Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач не визнає позовні вимоги позивача, просить у позові відмовити, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вважає, що винесена відносно позивача постанова є законною та правомірною, оскільки була винесена з дотриманням вимог КУпАП. Позивач в судове засідання не з`явився, у позовній заяві представник позивача просив розгляд справи здійснювати за відсутності позивача та представника позивача. Представник Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити за відсутності представника Департаменту патрульної поліції, та відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Представник УПП в Запорізькій області ДПП у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надав. Третя особа, поліцейський 3 батальйону 1 роти УПП в Запорізькій області рядовий поліції Ковернік В.В., у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомленні про розгляд справи, та подали на обґрунтування своїх вимог на заперечень заяви по суті справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Суд розглянувши адміністративну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступного висновку. Встановлені обставини справи свідчать про те, що 01.11.2021 року поліцейським 3 батальйону 1 роти УПП в Запорізькій області рядовим поліції Ковернік В.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4978113, згідно з якою позивач 01.11.2021 року о 16 годині 30 хвилини, керуючи транспортним засобом Volkswagen LT 35, державний реєстраційний номер [NUMBER] , в м.Запоріжжя, вул.Ридишева, 29, здійснював регулярні перевезення пасажирів, при цьому не мав та не пред`явив для перевірки квитково-касовий лист, чим порушив вимоги п.32.1 ПДР України та ст.39 ЗУ «Про автомобільний траспорт». Відповідно до вказаної постанови [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 140 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування, тягне за собою накладення штрафу на громадян у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до п. 32.1. ПДР України з уповноваженими підрозділами Національної поліції узгоджуються: а) розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах кіосків, павільйонів, рекламоносіїв, пересувних торговельних пунктів, а також на прилеглих територіях, будинках, спорудах - адміністративних приміщень підприємств, установ та організацій; б) умови та порядок руху колон у складі більш як п`яти механічних транспортних засобів; в) порядок буксирування двох і більше транспортних засобів. З органами Національної поліції узгоджуються також інші питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами. Згідно з ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт» встановлено перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Документи для регулярних пасажирських перевезень: -для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; -для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України; -для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - електронний квиток та документи для пільгового проїзду. Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Положеннями ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Всупереч наведеному, будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення ПДР, окрім оскаржуваної постанови, відповідачем не надано та оскаржувана постанова не містить посилання на жоден доказ вчинення позивачем такого адміністративного правопорушення. Презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи прирівнюються до доведеної невинуватості цієї особи. Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1). Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості. Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98). Суд, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену КУпАП та Конституцією України, виходить з того, що показання позивача з приводу конкретних обставин його дій на дорозі не спростовані відповідачем, сама постанова у справі про адміністративне правопорушення не містить відомостей про докази на підставі яких встановлена винуватість [PERSON] у порушенні правил дорожнього руху, отже підтвердження зазначених фактів матеріали справи не містять. Тому позов є обґрунтованим, доведеним та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 454,00 гривень. Відповідно до п.1 ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього\~Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати в сумі 454,00 гривень в рахунок відшкодування витрат з оплати судового збору. Відповідно до вимог ч.3 ст.132 КАС України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилами ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2); розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3). На обґрунтування понесених судових витрат на правову допомогу в розмірі 2 500,00 грн., представник позивач надав суду наступні письмові докази: копію договору від 02.11.2021 року про надання правових послуг адвоката, укладеного між [PERSON] та адвокатом Фельським С.Л. предметом якого є надання останнім правової допомоги, в тому числі у судових справах; копію розрахунку витрат на правову допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи від 03.11.2021 року; копію акту приймання передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 03.11.2021 року, згідно змісту якого адвокат Фельський С.Л. надав позивачу правову допомогу у відповідності до умов договору про надання правової допомоги 2 500,00 грн.; копію квитанції від 03.11.2021 року про оплату позивачем послуг на загальну суму 2 500,00 грн. за надання правової допомоги. Вирішуючи питання про обґрунтованість витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн., суд зазначає наступне. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частин 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа "East/WestAllianceLimited" проти України", заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268). Суд також зазначає, що підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу. Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено уст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Результат розгляду: granted