Рішення адміністративного суду від 2022-05-04 00:00:00+03

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: - визнати протиправними відповідача щодо нарахування боргу зі сплати ЄСВ у розмірі 36268,74 грн; - визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача від 06 листопада 2020 року № Ф-16192-53/64У про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 36268,74 грн. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року позов задоволений повністю. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування скарги відповідач зазначив, що позивач з 22.04.2002 по 09.06.2021 перебував на обліку як фізична особа-підприємець та застосував загальну систему оподаткування. Вказує, що у зв`язку з невиконанням зобов`язання щодо сплати єдиного соціального внеску за 2017-2020 роки відповідачем 06 листопада 2020 року винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-16192-53/64У у розмірі 36268,74 грн. Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ 13 квітня 2022 року позивач отримав свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи, видане виконавчим комітетом Самарської районної у місті Дніпропетровську ради. (а.с. 13) Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області сформовано вимогу від 6 листопада 2020 року № Ф-16192-53/64У \~про сплату позивачем боргу (недоїмки) \~\~з єдиного соціального внеску (ЄСВ) у розмірі 36268,74 грн. (а.с. 24) Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-16192-53/64У від 6 листопада 2020 року була направлена на податкову адресу позивача, однак повернулась до контролюючого органу без вручення. У зв`язку з несплатою позивачем сум ЄСВ, визначених зазначеною вимогою, відповідач направив для примусового виконання вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-16192-53/64У від 6 листопада 2020 року як узгоджену. 4 червня 2021 року для примусового виконання спірної вимоги відкрито виконавче провадження. (а.с. 12) 9 червня 2021 року позивач звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявою про державну реєстрацію включення відомостей про фізичну особу-підприємця до Єдиного державного реєстру. (а.с. 14) 5 липня 2021 року після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-16192-53/64У від 06.11.2020 (а.с. 22-23), вважаючи таку вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. \~Не доведено того факту, що позивач є платником єдиного внеску як фізична особа - підприємець, факту здійснення позивачем підприємницької діяльності та одержання від неї доходу, як фізичною особою підприємцем. Позивач починаючи з 13.05.2019 по 03.12.2020 був найманим працівником, відповідні соціальні внески за якого, нараховуються та сплачуються страхувальником роботодавцем. НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ Згідно з ч. 1\~ \~\~\~ст. 308 КАС України\~ \~\~\~суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 8 липня 2010 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон України № 2464-VI) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. За правилами пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. За приписами частини 8 статті 9 Закону України № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Отже, єдиний соціальний внесок повинні сплачувати, зокрема фізичні особи-підприємці. Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року № 755-IV, який набув чинності з 1 липня 2004 року, (в редакції, чинній станом на 31 березня 2005 року (далі Закон України № 755-IV) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців. Згідно з ч. 1 статті 4 Закону № 755 державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру. Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону № 755 для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем (далі заявник), повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: - заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця; - копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів; - документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця. Відповідно до частини 1 статті 46 Закону України № 755-IV державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця проводиться у разі прийняття фізичною особою-підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності. Частиною 3 статті 46 Закону України № 755-IV встановлено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Отже, державна реєстрація засвідчує не тільки факт припинення статусу підприємця, але і його набуття. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом встановлено, що 09.06.2021 було внесено запис № 2002240170000153933 про реєстрацію [PERSON] \~\~(РНОКПП [NUMBER] ) фізичною особою-підприємцем. Підприємницька діяльність припинена в той же день 09.06.2021, номер запису: 2002240060001153933. (а.с. 11-12) Отже, зазначена реєстрація відбулась 09.06.2021, тобто вже після винесення оскарженої вимоги. В період часу до 09.06.2021 після початку функціонування Єдиного державного реєстру позивач не вчиняв жодних дій щодо набуття статусу фізичної особи-підприємця, заяв та документів державному реєстратору не подавав. Згідно з п. 2 Прикінцевих положень Закону № 755 Державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. \~\~ Як вже зазначалось, позивач до 09.06.2021 року не звертався до державного реєстратора з жодними заявами, а тому свідоцтво про державну реєстрацію єдиного зразка як передбачено Законом № 755 до 09.06.2021 \~не отримував. Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстрація [PERSON] \~\~(РНОКПП [NUMBER] ) як фізичної особи-підприємця відбулася 09.06.2021, про що було внесено запис № 2002240170000153933, і в той же день припинена. Фактично єдиною метою звернення позивача до державного реєстратора було припинення нарахування податковим органом йому нової заборгованості з ЄСВ після того, як позивач дізнався про наявність виконавчого провадження. Відсутність запису про позивача в Єдиному державному реєстрі як про особу, яка здійснює підприємницьку діяльність, виключає можливість нарахування йому відповідачем заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску. З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про відсутність офіційного підтвердження станом на день винесення спірної вимоги у позивача статусу ФОП шляхом проходження до 09.06.2021 реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом № 755-IV, що виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 липня 2020 року у справі № 260/81/19, які відповідно до частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування при розгляді цієї справи. Отже, оскільки відповідачем жодними належними та допустимими доказами не доведено набуття позивачем до 09.06.2021 статусу фізичної особи-підприємця в розумінні Закону № 755, то підстави для нарахування позивачу недоїмки з ЄСВ були відсутні. ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ Суд першої інстанції \~дійшов правильного висновку про задоволення позову, проте підставою такого задоволення зазначив сплату за позивача ЄСВ роботодавцем. Натомість, зазначена обставина має значення лише у тому випадку, якщо судом попередньо буде встановлено наявність у особи статусу фізичної особи-підприємця, а відповідно і обов`язку сплачувати ЄСВ. У випадку ж, якщо судом встановлено відсутність у особи зазначеного статусу, то відповідно відсутнім є й обов`язок особи сплачувати ЄСВ, а тому позов підлягає задоволенню саме з цих підстав, а не тому що особа є найманим працівником і ЄСВ за нього сплачує роботодавець. Отже, судом першої інстанції правильно задоволено позов, проте помилково зазначені підстави задоволення. Відповідно до частини 4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивування висновків суду. Судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial