Рішення адміністративного суду від 2022-05-19 00:00:00+03

\~За результатом розгляду поданої до суду 29 листопада 2021 року представником позивача у встановленому ст.383 КАС України порядку заяви про протиправність і скасування наказу від 28.10.2021 р. №495к, виданого керівником Кіровоградської обласної прокуратури на виконання ухваленого в адміністративній справі №340/2343/20 судового рішення, Кіровоградським окружним адміністративним судом 09 грудня 2021 року було прийнято окрему ухвалу, якою визнано протиправним Наказ Кіровоградської обласної прокуратури від 28 жовтня 2021 року №495к про поновлення [PERSON] на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно- розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Кіровоградської області з 30.04.2020 року, а також зобов`язано Кіровоградську обласну прокуратуру усунути порушення прав позивача шляхом поновлення [PERSON] на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні Кіровоградської обласної прокуратури та на службі в органах прокуратури з 01 травня 2020 року. Одночасно, для керівника Кіровоградської обласної прокуратури судом встановлено п`ятнадцятидениий строк з дня отримання вказаної ухвали для надання суду відповіді щодо її виконання. Зазначена окрема ухвала оскаржена в апеляційному порядку Кіровоградською обласною прокуратурою з підстав невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, а саме: ч.5 ст.32, ч.1 ст.235 КЗпП України, п.7 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України \~щодо першочергових заходів із реформи прокуратури» № 113-ІХ та порушення норм процесуального права внаслідок неправильного встановленням обставин, які мають значення для справи, у зв`язку з чим просить скасувати вказану окрему ухвалу та відмовити у задоволені вимог позивача. Апеляційна скарга Кіровоградської обласної прокуратури мотивована тим, що днем поновлення [PERSON] на посаді може бути лише 30.04.2020 року, оскільки згідно наказу № 81к від 29.04.2020 року днем його звільнення є 30.04.2020 року, що на переконання апелянта підтверджується змістом п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та постановами Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № № 709/1465/19, від 26.02.2020 у справі № 702/725/17, від 17.06.2020 у справі № 521/1892/18. Крім того, апелянт наголошуючи на відповідні положення Закону \~України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України \~щодо першочергових заходів із реформи прокуратури» № 113-ІХ та на приписи ст.235 і ст.240-1 КЗпП України, вказує про можливість поновлення [PERSON] лише на попередній роботі, з якої його було звільнено, і це на переконання відповідача підтверджується судовою практикою Верховного Суду. У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, представник позивача посилається на законність та обґрунтованість прийнятої судом першої інстанції окремої ухвали та просить у задоволені вимог апелянта відмовити. Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, виходячи з нижченаведеного. \~\~Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Кіровоградська обласна прокуратура є боржником у виконавчому провадженні №67026541, відкритого на підставі виконавчого листа 06 жовтня 2021 року з примусового виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 р. у справі №340/2343/20, яким було визнано протиправним та скасовано рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 02 квітня 2020 року №130 про неуспішне проходження прокурором [PERSON] атестації у зв`язку з неявкою, а також визнано протиправним та скасовано Наказ прокурора Кіровоградської області від 29 квітня 2020 року №81к про звільнення [PERSON] з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Кіровоградської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30 квітня 2020 року та поновлено [PERSON] на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні Кіровоградської обласної прокуратури та на службі в органах прокуратури з 01 травня 2020 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Проте, на виконання судових рішень у справі №340/2343/20, наказом Кіровоградської обласної прокуратури від 28 жовтня 2021 року №495к [PERSON] було поновлено на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Кіровоградської області з 30 квітня 2020 року. Оскільки прийняття означеного у попередньому абзаці наказу Кіровоградської обласної прокуратури не відповідає рішенню Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 р. в частині дати поновлення позивача на посаді, органу та посади, на якій належить поновити [PERSON] , останній звернувся до Кіровоградської обласної прокуратури з вимогою внести відповідні зміни до цього наказу №495к від 28 жовтня 2021 року, але листом від 22 листопада 2021 року №07-454вих-21 позивачеві було відмовлено у задоволенні таких вимог. Вказана відмова стала підставою для звернення представника позивача Владова В.В. 29 листопада 2021 року до суду із заявою у порядку спеціальної процедури, що встановлена статтею 383 КАС України. Надаючи правову оцінку вимогам, заявленим у цих спірних правовідносинах, суд першої інстанції правильно виходив з положень частини першої статті 129-1 Конституції України, ст.14 і ст.370 КАС України, якими чітко визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, що узгоджується з положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема: у справі «Горнсбі проти Греції» Європейським судом наголошено, що для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду»; у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України» вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя. На підставі наведених норм, суд першої інстанції наголосив на тому, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, і це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права, і судова колегія апеляційної інстанції з вказанною позицією Кіровоградського окружного адміністративного суду повністю погоджується. Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія визнає обгрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що оскаржуваний позивачем в порядку статті 383 КАС України наказ №495к від 28 жовтня 2021 р. не відповідає рішенню суду ані в частині дати поновлення [PERSON] на посаді, ані в частині найменування органу, у якому належить поновити позивача, а тому відповідно, суперечить пункту 9 частини першої статті 129, статті 129-1 Конституції України, відповідно до яких судове рішення є обов`язковим до виконання. Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно вищенаведених висновків суду, їх не спростовують, оскільки дійсно, не довільне трактування відповідачем положень Кодексу законів про працю України, не зміна назви юридичної особи з кодом 02910025 у вересні 2020 року, внаслідок якої не відбулося реорганізації або ліквідації юридичної особи, не дозволяють відповідачу по справі не виконувати зобов`язання, покладені на нього рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у справі №340/2343/20, яке набрало законної сили, стосовно поновлення [PERSON] на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні Кіровоградської обласної прокуратури та на службі в органах прокуратури з 01 травня 2020 року. Тим більш, що \~в означеному рішенні суду чітко констатовано про те, що Наказом Офісу Генерального прокурора від 03 вересня 2020 року "Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур" № 410 вирішено перейменувати без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: зокрема, юридичну особу "Прокуратура Кіровоградської області' у "Кіровоградська обласна прокуратура", а в резолютивній частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року чітко вказано, у якому органі має бути поновлений позивач, і з якої дати, а саме: у Кіровоградській обласній прокуратурі з 01 травня 2020 року. Погоджується судова колегія також з обранним судом першої інстанції видом процесуального вирішення вимог позивача відповідно до положень ст.383 і ст.249 КАС України, оскільки саме у вказаний спосіб дійсно можливо ефективно здійснити захист порушених прав позивача [PERSON] щодо належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Результат розгляду: denied