Рішення адміністративного суду від 2022-09-14 00:00:00+03

в квітні 2022 року [PERSON] звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року позов задоволено, а саме: - визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №221250003072 від 30.03.2022, яким [PERSON] відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу [PERSON] періоди з 24.01.1989 по 05.09.1993, з 10.08.1994 по 25.12.1998 та з 20.02.1999 по 25.01.2001; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату [PERSON] пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 18 березня 2022 року; - стягнуто на користь [PERSON] 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області. Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. \~ В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач зазначив, що страховий стаж позивачки становить 26 років 9 місяців 14 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.\~ \~\~\~ Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з відомостями з трудової книжки серії [NUMBER] позивачка працювала: - з 24.01.1989 по 05.09.1993 газовим оператором котельні військової частини № [NUMBER] ; - з 10.08.1994 по 25.12.1998 адміністратором пансіонату "Долина Нарзанов"; - з 20.02.1999 по 25.01.2001 черговим диспетчером Московського державного підприємства "Військове видавництво". [PERSON] , [INFO] , 22.03.2022 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV). До заяви додано, зокрема, трудову книжку серії [NUMBER] . Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області рішення №221250003072 від 30.03.2022 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно з заявою від 22.03.2022 у зв`язку з відсутністю страхового стажу (29 років), визначеного статтею 26 Закону №1058-IV. Страховий стаж позивачки становить 26 років 9 місяців 14 днів. \~Зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи: - з 24.01.1989 по 05.09.1993, оскільки виправлено дату звільнення та дату наказу на звільнення; - з 10.08.1994 по 25.12.1998, оскільки записи завірені печаткою СРСР; - з 20.02.1999 по 25.01.2001, оскільки виправлено дату наказу на звільнення. Про зазначене рішення позивачку повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 19.04.2022. Позивачка, вважаючи порушеними її права, звернулася з позовом до суду. Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного. Так, питання, що пов`язані з пенсійним забезпеченням врегульовані Законом №1058-1V. За змістом статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком у період з 01.01.2022 по 31.12.2022 після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу 29 років. Спірним є наявність в позивачки 29 років страхового стажу. Надаючи оцінку доводам відповідачів про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивачки періодів з 24.01.1989 по 05.09.1993 та з 20.02.1999 по 25.01.2001, оскільки виправлено дату звільнення та дату наказу на звільнення, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637). Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Як встановив суд, у записі №13 в трудовій книжці позивачки містяться виправлення в даті звільнення та в даті наказу на звільнення (зумовило не зарахування відповідачами до страхового стажу позивачки періоду з 24.01.1989 по 05.09.1993), в записі №21 - виправлення в даті наказу на звільнення (зумовило не зарахування відповідачами до страхового стажу позивачки періоду з 20.02.1999 по 25.01.2001). Постановою [INFO] від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція №162), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58. Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб. Таким чином, позивачка, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина. Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17. Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Колегія суддів вважає, що відповідачі не врахували, що не усі недоліки записів (заповнення) у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Суд вважає, що право позивачки на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Таким чином, відповідач протиправно зазначив в рішенні №221250003072 від 30.03.2022 про не зарахування до страхового стажу позивачки періодів з 24.01.1989 по 05.09.1993 та з 20.02.1999 по 25.01.2001. А тому, суд першої інстанції правильно зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області слід зобов`язати зарахувати до страхового стажу позивачки періоди з 24.01.1989 по 05.09.1993 та з 20.02.1999 по 25.01.2001. Доводи апелянта про не зарахування до страхового стажу позивачки періоду з 10.08.1994 по 25.12.1998 у зв`язку з завіренням записів печаткою СРСР, суд вважає безпідставним, оскільки позивачка має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботу, що, з урахуванням викладеного, є належним та допустимим доказом підтвердження її трудового стажу. Крім того, зазначене твердження не має законодавчого обґрунтування. Не впливає на права та законні інтереси позивачки й факт припинення статусу СРСР як суб`єкта міжнародного права. Як зазначено, обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах покладається саме на відповідальну особу такого підприємства. Отже, відповідач протиправно зазначив в рішенні №221250003072 від 30.03.2022 про не зарахування до страхового стажу позивачки періоду з 10.08.1994 по 25.12.1998. Тому слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області слід зобов`язати зарахувати до страхового стажу позивачки вказаний період. Як встановив суд, вперше позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області своєчасно, досягнувши встановленого законом віку та маючи, встановлений статтею 26 Закону №1058-IV, страховий стаж. Ця обставина не спростована відповідачами. Тому в позивачки було право на призначення пенсії за віком згідно з Законом №1058-ІV станом на час первинного звернення до пенсійного органу (22.03.2022). При цьому порушене право позивачки полягає у прийнятті суб`єктом владних повноважень рішення про відмову призначити пенсію за наявності законодавчо визначених підстав. Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області рішення №221250003072 від 30.03.2022 є протиправним та його слід скасувати. Суд також зазначає, що належним способом захисту прав позивачки є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату їй пенсії за віком згідно з Законом №1058-ІV. Відповідно до підпункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Оскільки позивачка досягла пенсійного віку 17.03.2022, а звернулася з заявою 22.03.2022 та, як встановив суд, на час первинного звернення мала визначений законодавством страховий стаж, то пенсія їй має бути призначена з 18.03.2022. Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. \~\~\~\~\~\~

Результат розгляду: denied