Рішення адміністративного суду від 2022-02-14 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини [NUMBER] , в якій просив: - визнати протиправною бездіяльності з приводу нездійснення нового розрахунку одноразової грошової допомоги при звільнені та не виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації; - зобов`язати здійснити новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні та виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації; - зобов`язати нарахувати і виплатити грошову компенсацію за 11 (одинадцять) невикористаних днів відпустки за 2017 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини [NUMBER] з приводу призначення, нарахування і виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні без включення до складу і розміру місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди за постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №899. Зобов`язано Військову частину [NUMBER] включити до розміру місячного грошового забезпечення позивача як бази обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні щомісячну додаткову грошову винагороду за постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №899, здійснивши виплату однією сумою частини одноразової грошової допомоги при звільненні у вигляді утвореної різниці. Зобов`язано Військову частину [NUMBER] провести нарахування та виплату грошової компенсації за 11 днів невикористаної відпустки 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди за постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №899, здійснивши виплату однією сумою частини грошової компенсації невикористаної відпустки у вигляді утвореної різниці. У решті вимог позов залишено без задоволення. 08.11.2021 року позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з відповідача судовий збір сплачений за подання позовної заяви. Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 року заяву задоволено та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини [NUMBER] \~на користь позивача 454 грн. 00 коп. у якості компенсації витрат на оплату судового збору. Відповідач не погодився з додатковим рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що задовольняючи заяву позивача, суд першої інстанції не врахував, що \~позивачем було пропущено встановлений ст.139 КАС України строк її подачі. Також зазначив, що суд не врахував факту оскарження відповідачем в касаційному порядку рішень судів першої та апеляційної інстанції. Відповідач відзив на апеляційну скаргу позивача не подав. Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином. Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши додаткове рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи частково заяву позивача, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки при ухваленні рішення судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат в частині сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 139 КАС України, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 454,00 грн. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України). Як свідчать матеріали справи, позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908 грн., що підтверджується фіскальним чеком (а.с. 15). Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 року, адміністративний позов задоволено частково. Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Однак, судом першої інстанції при ухваленні рішення не вирішено питання про розподіл судових витрат на сплату судового збору. Враховуючи наведене, оскільки \~при ухваленні рішення судом першої інстанції не було вирішено питання про розподіл судових витрат в частині сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 139 КАС України, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі. Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для ухвалення оскаржуваного додаткового судового рішення. Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на порушення позивачем строку подання заяви про розподіл судових витрат визначений ч. 7 ст. 139 КАС України, оскільки вказані положення закріплюють порядок звернення із заявою саме щодо відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, перелік яких визначено ч. 3 ст. 132 Кодексу (професійну правничу допомогу; пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи). Натомість, в даному випадку позивач просив здійснити розподілу сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви. Доводи скаржника про звернення із касаційною скаргою на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 року є необґрунтованими, оскільки звернення із касаційною скаргою не встановлює заборон для ухвалення додаткового судового рішення. При цьому, відповідач не надав доказів скасування судових рішень у касаційному порядку, а згідно інформації в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвалою Верховного Суду від 14.12.2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини [NUMBER] на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 року у справі №520/2772/21 (http://www.reestr.court.gov.ua/Review/101897461). За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що додаткове рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Враховуючи те, що додаткове рішення прийняте з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Результат розгляду: denied