Рішення адміністративного суду від 2022-05-04 00:00:00+03

ІСТОРІЯ СПРАВИ Короткий зміст позовних вимог 1. У квітні 2018 року [PERSON] (далі у тексті цієї постанови також позивач) звернувся з позовом до Управління Держгеокадастру у Володимирецькому районі Рівненської області, Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області, (далі у тексті цієї постанови також відповідачі), треті особи: [PERSON] , Садово-городнє товариство «Пролісок». 2. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 14.12.2017 замінено у цій справі позивача, а саме - залучено до участі у справі його правонаступника - малолітнього [PERSON] (законний представник - [PERSON] ) та направлено справу за підсудністю до Рівненського окружного адміністративного суду. 3. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, у позові заявлялись такі вимоги: - визнати протиправним та скасувати рішення Управління Держгеокадастру у Володимирецькому районі Рівненської області від 06.10.2016 про відмову [PERSON] у проведенні державної реєстрації земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1090 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Старорафаліївської сільської ради Володимирецького району Рівненської області (далі також спірне, оскаржуване рішення); - визнати за [PERSON] право на завершення приватизації земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1090 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Старорафаліївської сільської ради Володимирецького району Рівненської області; - зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області провести державну реєстрацію земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1090 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Старорафаліївської сільської ради Володимирецького району Рівненської області за [PERSON] . 4. В обґрунтуванні позовних вимог наводились аргументи про те, що відмова відповідачів у проведенні державної реєстрації спірної земельної ділянки є протиправною і законом не передбачена, а тому порушує права та законні інтереси позивача і його правонаступника - [PERSON] . Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 5. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13.03.2018 позов задоволено, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення управління Держгеокадастру у Володимирецькому районі Рівненської області віл 06.10.2016 про відмову [PERSON] у проведенні державної реєстрації земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1090 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області; зобов`язано Управління Держгеокадастру у Володимирецькому районі Рівненської області провести державну реєстрацію земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1090 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області за [PERSON] . 6. Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на тому, що наведена відповідачем у спірному рішенні підстава для його прийняття не узгоджується з приписами Закону України від 07.07.2011 №3613-VI «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, які чітко визначають підстави та порядок прийняття Державним кадастровим реєстратором рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. 7. У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню. 8. Окрім цього, посилаючись на те, що реалізовані відповідачем у спірних правовідносинах повноваження не є дискреційними, суд першої інстанції вважав за необхідне задовольнити цей позов шляхом зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області провести державну реєстрацію земельної ділянки за [PERSON] , як належний і ефективний спосіб захисту його прав, про які ідеться у позові. 9. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2018 ухвалене судом першої інстанції рішення скасовано, а провадження у справі закрито, оскільки, за висновками апеляційного суду, цей спір не є публічно - правовим, а тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 10. Приймаючи таку постанову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з метою захисту його прав, які перебувають у приватноправовій площині. На думку суду апеляційної інстанції, у спірних правовідносинах позивач обґрунтовує свої вимоги наявністю у нього права користування земельною ділянкою, а отже має приватноправовий інтерес, на захист якого, по суті, направлено звернення до суду. Короткий зміст вимог касаційної скарги 11. Не погоджуючись з вищенаведеною постановою апеляційного суду, [PERSON] через свого законного представника подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ 12. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно протоколу зборів від 21.08.2009 позивачу виділено як члену Садово-городнього товариства «Пролісок» земельну ділянку для індивідуального садівництва за №131, площею 0,1090 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Старорафаліївської сільської ради Володимирецького району Рівненської області. 13. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області [PERSON] було надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою стосовно спірної земельної ділянки. 14. 29.09.2016 [PERSON] звернувся до Управління Держгеокадастру у Рівненській області із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1090 га, яка розташована на території Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області для індивідуального садівництва, до якої було додано документи для проведення такої реєстрації. 15. У відповідь на подану заяву 06.10.2016 листом №31-1703-0 7-2129/2-16 Управління Держгеокадастру у Володимирецькому районі Рівненській області повідомило заявника про прийняття рішення від 06.10.2016 №РВ5600172352016 про відмову у проведенні державної реєстрації земельної ділянки, у зв`язку із невідповідністю електронного документа установленим вимогам, а саме - XSD схема наявні зауваження щодо валідності електронного документу. 16. У цьому ж листі додатково вказано, що відмова мотивована й тим, що до управління 05.08.2016 надійшло звернення голови СГТ «Пролісок», яким повідомлено Управління про те, що згідно облікових даних товариства землекористувачем вищевказаної земельної ділянки є інша особа, а не заявник. 17. Також 16.08.2012 до Управління надійшло ще одне звернення голови СГТ «Пролісок» щодо проведення державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі лише за зверненням громадян-членів СГТ «Пролісок». У зв`язку з викладеним та тим, що Кузнецовським відділом поліції розглядається колективна заява членів СГТ «Пролісок» у рамках відкритого кримінального провадження, наявні судові провадження з цього приводу Управлінням було прийнято рішення про відмову у проведенні державної реєстрації спірної земельної ділянки. За результатами поданої позивачем заяви було також складено протокол №ПП-5600060542016 проведення перевірки електронного документа. 