Рішення адміністративного суду від 2022-05-31 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання неправомірними дій щодо невиплати пенсії за період з 10 серпня 2020 року по 31 січня 2021 року та стягнення заборгованості з пенсії за період з 10 серпня 2020 року по 31 січня 2021 року у розмірі 12 915,63 грн. В обґрунтування позовних вимог наведено, що він є пенсіонером, внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку у відповідача. Зазначає, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року №200/7663/20-а йому нараховано, але не виплачено, пенсію у розмірі 12 915,63 грн. Вважає бездіяльність відповідача протиправною і такою, що порушує його конституційні права. З огляду на викладені обставини позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено, а саме: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо виплати [PERSON] нарахованої за період з 10 серпня 2020 року по 31 січня 2021 року пенсії у розмірі 12 915,63 грн. стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену, суму пенсії за період з 10 серпня 2020 року по 31 січня 2021 року у розмірі 12 915,63 грн. Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги наведено що, відповідно п. 1 постанови КМУ від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1). Указом Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IХ, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення в Україні правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, зазначена постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів справи. Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне. Позивач - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорта громадянина України серії [NUMBER] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 20 жовтня 2014 року № 1426-821 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України. На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/7663/20-а від 21.09.2020, яке набрало законної сили 18.12.2020 відповідно до ухвали Першого апеляційного адміністративного суду, повторно розглянуті заяви позивача від 13.07.2020 № 6011 та від 14.07.2020 № 6045 про призначення пенсії за віком із врахуванням до страхового стажу періодів роботи з 16.03.1982 по 13.05.1994 на підприємстві «Первомайський машинобудівний завод» та період отримання допомоги по безробіттю у Первомайському міському центрі зайнятості з 04.08.2005 по 23.06.2006. Рішенням № 053130005244 від 13.01.2021 позивачу з 10.08.2020 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», (далі Закон - № 1058-IV)(а.с.29). Заборгованість за період з 10.08.2020 по 31.01.2021 нарахована в сумі 12 915,63 грн., що підтверджується довідкою відповідача про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії (а.с.32 зворотній бік). 30.03.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації щодо підстав та суми невиплати заборгованості з пенсії з 09.08.2020, за результатами розгляду якої Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області повідомило, що ним в межах своєї компетенції відповідно до покладених судом зобов`язань виконано рішення суду в повному обсязі, а саме повторно розглянуті заяви позивача від 13.07.2020 № 6011 та від 14.07.2020 № 6045 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду та призначено пенсію. Зазначено, що сума заборгованості з пенсійних виплат за період з 10.08.2020 по 31.01.2021 складає 12 915,63 грн., проте фінансування пенсій, а також заборгованості за рішеннями суду, проводиться розпорядниками вищого рівня (а.с.11, 12). Спірні правовідносини виникли з приводу невиплати відповідачем нарахованої на підставі рішення суду суми пенсії. З матеріалів справи вбачається, що спору відносно розміру нарахованої заборгованості з виплати пенсії між сторонами немає. Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного. Право на соціальний захист, а саме на отримання пенсії, гарантовано Конституцією України та чинними нормативно-правовими актами України. Суд вважає, що бездіяльність відповідача не може бути виправдана ані спливом часу, ані змінами в законодавстві, які не змінили прав і обов`язків відповідача щодо пенсійного забезпечення осіб та виконання судових рішень. За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України зазначив, що фраза встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін судом, встановленим законом у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. КАС України гарантує право кожній особі в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (стаття 5 Кодексу адміністративного судочинства України). Тобто відповідачем порушено права позивача на своєчасне отримання належної йому пенсії, відтак суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо її виплати. Так, як вбачається з резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі № 200/7663/20-а, Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області зобов`язано повторно розглянути заяву [PERSON] від 13.07.2020 № 6011 та від 14.07.2020 № 6045 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 16.03.1982 по 13.05.1994 на підприємстві "Первомайський машинобудівний завод" та період отримання допомоги по безробіттю у Первомайському міському центрі зайнятості з 04.08.2005 по 23.03.2006. Судом встановлено, що органом Пенсійного фонду вказане рішення суду виконано шляхом зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи періодів та нарахування заборгованості з виплати пенсії за період з 10.08.2020 по 31.01.2021 у сумі 12 915,63 грн. Проте пенсійний орган не здійснив пенсійні виплати позивачеві за вказаний період. Бюджетом Пенсійного фонду України на 2021 рік з урахуванням норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок коштів державного бюджету України. З огляду на викладене, пенсійним органом здійснено на виконання судового рішення нарахування позивачу недоплаченої суми пенсії у загальну розмірі 12 915,63 грн., однак не проведено її виплату у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань на цю мету. Згідно частини першої статті 7 Закону № 1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема, законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, та обов`язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов`язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом. Пунктом 9 частини першої статті 16 Закону № 1058-IV встановлено, що застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом. Отже, порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом № 1058-IV. При цьому, право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі. Відповідно до статті 13 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом. Відповідач не навів жодної норми Закону № 1058-IV, що передбачають законність невиплати нарахованої суми заборгованості, тому його доводи щодо відсутності фінансування органів ПФУ, як підстава для невиплати нарахованої пенсії, є безпідставними. Також суд зазначає, що постанови Кабінету міністрів України є підзаконними нормативно-правовими актами, які не можуть обмежувати встановлені законодавством права на отримання пенсії позивачем. Крім того, є безпідставними посилання відповідача, що цей спір виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання рішення суду, оскільки на виконання судового рішення у справі № 200/7663/20-а, відповідача було зобов`язано виконати певні дії, зокрема, повторно розглянути заяви [PERSON] від 13.07.2020 № 6011 та від 14.07.2020 № 6045 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу певних періодів роботи. Однак, рішенням за цією справою відповідачу не визначався обов`язок виплатити заборгованість з пенсійних виплат. Отже, призначивши і нарахувавши позивачу пенсію на виконання судового рішення, пенсійний орган фактично його виконав. Законом, який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - рішення суду), та особливості їх виконання є Закон України від 5 червня 2012 року №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI). Частиною 2 ст. 1 Закону № 4901-VI передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). В частині 1 ст. 3 Закону № 4901-VI встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Отже, суд вважає, що право позивача на отримання нарахованої йому суми пенсії має бути забезпечено шляхом стягнення цих коштів з відповідача в порядку, особливості якого передбачені Законом № 4901-VI. За приписами частини першої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини, потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі Ковач проти України від 07 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, п. 50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, п. 54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо). Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав. Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо невиплати заборгованості з пенсії за певний період підлягає визнанню протиправною, а порушені права захисту шляхом стягнення з органу Пенсійного фонду на користь позивача заборгованості з пенсії в судовому порядку (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України). Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18), які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 затверджено порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Зазначеним порядком визначено механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів Пенсійного фонду України, передбачених у державному бюджеті на цю мету. Відповідно до п. 5 вказаного Порядку, для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою. Згідно п. 6 Порядку, перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - комісія). Пунктом 8 Порядку передбачено, що комісія приймає одне з таких рішень: про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку; про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку. У разі відсутності підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку, у п`ятиденний строк комісія повідомляє боржнику про прийняте рішення, зазначивши при цьому причини відмови. У разі потреби комісія може прийняти рішення про повернення матеріалів боржнику на доопрацювання. Суд зазначає, що відповідачем не надано до суду будь-яких доказів вчинення позивачем відповідних дій на виконання процедури, визначеної Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, як не надано і доказів повідомлення позивача про здійснення таких дій. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно;6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Частина 1 ст. 77 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи вищенаведене в сукупності, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. У свою чергу, вирішуючи спір, суд враховує, що згідно із загальними засадами права дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень. Як дії, так і бездіяльність можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо виплати позивачу нарахованої за період з 10 серпня 2020 року по 31 січня 2021 року суми пенсії у розмірі 12 915,63 грн. Відповідач у відзиві на адміністративний позов посилається на те, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду. Суд не приймає зазначені доводи відповідача та звертає його увагу на те, що ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.10.2021 встановлено, що з урахуванням приписів ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV позивачем строк звернення до суду з даним позовом не порушено. Частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, враховуючи наведене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що у спірних правовідносинах встановлено порушення відповідачем прав позивача, тому позовні вимоги є необґрунтованими та підлягають задоволенню. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Результат розгляду: denied