Рішення адміністративного суду від 2022-09-06 00:00:00+03

позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду 20 січня 2022 року адміністративний позов задоволено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи. 05 липня 2022 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала, просила суд її задовольнити. Позивач та його представник в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечували, просили суд \~відмовити в її задоволенні. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи неоспорені факти про те, що ДФС України на адресу Головних управлінь ДФС у областях (у т.ч. ГУ ДФС у Хмельницькій області) було надіслано листи №35805/7/99-90-13-04-03-17 від 16.11.2018 та №36393/7/99-99-13-04-03-17 від 22.11.2018. У вказаних листах зазначено, що з метою виявлення та упередження фактів порушень законодавства при реалізації товарів мережу Internet Департамент податків і зборів з фізичних осіб надсилає для опрацювання на предмет повноти декларування доходів і сплати податків наявну інформацію щодо платників податків - фізичних осіб, які користувалися послугами ТОВ «Нова пошта» та ТОВ «Пост Фінанс». Водночас зобов`язано під чає здійснення доперевірочного аналізу забезпечити проведення ґрунтовного дослідження діяльності платника податків, можливих джерел походження товарів (у т.ч. через пов`язаних осіб), місця його зберігання, вирішити питання (за наявності підстав) про передачу матеріалів перевірок та схем ухилення від оподаткування до оперативних управлінь. Проінформовано, що направлення запитів платникам податків по суті порушених у листі питань має здійснюватися лише за результатами аналізу напрацьованих матеріалів та виключно у відповідності з вимогами ст.73 Податкового кодексу України. Надіслано для опрацювання на предмет повноти декларування доходів і сплати податків наявну інформацію про суми отриманих платниками податків - фізичними особами через Т0В «Пост Фінанс» грошових переказів за здійсненні відправлення поштові вантажів із залученням ТОВ «Нова Пошта» за 2015-2018 роки. Додатком до листа міститься таблиця (на двох аркушах) із зазначенням найменування позивача, паспортних даних, інформацією про суми грошових переказів, про здійснення відправлень вантажів та їх вартості. Заступником начальника ГУ ДФС у Хмельницькій області 25.02.2019 видано наказ №443 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки", яким головного державного ревізора-інспектора зобов`язано провести з 11.03.2019 року перевірку фізичної особи [PERSON] \~з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.10.2018 року. Тривалість перевірки 10 робочих днів. У вказаному \~наказі зазначено, що він прийнятний у зв`язку з надходженням інформації щодо порушення вимог п.п.78.1.13 ПК України. Наказом ГУ ДФС у Хмельницькій області від 12 березня 2019 року №583 "Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Хмельницькій області від 25 лютого 2019 року №443" тривалість перевірки визначено у 5 робочих днів. Згідно розписки №78 від 06.03.2019 позивач отримав повідомлення та копію наказу про проведення перевірки. ГУ ДФС у Хмельницькій області провело документальну позапланову перевірку із складанням акта перевірки №0168/22-01-13-07/2976906790 від 22.03.2019. В акті перевірки зазначено, що відповідно до наявної податкової інформації платник податків - фізична особа [PERSON] протягом перевіряємого періоду отримував доходи, які згідно з Податковим кодексом підлягають включенню до загального річного оподатковуваного доходу та відображенню платником в податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2015р., 2016р., 2017р., 2018р. Згідно листів ДФС України від 16.11.2018 №35805/7/99-99-13-04-03-17 та від 22.11.2018 №36393/7/99-99-13-04-03-17 фізична особа [PERSON] протягом 2015 - 2018 років здійснював реалізацію товарів через мережу Internet. Відправку товарів позивач здійснював, користуючись послугами ТОВ «Нова пошта», грошові перекази за реалізований товар отримувались фізичною особою через ТОВ «Пост фінанс». Всього за перевіряємий період [PERSON] відправлено поштових вантажів із залученням ТОВ «Нова пошта» загальною вагою 48855,77 кг на суму 4377483,00 грн., в тому числі; за 2015р. вагою 97,20 кг на суму 15273,00 грн., за 2016р. вагою 1269,70 кг на суму 92243,0 гри., за 2017р. вагою 8710,48 кг на суму 1118708,00 грн., за 2018р. вагою 38778,39 кг на суму 3151259,00 грн. Ознака товару запасні частини. Всього отримано платником грошових переказів за відправлений товар на суму 4351243,00 грн., в тому числі за 2015 рік - 5563,00 грн., за 2016 рік - 63499,00 грн., за 2017 рік - 1130922,00 грн., за 2018 рік - 3151259,00 грн. [PERSON] надано пояснення, згідно з яким вказана особа здійснювала діяльність по купівлі та продажу населенню наступних видів товарів: вторинної сировини, побутових відходів, брухту чорних металів, використаних електричних акумуляторів. Документи, які підтверджують вказану діяльність [PERSON] загублені, частина документів достроково знищені. Враховуючи отриману податкову інформацію, фізична особа - платник податку [PERSON] у 2015 - 2018рр. регулярно та систематично здійснював відправлення товарів (а саме, запчастини до ВПТ) через ТОВ «Нова пошта» з метою отримання прибутку, грошові перекази надходили через посередництво ТОВ «Пост Фінанс», що згідно ст. 42 Господарського кодексу України є ознакою підприємницької діяльності. Відповідно ІС «Податковий блок» ДФС України, [PERSON] у перевіряємому періоді не був не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності. За період з 01.01.2015 по 31.10.2018 фізичною особою-підприємцем задекларовано загального оподатковуваного доходу у сумі 69062,00 грн. Перевіркою дотримання встановленого порядку подання податкових декларацій встановлено, що податкові декларації про майновий стан і доходи платника податків фізичною особою [PERSON] за 2015 рік та за 2016 рік до податкового органу подано із порушенням встановлених граничних термінів. Так, за 2015 рік, при граничному терміні подання декларації - 09.02.2016р., [PERSON] декларація подана - 21.01.2019р. за №3566, за 2016 рік, при граничному терміні подання декларації - 09.02.2017р., декларація подана - 21.01.2019р. за № 3567. За 2017 рік та 2018 рік податкові декларації про майновий стан і доходи фізичною особою до податкового органу не подано. Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності за період з 01.01.2015р. по 31.10.2018р. встановлено його заниження в сумі 4282181,00 грн., в тому числі за 2017 рік - 1130922,00 грн., за 2018 рік - 3151259,0 грн. Відповідно до висновку вказаного акту встановлено порушення, а саме: - п. 167.1. ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.11 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме занижено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2015 - 2018 роки в розмірі - 770625,69 грн., в тому числі за 2015 рік завищено на суму 166,89 грн., за 2017 рік занижено на 203565,96 грн., за 2018 рік занижено на 567226,62 грн.; - п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX, п. 177.2, п. 177.11 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме занижено суму військового збору на загальну суму 64232,72 грн., у тому числі за 2017 р. на 16963,83 грн., за 2018 р. на 47268,89 грн.; - п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст. 6 та п. 2 ч. 1 ст. 7, ч.5, ч.11 ст. 8, абз.3 ч. 8 ст. 9 Закону України від 8 липня 2010 р. №2464-УІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", із змінами та доповненнями, а саме: занижено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, що підлягає сплаті до бюджету, в розмірі 251847,66 грн., в тому числі, за 2015 рік - 5293,88 грн., за 2016 рік - 13969,78, за 2017 рік - 109725,00 грн., за 10 міс. 2018 року - 122859,00 грн.; - п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.193.1.ст.193, п.194.1.ст.194 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, а саме занижено податок на додану вартість в сумі 630252 грн., у т.ч. за жовтень 2018р. в сумі 630252 грн.; - п.49.1, п.п.49.18.5 п.49.18 ст..49, п.177.11 ст..179 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) фізичною особою, а саме податкові декларації про майновий стан і доходи за 2015 - 2016 роки подано із порушенням встановленого граничного терміну подання, за 2017 рік та 2018 рік декларації не подано; - п. 44.1 ст. 44, п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, а саме фізичною особою не забезпечено збереження документів, пов`язаних із виникненням оподатковуваного доходу за період з 01.01.2015року по 31.10.2018 року. Не погодившись з висновками, викладеними в акті перевірки, позивач 01.04.2019 подав до ГУ ДФС у Хмельницькій області заперечення на зазначений акт. За результатами розгляду заперечень позивачу 11.04.2019 надано відповідь, відповідно до якої висновки акту перевірки після розгляду заперечень залишено без змін. На підставі акту перевірки від 22.03.2019 №0168/22-01-13-07/2976926790 відповідач 12.04.2019 прийняв податкові повідомлення-рішення: - №0004641303 форми "Р", яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 787815,00 грн., в тому числі 630252,00 грн. за основним платежем та 157563,00 грн. за штрафними санкціями; - №0004591303 форми "Р", яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 963282,11 грн., в тому числі 770625,69 грн. за основним платежем та 192656,42 грн. за штрафними санкціями; - №0004631303 форми "Р", яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 80290,90 грн., в тому числі 64232,72 грн. за основним платежем та 16058,18 грн. за штрафними санкціями; - №0004601303 форми "ПС", яким до позивача за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними за результатами річного декларування, застосовано штрафну санкцію на суму 680,00 грн.; - №0004651303 форми "ПС", яким до позивача застосовано адміністративний штраф на суму 510,00 грн. Також ГУ ДФС у Хмельницькій області 12.04.2019 року сформовано вимогу № Ф-0004571303, відповідно до якої загальна сума боргу позивача зі сплати єдиного внеску становить 251847,66 грн. Рішенням №0004581303 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 12.04.2019 року до позивача застосовано штрафні санкції за несплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 40539,38 грн. 10.05.2019 року ГУ ДФС у Хмельницькій області сформовано вимогу № Ф-18399-53, відповідно до якої загальна сума боргу позивача зі сплати єдиного внеску станом на 30.04.2019 року становить 292387,04 грн., в тому числі недоїмка 251847,66 грн. та штраф 40539,38 грн. Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2020 року, позивачу відмовлено в задоволенні позову. Постановою Верховного Суду від 15.09.2021 касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Суд першої інстанції задовольняючи адміністративний позов дійшов висновку, що висновки відповідача про отримані позивачем у досліджуваний період доходи є необ`єктивними, оскільки не ґрунтуються на достатніх та достовірних доказах. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Згідно пункту 75.1 статті 75 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Згідно з підпунктом 78.1.13 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі отримання інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали підставою для проведення такої перевірки. Відповідно до пункту 79.1 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. З матеріалів справи встановлено, що відповідачем на підставі наказу заступника начальника ГУ ДФС у Хмельницькій області № 443 від 25.02.2019 (зі змінами, внесеними наказом № 583 від 12.03.2019), у період з 11.03.2019 по 15.03.2019 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи [PERSON] .. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, підставою для прийняття оскаржуваних наказів стало отримання ГУ ДФС у Хмельницькій області інформації щодо порушення позивачем вимог п.п.78.1.13 ПК України, а саме: ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення господарської діяльності без державної реєстрації, про що зазначено в наказах №443 та №583. Водночас, у спірному наказі про призначення перевірки міститься лише посилання на підпункт 78.1.13 пункту 78.1 статті 78 ПК України, у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати передбачену ПК України фактичну підставу для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки діяльності позивача. Крім того, передумовою для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача слугували листи ДФС України №35805/7/99-90-13-04-03-17 від 16.11.2018 та №36393/7/99-99-13-04-03-17 від 22.11.2018 , проте вказані обставини не зазначені в оскаржуваному наказі як фактична підстава для проведення зазначеної перевірки. У самому наказі про призначення перевірки відповідач не конкретизує суть порушення. Верховний Суд у постанові від 15 вересня 2021 року по справі № 560/2210/19 зазначив, що оцінка правомірності наказу про проведення документальної перевірки, у тому числі позапланової невиїзної, повинна надаватися з урахуванням достатності змісту наказу для висновку про фактичну підставу проведення відповідної перевірки. Листи ДФС України від 16 листопада 2018 року та від 22 листопада 2018 року не зазначені в оскаржуваному наказі як фактична підстава для проведення означеної перевірки. У самому наказі про призначення перевірки податковий орган не конкретизує суть порушення. Той факт, що до ГУ ДФС у Хмельницькій області надійшла інформація про те, що позивач без державної реєстрації господарської діяльності здійснював реалізацію товарів через мережу Інтернет, відправку товарів здійснював, користуючись послугами ТОВ «Нова пошта», грошові перекази за реалізований товар отримувались позивачем через ТОВ «Пост Фінанс», - дефектів наказу не нівелює. Суд не може підміняти контролюючий орган та перебирати на себе його повноваження, зокрема, в частині визначення (підшукування) замість відповідача дійсної підстави перевірки платника податків, що вже відбулася. Відповідно до ч.5 ст.353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суд у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 сформував правовий висновок, відповідно до якого, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки інших підстав щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. У постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, окрім наведених вище висновків, Верховний Суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Водночас, колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку в наказах, які слугували підставою для проведення перевірки, міститься лише посилання на пп.78.1.13 п.78.1 ст. 78 ПК України, у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати передбачену ПК України фактичну підставу для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, посилання на що відсутнє в оскаржуваному наказі. Аналогічна правова позиція викладена в \~постанові Верховного Суду від 05 травня 2018 року по справі №810/3188/17. З огляду на вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що наказ відповідача суперечить вимогам ПК України, які вимагають зазначення у наказі про перевірку підстав для її проведення. У свою чергу, акт перевірки, складений за результатами перевірки, призначеної з порушенням Закону, є доказом, здобутим незаконним шляхом, а відтак не може бути підставою для прийняття оскаржуваних рішень. Колегія суддів звертає увагу, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом, як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок є належною для прийняття наказу про проведення перевірки. Висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. Порушення порядку проведення перевірки позивача та незаконний наказ про призначення проведення вказаної перевірки є самостійною підставою для задоволення позову та скасування оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень, вимог та рішення. Аналізуючи доводи апелянта стосовно наявності підстав для застосування до відповідача штрафу, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Верховний Суд у постанові від 15 вересня 2021 року по справі № 560/2210/19 скасовуючи рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2020 року, дійшов висновку, що доходи платника податків [PERSON] визначались на підставі листів ДФС України, відомості з яких контролюючий орган визнав достатніми для висновку про те, що позивачем здійснювались поштові відправлення у наведених вище обсягах й отримувались кошти у вигляді доходу за реалізацію ТМЦ. Разом із тим, окрім інформації з листів ДФС України, акт перевірки не містить посилань на документи про фінансово-господарську діяльність [PERSON] , отримані ним доходи і видатки, чи іншу інформацію, що може слугувати підставою до обчислення податків, зборів, платежів, та з якої б достовірно вбачалося порушення позивачем вимог податкового законодавства (накладні, чеки, виписки, договори про надання послуг тощо). Апеляційним судом додатково взято до уваги надані ТОВ «Нова пошта» на вимогу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області службові чеки та реєстр грошових переказів, отриманих [PERSON] , згідно з якими останній отримував грошові перекази через ТОВ «Пост Фінанс», та які, за висновком апеляційного суду, підтверджують отримання позивачем доходу, зафіксованого в акті перевірки. Верховний Суд звернув увагу на те, що взяті до уваги судом апеляційної інстанції документи не досліджувалась посадовими особами податкового органу під час перевірки та не були покладені в основу оскаржуваних рішень всупереч положенням частини другої статті 77 КАС України. Навівши в судовому рішенні посилання на документи, отримані у межах кримінального розслідування, суд апеляційної інстанції в своєму рішенні не порівнював і не співставляв їх із даними, викладеними в акті перевірки, та, відповідно, не робив висновку про їх ідентичність (збіжність). Повноваження