Рішення адміністративного суду від 2022-01-18 00:00:00+02

У червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в якому просив: - визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 24.05.2019 року № 30 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянину Росії [PERSON] 27.03.2017 року за №15309; - зобов`язати Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області видати громадянину Росії [PERSON] посвідку на постійне проживання в Україні. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що жодних дій, які могли б становити загрозу національній безпеці України та громадському порядку в Україні не вчиняв, а оскаржуване ним рішення міграційної служби не містить опису обставин, які вказують на порушення ним приписів ст. 12 Закону України "Про імміграцію". Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області № 30 від 24.05.2019 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянину Російської Федерації [PERSON] , [INFO] . В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто на користь [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в сумі 384,20 грн. Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив про те, що рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області №30 від 24.05.2019 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну прийнято з урахуванням та дослідженням всіх обставин, що викладені в поданні Управління служби безпеки України у Вінницькій області № 53/5/52-508нт від 29.01.2019 року. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області задоволено повністю; рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року скасовано; прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Відповідно до постанови Верховного Суду від 04 вересня 2020 року касаційну скаргу [PERSON] - задоволено частково; постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області задоволено повністю; рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року скасовано; прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Відповідно до постанови Верховного Суду від 02 грудня 2021 року касаційну скаргу [PERSON] - задоволено частково; постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд зазначив про те, що рішення суду апеляційної інстанції у цій справі не відповідає критерію обґрунтованості, оскільки суд не надав оцінку кожному специфічному, доречному та важливому аргументу учасників справи та не дослідив зібрані у справі докази, що може вплинути на результат вирішення справи. Відповідно до ч.5 ст.353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що 27.03.2017 року Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області, на підставі п.3 ч.3 ст.4 Закону України "Про імміграцію", видано дозвіл №15309 на імміграцію в Україну [PERSON] . 13.07.2017 року позивача документовано посвідкою на постійне місце проживання серії [NUMBER] терміном дії безстроково. 29.11.2017 року відповідачем, в порядку обміну у зв`язку з досягненням 45-річного віку, документовано [PERSON] посвідкою на постійне проживання серії [NUMBER] терміном дії "безстроково", відповідно до якої він проживає на території України. 29.01.2019 року Управлінням Служби безпеки України у Вінницькій області складено подання №53/5/52-508нт про скасування дозволу на імміграцію [PERSON] . Зі змісту даного подання встановлено, що Управлінням в ході здійснення оперативної-службової діяльності отримано інформацію про наявність загроз національній безпеці України з боку громадянина РФ [PERSON] , який в період з 2010 року по 2016 рік проводив активну громадсько - політичну діяльність на території Російської Федерації на посаді керівника структурних підрозділів підконтрольних російській владі шовіністичних організацій "Патріоти Росії" та "Всеросійський народний фронт". Також, Служба безпеки зазначає про активну участь позивача у порушенні територіальної цілісності України, який у травні 2014 року у місті Москва (РФ), як керівник Ставропольського регіонального відділення політичної партії "Патріоти Росії", приймав участь у проведенні IX всеросійського з`їзду політичної сили, на якому одноголосно прийнято постанову про засудження дії української влади по відновленню територіальної цілісності, підтримано анексію АР Крим, доручено всім регіональним відділенням організовувати заходи із сприяння терористичним організаціям "Л/ДНР" 24.05.2019 року відповідачем, на підставі подання Управління Служби безпеки України у Вінницькій області від 29.01.2019 року №53/5/52-508нт, складений висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації [PERSON] . Також, 24.05.2019 року Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області прийнято рішення № 30, яким скасовано дозвіл від 27.03.2017 року, на імміграцію в Україну громадянина Російської Федерації [PERSON] , на підставі п.3 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію" 28.05.2019 року позивача в Управлінні Державної міграційної служби України у Вінницькій області ознайомлено з рішенням №30 від 24.05.2019 року, та вилучено посвідку на постійне місце проживання Серії [NUMBER] від 29.11.2017 року. Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність підстав, передбачених ст.12 Закону України "Про імміграцію", для скасування позивачу дозволу на імміграцію. Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України "Про імміграцію" від 07.06.2001 № 2491-III (далі - Закон №2491-III в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до ст.1 Закону №2491-III у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: - імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; - іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; - дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію. У відповідності до п.3 ч.1 ст.6 Закону № 2491-III, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються. П.3 ч.1 ст.12 Закону №2491-III передбачено, що підставою для скасування дозволу на імміграцію є, зокрема, дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні. Відповідно до п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про національну безпеку України" національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз. Згідно із п.1 ч.3 ст.3 Закону України "Про національну безпеку України" фундаментальними національними інтересами України є державний суверенітет і територіальна цілісність, демократичний конституційний лад, недопущення втручання у внутрішні справи України. З матеріалів справи встановлено, що оскаржуване рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 24.05.2019 року № 30 про скасування дозволу на імміграцію в Україну прийнято на підставі п.3 ч.1 ст.12 Закону №2491-III. Оцінюючи дотримання відповідачем порядку прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію [PERSON] , колегія суддів виходить з наступного. Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983 (далі - Порядок № 1983 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до п.19 Порядку № 1983 рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття. Згідно з п.21 Порядку № 1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію. П.22 Порядку № 1983 у разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Відповідно до п.23 Порядку № 1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Згідно із п.24 Порядку №1983 рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі. Колегія суддів зазначає, що факт збройної агресії відносно України з боку Російської Федерації, окупації та анексії частини її території, захоплення будівель органів влади, незаконної легалізації самопроголошеної влади, закликів до сепаратизму, створення і озброєння незаконних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, поранень та загибелі українських військових та цивільних осіб внаслідок описаних вище подій характеризують суспільно-політичну ситуацію в країні на момент винесення оскаржуваного подання. Наведені обставини є загальновідомим фактом, що знайшов своє відображення і підтвердження у актах національного законодавства та міжнародних актах. Пунктом 5 Стратегії національної безпеки, ураховуючи фундаментальні національні інтереси, визначені Конституцією України і Закону № 2469-VIII, пріоритетами національних інтересів України та забезпечення національної безпеки визначено, зокрема, відстоювання незалежності і державного суверенітету та відновлення територіальної цілісності у межах міжнародно визнаного державного кордону України. У пунктах 17-20 цієї Стратегії визначено, що для відновлення свого впливу в Україні Російська Федерація, продовжуючи гібридну війну, системно застосовує політичні, економічні, інформаційно-психологічні, кібер- і воєнні засоби, а спеціальні служби насамперед Російської Федерації, продовжують розвідувально-підривну діяльність проти України, намагаються підживлювати сепаратистські настрої, використовують організовані злочинні угруповання і корумпованих посадових осіб, прагнуть зміцнити інфраструктуру впливу. Деструктивна пропаганда як ззовні, так і всередині України, використовуючи суспільні протиріччя, розпалює ворожнечу, провокує конфлікти, підриває суспільну єдність. Тому колегія суддів враховує контекст політичної та безпекової ситуації в Україні на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення. Судом встановлено, що ініціатором скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянину Росії [PERSON] , є Управління Служби безпеки України у Вінницькій області. Згідно з поданням Управління Служби безпеки України у Вінницькій області № 53/5/52-508нт від 29.01.2019 року в ході здійснення оперативної-службової діяльності отримано інформацію про наявність загроз національній безпеці України з боку громадянина РФ [PERSON] , який в період з 2010 року по 2016 рік проводив активну громадсько - політичну діяльність на території Російської Федерації на посаді керівника структурних підрозділів підконтрольних російській владі шовіністичних організацій "Патріоти Росії" та "Всеросійський народний фронт"; вказано про активну участь позивача у порушенні територіальної цілісності України, який у травні 2014 року у місті Москва (РФ), як керівник Ставропольського регіонального відділення політичної партії "Патріоти Росі", приймав участь у проведенні IX всеросійського з`їзду політичної сили, на якому одноголосно прийнято постанову про засудження дії української влади по відновленню територіальної цілісності, підтримано анексію АР Крим, доручено всім регіональним відділенням організовувати заходи із сприяння терористичним організаціям "Л/ДНР"; зазначено, що позивач здійснює збір інформації про електоральні настрої населення з метою можливого зриву виборчого процесу в Україні. Таким чином, Управління Служби безпеки України у Вінницькій області встановило, що позивач вчиняв дії, які становлять загрозу національній безпеці України, до 2016 року та на момент складення подання продовжує проводити діяльність, яка може становити загрозу національній безпеці України. 14.05.2019 до відповідача надійшов лист Державного бюро розслідувань від 06.05.2019 № 01-6023, вх.№12832-19 (а.с.49) з інформацією про наявність кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 22019000000000047 від 25.02.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 статті 110 ККУ (Посягання на територіальну цілісність і недоторканність України), фігурантом якої є [PERSON] , [INFO] . На підставі подання УСБУ у Вінницькій області №53/5/52-508нт від 29.01.2019 року та з урахуванням листа ДБР від 06.05.2019 № 01-6023 Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області склало висновок (а.с.43-46) та прийняло рішення № 30 (а.с.44) про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації [PERSON] Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 823/1499/17, вирішуючи спір у подібних правовідносинах про скасування особі дозволу на імміграцію згідно пункту 3 частини першої статті 12 Закону № 2491-III дійшов висновку, що підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну за цим пунктом є саме дії іммігранта, що становлять загрозу національній безпеці України чи громадському порядку в Україні. При цьому, Суд підкреслив, що зазначена норма не визначає такої умови для прийняття рішення про скасування відповідного дозволу, як доведення вини іммігранта у кримінальному чи адміністративному провадженні. За таких обставин, колегія суддів вважає, що для вирішення цієї справи не має значення той факт чи допитували позивача в межах кримінального провадження чи ні. Колегія суддів зазначає, що відповідачем у процедурі скасування іммігранту дозволу на постійне проживання в Україні, досліджувалися і інші документи та докази, окрім подання УСБУ у Вінницькій області від 29 січня 2019 року № 53/5/52-508нт та листа ДБР від 06 травня 2019 року № 01-6023, вх. №12832-19 з інформацією про наявність кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 22019000000000047 від 25 лютого 2019 року. Зазначені документи були додатками до подання УСБУ у Вінницькій області від 29 січня 2019 року № 53/5/52-508нт. Позивач не заперечує власну політичну діяльність на території Російської Федерації на посаді керівника структурних підрозділів організацій "Патріоти Росії" та "Всеросійський народний фронт" в минулому, однак не надав суду будь-яких доказів на підтвердження факту виходу зі складу названих організацій як на момент імміграції в Україну, так і на даний час. З урахуванням вищенаведеного та наявних в матеріалах справи письмових доказів колегія суддів дійшла висновку про те, що Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області мало обґрунтовані підстави для скасування [PERSON] дозволу на імміграцію на підставі п.3 ч.1 ст.12 Закону № 2491-III. Перевіряючи висновки суду першої інстанції щодо порушення відповідачем п.23 Порядку №1983, колегія суддів виходить з того, що згідно зі змістом вказаної норми участь особи, відносно якої розглядається питання про скасування дозволу на імміграцію, не є обов`язковою. Натомість, Порядком №1983 встановлено, що особа запрошується для надання пояснень у разі необхідності з`ясування обставин, які мають значення для вирішення питання про скасування дозволу на імміграцію. Колегія суддів зазначає, що порушення встановленої законодавством процедури ухвалення рішення може бути підставою для скасування цього рішення, якщо допущене порушення вплинуло або могло вплинути на його правильність. В даному випадку, відсутність запрошення позивача для надання пояснень щодо підстав скасування дозволу на імміграцію не спростовує висновків рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 24.05.2019 року № 30 та не вплинуло і не могло вплинути на його правильність. Позивач не позбавлений можливості надавати пояснення та докази у даній справі під час її розгляду у судовому порядку. Згідно з п.2 ч.3 ст.44 КАС України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам. Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Таким чином, під час судового перегляду оскаржуваного рішення позивач мав можливість надати докази на спростування обставин, зазначених у поданні УСБУ у Вінницькій області №53/5/52-508нт від 29.01.2019 року. Водночас, [PERSON] таких доказів не надав. Зважаючи на встановлені у справі обставини колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 24.05.2019 року № 30 про скасування громадянину Росії [PERSON] дозволу на імміграцію в Україну прийнято з дотриманням положень Закону № 2491-III та Порядку № 1983. Отже, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю підтверджуються встановленими у справі обставинами. Висновки суду першої інстанції по суті спору не відповідають встановленим у справі обставинам, що призвело до неправильного її вирішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову. Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: denied