Рішення адміністративного суду від 2022-09-29 00:00:00+03

І. РУХ СПРАВИ 1. У квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дунайська СЕС-1» (далі - позивач, ТОВ «Дунайська СЕС-1») звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДФС та 3-х осіб - Управління Державної казначейської служби України в м. Одесі Одеської області (далі - Управління ДКСУ в м. Одесі Одеської області) та Одеського управління Офісу великих платників податків ДФС, у якому просило: - визнати протиправною бездіяльність відповідача стосовно підготовки згідно з даними інтегрованої картки платника податків висновку про повернення 1325659 грн. надміру сплаченого податку на прибуток з відповідного бюджету, шляхом перерахування на поточний рахунок TOB «Дунайська СЕС-1» та подання цього висновку для виконання до відповідного територіального органу ДКСУ, що здійснює казначейське обслуговування відповідних бюджетних коштів та повернення надміру сплачених сум податків, - зобов`язати відповідача підготувати, згідно з даними інтегрованої картки платника податків, висновок про повернення TOB «Дунайська СЕС-1» 1325659 грн. надміру сплаченого податку на прибуток з відповідного бюджету шляхом перерахування на його поточний рахунок та подати цей висновок для виконання до відповідного територіального органу ДКСУ, що здійснює казначейське обслуговування відповідних бюджетних коштів та повернення надміру сплачених сум податків, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. 2. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року, адміністративний позов ТОВ «Дунайська СЕС-1» - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків ДФС щодо не розгляду по суті викладених вимог у заявах позивача про повернення надміру сплаченого грошового зобов`язання від 03 березня 2016 року, від 15 червня 2016 року, від 22 вересня 2016 року та від 25 жовтня 2016 року та зобов`язано відповідача розглянути ці заяви у відповідності до вимог підпунктів 43.1, 43.3 статті 43 Податкового кодексу України (далі - ПК України). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 3. Постановою Верховного Суду від 31 серпня 2020 року касаційну скаргу ТОВ «Дунайська СЕС-1» - задоволено, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року та ухвалу суду апеляційної інстанції від 12 грудня 2017 року у справі № 815/2025/17 - скасовано. Адміністративний позов - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків ДФС щодо підготовки згідно з даними інтегрованої картки платника податків висновку про повернення ТОВ «Дунайська СЕС-1» 1325659 грн. надміру сплаченого податку на прибуток з відповідного бюджету шляхом перерахування на поточний рахунок ТОВ «Дунайська СЕС-1» та подання цього висновку для виконання до відповідного територіального органу ДКСУ, що здійснює казначейське обслуговування відповідних бюджетних коштів та повернення надміру сплачених сум податків. Зобов`язано Офіс великих платників податків ДФС підготувати згідно з даними інтегрованої картки платника податків висновок про повернення ТОВ «Дунайська СЕС-1» 1325659 грн. надміру сплаченого податку на прибуток з відповідного бюджету шляхом перерахування на поточний рахунок позивача та подати цей висновок для виконання до відповідного територіального органу ДКСУ, що здійснює казначейське обслуговування відповідних бюджетних коштів та повернення надміру сплачених сум податків. 4. 10 вересня 2020 року судом першої інстанції видано виконавчий лист у справі № 815/2025/17. 5. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року було замінено сторону боржника у справі з Офісу великих платників податків ДФС на Офіс великих платників податків ДПС. 6. Ухвалою суду першої інстанції від 13 серпня 2021 року замінено у виконавчому листі № 815/2025/17, виданому Одеським окружним адміністративним судом 10 вересня 2020 року, боржника - з Офісу великих платників податків ДПС - на Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - скаржник, відповідач). 7. 15 листопада 2021 року Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків було подано заяву про заміну сторони (боржника) виконавчого провадження на ГУ ДПС в Одеській області. 8. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року (ухваленою в порядку письмового провадження), залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2022 року, у задоволенні заяви Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків відмовлено. 9. 26 липня 2022 року, не погоджуючись з судовими рішеннями, Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків подано до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2022 року та прийняти нову постанову, якою замінити боржника у виконавчому провадженні у справі № 815/2025/17, а саме Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків на Головне управління ДПС в Одеській області. 10. Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2022 року, після усунення недоліків касаційної скарги, клопотання Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про поновлення строку на касаційне оскарження задоволено, поновлено Південному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків строк на касаційне оскарження ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2022 року у справі №815/2025/17, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2022 року у справі № 815/2025/17, установлено десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи. 11. Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження. 12. Письмового відзиву на касаційну скаргу на адресу Верховного Суду не надходило, що не перешкоджає її подальшого розгляду по суті. ІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ 13. Судові рішення вмотивовані тим, що Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків не перебуває в процесі припинення або ліквідації, відповідно підстав правонаступництва у розумінні частини другої статті 104 Цивільного кодексу України немає. Фактичного (компетенційного) адміністративного правонаступництва також не відбулося, адже відсутні врегульовані нормами права умови та порядок передання адміністративної компетенції від Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до ГУ ДПС в Одеській області. 14. Судами зазначено, що у разі зміни місця обслуговування (обліку) платника податків, не відбувається фактичного (компетенційного) або процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва контролюючих органів. Обставини, з якими Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) і стаття 379 КАС України пов`язують можливість здійснення заміни сторони виконавчого провадження, у разі відсутності відповідного органу, який має забезпечити виконання судового рішення та відновити права платника податків та того, якого фактично зобов`язано рішенням суду, що набрало законної сили, вчинити певні дії. Зазначаючи вказане, суд апеляційної інстанції послався на правову позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 жовтня 2019 року у справі № 812/1408/16. 15. При цьому, судами зауважено, що у заявника наявна можливості виконати рішення Верховного Суду від 31 серпня 2020 року. У той же час, заявником не надано належних доказів щодо не можливості виконати рішення суду та наявності підстав для здійснення заміни відповідача на ГУ ДПС в Одеській області. IІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ 16. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з ухвалою суду першої інстанції та постановою апеляційного суду, вважає її необґрунтованою та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі. 17. У касаційній скарзі підставою касаційного оскарження скаржник зазначає про неправильне застосування судами статей 52 і 379 КАС України, Закону України «Про виконавче провадження», статті 43 ПК України, статті 301 МК України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові 26 червня 2019 року (справа № 905/1956/15). 18. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, скаржник, з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові 26 червня 2019 року (справа № 905/1956/15), зазначає, що з огляду на зміст норми статті 52 та 379 КАС процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі в разі заміни кредитора або боржника в зобов`язанні. Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 КАС України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення. Отже, ухвала про здійснення процесуального правонаступництва на стадії виконання судового рішення є документом, що забезпечує виконання рішення та фактично є його невід`ємною частиною, а тому заміна сторони в зобов`язанні (правонаступництво) на стадії виконавчого провадження є зміною судового рішення, передбаченою чинним законодавством, що оформлюється ухвалою (стаття 52 КАС України). 19. Скаржник доводить, що ТОВ «Дунайська СЕС-1» знаходилося на обліку в Офісі великих платників податків ДПС України у період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2020 року. Разом із тим, наказом ДПС України від 25 вересня 2020 року № 250 «Про затвердження Реєстру великих платників податків на 2021 року» (зі змінами, внесеними наказом ДПС України від 22 грудня 2020 року № 745) ТОВ «Дунайська СЕС-1» з 01 січня 2021 року переведено на облік, а також передано його облікову справу до ГУ ДПС в Одеській області (Арцизька ДПІ). Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків на цей час не має можливості підготувати згідно з даними інтегрованої картки платника податків висновок про повернення ТОВ «Дунайська СЕС-1» 1 325 659 грн. надміру сплаченого податку на прибуток з відповідного бюджету шляхом перерахування на поточний рахунок позивача та подати цей висновок для виконання до відповідного територіального органу ДКС України, що здійснює казначейське обслуговування відповідних бюджетних коштів та повернення надміру сплачених сум податків. При цьому, оскільки ТОВ «Дунайська СЕС-1» з 01 січня 2021 року переведено на облік до ГУ ДПС в Одеській області та ІКП автоматично передана з попереднього місця обліку платника до нового місця обліку платника - обов`язок подавати та готувати висновки до територіального органу ДКСУ покладається на ГУ ДПС в Одеській області. 