Рішення адміністративного суду від 2022-02-23 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просив суд: - стягнути зі Східного Міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~(м. Харків) \~на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.12.2019 по 08.02.2021 включно у розмірі 290777,04 грн. (двісті дев`яносто тисяч сімсот сімдесят сім грн. 04 коп.). В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивачу належить виплата у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.12.2019 по 08.02.2021, на підставі прийнятої Другим апеляційним адміністративним судом постанови від 08.02.2021 по справі №520/1178/2020. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Східного Міжрегіональне управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків) щодо відмови [PERSON] у нарахуванні та здійсненні виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.12.2019 по 08.02.2021 включно у розмірі 290777,04 грн. Зобов`язано Східне Міжрегіональне управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків) \~нарахувати та здійснити виплату на користь [PERSON] \~середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.12.2019 по 08.02.2021 включно у розмірі 290. 777,04 грн. (двісті дев`яносто тисяч сімсот сімдесят сім гривень 04 копійки). У задоволенні інших вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення. На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 31.03.2017 №539/К, [PERSON] призначено на посаду заступника начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області, з 03.04.2017. Наказом №3118/К від 26.12.2019 Головного територіального управління юстиції у Харківській області звільнено [PERSON] з посади заступника начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області 28.12.2019, у зв`язку з ліквідацією державного органу, відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 у справі №520/1178/2020 адміністративний позов [PERSON] до Головного територіального управління юстиції у Харківській області та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ №3118/К від 26.12.2019 Головного територіального управління юстиції у Харківській області. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2021 апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Харківській області залишено без задоволення. Апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 у справі №520/1178/2020 скасовано в частині відмови в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про поновлення на посаді\~ \~заступника начальника Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). В цій частині прийнято\~ \~постанову про\~ \~\~часткове задоволення цієї позовної вимоги. Поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління Державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області з 29.12.2019. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 у справі №520/1178/2020 в іншій частині залишено без змін. З метою отримання довідки про середній заробіток за час вимушеного прогулу представник позивача 09.04.2021 звернувся до Міністерства юстиції України. Листом від 07.06.2021 адвоката повідомлено, що заяву від 09.04.2021 направлено за належністю до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Також позивач звертався до відповідача з заявою про виплату середнього заробітку. Листом від 03.06.2021 адвоката повідомлено, що судовим рішенням не встановлено жодних вимог про стягнення середнього заробітку, відтак відсутні підстави для нарахування та виплати такої виплати. Не погодившись з отриманою відповіддю, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості. Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з ч. 3 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника у засобах до існування на період незаконного звільнення шляхом компенсації певних втрат. Тобто, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим незалежно від вирішення цього спору в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі чи в різних. Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.11.2019 у справі №826/14/16. У разі порушення роботодавцем трудового законодавства з питань оплати праці (у тому числі Кодексу законів про працю України та Кодексу адміністративного судочинства України), працівника не обмежено жодним строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка також включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час вимушеного прогулу, який мав місце не з вини працівника, оскільки зумовлено прийняттям незаконного рішення роботодавцем незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких грошових виплат.». Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №813/1247/17. Механізм обчислення середньої заробітної плати у випадку вимушеного прогулу визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995 №100 (надалі - Порядок). Згідно з п. 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 5 Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Загальна тривалість вимушеного прогулу позивача за період з 29.12.2019 по 08.02.2021 \~(день набрання законної сили рішенням у справі №520/1178/2020) включно склала 276 робочих днів (251 робочий день у 2020 році + 19 у січня 2021 року + 6 днів у лютому 2021 року). Відповідно до довідки про доходи від 14.04.2021 №127 середньоденна заробітна плата позивача складає 1053,54 грн. Відтак, сума грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу складає 290777,04 грн. (276 робочі дні * 1053,54 грн). Стосовно доводів апеляційної скарги в частині того, що останній не може відповідати за даним позовом, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ \~ст. 104 Цивільного кодексу України,\~ \~юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Згідно з ч. 5\~ \~ст. 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади»,\~ \~\~\~міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра Кабінетом Міністрів України (ч. 1\~ \~\~\~ст. 13 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади») Згідно з пунктом 5 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого\~ \~\~\~постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074, орган\~ \~виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Відповідно до п. 6\~ \~Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого\~ \~\~\~постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі\~ \~\~\~ліквідації\~ \~\~\~органу\~ \~\~\~виконавчої\~ \~\~\~влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої\~ \~\~\~влади\~ \~\~\~-\~ \~\~\~до\~ \~\~\~органів виконавчої\~ \~\~\~влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 №870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції»\~ \~\~\~ліквідовано\~ \~\~\~як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1, зокрема, Головне територіальне управління юстиції у Харківській області. Пунктом 2 цієї\~ \~постанови,\~ \~утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2, зокрема, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків). Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 №870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції»\~ \~\~\~не було здійснено відмову від здійснення завдань і функцій територіальних органів юстиції та не наведено жодного обґрунтування для цього. Пунктом 3\~ \~постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019\~ \~\~\~№870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції»\~ \~встановлено, що територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї\~ \~постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції; здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією територіальних органів згідно з пунктом 1 цієї\~ \~\~\~постанови\~ \~\~\~та утворенням міжрегіональних територіальних органів згідно з пунктом 2 цієї\~ \~\~\~постанови, покладається на Міністерство юстиції; міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї\~ \~\~\~постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1, зокрема, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) - Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Головного територіального управління юстиції у Харківській області. На виконання вказаної постанови Кабінету Міністрів України наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2019 №3173/5 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком (додаток 1), зокрема, Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, і утворені як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком (додаток 2), зокрема Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків). Вказаним наказом також затверджено список голів ліквідаційних комісій з ліквідації головних територіальних управлінь юстиції (п. 4 Наказу). Головам ліквідаційних комісій головних територіальних управлінь юстиції наказано, зокрема: забезпечити письмове персональне попередження працівників не пізніше ніж за два місяці до їх звільнення, про що повідомити Департамент персоналу Міністерства юстиції України до 01 листопада 2019 року; надати первинним профспілковим організаціям інформацію про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією територіальних органів Міністерства юстиції (п.п. 7 та 8 п. 5 Наказу). Судовим розглядом встановлено, що 29.10.2019 проведено державну реєстрацію Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків), як юридичної особи, про що до вказаного Реєстру внесено запис від 29.10.2019 № 14801020000082677. Таким чином, з дня утворення Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків) до нього перейшли повноваження та функції, зокрема Головного територіального управління юстиції у Харківській області, який втратив такі повноваження та функції згідно з п. 3\~ \~\~\~Постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 №870. Згідно з\~ \~п. 3 Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 23.06.2011 №1707/5, основними завданнями Головного територіального управління юстиції є: реалізація державної правової політики, державної політики з питань банкрутства, у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, державної реєстрації статутів територіальних громад сіл, селищ, міст, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації; забезпечення реалізації державної політики у сферах організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб); внесення на розгляд Мін`юсту пропозицій щодо формування та реалізації політики у зазначених сферах; забезпечення роботи нотаріату; експертне забезпечення правосуддя; протидія легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (щодо нотаріусів, адвокатів, адвокатських бюро та об`єднань, суб`єктів господарювання, що надають юридичні послуги (крім осіб, що надають послуги в рамках трудових відносин)); здійснення в межах повноважень міжнародно-правового співробітництва. Пунктом 3 Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 23.06.2011 №1707/5, встановлено, що основними завданнями міжрегіонального управління є: реалізація державної правової політики, державної політики з питань банкрутства, у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, державної реєстрації статутів територіальних громад сіл, селищ, міст, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації; забезпечення реалізації державної політики у сферах організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб); внесення на розгляд Мін`юсту пропозицій щодо формування та реалізації політики у зазначених сферах; забезпечення роботи нотаріату; експертне забезпечення правосуддя; протидія легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (щодо нотаріусів, адвокатів, адвокатських бюро та об`єднань, суб`єктів господарювання, що надають юридичні послуги (крім осіб, що надають послуги в рамках трудових відносин)); здійснення в межах повноважень міжнародно-правового співробітництва. Наказами Міністерства юстиції України від 17.12.2019 №4052/5 «Про відділи державної реєстрації актів цивільного стану» та №4053/5 «Про відділи державної виконавчої служби»,\~ \~\~\~відділи державної виконавчої служби, відділи державної реєстрації актів цивільного стану виведені зі складу головних територіальних управлінь юстиції, введені до складу міжрегіональних управлінь юстиції Міністерства юстиції з підпорядкуванням цим міжрегіональним управлінням юстиції та перейменуванням. Тобто, Головне територіальне управління юстиції у Харківській області було фактино реорганізовано, а не ліквідовано. Вказані обставини викладені у постанові \~\~\~Другого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2021. Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 12.10.2020 внесено запис № 1004801110019032906 про припинення Головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі рішення про припинення. Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. З урахуванням встановлених по справі обставин, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови [PERSON] у нарахуванні та здійсненні виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.12.2019 по 08.02.2021 включно у розмірі 290777,04 грн. та зобов`язання Східного Міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків) нарахувати та здійснити виплату на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.12.2019 по 08.02.2021 включно у розмірі 290777,04 грн. Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. За приписами ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Результат розгляду: denied