Рішення адміністративного суду від 2024-06-25 00:00:00+03

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ Позивач звернувся із позовом до Садгірського районного суду м. Чернівці в якому просив: скасувати постанову серії ЕНА № 1886418 від 11.04.2024 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 гривень за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі. ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 23.05.2024 у задоволенні позову відмовлено повністю. Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що зафіксовані на відеозаписі обставини, не є прямими доказами винуватості позивача, однак у своїй сукупності, дозволяють дійти логічного, у належній степені обґрунтованого, достатньо сильного, чіткого, послідовного та взаємоузгодженого умовиводу про те, що водій дійсно здійснив рух на забороняючий сигнал світлофора. ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що суд першої інстанції дійшов висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення виходячи із припущень, натомість матеріали справи не містять жодних прямих доказів, які б підтверджували факт здійснення руху праворуч на заборонний сигнал світлофору. ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4\~ ст. 304 КАС України\~ не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ Ухвалою суду від 20.06.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду на 25.06.2024 о 10:10. Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, при цьому в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1\~ ст.311 КАС України. VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Відповідно до копії постанови про адміністративне правопорушення ЕНА № 1886418 від 11.04.2024, 11.04.2024 о 22 годині 30 хвилин на 485 кілометрі траси М19 у с. Новий Киселів, керуючи автомобілем «Рено Дастер», д.н.з. [NUMBER] , проїхав на забороняючий сигнал світлофора, а саме червоний, здійснивши маневр повороту праворуч, чим порушив вимоги п. 8.7.3.е ПДР України, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, призначено адміністративне стягнення. VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР). Відповідно до пункту 8.7.3 ПДР сигнали світлофора мають такі значення: а) зелений дозволяє рух; в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух; ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу; е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух. Положенням ч.2 ст.122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Наданим відповідачем до суду першої інстанції відеозаписом зафіксовано, як позивач, керуючи автомобілем «Рено Дастер», здійснив маневр повороту праворуч. При цьому патрульний автомобіль рухався по зустрічній смузі руху, навпроти автомобіля позивача, по вулиці на яку позивач повернув. Відтак працівниками поліції не зафіксовано на який саме сигнал світлофору позивачем здійснено маневр повороту. Більше того, працівники поліції не могли бачити сигнал світлофору, який розташований в сторону автомобіля позивача та регулює рух на перехресті з лівої сторони дороги від патрульного автомобіля. Під час розгляду справи працівниками поліції не враховано пояснень позивача про те, що він здійснив маневр повороту саме на зелений сигнал світлофору. Натомість, працівники поліції зробили висновок про те, що позивач здійснив маневр повороту на заборонний сигнал світлофору виходячи з того, що з їхньої сторони був увімкнений зелений сигнал, відповідно з прилеглої сторони дороги мав би бути увімкнений червоний сигнал. Крім того суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив із логічного та послідовного аналізу відеозапису та зазначив, що у момент, коли патрульний автомобіль наблизився до світлофора, який розміщено на головній дорозі, його зелений покажчик вимкнувся, що свідчить про переведення режиму його роботи у режим миготливості, тобто завершення фази світла, який дозволяє рух. Через декілька секунд, коли працівники заїхали на другорядну дорогу та здійснили розворот, світло світлофору, який встановлено на другорядній вулиці, був зеленим, отже дозволяв виїзд на головну дорогу. Відтак, суд першої інстанції вважав поза розумним сумнівом, світло світлофора, який регулював рух на головній дорозі, був забороняючим. Також вказав, що на підтвердження викладеного, на головній дорозі, перед світлофором, у крайній лівій смузі руху зупинився автомобіль, відтак сигнал світлофора забороняв рух прямо та праворуч. Однак автомобіль під керуванням [PERSON] продовжив рух на такий сигнал, проїхав зправа стоячий автомобіль та здійснив поворот праворуч. Колегія суддів зазначає, що в даному випадку висновки працівників поліції та суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, матеріали справи не містять жодних прямих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Висновок суду першої інстанції про те, що на головній дорозі, перед світлофором, у крайній лівій смузі руху зупинився автомобіль, відтак сигнал світлофора забороняв рух прямо та праворуч не є належним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Положеннями ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах. У свою чергу, відповідно до приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. При цьому, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки матеріали, які містяться у справі, не містять належних і допустимих доказів, які поза розумним сумнівом підтверджують наявність у діях позивача об`єктивної сторони даного адміністративного правопорушення. Відтак оскаржувана постанова серії ЕНА № 1886418 від 11.04.2024 винесена без з`ясування всіх обставин справи, а вказана у ній інформація не підтверджує факту здійснення позивачем адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КУпАП за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. За таких підстав колегія суддів дійшла висновку по наявність правових підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА № 1886418 від 11.04.2024 \~про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закриття справи про адміністративне правопорушення. VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови. У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Частиною першою, сьомою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Оскільки, за результатом судового розгляду даної справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позову, позивачу підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір в сумі 1\~211,20 грн.

Результат розгляду: granted