Рішення адміністративного суду від 2022-05-05 00:00:00+03

22.04.2021 [PERSON] звернувся в суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі Управління), просив: визнати неправомірним та скасувати рішення від 11.06.2020 №987 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійні страхування»; зобов`язати зарахувати до страхового стажу періоди роботи в ООО «Триада М» з 01.01.2004 по 19.03.2007 , в ООО «Интра» з 12.04.2007 по 24.03.2010, з 07.06.2010 по 01.04.2011, з 19.11.2012 по 31.12.2014, з 08.06.2015 по 31.05.2016, в ООО «Спецснабжение» з 06.06.2016 по 21.04.2020 та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 19.06.2020. Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 позовну заяву [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в частині позовних вимог про визнання неправомірним та скасування рішення від 11.06.2020 №987 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійні страхування» повернуто позивачу з усіма доданими до неї матеріалами. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року позов задоволено частково: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати з 09.12.2020 до загального страхового стажу [PERSON] період роботи з 01.01.2004 по 19.03.2007 в ООО «Триада М», з 12.04.2007 по 24.03.2010, з 07.06.2010 по 01.04.2011, з 19.11.2012 по 02.03.2014, з 01.06.2014 по 31.06.2014 в ООО «Интра», з 06.06.2016 по 21.04.2020 в ООО «Спецснабжение», із здійсненням нарахування і виплати недоотриманої суми пенсії. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. Суд першої інстанції вказав, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не надано суду беззаперечних доказів несплати вказаними підприємствами у зазначені періоди за позивача страхових внесків та вказав, що несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків. Суд першої інстанції дійшов висновку, що незараховані до страхового стажу позивача спірні періоди роботи позивача в ООО «Триада М», в ООО «Интра», в ООО «Спецснабжение» підлягають зарахуванню до його загального страхового стажу для призначення пенсії за віком. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави на території якої відбувалась трудова діяльність, предметом дослідження обставин з приводу можливості зарахування трудового стажу до періоду, який враховується при призначенні пенсії повинно бути відповідне законодавство Російської Федерації. Скаржник зазначає, що як законодавством України, так і законодавством Російської Федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність. Скаржник вважає, що оскільки відсутня інформація про сплату внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації, а також відсутня інформація з Пенсійного фонду Російської Федерації про сплату внесків за спірний період, рішення про відмову в призначенні пенсії прийнято правомірно. Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України не відповідає. Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , 02.06.2020 звернувся в Управління із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 09.12.2020 [PERSON] призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак не враховано періоди роботи з 19.09.1996 по 17.12.1996 через наявність виправлень у трудовій книжці, з 01.01.2004 по 19.03.2007, з 12.04.2007 по 24.03.2010, з 07.06.2010 по 01.04.2011, з 19.11.2012 по 31.12.2014, з 08.06.2015 по 31.05.2016 та з 06.06.2018 по 21.04.2020 через відсутність інформації про сплату внесків в Пенсійний фонд Російської Федерації. 18.02.2021 [PERSON] звернувся в Управління з заявою в якій вказав, що вважає неправомірними та такими, що порушують права на отримання пенсійних виплат дії Управління щодо не зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу та просив призначити пенсію з 02.06.2020, тобто з дати первинного звернення. Листом Управління від 15.03.2021 [PERSON] повідомлено, що згідно з поданими документами страховий стаж заявника становив 25 років 7 місяців (при необхідних 27 роках). До страхового стажу не враховані періоди роботи на території Російської Федерації, згідно з трудової книжки [NUMBER] , а саме: з 19.09.1996 по 17.12.1996 в «ООО «Триада М» через виправлення в записі дати наказу про прийом на роботу; з 01.01.2004 по 19.03.2007 - в ООО «Интра»; з 12.04.2007 по 24.03.2010, з 07.06.2010 по 01.04.2011, з 19.11.2012 по 31.12.2014, з 08.06.2015 по 31.05.2016 в «ООО «Интра»; з 06.06.2016 по 21.04.2020 - в ООО «Спецснабжение», оскільки відсутня інформація компетентних органів РФ про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації. Для підтвердження вказаної інформації сервісним центром направлено запити до Пенсійного фонду РФ, тому відділом з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду в області прийнято рішення 11.06.2020 №987 про відмову у призначенні пенсії, яке надіслано заявнику листом. Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії неправомірним, таким, що підлягає скасуванню, а спірний стаж зарахуванню до страхового стажу, [PERSON] звернувся із позовом до суду. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного рішення (далі Закон № 1058-IV). Відповідно до положень статті 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону. Згідно з частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV). Згідно з частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до положень статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення). Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору. Згідно з статтею 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі. Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасників Угоди та членів їх сімей здійснюються відповідно до законодавства держави, на території якого вони проживають. Всі видатки, пов`язані з здійсненням пенсійного забезпечення за вказаною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми договорами (стаття 3 вказаної Угоди). Згідно з статтею 6 зазначеної Угоди призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якого з держав-учасниць, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди. Нарахування пенсій відбувається з заробітку (доходу) за період роботи, який зараховується в трудовий стаж. Відповідно до статті 8 Угоди органи, які здійснюють пенсійне забезпечення в державах-учасницях Угоди, співпрацюють один з одним в порядку, визначеному договором між їх центральними органами. Основні напрями співробітництва Сторін у галузі трудової діяльності та соціального захисту осіб (далі працівники) і членів їхніх сімей, які постійно проживають на території однієї з держав Сторін і провадять свою трудову діяльність на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності (далі роботодавці або наймачі) на території іншої держави Сторін відповідно до законодавства Сторони працевлаштування врегульовано Угодою про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994. Відповідно до статті 9 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (і) двосторонніми угодами. Згідно з положеннями статті 4 зазначеної Угоди кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для провадження трудової діяльності документи і завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку переклад їх державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами. У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно. Відповідно до статті 7 зазначеної Угоди оподаткування трудових доходів працівників Сторони працевлаштування здійснюється в порядку та розмірах, встановлених законодавством Сторони працевлаштування. Сторони не допускають подвійного оподаткування зароблених працівниками коштів. Таким чином, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність та відповідно до наданих державами-учасницями міжнародних угод документів на підтвердження наявності відповідного стажу. Відповідно до статті 22 Федерального закону №167-Ф3 від 15.12.2001 «Про обов`язкове пенсійне страхування в Російській Федерації» передбачено, що страхувальники по відношенню до застрахованих осіб з числа іноземних громадян або осіб без громадянства, які тимчасово проживають на території Російської Федерації, а також іноземні громадяни та особи без громадянства які тимчасово перебувають на території Російської Федерації, сплачують страхові внески по тарифу, встановленому діючим Федеральним законом для громадян Російської Федерації на фінансування страхової частини трудових (страхових) пенсій, незалежно від року народження вказаних застрахованих осіб. Пунктом 1 статті 11 Федерального Закону Російської Федерації №400-ФЗ від 28.12.2013 передбачено, що в страховий стаж включаються періоди роботи або іншої діяльності, які виконуються на території Російської Федерації при умові, що за ці періоди нараховувались і сплачувались страхові внески в Пенсійний фонд Російської Федерації. Отже, як законодавством України так і законодавством Російської Федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність. Як вбачається з долученого до матеріалів пенсійної справи позивача копії листа відділення Пенсійного фонду РФ у м. Москві та Московській області від 10.08.2020, застрахована особа має право отримати в органах Пенсійного фонду РФ дані, які містяться в індивідуальному особовому рахунку, підстави надання відповідної інформації на запит Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відсутні. Враховуючи, що в спірний період позивач працював на території іноземної держави, за відсутності у відповідача даних щодо сплати страхових внесків у спірний період, як основної умови зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу, відсутності права Пенсійного фонду на отримання інформації з індивідуального особового рахунку застрахованої особи на території іноземної держави для зарахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог. Одночасно суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач як застрахованої особи має право самостійно звернутися до органів Пенсійного фонду РФ щодо отримання даних, які містяться в його індивідуальному особовому рахунку, а отримана відповідь на таке звернення слугуватиме підставою перерахунку призначеної Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській пенсії, за наявності відповідної інформації. Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Результат розгляду: denied