Рішення адміністративного суду від 2022-01-05 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини [NUMBER] , у якому просив суд: - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації щорічної додаткової оплачуваної відпустки, передбаченої постановою КМУ №702 за 2012-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; - зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію щорічної додаткової оплачуваної відпустки, передбаченої постановою КМУ №702 за 2012-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30.07.2021 позов задоволено частково, ухвалено: - визнати протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та невиплати [PERSON] грошової компенсації щорічної додаткової оплачуваної відпустки, передбаченої Постановою КМУ №702 за 2014-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; - зобов`язати Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] грошову компенсацію щорічної додаткової оплачуваної відпустки, передбаченої постановою КМУ №702 за 2014-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; - в задоволенні решти позовних вимог відмовити. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30.07.2021 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової відпустки як учасникам бойових дій. Таким чином, оскільки під час дії особливого періоду надання додаткових відпусток було припинено (тобто у позивача не було права на отримання такої відпустки), то вимоги щодо виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку (які є похідними від права на таку відпустку) задоволені безпідставно. Позивач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. Як вірно встановлено судом першої інстанції, наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 14.12.2018 №23-РС [PERSON] \~звільнено з військової служби у відставку, а наказом №272 від 17.12.2018 із 19.12.2018 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення. Листом №350/249/417 від 19.03.2021 військова частина [NUMBER] повідомила [PERSON] про те, що під час дії особливого періоду, який триває по теперішній час, щорічні додаткові відпустки військовослужбовцям не надаються, їх використання за минулі роки після закінчення особливого періоду законодавством не передбачено, тому у зв`язку із цим додаткові відпустки в особливий період не можуть вважатися такими, що є невикористаними та не можуть в подальшому підлягати грошовій компенсації. Зазначає, що приписами абз. 2 п. 12 Порядку №702 зазначено, що у разі коли військовослужбовець має право на додаткову відпустку за різними підставами, надання такої відпустки проводиться за однією з них, за бажанням військовослужбовця. Подібна правова позиція викладена у абз. 3 п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Просить відмовити у задоволенні позову. Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки, передбаченої Постановою КМУ №702 за 2014-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Суд відмовив у задоволенні позовних вимог за 2012-2013 роки, адже доказів порушення прав позивача за період із 2012 по 2013 роки до суду не надано. Отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. З матеріалів апеляційної скарги встановлено, що відповідач фактично погодився із висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а тому,

Результат розгляду: denied