Рішення адміністративного суду від 2022-01-27 00:00:00+02

У липні 2021 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду першої інстанції з позовом, у якому просив: - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 16.10.2019 №269; - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо проведення відрахувань коштів з пенсійного забезпечення [PERSON] в рахунок погашення переотриманої пенсії за період з 01.03.2018 по 30.09.2019; - стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь [PERSON] , безпідставно відраховані кошти за період з 01.04.2020 по 07.07.2021 в сумі 34833.05 грн. Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року позов залишено без розгляду. Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що спірного рішення пенсійного органу про утримання з пенсії коштів в рахунок погашення переотриманої пенсії в розмірі до 20% розміру пенсійної виплати позивач не отримав і по цей час, а стягнення з його пенсії почались з квітня 2020 року, а не з жовтня 2019 року. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення та призначено до розгляду в порядку письмового провадження. 24 січня 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому відповідач підтримує правову позицію суду першої інстанції. Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,\~ 12 липня 2021 року до Чернігівського окружного адміністративного суду надійшов позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення. Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. В подальшому, у відкритому судовому засіданні ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року позов залишено без розгляду. Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції зазначив, що позивач оскаржує рішення відповідача прийняте ним 16.10.2019, внаслідок реалізації якого значно зменшився розмір щомісячно виплачуваної позивачу пенсії, тобто, про наявність такого рішення позивач повинен був дізнатись у місяць наступний за його прийняттям. При цьому, майже півтора роки з моменту його прийняття, це рішення позивачем оскаржено не було. На наявність поважних причин пропущення строку звернення до суду з позовом про оскарження рішення відповідача, позивач не вказав. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до п. 8 ч. 1\~ ст. 240 КАС України\~ суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою\~ статті 123 цього Кодексу. У свою чергу, згідно ч. ч. 3, 4\~ ст. 123 КАС України\~ якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Отже, підставою для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до п. 8 ч. 1\~ ст. 240 КАС України\~ є незаявлення позивачем про поновлення пропущеного строку після відкриття провадження у справі, або якщо підстави, вказані у заяві, є неповажними, або висновки про поважність пропуску строку були передчасними та відсутні інші підстави для поновлення процесуального строку. Відповідно до ч. 1\~ ст. 122 КАС України\~ позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Приписи абз. 1 ч. 2\~ ст. 122 КАС України\~ визначають, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Отже, процесуальний закон, включає в себе спеціальну норму щодо строків звернення особи до адміністративного суду. Такі строки складають шість місяців, які розпочинають свій відлік з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 16.10.2019 №269 та відповідні дії на реалізацію цього рішення щодо проведення відрахувань коштів з пенсійного забезпечення [PERSON] в рахунок погашення переотриманої пенсії за період з 01.03.2018 по 30.09.2019. \~ У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19 підкреслено, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись. Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги. Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебував на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яку було призначено з 25 березня 2018 року на підставі пенсійного матеріалу, наданого Чернігівським обласним військовим комісаріатом, до якого долучено два витяги з наказів про звільнення, а саме: витяг з наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 15 лютого 2018 № 598 та витяг з наказу Командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 24 березня 2018 № 74. Рішенням Окружного адміністративного суду Києва від 04 березня 2019 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року, визнано протиправним і скасовано наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 02 лютого 2018 року №53 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності». Визнано протиправним і скасовано наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 15 лютого 2018 року № 59 (по особовому складу). Визнано протиправним і скасовано наказ командира військової частини [NUMBER] від 24 березня 2018 року № 74 (по стройовій частині) (зі змінами, внесеними наказом від 26 березня 2018 року № 76). Поновлено [PERSON] на посаді заступника командира навчальної механізованої роти з морально-психологічного забезпечення навчального механізованого батальйону 354 навчального механізованого полку 169 навчального центру з 25 березня 2018 року. Стягнуто з Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина [NUMBER] ) на користь [PERSON] грошове утримання за час вимушеного прогулу в розмірі 124 528 грн. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 06 вересня 2019 року № 203, майора [PERSON] , якого звільнено через службову невідповідність та якого згідно з наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 26 липня 2019 року № 290, поновлено на посаді заступника командира 1 навчальної механізованої роти з морально-психологічного забезпечення 1 навчального механізованого батальйону, який прибув з Козелецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, з 06 вересня 2019 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. Згідно із листом від 04 жовтня 2019 року № 5/4476, Військовий комісар Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки повідомив ГУ ПФУ в Чернігівській області про поновлення майора [PERSON] на посаді з 25 березня 2018 року. За розрахунком Пенсійного фонду України від 09 жовтня 2019 року на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № 2501011261/2 [PERSON] з березня 2018 року по вересень 2019 року виплачено 141 434,17 грн. 18 жовтня 2019 року та 13 листопадав 2019 року ГУ ПФУ в Чернігівській області зверталося з листами до [PERSON] про добровільне повернення надміру сплаченої пенсії. Згідно із довідкою № 2520000347 від 07 квітня 2020 року [PERSON] перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області і отримує пенсію за вислугу років, що призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 28 лютого 2020. З його пенсії відраховуються кошти в рахунок погашення переотриманої пенсії в розмірі 141 434,17 грн за період з 01 березня 2018 року по 30 вересня 2019 року по причині поновлення його на службі в розмірі 20% розміру пенсійної виплати. Сума відрахованих коштів у квітні 2020 року становить 3 030,07 грн. Вищевказані обставини були встановлені рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 червня 2020 року та постановою Чернігівського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року у справі № 750/14651/19 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманої пенсії. Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, слід звернути увагу, що в межах цивільної справи № 750/14651/19 предметом спору було стягнення на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з [PERSON] суму безпідставно отриманої пенсії у розмірі 141 434 грн. Колегія суддів наголошує, що рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 червня 2020 року та постановою Чернігівського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року у справі № 750/14651/19 підтверджується, що вже станом на дату прийняття останніх, з пенсії позивача вже здійснювались відрахування кошти в рахунок погашення переотриманої пенсії в розмірі 141 434,17 грн за період з 01 березня 2018 року по 30 вересня 2019 року по причині поновлення його на службі в розмірі 20% розміру пенсійної виплати. Зокрема, в рішенні Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 червня 2020 року та постанові Чернігівського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року у справі № 750/14651/19 вказано, що сума відрахованих коштів у квітні 2020 року становить 3 030,07 грн. Апеляційний суд наголошує, що вищевказані рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 червня 2020 року та постанова Чернігівського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року у справі № 750/14651/19 були долучені до матеріалів справи самим позивачем, а рішення суду першої інстанції у справі № 750/14651/19 прийнято у відкритому судовому засіданні за участю безпосередньо [PERSON] . Вищевикладене очевидно свідчить про те, що вже станом на дату прийняття рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 червня 2020 року у справі № 750/14651/19, позивач [PERSON] був обізнаний про здійснення пенсійним органом відрахування коштів в рахунок погашення переотриманої пенсії в розмірі 141 434,17 грн за період з 01 березня 2018 року по 30 вересня 2019 року по причині поновлення його на службі в розмірі 20% розміру пенсійної виплати. Однак, з даним позовом про оскарження відповідних дій про відрахування коштів в рахунок погашення переотриманої пенсії, а також самого рішення пенсійного органу, [PERSON] звернувся лише 12 липня 2021 року, тобто більш ніж через рік з моменту, коли позивач був обізнаний з тим, що пенсійний орган здійснює відповідні відрахування коштів в рахунок погашення переотриманої пенсії, отже, з пропуском строку визначеного ч. 2\~ ст. 122 КАС України. Окремо колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19, зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. У цій постанові суд касаційної інстанції дійшов такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого\~ ст. 122 КАС України\~ у спорах цієї категорії: 1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів; 2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає помилковими аргументи позивача про те, що спірного рішення пенсійного органу про утримання з пенсії коштів в рахунок погашення переотриманої пенсії в розмірі до 20% розміру пенсійної виплати позивач не отримав і по цей час, оскільки отримання такого рішення не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до суду. В даному випадку, про здійснення відповідачем оскаржуваних дій щодо проведення відрахувань коштів з пенсійного забезпечення [PERSON] в рахунок погашення переотриманої пенсії за період з 01.03.2018 по 30.09.2019, позивач мав можливість дізнатись ще у квітні 2020 року, коли з його пенсії було здійснено відповідне відрахування, що встановлено в межах цивільної справи № 750/14651/19. Про наявність інформації про відповідні відрахування також свідчить обізнаність позивача з безпосередньо рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 червня 2020 року та постановою Чернігівського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року у справі № 750/14651/19, повні тексти яких надані позивачем. Колегія суддів враховує, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №160/6430/20. В контексті спірних правовідносин, позивач, будучи обізнаним про здійснення пенсійним органом відрахувань з його пенсії з квітня 2020 року, не був позбавлений можливості звернутись до пенсійного органу для з`ясування відповідних підстав, а також звернутись безпосередньо до суду для встановлення правомірності відповідних дій, однак реалізував таке право на звернення до суду більш ніж через рік. У рішенні від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід`ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду. Таким чином, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 року №17-рп/2011 у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов`язується лише з волевиявленням особи. За змістом частини п`ятої\~ статті 6 КАС України\~ особа може відмовитися від реалізації права на звернення до суду, однак не від самого права як такого. Поряд з іншим, колегія суддів зауважує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»). Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33). За таких обставин, подання у липні 2021 року позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин зволікання із оскарженням дій відповідача щодо проведення відрахувань коштів з пенсійного забезпечення, починаючи з квітня 2020 року на підставі рішення від 16.10.2019 року, матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні. Як було підкреслено вище, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду. Відтак, висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду із вказаним позовом підтверджуються матеріалами справи, у той час як доводи апеляційної скарги відповідну позицію суду не спростовують. Відтак, з огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду. Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року. Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України\~ \~\~та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для залишення без розгляду позовної заяви [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення. Згідно з положеннями\~ статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до вимог\~ статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно. Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Результат розгляду: denied