Рішення адміністративного суду від 2022-06-21 00:00:00+03

У серпні 2021 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо зменшення основного розміру пенсії [PERSON] з 89% до 70 % від сум грошового забезпечення; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області перерахувати та виплатити пенсію [PERSON] в розмірі 89% грошового забезпечення згідно зі статтею 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ та постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 31.07.2020 № 11/820 з урахуванням 100 відсотків суми підвищення, починаючи з 01.04.2019, без обмеження максимального розміру пенсії з урахуванням проведених раніше виплат. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено частково: Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо зменшення основного розміру пенсії [PERSON] з 89% до 70 % від сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області перерахувати та виплатити пенсію [PERSON] в розмірі 89% грошового забезпечення згідно зі статтею 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ та постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 31.07.2020 № 11/820, з урахуванням 100 відсотків суми підвищення починаючи з 01 квітня 2019 року до 04 вересня 2019 року. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить змінити рішення суду першої інстанції та викласти його у наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області перерахувати та виплатити пенсію [PERSON] в розмірі 89% грошового забезпечення згідно зі статтею 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ та постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 31.07.2020 № 11/820 з урахуванням 100 відсотків суми підвищення, починаючи з 01.04.2019, без обмеження максимального розміру пенсії з урахуванням проведених раніше виплат.» Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, зокрема, що рішення суду першої інстанції не сприяє ефективному способому захисту порушеного права позивача та спричинить новий спір з відповідачем щодо обмеження розміру пенсії граничним розміром. Також, наголошує на наявності права на отримання пенсії у розмірі 89% з урахуванням 100 відсотків підвищення, починаючи з 01.04.2019 року. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії та призначено до розгляду в порядку письмового провадження. Ухвалою Шостого апеляційного адіміністративного суду від 25 січня 2022 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 року на розумний строк, достатній для всебічного та повного розгляду справи. 21 лютого 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшли додаткові пояснення представника позивача адвоката Хомича І.О., в яких представник позивача наполягає на наявності у [PERSON] права на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром з посиланням на судову практику в подібних спорах. Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, додаткових пояснень, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 у справі №580/3970/19 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити [PERSON] перерахунок пенсії з 01.01.2018р., із розрахунку відсоткового значення розміру пенсії 89 % суми грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. Також рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з 01.04.2019 на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 31.07.2020 №11/820, з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення. У подальшому відповідач на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 у справі №580/3970/19 та від 10.03.2021 у справі № 5080/142/21 здійснив перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 на підставі довідки Адміністрації державної прикордонної служби №11/820 від 31.07.2020 виходячи з 70% зазначених у вказаній довідці сум грошового забезпечення. 07.06.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок його пенсії із розрахунку 89% розміру грошового забезпечення. Відповідач листом №3919-3958/В-03/8-2300/21 від 17.06.2021 відмовив позивачу у здійсненні перерахунку пенсії виходячи із 89% грошового забезпечення з тих підстав, що відбулась зміна встановленого статтею 13 Закону України №2262-ХІІ максимального розміру пенсії з 90% до 70% сум грошового забезпечення, тому підстави для обчислення пенсії позивача з 01.04.2019 у розмірі 89% грошового забезпечення відсутні. Вважаючи відмову у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років та її виплаті із розрахунку 89 % грошового забезпечення з урахуванням 100 відсотків суми підвищення без обмежень її граничного розміру протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що перерахунок пенсії позивача відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262 від 09.04.1992 із застосуванням розміру пенсії 89% відповідного грошового забезпечення має бути проведений з 01.04.2019. Разом з тим, суд першої інстанції вважав передчасними та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про проведення перерахунку пенсії позивача без обмеження максимального розміру пенсії. Щодо вимоги про виплату позивачу з 01 квітня 2019 року 100% визначеного пенсійного забезпечення, суд першої інстанції виходив з того, що з 04 вересня 2019 року до 31 грудня 2019 року у ГУ ПФУ були правові підстави для виплати позивачу 75 відсотків підвищення до пенсії, тому позовні вимоги в частині виплати 100% перерахованої пенсії підлягають задоволенню частково - за період з 01 квітня 2019 року до 04 вересня 2019 року. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Так, позивачем не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відтак колегія суддів вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги [PERSON] . Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення. Щодо вимоги про виплату позивачу з 01 квітня 2019 року 100% визначеного пенсійного забезпечення, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до пункту 2 Постанови № 103 виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01 січня 2018 року у таких розмірах: з 01 січня 2018 року - 50 відсотків; з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 01 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року. У зв`язку із скасуванням пункту 2 Постанови № 103 рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії - скасовано, а відтак висновок суду першої інстанції про те, що позивач з 01 квітня 2019 року мав право на отримання пенсійних виплат у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, відповідає правовій позиції Верховного Суду у зразковій справі № 160/3586/19. Разом з тим, колегією суддів враховується, що, як вірно зазначив Черкаський окружний адміністративний суд, 14.08.2019 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 804, яка набрала чинності 04.09.2019. Відповідно до пункту 1 цієї постанови виплата пенсій, призначених згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб до 1 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із зазначеним Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським) та перерахованих з 1 січня 2018 року з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, заклади вищої освіти), що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», здійснюється у 2019 році в розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 1 березня 2018 року. У свою чергу, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2020 у справі № 640/19133/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020, визнано неправомірними дії Кабінету Міністрів України при прийнятті Постанови №804 та визнано цю постанову протиправною та нечинною повністю. Відтак, на переконання колегії суддів, у тому числі з урахуванням наведених вище висловлених Верховним Судом позицій про застосування аналогічних за змістом нормативних актів до спірних правовідносин, позовні вимоги з 04.09.2019 по 31.12.2019 задоволенню не підлягають, оскільки відповідач протиправних дій при виплаті позивачу підвищення до пенсії на підставі Постанови № 804, не вчиняв, а сама постанова визнана нечинною у 2020 році. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 13.04.2021 у справі №560/2720/19, від 12.08.2021 у справі № 200/8751/20-а, від 19.08.2021 у справі № 640/5451/20. Отже, колегія суддів погоджується погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині виплати 100% перерахованої пенсії підлягають задоволенню частково - за період з 01 квітня 2019 року до 04 вересня 2019 року. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо питання обмеження пенсії максимальним розміром, виходячи з того, що такі вимоги є передчасними, судом першої інстанції не було враховано наступне. Позовні вимоги про захист права не можуть вважатися передчасними, якщо вони були предметом правовідносин, з яких виник спір. З матеріалів справи вбачається, що як станом на момент звернення до суду з позовом, так і станом на дату розгляду даної справи судом апеляційної інстанції між позивачем і відповідачем існує спір не лише щодо здійснення перерахунку пенсії на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 31.07.2020 № 11/820, а й щодо виплати пенсії за вислугою років з розрахунку 89% від суми грошового забезпечення без обмежень її граничного розміру. Так, з матеріалів справи вбачається, що представник позивача звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо проведення перерахунку та виплати [PERSON] пенсії на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 31.07.2020 № 11/820 у розмірі 89% грошового забезпечення з урахуванням 100% суми підвищення пенсії без обмеження максимальним розміром пенсії, починаючи з 01.04.2019 року. При цьому, відповідач листом №3919-3958/В-03/8-2300/21 від 17.06.2021 відмовив позивачу як у здійсненні перерахунку пенсії виходячи із 89% грошового забезпечення з тих підстав, що відбулась зміна встановленого статтею 13 Закону України №2262-ХІІ максимального розміру пенсії з 90% до 70% сум грошового забезпечення, так і у виплаті пенсії без обмеження максимальним розміром з посиланням на Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи». Вищевикладене підтверджується також змістом відзиву Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на апеляційну скаргу, де відповідач заперечує право позивача на здійснення перерахунку пенсійного забезпечення у відповідних відсотках та без обмеження граничного розміру. Відтак, після визнання за позивачем права на перерахунок пенсії, суд першої інстанції помилково не врахував, що перерахунок пенсії з обмеженням її граничним розміром, змусить позивача повторно звертатись до суду з новим позовом, що суперечить принципу забезпечення ефективного захисту порушеного права. Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», №40450/04, пункт 64). Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95). При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі «Джорджевич проти Хорватії» (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення. Щодо можливості обмеження пенсії [PERSON] максимальним розміром, колегія суддів вказує наступне. Відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, чинній з 01.01.2016 по 20.12.2016) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн. Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн. У вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення суду конституційної юрисдикції передбачено, що положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Таким чином, починаючи з 20.12.2016 відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 400/2085/19, від 10.09.2021 у справі № 300/633/19 та від 21.09.2021 у справі № 370/2610/17. До того ж, в указаних постановах суд касаційної інстанції підкреслив, що рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами, а саме: частину сьому статті 43, а тому внесені у подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності 01.01.2017) зміни до частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), яка визнана неконституційною і втратила чинність, самі по собі не створюють підстав для такого обмеження. У цьому контексті Верховний Суд зауважив, що буквальне розуміння змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими. Викладене, у свою чергу, свідчить, що наразі стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не містить положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів. Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 755/10947/17 зробила висновок, відповідно до якого під час вирішення тотожних спорів має враховуватись саме остання правова позиція, якою є позиція Верховного Суду у вже згаданих вище постановах, зокрема, від 16.12.2021 у справі № 400/2085/19. Відтак, враховуючи викладене вище, саме оскільки рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 ухвалено 20 грудня 2016 року, то із цієї дати частина сьома статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність. При цьому, в контексті спірних правовідносин, положення ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» щодо обмеження розміру пенсії військовослужбовців десятьма прожитковими мінімумами не підлягають застосуванню, оскільки, по-перше, спеціальним законом, що їх регулює, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», по-друге, у своєму рішенні від 20.12.2016 року Конституційний Суд України підкреслив, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновків про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги, з огляду на що, з метою повного та всебічного захисту прав та інтересів позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області перерахувати та виплатити пенсію [PERSON] в розмірі 89% грошового забезпечення згідно зі статтею 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ та постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 31.07.2020 № 11/820, з урахуванням 100 відсотків суми підвищення починаючи з 01 квітня 2019 року до 04 вересня 2019 року, без обмеження максимального розміру пенсії з урахуванням проведених раніше виплат. Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині відмовлених позовних вимог з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії щодо зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] без обмеження граничного розміру. Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, додаткових пояснень, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині відмови у задоволенні відповідних позовних вимог, з прийняттям у відповідній частині нової постанови про їх задоволення.

Результат розгляду: partial