18. На підставі наявних у справі матеріалів, суди попередніх інстанцій також установили, що [PERSON] являється сином позивача, який помер та саме він особисто звернувся із заявою до Держгеокадастру у Володимирецькому районі Рівненської області про проведення державної реєстрації спірної ділянки. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 19. У касаційній скарзі наводяться аргументи про те, що цей спір полягає у оскарженні рішення суб`єкта вданих повноважень, а саме - Управління Держгеокадастру у Володимирецькому районі Рівненської області та зобов`язанні цей орган вчинити певні дії. 20. Скаржник також вважає, що участь у цій справі сина позивача у якості правонаступника сторони, яка вибула, не змінює природи цього спору і не зумовлює його розгляд за правилами цивільного судочинства. 21. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що правовідносини у цій справі є приватноправовими, а цей спір виник щодо захисту саме майнових прав позивача, у зв`язку з чим вважає правильними і обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції про неналежність розгляду цієї справи в порядку адміністративного судочинства та необхідності здійснювати такий розгляд за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України. 22. У відповіді на відзив скаржник, посилаючись на аргументи, аналогічні викраденим у касаційній скарзі, таку позицію відповідача заперечує і просить касаційну скаргу задовольнити. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ 23. Вирішуючи цей спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції виходив з таких приписів законодавства. 24. Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. 25. За приписами статті 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. 26. Відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим (стаття 20 Закону України «Про державний земельний кадастр»). 27. Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України «Про державний земельний кадастр» до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать, зокрема, здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг та надання витягів із Державного земельного кадастру про земельні ділянки. 28. За правилами частини першої статті 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. 29. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру, який визначає процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру. 30. Так, згідно з пунктами 3 - 5 вищевказаного Порядку Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. Ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр. До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та цим Порядком. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей. 31. Приписами пунктів 10 та 12 Порядку ведення Державного земельного кадастру встановлено, що відомостями Державного земельного кадастру є всі відомості, які підлягають внесенню до нього згідно з цим Порядком та у порядку інформаційної взаємодії з іншими кадастрами та інформаційними системами, а також відомості, одержані внаслідок їх оброблення, систематизації та узагальнення. Відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом. 32. Пунктом 109 цього ж Порядку передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою: 1) особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; 2) власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; 3) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності). 33. У відповідності з пунктом 110 Порядку ведення Державного земельного кадастру для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: 1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації); 3) електронний документ. 34. Пунктом 111 Порядку ведення Державного земельного кадастру встановлено, що Державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: 1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; 2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку. 35. За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій: 1) здійснює державну реєстрацію земельної ділянки: - за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці; - відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки); - робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку; - надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування; 2) приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку в разі: - невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту; - розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; - розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; - подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі. 36. Приписами пункту 67 Порядку ведення Державного земельного кадастру визначено, що внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку. 37. Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України «Про Державний земельний кадастр». Документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати вимогам Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку. 38. Закриваючи провадження у цій справі, суд апеляційної інстанції виходив з приписів частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій 39. Відповідно до частин першої - п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 40. Відповідно до повноважень Верховного Суду, встановлених частиною першою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 41. Перевіряючи у межах повноважень касаційного суду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів виходить з такого. 42. Оскільки апеляційний суд у оскаржуваній постанові не здійснював оцінки висновків суду першої інстанції та аргументів учасників справи по суті спору, а закрив провадження у цій справі, посилаючись на неналежність її розгляду за правилами адміністративного судочинства, то ключовим питанням, яке належить вирішити під час розгляду цієї справи у касаційному порядку, є питання юрисдикційної приналежності цієї справи і перевірка правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права щодо дотримання правил предметної юрисдикції. 43. Так, згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі у тексті в редакції, чинній станом на час звернення позивача до суду з цим позовом) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 44. Суб`єктом владних повноважень, у розумінні положень пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послу. 45. Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. 46. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. 47. Такий висновок щодо застування вищевказаних норм процесуального права міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 у справі №707/234/19 (провадження №61-21351св19). 48. У цій же постанові Верховний Суд зазначав і про те, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. 49. Згідно із частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. 50. Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру. 51. Відповідно до пункту 1 цього Положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. 52. Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи (підпункт 31 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру). 53. Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 №333, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. 54. Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань, крім іншого, здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством. 55. Адміністративні суди розглядають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. 56. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору. 57. Зазначений висновок узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.11.2019 у справі №823/1984/16. 58. Окрім цього, відповідно до висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №128/3751/14-а, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів. 59. З матеріалів справи вбачається, що предметом оскарження у цій справі виступає рішення Держгеокадастру, яким позивачу, як особі, якій за рішенням органу виконавчої влади надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність із земель державної власності, відмовлено у проведенні державної реєстрації земельної ділянки з підстав невідповідності поданого заявником електронного документа установленим до такого документа вимогам, а також у зв`язку з тим, що за наявними у відповідача відомостями, така земельна ділянка вже перебувала у користуванні іншої особи. 60. Водночас, колегія суддів звертає увагу, що у суді першої інстанції, а також під час апеляційного перегляду цієї справи позивачем не заявлялось підстав позову, які б стосувались оспорювання вже наявного у іншої особи речового права на вищевказану земельну ділянку. 61. Верховний Суд підкреслює, що за змістом частини першої, абзаців першого, другого частини другої, частин дев`ятої, десятої статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. 62. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 Земельного кодексу України). 63. Державна ж реєстрація земельної ділянки шляхом внесення до Державного земельного кадастру передбачених законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера не є тотожним поняттю «державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вжитому у пункті 1 статті 1 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 64. Отже, прийняття рішення щодо державної реєстрації земельної ділянки або відмови у здійсненні такої реєстрації саме собою не породжує виникнення жодних речових прав на цю земельну ділянку. 65. У матеріалах справи немає жодних доказів, які б свідчили про набуття позивачем або його правонаступником права власності або права користування (оренди) спірною земельною ділянкою. 66. З установлених судами попередніх інстанцій обставин цієї справи також не вбачається, що внаслідок оскаржуваного у цій справі рішення суб`єкта владних повноважень відбулась зміна або припинення цивільних відносин, відбувся вплив на цивільні права та обов`язки учасників цієї справи та особи, яка як стверджує відповідач є користувачем спірної земельної ділянки. 67. Отже, на переконання колегії суддів, цей спір повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки відповідач у спірних правовідносинах реалізовував свої контрольні функції у сфері управлінської діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду. 68. Не змінюють юрисдикцію цього спору й обставини справи щодо надання [PERSON] дозволу на розроблення документації із землеустрою стосовно спірної земельної ділянки, оскільки надання такого дозволу є одним з етапів процесу отримання права власності чи права користування земельною ділянкою. Отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом. Відтак правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, не підпадають під визначення приватноправових, позаяк не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №380/624/16-ц). 69. Враховуючи викладене вище, заявлені у цій справі позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, що свідчить про помилковість і необґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції, викладених у оскаржуваній постанові. 70. Колегія суддів звертає увагу на те, що касаційна скарга і відзив на неї не містять аргументів стосовно оцінки висновків суду першої інстанції по суті спору, а перевірка правильності застосування цим судом норм матеріального і дотримання ним норм процесуального права та перегляд ухваленого судом першої інстанції рішення у касаційному порядку, можливий лише після апеляційного перегляду справи у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку, як це вбачається з приписів частини першої статті 328 цього Кодексу. 71. Ураховуючи, що апеляційний перегляд цієї справи по суті спору не відбувся внаслідок прийняття апеляційним судом незаконної постанови, яка перешкоджає провадженню у справі, це унеможливлює перегляд касаційним судом рішення суду першої інстанції й задоволення вимог касаційної скарги про залишення в силі цього рішення. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 72. За правилами пункту 2 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду. 73. Підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частини перша, четверта статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України). 74. Оскільки за результатом касаційного розгляду, проведеного Верховним Судом у межах вимог і доводів касаційної скарги та повноважень, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено порушення апеляційним судом норм процесуального права, які призвели до прийняття незаконної постанови цього суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, то це є підставою для направлення її для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, оскільки порушення допущені тільки цим судом. 75.

Результат розгляду: partial