щодо витребування, дослідження й аналізу первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, обов`язкових платежів, порушення інших вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, з метою визначення сум грошових зобов`язань та штрафних санкцій, є дискреційними повноваженнями і виключною компетенцією останніх. Своєю чергою, завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпечення ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушення принципу поділу влади. Отже, саме відповідач в межах реалізації покладених на нього функцій уповноважений отримувати від платників податків у порядку, визначеному законодавством, документи про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, за результатами аналізу яких реалізує компетенцію в частині визначення сум грошових зобов`язань у порядку, визначеному пунктом 54.3 статті 54 ПК України. Натомість адміністративний суд аналізує рішення контролюючого органу, ухвалене за результатами означених заходів на предмет його відповідності частині другій статті 2 КАС України. Разом із тим, обсяг з`ясованих обставин не дає підстав достовірно стверджувати, що у спірному періоді позивач дійсно отримав дохід в тих розмірах, що описані в акті перевірки, як це доводить контролюючий орган. Незрозумілою видається як методика визначення контролюючим органом отриманих позивачем доходів непрямими методами, так і обрахунок сум, що підлягають сплаті до бюджету. Таким чином, відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого законом покладено тягар доказування у цій категорії справ, не здійснив належних у розумінні процесуального закону заходів щодо доведення обставин, покладених в основу акта перевірки та прийнятих за наслідками його складення рішень. Висновок про те, що у період, який охоплювався перевіркою, позивач здійснював реалізацію товарів через мережу Інтернет у визначених в акті перевірки обсягах, внаслідок чого отримував доходи, які підлягають оподаткуванню, - є передчасним й таким, що не ґрунтується на належних, достовірних та достатніх доказах. Так, під час апеляційного розгляду справи було встановлено, що згідно акту перевірки (пункт 1.8) посадовими особами контролюючого органу під час перевірки діяльності [PERSON] було використано: податкові декларації про майновий стан і доходи за 2015-2018 роки, листи ДФС України №35805/7/99-99-13-04-03-17 від 16 листопада 2018 року та №36393/7/99-99-13-04-03-17 від 22 листопада 2018 року, відомості з ЦБД Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів. При цьому вказані вище листи ДФС зобов`язували контролюючий орган під чає здійснення доперевірочного аналізу забезпечити проведення ґрунтовного дослідження діяльності платника податків, можливих джерел походження товарів (у т.ч. через пов`язаних осіб), місця його зберігання, вирішити питання (за наявності підстав) про передачу матеріалів перевірок та схем ухилення від оподаткування до оперативних управлінь. Вказано, що направлення запитів платникам податків по суті порушених у листі питань має здійснюватися лише за результатами аналізу напрацьованих матеріалів та виключно у відповідності з вимогами ст.73 Податкового кодексу України. Однак окрім інформації з листів ДФС України акт перевірки не містить посилань на документи про фінансово-господарську діяльність [PERSON] , отримані ним доходи і видатки, чи іншу інформацію, що може слугувати підставою до обчислення податків, зборів, платежів, та з якої б достовірно вбачалося порушення позивачем вимог податкового законодавства. Водночас, реєстри поштових відправлень ТОВ "Нова пошта" та копії квитанцій ТОВ "Пост фінанс" не досліджувалась посадовими особами податкового органу під час перевірки і вказані докази не були покладені в основу оскаржуваних рішень. У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що отримані позивачем у досліджуваний період доходи є необ`єктивними, оскільки не ґрунтуються на достатніх та достовірних доказах, що є підставою для визнання наслідків перевірки стосовно отриманих позивачем доходів протиправними та їх скасування. Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено. Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні правові норми і неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права в ході апеляційного розгляду справи не виявлено, а відтак підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні. \~ Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.\~

Результат розгляду: denied