Рішення адміністративного суду від 2022-09-22 00:00:00+03

[PERSON] звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві) , в якому просив: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у нарахуванні та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії за період з 10.07.2020 по 30.06.2021 у розмірі 109,5%. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ПФУ в м. Києві при обчислені пенсії за віком не враховано, що на підставі заяви від 10.07.2020 відбулось нове призначення пенсії і помилково застосовано частину третю статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.03.2021 у справі №640/22719/20 визнано протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо застосування при обчислені пенсії позивачу за віком показника середньої заробітної плати за 2014, 2015, 2106 роки та зобов`язано здійснити перерахунок та виплату позивачу з 10.07.2020 пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки (за 2017-2019 роки), що передують року звернення за призначенням пенсії, відповідно до частини другої статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". На думку позивача, нею набуто право на компенсацію втрати частини доходу, оскільки несвоєчасна виплата відбулась з вини ГУ ПФУ в м. Києві. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із таким судовим рішенням, [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2022 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Як зазначено апелянтом в апеляційній скарзі, судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права та не враховано, що основну суму заборгованості сплачено відповідачем в липні 2021 року в сумі 38 438,00 грн, що є підставою для задоволення позову. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2022 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження. Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києві від 29.03.2021 у справі №640/22719/20 визнано протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо застосування при обчислені пенсії позивачу за віком показника середньої заробітної плати за 2014, 2015, 2106 роки та зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок та виплату позивачу з 10.07.2020 пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки (за 2017-2019 роки), що передують року звернення за призначенням пенсії, відповідно до частини другої статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивач звернулася до відповідача з листом з проханням повідомити чи проведено нарахування та виплату компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою їй пенсії, проте листом від 27.08.2021 відповідач повідомив, що сума доплати з пенсії з 10.07.2020 виплачена у липні 2021 року у сумі 38 438,00 грн, проте зазначена сума має разовий характер, тому позивач не має права на компенсацію. Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулася з позовом до суду. Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 15.06.2022, судова колегія виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року (далі - Порядок № 159). Згідно зі статтею 1 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). За приписами статті 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно приписів статей 3, 4 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Згідно пункту 1 Порядку № 159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року (п.2 Порядку № 159). За змістом пункту 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсія (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат). Згідно пункту 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку. Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). При цьому право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Компенсація за порушення строків виплати доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у даному випадку - органом прокуратури) добровільно чи на виконання судового рішення. Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у т. ч. пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в т. ч. пенсія (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат), у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності і господарювання застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії). Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 19.12.2011 у справі №6-58цс11, від 11.07.2017 у справі №21-2003а16, та Верховний Суд у постановах від 20.02.2018 у справі №336/4675/17, від 21.06.2018 у справі №523/1124/17від 03.07.2018 у справі №521/940/17, від 31.08.2021 у справі №264/6796/16, від 08.06.2022 у справі №200/5213/20-а. Ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції помилково виходив з того, що, враховуючи ту обставину, що саме доплату до перерахованої пенсії за заявлений період на час виникнення спірних правовідносин позивачу не проведено своєчасно, суд дійшов до висновку про відсутність факту виплати основної суми доходу у розумінні Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за наявності якої можлива виплата суми компенсації. Як вбачається з матеріалів даної справи, і це підтверджено відповідачем, сума доплати за рішенням Окружного адміністративного суду від 29.03.2021 у справі №640/22719/20 виплачено позивачу у сумі 38 438,00 грн у липні 2021 року. Отже, доплату до перерахованої пенсії позивачу сплачено. При цьому виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апелянта в частині необґрунтованості та безпідставності рішення суду першої інстанції, а тому, таке підлягає скасуванню, а позовні вимоги в частині визнання протиправною відмови відповідача щодо проведення виплати компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати належної позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підлягають задоволенню. Разом з тим, судова колегія не вбачає підстав для визначення конкретної суми компенсації, яка підлягає сплаті позивачу за порушення строків виплати пенсії у належному розмірі, тому належним способом захисту вважає зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії за період з 10.07.2020 по 30.06.2021 відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001. Зі змісту статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За змістом частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Розглянувши доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню. На підставі положень статті 139 КАС України на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Результат розгляду: partial