Рішення адміністративного суду від 2023-02-10 00:00:00+02

21.10.2021р. ФОП [PERSON] звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовом до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Миколаївська область), в якому просив суд скасувати постанови від 23.09.2021р. №306204 та №306205 про застосування адміністративно-господарського штрафу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем своїми оскаржуваними постановами було протиправно \~та необґрунтовано застосовано до позивача адміністративно-господарські штрафи за нібито перевищення встановлених законом габаритно-вагових норм при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, оскільки транспортні засоби є контейнеровозами, яким дозволено перевезення масою 44 т, а водієм надавались при проведенні перевірки ТТН, які свідчать, що вага насіння ріпака складає 41 т. Тому, на переконання позивача, порушення норм габаритно-вагового контролю не відбулося. Представник відповідача надав до суду першої інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги категорично не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року (ухваленим \~\~\~\~\~\~\~\~\~в порядку спрощеного (письмового) провадження) у задоволенні адміністративного позову ФОП [PERSON] - відмовлено в повному обсязі. Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням суду першої інстанції, позивач 31.08.2022р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.01.2022р. та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема, позивач наголосив на тому, що судом 1-ї інстанції було безпідставно залишено поза увагою характеристики перевезеного вантажу - ріпаку. Зважаючи на те, що зазначений вантаж є за своїх характером подільним, а законодавчо встановлені підстави для застосування штрафу згідно з абз.14-17 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» на час винесення оскаржуваних постанов відсутні, позивач вважає його притягнення до відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу за перевищення встановлених габаритно-вагових норм необґрунтованим та незаконним. Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2022р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху. 13.09.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження. 19.10.2022р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України). Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність достатніх підстав для її задоволення. Судом першої інстанції встановлені наступні обставини. 29.07.2021р. посадовими особами управління Укртрансбезпеки на а/д М-28 «Одеса - Южний» 40 км + 639 м, на підставі направлення на перевірку від 27.07.2021р. №0026496, було проведено ваговий контроль транспортного засобу «RENAUT», д/н [NUMBER] . Згідно з ТТН від 29.07.2021р. №188, автомобільним перевізником зазначено позивача - ФОП [PERSON] , а найменування вантажу, що перевозиться «насіння ріпаку». Під час проведення рейдової перевірки посадовими особами відповідача встановлено надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких міститься у ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: перевищення вагових норм на одиночну вісь від 5% до 10% включно, чим порушено абз.14 ч.1 ст.60 цього ж Закону. За результатами проведеної перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 29.07.2021р. №306003. 23.09.2021р. Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки (Миколаївська область) було прийнято постанову №306205, якою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі - 8500 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачене абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 5%, але не більше 10% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. 19.08.2021р. посадовими особами відповідача на а/д Н-11 «Дніпро-Миколаїв» 207 км, згідно з направленням на перевірку від 13.08.2021р. №6001519, проведено ваговий контроль транспортного засобу «DAF», д/н [NUMBER] та причіпу марки «SCHWARZMULLER», д/н [NUMBER] . Згідно з ТТН від 19.08.2021р. №9, автомобільним перевізником зазначено позивача - ФОП [PERSON] , а найменування вантажу, що перевозиться - пшениця. Під час проведення рейдової перевірки посадовими особами відповідача встановлено надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких міститься в ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: перевищения встановлених вагових норм на одиночну вісь понад 10%, але не більше 20%, чим порушено абз.15 ч.1 ст.60 цього ж Закону. За результатами проведеної перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 19.08.2021р. №295723. 23.09.2021р. Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки (Миколаївська область) було прийнято постанову №306204, якою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі - 17000 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт передбачене абз.15 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Не погоджуючись із такими діями та рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом. Вирішуючи справу по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, як наслідок, відсутності підстав для їх задоволення. Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не може погодитися з наведеними висновками суду першої інстанції та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне. Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулює Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001р. №2344-III. Відповідно до ч.12 ст.6 Закону №2344-III, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. Згідно з ч.1 ст.48 Закону №2344-III, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. За приписами ч.4 цієї ж статті, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше 5%. Як передбачено ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005р. №2862-IV, рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або ж габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У силу вимог ч.2 ст.29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. №3353-XII, із метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України. 27.06.2007р. постановою Кабінету Міністрів України №879 було затверджено, окрім іншого, «Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні». За п.3 вказаного Порядку, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Так, габаритно-ваговим контролем вважається контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам та нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів (пп.4 п.2 Порядку №879). У свою чергу, за визначенням пп.3 п.2 Порядку, великовагові та великогабаритні транспортні засоби - це транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, визначений п.22.5 «Правил дорожнього руху» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306). Водночас, транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2%. Згідно з п.6 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів. Відповідно до п.20 Порядку №879, за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або ж її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних. За змістом п.