Рішення адміністративного суду від 2022-07-05 00:00:00+03

в січні 2022 року [PERSON] звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року позов задоволено частково, а саме: - визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо обмеження максимального розміру пенсії [PERSON] при перерахунку з 01.12.2019; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок та виплату пенсії [PERSON] , починаючи з 01.12.2019 без обмеження максимального розміру пенсії, з урахуванням вже виплачених сум; - у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове, яким \~задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.\~ \~\~\~ Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі Закон №2262). На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2021 року у справі № 240/11077/21 позивачу було здійснено перерахунок пенсії. З матеріалів адміністративної справи вбачається, що відповідачем на виконання рішення суду у справі №240/11077/21, при виплаті пенсії позивачу було застосовано обмеження максимального розміру пенсії, тобто виплату здійснено у розмірі, що не перевищував десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, визначених Законом України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік. Сторонами не заперечується, що у грудні 2021 року позивач звертався до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії з 01.12.2019 без обмеження максимальним розміром, з урахуванням положень Закону України «Про індексацію доходів населення» та раніше виплачених сум, а також просив виплатити компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 01.12.2019. Листом від 05.01.2022 №141-45239/Б-02/8-0600/22 відповідач повідомив позивачу про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії без застосування обмеження її максимального розміру. Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.\~ \~\~\~\~ Щодо позовних вимог про застосування складових довідки №33/26/117-6 від 05.05.2021 та величини 88% грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті пенсії без обмеження її максимальним розміром, суд зазначає наступне. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає, що положення певного акту впливають на його правове становище. Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи дійсно щодо особи має місце факт порушення права, свободи чи інтересу, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України). Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань. Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо. З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача. Тобто, судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 01.12.2015 у справі №800/134/15 та постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №820/3327/16. Колегія суддів звертає увагу апелянта, що перерахунок та виплата позивачу пенсії позивача на виконання рішення у даній адміністративній справі, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області ще не здійснений. Спростування вказаним обставинам апеляційна скарга не містить. А тому, вимоги позивача про зобов`язання відповідача застосувати складові довідки №33/26/117-6 від 05.05.2021 та величину 88% грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті позивачу пенсії без обмеження її максимальним розміром Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області не порушене. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що позовні вимоги в цій частині є передчасними та не підлягають задоволенню. Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. \~\~\~\~\~

Результат розгляду: denied