20. Отже, враховуюче викладене, скаржник вважає, що судами було взагалі проігноровано той факт, що Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з ВПП хоча і є належним правонаступником, однак немає повного доступу до прав та доступу до ІКП платника податків, який з 2021 року перейшов на облік до іншого територіального органу ДПС. ІV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ 21. Верховний Суд, враховуючи доводи та вимоги касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого. 22. Згідно з частиною першою статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. 23. Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 24. Відповідно до частини першої статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. 25. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина четверта цієї статті). 26. Відповідно до статті 52 КАС у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив. 27. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 28. Частинами першою, другою та п`ятою статті 15 цього Закону встановлено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. 29. З наведеного нормативного визначення слідує, що виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка його завершує. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво. При цьому законодавством установлено головну умову, за якої обов`язки боржника може бути перекладено на іншу особу, - це вибуття сторони виконавчого провадження. 30. Правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції. 31. Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права. 32. При цьому виділяють дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво. 33. Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи. 34. Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа. 35. При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників. 36. Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень. 37. В даному випадку, Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків не відповідає ознакам вибулої сторони виконавчого провадження, оскільки, передача ТОВ «Дунайська СЕС-1» як платника податків до іншого контролюючого органу жодним чином не свідчить про перехід обов`язку щодо виконання судового рішення від Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків до іншого контролюючого органу. 38. Відповідно частини першої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. 39. Отже, стосовно юридичних осіб правонаступництво допускається у випадку їх злиття, приєднання, поділу та перетворення. 40. Частиною першою статті 106 Цивільного кодексу України передбачено, що злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади. 41. Отже, як вірно було встановлено судами обох інстанцій, що Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків не перебуває в процесі припинення або ліквідації, відповідно підстав правонаступництва у розумінні частини другої статті 104 Цивільного кодексу України немає. 42. Як вірно зазначено судами обох інстанцій, що у разі зміни місця обслуговування (обліку) платника податків не відбувається фактичного (компетенційного) або процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва контролюючих органів. Обставини, з якими Закон № 1404-VIII і стаття 379 КАС України пов`язують можливість здійснення заміни сторони виконавчого провадження, у такому разі відсутні, відповідно органом, який має забезпечити виконання судового рішення та відновити права платника податків, є той, якого зобов`язано судовим рішенням, що набрало законної сили, вчинити певні дії. 43. Наведена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11 жовтня 2019 року у справі № 812/1408/16. 44. З урахування вказаного правового регулювання та підстав, які визначені заявником для заміни сторони виконавчого провадження колегія суддів приходить до висновку, що останнім не доведено своє правонаступництво у цій справі по відношенню до ГУ ДПС в Одеській області. 45. Разом з тим, суди обох інстанцій дійшли вірного висновку про наявність у заявника можливості виконати рішення суду, оскільки заявником не надано належних доказів щодо не можливості виконати рішення суду та наявності підстав для здійснення заміни відповідача на ГУ ДПС в Одеській області. 46. З огляду на те, що спірні відносини не допускають правонаступництва, правові підстави для задоволення заяви Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про заміну сторони виконавчого провадження - відсутні. 47. Інші доводи касаційної скарги не впливають на правовірність висновків судів попередніх інстанцій і не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи чи порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги. 48. Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied