Рішення адміністративного суду від 2024-02-27 00:00:00+02

15.02.2024 Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (далі - УДСМУ в Запорізькій області) звернулося до суду з адміністративним позовом до [PERSON] ( [PERSON] ) (далі - [PERSON] ), в якому просить суд затримати громадянина Республіки Узбекистан [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , та помістити його до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, терміном на шість місяців. Адміністративний позов мотивований тим, що за порушення строків перебування на території України та у зв`язку з відсутністю у громадянина Республіки Узбекистан [PERSON] паспортного документа, або документа, який дає право на виїзд з України, 14.02.2024 УДМС у Запорізькій області ухвалено рішення про його примусове видворення з України. Беручи до уваги, що [PERSON] порушує міграційне та адміністративне законодавство України, самостійно не вживає заходів щодо повернення в країну громадянської належності, існує ймовірність що громадянин [PERSON] перешкоджатиме проведенню процедури примусового видворення. [PERSON] перебуває в Україні в статусі нелегального мігранта, не має документа, що дає право на виїзд з України, не зможе отримати законне джерело прибутку, не буде працевлаштований, та не зможе забезпечувати власні потреби. Отже, є правові підстави для його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України. 15.02.2024 від представника відповідача адвоката Вишневського А.В. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві, з посиланням на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що відповідач може самостійно залишити територію України, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом проведено такі процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 15.02.2024 прийнято до розгляду позовну заяву УДМС в Запорізькій області та відкрито провадження у справі, встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву - до 15.02.2024. Справу призначено до невідкладного судового розгляду на 15.02.2024 на 15:00 год. Ухвалою суду від 15.02.2024 задоволено клопотання представника УДМСУ в Запорізькій області про забезпечення участі [PERSON] в судовому засіданні, призначеному на 15.02.2024 о 15:00 год. (та в усіх наступних, якщо вони будуть призначені), в режимі відеоконференції з Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України, з використанням власних технічних засобів. Доручено керівникові Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України, виконати вимоги ст.ст. 195, 289 КАС України, організувати та забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції за участі [PERSON] . В судовому засіданні, призначеному на 15.02.2024 було оголошено перерву до 16.02.2024 о 13:00 год. за клопотанням представника відповідача - для ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС. 15.02.2024 представнику відповідача адвокату Вишневському А.В. надано доступ до справі в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС. У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач, в присутності перекладача, у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив таке. 14.02.2024 громадянин Республіки Узбекистан [PERSON] звернувся до УДМС у Запорізькій області для з`ясування законності його перебування в Україні. Під час здійснення перевірки законності перебування в Україні громадянина Республіки Узбекистан [PERSON] встановлено, що він прибув в Україну 23.04.2010 через КПП «Дольськ» за паспортним документом СС 0758513, виданого 27.09.2005, терміном дії до 24.08.2024, з метою здійснення підприємницької діяльності. З 2010 по 2020 рік [PERSON] проживав в [ADDRESS] . З 16.02.2021 до початку повномасштабного вторгнення в Україну проживав в Запорізькій області, с. Новопрокопівка. Далі, 3 17.03.2020 по 2021 рік [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] разом із цивільною дружиною [PERSON] в квартирі її батьків, а з 16.02.2021 і до початку повномасштабного вторгнення в Україну проживав в Запорізькій області, с. Новопрокопівка, ці факти підтвердила допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] . З пояснень [PERSON] випливає, що свій паспортний документ [NUMBER] він знищив під час виїзду з тимчасово окупованої території на територію підконтрольну Україні. На теперішній час проживає в [ADDRESS] . В копії паспортного документа наявні штампи продовження терміну перебування в Україну, ВЕІРФО УМВС України в Рівненській області в 2011 та 2016 році, останній раз термін перебування був продовжений до 14.07.2016. В наявності в [PERSON] є проїзний документ для повернення в Узбекистан № [NUMBER], виданий Посольством Республіки Узбекистан в м. Києві 30.08.2022 терміном дії до 30.09.2022. З метою встановлення законності перебування в Україні громадянина Республіки Узбекистан [PERSON] , Управлінням ДМС у Запорізькій області проведено перевірку за такими обліками: - за обліками УДМС у Запорізькій області, з використанням бази даних відомчої інформаційної системи ДМС, за результатами - [PERSON] не значиться, посвідками на тимчасове або постійне проживання в Україні, паспортом громадянина України не документувався; - за обліками інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система «Аркан»), за результатами - інформація про перетинання державного кордону України громадянином [PERSON] відсутня; - за обліками Державного реєстру актів цивільного стану громадян, за результатами - інформація про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, тощо відсутня; Судом встановлено, що дозволений термін перебування в Україні в громадянина Республіки Узбекистан [PERSON] закінчився 15.07.2016, й з цього часу він перебуває на території України незаконно, ухиляється від виїзду з України до країни походження або третьої країни після закінчення встановленого терміну перебування в Україні. Вказані обставини відповідачем під час розгляду справи спростовані не були. Пояснення відповідача [PERSON] , його захисника адвоката Вишневського А.