Рішення адміністративного суду від 2023-03-02 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови [PERSON] здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2019, 2020 та 2021 роки, починаючи з 13.01.2022; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] починаючи з 13.01.2022, відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2019, 2020 та 2021 роки. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2022 у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням [PERSON] звернулася із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що з 22.02.2008 позивачці призначено пенсію за вислугу років, як працівнику охороні здоров`я відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», розмір якої, як зазначає Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, було визначено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 13.01.2022 позивач подала до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві заяву з проханням перерахувати їй пенсію, вид перерахунку - перехід на інший вид пенсії - на пенсію за віком. У вказаній заяві зазначено, що до цього призначалась пенсія за вислугу років. На підставі вказаної заяви позивача переведено на «пенсію за віком» відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 23.05.2022 представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з адвокатським запитом щодо надання інформації коли [PERSON] переведено на пенсію за віком, який середній показник заробітної плати було застосовано для обчислення пенсії [PERSON] та просив здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2019-2021 роки. Надалі, 24.05.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило представника позивача про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивачу на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2019-2021 роки. Не погоджуючись з вказаними діями відповідача та вважаючи такі дії протиправними, позивач звернулася до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що обрахунок пенсії позивача відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» здійснюється при первинному призначенні пенсії, натомість позивач перебуває на пенсійному обліку з 2008 року та з 13.01.2022 її лише переведено з пенсії за вислугою років на пенсію за віком, що по суті є продовженням виплати зміненої за кваліфікаційними ознаками пенсії. При цьому, визначення «призначення пенсії» та «переведення» з одного виду пенсії на інший не є співставними, а визначення «переведення» не може застосовуватись у значенні «первинного призначення» пенсії, а тому відсутні підстави для перерахунку та виплати пенсії позивачу із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2019, 2020 та 2021 роки. Також, судом першої інстанції було зазначено, що позивач із заявою щодо проведення перерахунку із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2019 - 2021 особисто не зверталася, а поданий в її інтересах запит представника не може ототожнюватися та прирівнюватися до персональної (особистої) заяви пенсіонера. Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено у проведенні перерахунку пенсії із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленого як середній показник за 2019-2021 роки з огляду на те, що в даному випадку мало місце призначення нового виду пенсії за іншим законом (пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), а не її переведення в межах одного виду пенсій, що свідчить про недотримання пенсійним органом вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при перерахунку належної позивачу пенсії. Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). Відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Приписами частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) призначаються такі види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії. Статтею 6 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку. Відповідно до статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Частини 2 статті 40 Закону № 1058-IV встановлено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи. Згідно частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Отже, вищевикладене дає підстави колегії суддів прийти до висновку про те, що частиною 3 статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Відтак, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV. Як вбачається з матеріалів справи, з 22.02.2008 позивачу вперше призначено пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернулася 13.01.2022 вперше. Таким чином, отримуючи пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1788-ХІІ позивач не користувалася жодним із видів пенсій, встановлених Законом № 1058-ІV, а тому звернувшись до відповідача із відповідною заявою від 13.01.2022 про призначення їй пенсії за віком, позивач використала право на призначення пенсії в солідарній системі відповідно до Закону № 1058-ІV вперше, та перейшла з одного виду пенсії на інший. Верховний Суд у подібних правовідносинах неодноразово висловлював правову позицію щодо того, що у випадку, якщо особа, яка вже отримує пенсію за одним законом, виявила бажання отримувати пенсію, право на яку визначене іншим законом, то має місце саме призначення пенсії, а не переведення з одного виду пенсії на інший згідно із частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії - пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, в даному випадку, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення з одного виду пенсії на інший згідно частини 3 статті 45 Закону № 1058-ІV, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії - пенсії за віком, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 127/7522/17, від 18.08.2022 у справі № 263/6611/17, у постановах Верховного Суду України від 22.12.2015 у справі №21-4071а15 та від 31.03.2015 у справі №21-612а14 та підтримана Верховним Судом у постановах від 11.09.2019 у справі № 363/1493/17 та від 25.03.2020 у справі № 367/1130/17. Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність у позивача права на здійснення перерахунку та виплату пенсії відповідно до статті 40 Закону № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2019, 2020 та 2021 роки, починаючи з 13.01.2022, у зв`язку із чим позовні вимоги слід задовольнити. Колегія суддів критично ставиться та не бере до уваги висновки суду першої інстанції стосовно того, що оскільки позивач із заявою про проведення перерахунку із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2019 - 2021 особисто не зверталася, а поданий в її інтересах запит представника не може ототожнюватися та прирівнюватися до персональної (особистої) заяви пенсіонера, а тому у пенсійного органу відсутній обов`язок реагувати на звернення особи, яка не є суб`єктом звернення щодо проведення перерахунку пенсії, з огляду на те, що зміст поданого представником позивача запиту вочевидь вказує на намір заявника перерахувати та виплатити пенсію відповідно до статті 40 Закону № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2019, 2020 та 2021 роки. При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідачем було допущено надмірний формалізм, внаслідок чого останній недотримав та незабезпечив законних прав та інтересів позивача - пенсіонера як особи, яка потребує особливої та підвищеної уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій на отримання пенсійних виплат. Разом з тим, з метою належного захисту прав позивача та уникнення можливості повторного звернення останнього до суду з тих самих підстав, а також у зв`язку із тим, що поданий до пенсійного органу адвокатський запит від 23.05.2022 містить вимогу щодо позивача, зміст якої дає можливість однозначно встановити суть поданого звернення, колегія суддів вважає за доцільне розцінювати це як заяву представника позивача про перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 13.01.2022, відповідно до статті 40 Закону № 1058-ІV» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2019, 2020 та 2021 роки, подану в її інтересах. Більше того, колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідь на вказаний запит від 23.05.2022 Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві було відмовлено у здійсненні [PERSON] такого перерахунку пенсії. При цьому, будь-яких доводів стосовно відсутності особистої заяви позивача про перерахунок та виплату пенсії або невідповідність її вимогам законодавства у відповіді пенсійного органу від 24.05.2022 № 2600-0202-8/55479 не було зазначено. Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, колегія суддів також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…». Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Позивач надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З наявних в матеріалах справи квитанцій вбачається, що позивачем сплачено судовий збір: за подачу адміністративного позову в розмірі 992, 40 грн.; за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 488, 60 грн., які слід стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь [PERSON] .

Результат розгляду: granted