Рішення адміністративного суду від 2022-07-26 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (в подальшому ГУ ДПС у Полтавській області), в якому просив: визнати незаконним нарахування позивачу боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску за період 2017-2019 роки; скасувати рішення відповідача N 003207/16-31-24-11/ [NUMBER] про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 13.07.2021 р. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2021 р. у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись із рішенням суду першої\~інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення\~Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2021 р. та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог\~Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"\~(в подальшому -\~Закон № 2464-VI),\~Кодексу адміністративного судочинства України\~та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд\~апеляційної інстанції\~розглядає справу\~в порядку письмового провадження за наявними\~у справі матеріалами. Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги \~підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець 09.08.2006 р. та перебував на обліку платників податків у Новосанжарській ДПІ Полтавського управління\~ГУ ДФС у Полтавській області\~ з 13.09.2012 р. Згідно із\~даними ІС «Податковий блок», борг ФОП [PERSON] зі сплати \~єдиного внеску станом на 31.10.2018 р. за період з 09.02.2018 р. \~складав 15819,54 грн. та станом на 31.03.2018 р. \~складав 2475,18 грн. ГУ ДФС у Полтавській області позивачу надіслані вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-35379-17 від 11.12.2018 р. \~на суму 15819,54 грн. та № Ф-35379-17 від 09.04.2019 р. на суму 2457,18 грн. Рішенням ГУ ДПС у Полтавській області № 003207/16-31-24-11/ [NUMBER] від 13.07.2021 р. до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі \~3655,36 грн. та нараховано пеню в розмірі 5139,59 грн. за період з 10.02.2018 р. по 25.04.2019 р. \~за несплату (неперерерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. Не погодившись із вимогами та рішенням відповідача,\~позивач звернувся до суду з цим позовом. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту порушеного права позивача в частині нарахування відповідачем грошових зобов`язань з ЄСВ мала би бути вимога позивача до суду про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) № Ф-35379-17 від 11.12.2018 р. та від 09.04.2019 р., яких позивач у позовній заяві не заявляє. Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким \~висновком суду першої інстанції з наступних підстав. Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені\~Законом № 2464-VI (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). Згідно із ч. 1\~Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього\~Закону\~зобов`язані сплачувати єдиний внесок. Відповідно до\~абз. 1 п. 1, п. п. 4, 5 ч. 1\~ст. 4 Закону № 2464-VІ, платниками єдиного внеску є: роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в т.ч. адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності. Згідно із п. 2 ч. 2\~ст. 6\~Закону № 2464-VІ, платник єдиного внеску зобов`язаний вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Пунктом 2 частини 1\~статті 7 Закону № 2464-VI\~встановлено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої\~статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Відповідно до ч. 4\~ст. 8 Закону № 2464-VI, порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування -\~Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Абзацом 1 частини 5\~статті 8 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у\~статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної\~статтею 7 цього Закону\~бази нарахування єдиного внеску. Згідно із\~ч. 4\~ст. 25 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Відповідно до абз. 2 п. 2 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. №\~499 (в подальшому\~Інструкція № 499), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Згідно із п. 2 розділу ІІІ\~Інструкція № 499, якщо платники, зазначені упунктах 4(крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) і5 частини першої статті 4 Закону, мають основне місце роботи, то такі платники звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за них у розмірі не менше мінімального страхового внеску. Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що платниками єдиного соціального внеску є фізичні особи - підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати. Суд апеляційної інстанції зазначає, що метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 р. (справа № 440/2149/19), від 23.01.2020 р. (справі № 480/4656/18), від 05.11.2020 р. (справа № 460/2442/19), від 27.10.2021 р. (справа № 440/325/19). В разі недотримання такого обов`язку нарахована платником сума єдиного внеску, стає недоїмкою (сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим\~Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону\~2464-VI)). Стаття 25 Закону\~2464-VI встановлює \~заходи впливу та стягнення в разі недотримання платником обов`язку щодо сплати єдиного внеску. Згідно із ч. 3 ст. 25 \~\~Закону\~2464-VI, суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Судовим розглядом встановлено, що\~позивач з 14.06.2017 р. по 17.04.2018 р. \~працював \~слюсарем з ремонту автомобілів у ТОВ «НФМ АРРО», з 21.05.2018 р. працює слюсарем з ремонту автомобілів у ФОП « [PERSON] ». Згідно із відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування\~ [PERSON] у період з 2017 рік по 2020 рік \~сплачувався роботодавцями позивача ТОВ «НФМ АРРО», [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, оскільки відсутні законні підстави для самостійного нарахування відповідачем єдиного внеску для [PERSON] , який за позивача, як працівника сплачено його роботодавцем за цей самий період, то відповідачем безпідставно та протиправно сформовано вимоги № Ф-35379-17 від 11.12.2018 р., \~№ Ф-35379-17 від 09.04.2021 р. \~про сплату боргу (недоїмки). Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає \~що єдиний внесок за позивача, як працівника сплачено його роботодавцем за цей самий період в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску безпосередньо позивачем, оскільки це призведе до \~подвійної сплати єдиного страхового внеску. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить визнати незаконним нарахування \~йому боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску за період 2017-2019 роки, тобто, фактично не погоджується з вимогами \~№ Ф-35379-17 від 11.12.2018 р., № Ф-35379-17 від 09.04.2021 р. \~про сплату боргу (недоїмки), у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача \~є скасування вищевказаних вимог ГУДФС у Полтавській області. Суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки рішенням ГУ ДПС у Харківській області № 003207/16-31-24-11/ [NUMBER] від 13.07.2021 р. до позивача застосовано штрафні санкції \~та нараховано пеню в розмірі 5139,59 грн. за період з 10.02.2018 р. по 25.04.2019 р. \~за несплату (неперерерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, який позивач не повинен сплачувати, то вказане рішення не обґрунтоване та підлягає скасуванню. Таким чином, суд апеляційної інстанції\~ вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] , \~так як ним \~в цій справі не оскаржено \~вимоги № Ф-35379-17 від 11.12.2018 р. та № Ф-35379-17 від 09.04.2019 р., оскільки в позові [PERSON] є позовна вимога про визнання незаконними нарахування позивачу боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску за період 2017-2019 роки, щодо \~якого сформовані вищевказані вимоги. Відповідно до ч. 2\~ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно \~із п. 2 ч. 1 ст.\~315, п. 4\~\~ч. 1 ст.\~317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право\~\~скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у\~\~відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм\~\~матеріального права. Із\~\~врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає\~\~необхідним\~\~скасувати\~\~ рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2021 р. та прийняти постанову, якою\~\~ позов [PERSON] задовольнити, скасувати вимоги \~ГУ ДФС у Полтавській області № Ф-35379-17 від 11.12.2018 р., \~№ Ф-35379-17 від 09.04.2021 р. про сплату боргу (недоїмки) та рішення ГУ ДПС у Полтавській області № 003207/16-31-24-11/ [NUMBER] від 13.07.2021 р. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, \~судові витрати по сплаті \~судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 908 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1362 грн., а всього 2270 грн. підлягають стягненню на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області.

Результат розгляду: granted