п.22.1,22.5 ПДР України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), маса вантажу, що перевозиться, та розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу. За спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною - 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад - 40 т (для контейнеровозів понад - 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до - 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - \~\~\~\~\~24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на - 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує - 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад - 11 т, здвоєні осі понад - 16 т, строєні осі понад - 22 т або фактичною масою понад - 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь понад - 11 т, здвоєні осі понад - 18 т, строєні осі понад - 24 т або фактичною масою понад - 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад - 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Проаналізувавши зазначені норми чинного законодавства, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними: перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі, а перевезення подільного вантажу з перевищенням навантаження на вісі - заборонено. Наведене свідчить про те, що головною метою такої заборони є збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Внаслідок цього й встановлено заборону щодо перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків. Колегія суддів наголошує, що у даному випадку позивач перевозив вантаж (насіння ріпаку, зерно), який за своїм характером є подільним, тобто може при завантаженні бути поділений на окремі частки без втрати або пошкодження його властивостей, а відтак, з урахуванням вищевикладених норм права, перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм у відповідності до п.22.5 ПДР України заборонено. Відтак, чинним законодавством встановлена імперативна заборона на перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що виключає можливість отримання перевізником відповідного дозволу. Як передбачено абз.14,15 ч.1 ст.60 Закону №2344-IIІ, за якими на позивача накладено штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за перевищення встановлених габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Аналіз вказаних норм абз.14,15 ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ дає підстави для висновку, що для настання відповідальності за цими нормами необхідним є встановлення факту перевезення вантажу без відповідного дозволу. Оскільки ж видача дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, які перевозять подільні вантажі з перевищенням габаритно-вагових параметрів, не передбачена, то, відповідно, на особу не може бути накладений штраф згідно з абз.14,15 ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ за відсутність такого дозволу. На користь такого висновку свідчать подальші зміни внесені Законом України від 03.06.2021р. №1534-IX до абз.14,15 ч.1 ст.60 Закону №2344-III. Так, законодавцем викладено, зокрема, абз.14,15 ч.1 ст.60 Закону №2344-IIІ у новій редакції із визначенням окремо відповідальності за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу та окремо відповідальності за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні подільного вантажу. Тобто, тільки з 01.10.2021р. (після прийняття відповідачем оскаржуваних постанов) законодавцем була встановлена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу за перевищення встановлених габаритно-вагових норм при перевезення подільного вантажу. За встановлених у даній справі обставин, колегія суддів доходить висновку, що відповідачем безпідставно оскаржуваними постановами застосовано до позивача адміністративно-господарські штрафи відповідно до абз.14,15 ч.1 ст.60 Закону №2344-III, в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних постанов від 23.09.2021р. №306204 та №306205, за відсутності дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують нормативні, оскільки перевезення подільного вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм заборонено, а видача відповідного дозволу на перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових не передбачена, що, у свою чергу, свідчить про відсутність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого абз.14 та 15 ч.1 ст.60 Закону №2344-IIІ у наведеній редакції. При цьому, колегія суддів зазначає, що за вказаних обставин до позивача могла бути застосована відповідальність лише у вигляді нарахування посадовою особою Укртрансбезпеки плати за проїзд у відповідності до п.31-1 Порядку №879. Висновки суду апеляційної інстанції щодо неможливості отримання дозволу на перевезення подільного вантажу, який перевищує габаритно-вагові норми та відсутності правових підстав для відповідальності перевізника за неотримання відповідного дозволу, відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 29.01.2020р. у справі №814/1460/16. Підсумовуючи наведене, судова колегія зазначає, що суд першої інстанції, належним чином установивши фактичні обставини справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав задоволення даного позову. Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж \~Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій. Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»). Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Отже, за таких обставин та враховуючи, що судом 1-ї інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також в зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, у відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове - про задоволення позовних вимог ФОП [PERSON] в повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Частиною 6 ст.139 Кодексу передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. При зверненні з даним позовом до суду першої інстанції позивачем сплачено 908 грн. судового збору, а при поданні апеляційної скарги - 1362 грн. Таким чином, на підставі ч.ч.1,6 ст.139 КАС України, з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ФОП [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі - 2270 грн.

Результат розгляду: granted