Рішення адміністративного суду від 2022-07-27 00:00:00+03

[PERSON] звернулась з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року позов задоволено частково. Суд вирішив визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови [PERSON] у призначенні пенсії в разі втрати годувальника. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити [PERSON] пенсію в разі втрати годувальника відповідно до ст. 29, 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 23.11.2020 року. В іншій частині позовних вимог відмовити. Відповідачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано, що оскільки \~позивач на час звернення за призначенням пенсії (заява від 21.11.2021) досягла 60 річного віку, але \~страховий стаж склав \~лише 16 років 7 місяців, їй правомірно \~відмовлено в призначенні пенсії. Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1 \~ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів. Як було встановлено судом першої інстанції, позивач народилась [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорту. Орджонікідзевським РАГС м. Запоріжжя 06.02.1981 зареєстровано шлюб позивача з [PERSON] 1957 року народження. [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію, призначену за нормами Закону N 2262-XII. [PERSON] помер [INFO] . Позивач 22.11.2021 звернулася до відповідача з письмовою заявою про призначення пенсії по втраті годувальника. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 28.09.2021 та 07.12.2021 відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника, оскільки у позивача недостатньо страхового стажу для призначення даного виду пенсії. Позивач звернулась до суду з даним позовом. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції \~зазначив, що необхідною умовою для визнання позивача непрацездатним членом сім`ї є досягнення пенсійного віку, а не набуття особою права на призначення пенсії за віком. Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується. Відповідно до статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» N 2262-XII передбачено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону N 1058-IV або є особами з інвалідністю. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про обов`язкове державне пенсійне страхування» N 1058-IV непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону Статтею 26 Закону N 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;. До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року. Як було встановлено судом першої інстанції, на час звернення до відповідача за призначенням пенсії у разі втрати годувальника, позивач досягла 60 - річного віку, проте, страховий стаж складав 16 років, 7 місяців у зв`язку з чим відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача. Відповідно до змісту статті 30 Закону N 2262-XII, право на пенсію в разі втрати годувальника має право дружина, якщо вона досягла пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Статтею 26 Закону N 1058-IV передбачено дві умови, що в сукупності надають особі право на отримання пенсії за віком, а саме: досягнення пенсійного віку та наявність відповідного страхового стажу. Судом першої інстанції вірно було враховано, що предметом спірних правовідносин є право позивача на отримання пенсії по втраті годувальника відповідно ст. 30 Закону N 2262-XII. Отже, необхідною умовою для визнання позивача непрацездатним членом сім`ї є досягнення пенсійного віку, а не набуття особою права на призначення пенсії за віком. Вірно судом першої інстанції було зазначено, що доводи відповідача щодо відсутності у позивача відповідного страхового стажу ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують.

Результат розгляду: denied