Рішення адміністративного суду від 2022-09-27 00:00:00+03

Фізична особа-підприємець [PERSON] (далі позивач, ФОП [PERSON] ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки № 318846 від 07 грудня 2021 року про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню з огляду на відсутність події інкримінованого порушення. Зокрема, вказує, що на момент перевірки належний позивачеві транспортний засіб перебував на парковці біля ст. метро Лісова в м. Київ та перевезень пасажирів не здійснювалось; на вимогу представника контролюючого органу позивачем затребувані документи були надані, жодних зауважень щодо їх нестачі від представника контролюючого органу на адресу водія не надходило; сам акт № 292535 в присутності водія не складався і на підпис йому не надавався, а дані, викладені в оскаржуваному акті № 292535, в тому числі і стосовно кількості інспекторів, є недостовірними і не відповідають фактичним обставинам справи. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2022 року даний адміністративний позов залишено без задоволення. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що документів на спростування фактів, викладених в акті перевірки, позивачем ні під час розгляду уповноваженою особою справи про правопорушення, ні в суді надано не було. Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю. Апеляційну скаргу обґрунтовано тими ж доводами, що і адміністративний позов. Зазначено, що суд першої інстанції не з`ясував, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися позовні вимоги, та якими доказами вони підтверджуються. Зокрема, суд: порушив принцип рівності, диспозитивності сторін та прав позивача, визначені ст. 44 КАС України, оскільки перебравши на себе обов`язок по доведенню відповідачем обставин, викладених в запереченнях на позовну заяву, за відсутності будь-яких даних, необґрунтовано дійшов висновку про наявність викладених у акті №292535 від 22 жовтня 2021 року порушень ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», в обґрунтування оскаржуваного рішення безпідставно переклав на позивача обов`язок по доведенню обставини наявності у водія транспортного засобу марки Мерседес-Бенс Спрінтер, д.н.з [NUMBER] , під час рейдової перевірки документів, на підставі яких здійснюються перевезення; не спростував з посиланням на належні та допустимі докази доводи позивача, викладені у позовній заяві та показання допитаних свідків [PERSON] та [PERSON] щодо того, що працівник Укратрансбезпеки, що фактично проводив перевірку, жодних претензій щодо нестачі документів, визначених положеннями ст. 39 Закону, не виказував, та в присутності водія Акту №292535 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 22 жовтня 2021 року не складав; безпідставно відкинув та не врахував наявні в матеріалах справи докази, що підтверджують наявність у перевізника визначених ст. 39 Закону документів; не врахував незаконність проведення перевірки, оскільки на момент її проведення належний позивачеві транспортний засіб перебував на парковці біля ст. метро Лісова в м. Київ, а не на маршруті і перевезення пасажирів не здійснювалось; встановивши, що один з інспекторів - Цибенко Р.С. - участі у проведені перевірки не приймав за наявності у акті підписів двох посадових осіб, що начебто проводили перевірку, безпідставно пославшись на положення п.16 Порядку №1567, необґрунтовано визнав Акт №292535 достовірним, належним та допустимим доказом; не вказав, якими саме доказами відповідачем доведено факт допущення позивачем порушення вимог законодавства та обґрунтованість подальшого притягнення його до відповідальності оскаржуваною постановою. Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, виходячи з такого. Як встановлено судом, 22 жовтня 2021 року на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок з 18 жовтня 2021 року по 24 жовтня 2021 року, направлення на рейдову перевірку від 13 жовтня 2021 року № 000295 Північним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки проведено рейдову перевірку дотримання позивачем вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме транспортного засобу марки MERSEDES д.н.з. [NUMBER] , за результатами якої був складений акт № 292535 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким зафіксовано, що під час здійснення регулярних перевезень пасажирів по маршруту Чернігів-Київ, про що свідчить трафарет на лобовому склі, відсутні на момент проведення перевірки посвідчення водія відповідної категорії, схема маршруту, розклад руху, протокол перевірки та адаптації тахографу, індивідуальна-контрольна книжка водія, квитково-касовий лист (а.с. 6, 104, 105). Заступником начальника Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 07 грудня 2021 року, розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, було винесено постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу № 318846, якою стягнуто з позивача штраф у сумі 17000 грн. (а.с. 5). Позивач, вважаючи таку постанову протиправною, а свої права порушеними, звернувся з даним адміністративним позовом до суду. Обговорюючи правомірність такої відмови, колегія суддів зазначає наступне. Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт». За ч. 7 статті 6 названого Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, поміж іншого, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті. Згідно статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті. Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (далі - Положення № 103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Згідно пп. 1 п. 4 Положення №103 основними завданнями Укртрансбезпеки є: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті. Абзацом 1 п. 8 Положення № 103 визначено, що Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи. Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (пп. 19 п. 5 Положення №103). Відтак, саме на Укртрансбезпеку покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування через її територіальні органи. Відповідно до п. 2-4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи. Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Згідно п.12-14 Порядку №1567 рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка. Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин. Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту. Відповідно до абз. 2, 10 п. 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку. Згідно п. 16 Порядку № 1567 рейдова перевірка може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки. Рейдова перевірка проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку (п.19 Порядку № 1567). Враховуючи наведені норми законодавства, а також наявні матеріали справи, зокрема, щотижневий графік перевірки, складений та затверджений керівником Укртрансбезпеки, суд дійшов висновку, що відповідач дотримався порядку проведення перевірки. Також суд наголошує на тому, що рейдова перевірка може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки та на місці стоянки транспортних засобів, що спростовує твердження позивача про її незаконність. Пункт 21 Порядку № 1567 передбачає, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис (п.22 Порядку № 1567). Колегія суддів врахувала, що в акті проведення перевірки № 29235 від 22 жовтня 2021 року зазначено про те, що водій (без зазначення жодних персональних даних) з актом ознайомлений, від під підпису та пояснень відмовився, проте, суд критично відноситься до цього акту як належного доказу, оскільки він підписаний посадовими особами відповідача, що є заінтересованими особами, натомість, позивач та водій, допитаний в якості свідка судом першої інстанції, стверджують, що жоден акт перевіряючими не складався та для відпису водію не надався. Оскільки відповідач всупереч вимог ч.2 статті 77 КАС України, згідно якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, фото- чи відеофіксацією, показами свідків тощо не довів не пред`явлення особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, а також відмову водія від підписання та отримання акту перевірки, то колегія суддів пристає на позицію апелянта щодо того, що працівник Укртрансбезпеки, що проводив перевірку, жодних претензій щодо нестачі документів, визначених статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», не виказував та в присутності водія акту проведення перевірки № 29235 від 22 жовтня 2021 року не складав. Згідно п. 25-27 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. У разі виявлення вчиненого іноземним перевізником порушення посадова особа складає відповідний акт та приймає постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, а інформацію про виявлені порушення та адміністративно-господарський штраф надсилає центральному органові виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 В силу статті 34 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів. Згідно статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Документи для регулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України. Абзацами 2-3 частини 2 статті 40 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що водій автобуса зобов`язаний: виконувати правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту загального користування і технічної експлуатації автобуса; мати з собою і пред`являти для перевірки уповноваженим посадовим особам документи, передбачені законодавством. За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз. 3 ч. 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»). Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі Положення про робочий час і час відпочинку водіїв), яке встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку. Згідно пунктів 1.1, 1.2 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв це положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року N 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух». Це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку. Пунктом 1.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв передбачено, що вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами. Згідно пункту 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв Автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів визначає Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 за № 946/18241 (далі - Інструкція). Згідно пункту 1.3 Інструкції ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі). Виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР (пункт 1.3 Інструкції). В силу пункту 3.3 Інструкції водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів. Між тим, на спростування позиції відповідача, позивачем було подано такі документи:копію витягу з Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на ФОП [PERSON] ; копія ліцензії серія АЕ№268969 на ФОП [PERSON] ; копію посвідчення водія на ім`я « [PERSON] »; копію свідоцтва про реєстрацію ТЗ марки Мерседес-Бенс Спрінтер, д.н.з [NUMBER] ; копію тимчасового реєстраційного талону на ТЗ марки Мерседес-Бенс Спрінтер, д.н.з [NUMBER] ; копію протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, д.н.з [NUMBER] ; копію індивідуальної контрольної книжки водія на ім`я « [PERSON] »; копію квитково-облікового листа №034093 за 22 жовтня 2021 року на автобус марки Мерседес, д.н.з [NUMBER] ; копію паспорта автобусного маршруту Чернігів-Київ (номери рейсів: 69/70,71/72). Наведене, на переконання колегії суддів, спростовує посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не наведено обґрунтованих доводів проти оскаржуваної постанови, які б доводили неправомірність притягнення його до відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу, а саме факту наявності у водія посвідчення відповідної категорії, схеми маршруту, розкладу руху, протоколу перевірки та адаптації тахографу, індивідуально-контрольної книжки водія, квитково-касового листа та їх пред`явлення на перевірку. Натомість, відповідачем з посиланням на належні та допустимі докази, приписи чинного законодавства не доведено допущення фізичною особою-підприємцем [PERSON] порушень вимог законодавства та обґрунтованість подальшого притягнення його до відповідальності оскаржуваною постановою про накладення адміністративно-господарського штрафу. Таким чином, ФОП [PERSON] не вчиняв жодних порушень законодавства про автомобільний транспорт у вигляді відсутності посвідчення водія відповідної категорії, схеми маршруту, розкладу руху, протоколу перевірки та адаптації тахографу, індивідуально-контрольної книжки водія, квитково-касового листа. Враховуючи наведене, постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 318846 від 07 грудня 2021 року Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки є незаконною та підлягає скасуванню. Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи. Відповідно до ч. 1 статті 317 КАС України - підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: granted