А. в тій частині, що [PERSON] з 2021 року добровільно, самостійно вчиняв всі необхідні дії для своєї легалізації, суд не може взяти до уваги, оскільки такі обставини не доведені, втім слід зауважити, що він прибув в Україну 23.04.2010, дозволений термін перебування в Україні в громадянина Республіки Узбекистан [PERSON] закінчився 15.07.2016, й з цього часу його перебування на території України є незаконним. Той факт, що він є співвласником та засновником ТОВ «Бей-Айдин», основним видом діяльності якого є ремонт і технічне обслуговування машин та устаткування спеціального призначення, який ніким не оспорюється, не може вплинути на результат рішення по даній категорій справ. 14.02.2024 за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства [PERSON] був притягнутий УДМС у Запорізькій області до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП України. Встановлено, що [PERSON] тривалий час проживає в Україні без належних на те законних підстав, не має дійсного паспортного документа, або документа, який дає право на виїзд з України, а також відсутні документи на право проживання в Україні. З вказаних підстав [PERSON] не може бути законно та офіційно працевлаштованим, а відповідно мати законне, постійне джерело прибутку, а відтак не зможе забезпечувати власні потреби, через що, з метою отримання грошових коштів, може вчиняти злочини проти власності, чим завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян. Крім цього, суд бере до уваги інформацію, викладену в листі УСБУ в Запорізькій області листом від 24.01.2024 № 59/5/6/2-761ві, з якого випливає, що громадянин Республіки Узбекистан [PERSON] , своїми діями суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України та порушує законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. За порушення строків перебування на території України та у зв`язку з відсутністю у громадянина Республіки Узбекистан [PERSON] паспортного документа, або документа, який дає право на виїзд з України, 14.02.2024 УДМС у Запорізькій області ухвалено рішення про примусове видворення з України громадянина [PERSON] ( [PERSON] ). Відповідно до вимог частини 1 статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ) місцевим загальним судам, як адміністративним судам, підсудні адміністративні справи щодо затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України. Частиною першою статті 289 КАСУ передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилитиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України. Пунктом 3 частини 5 статті 46 КАСУ передбачено, що іноземці чи особи без громадянства, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про затримання іноземця або особи без громадянства. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначаються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон №3773-VI). Відповідно до частини 5 статті 26 Закону №3773-VI Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Судом встановлено, що рішення УДМС у Запорізькій області від 14.02.2024 про примусове видворення з України громадянина [PERSON] ( [PERSON] ), останнім відповідно до частини 4 статті 26 Закону № 3773-VI не оскаржувалось. Рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни [PERSON] ( [PERSON] ), не виконане, тобто [PERSON] ( [PERSON] ), територію України у визначений у рішенні строк не залишив. Тому, доводи відзиву щодо можливості добровільного виконання рішення [PERSON] є неспроможними. Встановлено, що на підставі протоколу про адміністративне затримання від 14.02.2024 затримано громадянина Республіки Узбекистан [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] строком до 15.02.2024. Згідно з актом приймання-передавання [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] поміщено до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України. Приписами статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI) передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України. Відповідно до частини 3 статті 30 Закону№3773-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Як зазначає Верховний Суд у справі № 585/2811/19 від 27.02.2020 правовий аналіз норм матеріального та процесуального права щодо вирішення питання затримання іноземця або особи без громадянства стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, дає Суду право дійти висновку, що за наявності певних перелічених у цих нормах умов, існує правова можливість здійснити таке затримання як з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, так і лише для забезпечення видворення за межі території України, як досягнення самостійної мети без необхідності ідентифікації. Враховуючи, вище викладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАСУ суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання. Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted