Рішення адміністративного суду від 2022-09-05 00:00:00+03

[PERSON] звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з не зарахуванням до трудового стажу періоди роботи з 10.04.1984 по 14.12.1999 в універмазі № 2, який в подальшому було реорганізовано в універмаг «Поділля». Страховий стаж позивача по підрахунку відповідача, за виключенням періоду роботи з 10.04.1984 по 14.12.1999, становить 27 років 6 місяців 4 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто менше 28 років необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком. Позивач вважає, що відмова відповідача в призначення пенсії за віком є неправомірною та такою, що порушує конституційні і соціальні права позивача на його пенсійне забезпечення. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи [PERSON] у Старокостянтинівському міськторзі універмаг №2, правонаступником якого є ТОВ торгівельно-виробнича фірма універмаг «Поділля» ЛТД з 18.06.1985 по 02.05.1987 та з 02.05.1990 по 14.12.1999. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій \~області зарахувати до страхового стажу [PERSON] період роботи у Старокостянтинівському міськторзі універмаг №2, правонаступником якого є ТОВ торгівельно-виробнича фірма універмаг «Поділля» ЛТД з 18.06.1985 по 02.05.1987 та з 02.05.1990 по 14.12.1999, із врахуванням заробітку за цей період та здійснити відповідний перерахунок пенсії. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. У відповідності до вимог ст. 311 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 09.11.2021 [PERSON] звернулась до Головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви про призначення пенсії позивачка надала довідку про присвоєння ідентифікаційного коду, паспорт, трудову книжку, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про навчання, довідку № 122 від 30.08.2021, яка засвідчує трудову діяльність в Немиринецькому споживчому товаристві, довідку № 212/2 від 14.09.2021 про навчання в Кіровоградському кооперативному професійно-технічному училищі, свідоцтво про народження доньки, архівну довідку № 212/2 від 14 вересня 2021 року про відкриття, реорганізацію та перейменування Кіровоградського кооперативного фахового коледжу. 12.11.2021 за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду в Запорізькій області прийнято рішення № 221350003220 про відмову [PERSON] у призначенні пенсії за віком, з підстав відсутності страхового стажу 28 років. Період роботи з 10.04.1984 по 14.12.1999 до страхового стажу не зараховано, оскільки документи про перейменування підприємства на якому згідно записів у трудовій книжці за номерами 3, 4, 5, 6, 7, 8 та 9 працювала позивач, відсутні. Загальний стаж під час розгляду вказаного звернення позивача становив 27 років 6 місяців 4 дні, при необхідному - 28 років, передбаченому статтею 26 Закону України №1058. 17.12.2021 [PERSON] повторно звернулась з заявою про призначення пенсії за віком додатково надавши свідоцтво про народження сина. Рішенням пенсійного органу № 221350003220 від 20.12.2021 [PERSON] призначено пенсію за віком відповідно до Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та зараховано до страхового стажу позивача періоди її роботи з 10.04.1984 по 18.06.1985 та з 03.05.1987 по 02.05.1990. Загальний стаж склав 30 років 6 місяців 4 дні. Позивач вважаючи, що відмова відповідача в призначення пенсії за віком є неправомірною та такою, що порушує конституційні і соціальні права позивача на його пенсійне забезпечення, звернулась до суду з даним позовом. Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції встановив належне підтвердження роботи позивача у Старокостянтинівському міськторзі універмаг №2, правонаступником якого є ТОВ торгівельно-виробнича фірма універмаг «Поділля» ЛТД, а саме, з 18.06.1985 по 02.05.1987 та з 02.05.1990 по 14.12.1999. Відтак, дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо не зарахування вказаного стажу роботи позивача та, відповідно, наявність правових підстав для \~зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи позивачки з 18.06.1985 по 02.05.1987 та з 02.05.1990 по 14.12.1999, із врахуванням заробітку за цей період та здійснити відповідний перерахунок пенсії [PERSON] . Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 12.11.2021 року №221350003220 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком та зобов`язання призначити пенсію за віком, суд \~зазначив, що останні задоволенню не підлягають, оскільки з матеріалів справи встановлено, що рішенням пенсійного органу № 221350003220 від 20.12.2021 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Стосовно дати з якої належить призначити пенсію позивачу, суд врахував положення статті 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в яких визначено, що пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Таким чином, оскільки пенсійного віку позивач досягла 19.09.2021, а з заявою про призначення пенсії звернулася 09.11.2021, суд вважає, що пенсія має бути призначена їй, починаючи з 20.09.2021, що свідчить про правомірність дій відповідача та відмову в задоволенні позовних вимог позивача про призначення пенсії за віком з 09.11.2021. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та враховує наступне. Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за № 1788-XII (далі - Закону № 1788-XII). Обчислення трудового стажу проводиться відповідно до норм Закону України від 05.11.1991 №1788 "Про пенсійне забезпечення" та постанови КМУ від 12.08.1993 №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній". Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок № 637). За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку). Пунктом 20 Порядку 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу: професія або посада, характер роботи: розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд приходить до висновку, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону № 1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-XII). Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці серії [NUMBER] від 15.09.1979 [PERSON] працювала: - відповідно до запису № 3 трудової книжки з 10.04.1984 прийнята лоточницею в універмаг №2 згідно наказу №39 від 10.04.1984; - відповідно до запису № 4 трудової книжки 10.05.1984 переведено на посаду молодшого продавця посудного відділу згідно наказу №40 від 10.05.1984; - відповідно до запису № 5 трудової книжки 01.04.1989 присвоєна кваліфікація контролер-касир третьої категорії згідно наказу №71 від 29.03.1989; - відповідно до запису № 6 трудової книжки 28.05.1990 переведено на посаду контролера-касира другої категорії згідно наказу №173 від 28.05.1990; - відповідно до запису № 7 трудової книжки 01.04.1992 універмаг «Поділля» зареєстровано юридичною особою з присвоєнням назви державне комерційне підприємство універмаг «Поділля» \~\~\~\~\~\~\~\~\~згідно рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської районної ради народних депутатів Хмельницької області №61 від 31.03.1992 «Про комерціалізацію державної торгівлі»; - відповідно до запису № 8 трудової книжки 06.02.1998 переведено на посаду контролера-касира першої категорії згідно наказу №9 від 06.02.1998; - відповідно до запису № 9 трудової книжки 14.12.1999 звільнена з роботи за згодою сторін згідно наказу №23 від 14.12.1999. На підтвердження свого трудового стажу в період з 10.04.1984 по 14.12.1999 в Старокостянтинівському міськторзі універмаг №2, правонаступником якого є ТОВ торгівельно-виробнича фірма універмаг «Поділля» ЛТД, позивачем також надано до суду архівну довідку від 03.09.2021 №3-577 Старокостянтинівської міської ради про підтвердження стажу роботи за 1984-1999 роки в райунівермазі «Поділля», рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської районної Ради народних депутатів Хмельницької області від 31.03.1992 № 61 «Про комерціалізацію державної торгівлі», завірену копію форми № Т-5 «Наказ про припинення трудового договору», завірену копію форми № Т-1 «Наказ про прийняття на роботу» від 10.04.1984. Однак, позивачу відмовлено у зарахуванні трудового стажу з тих підстав, що позивач не подала до пенсійного органу при зверненні за призначенням пенсії за віком документів, які б засвідчували перейменування підприємства в період її роботи з 10.04.1984 по 14.12.1999. Разом з тим, в матеріалах справи міститься рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 27.02.1996 № 31 «Про реорганізацію державного підприємства», з якого судом встановлено що Державне комерційне підприємство універмаг "Поділля" було реорганізовано в ТОВ торгівельно-виробнича фірма універмаг "Поділля" ЛТД. Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач підтвердила, що дійсно в період з 10.04.1984 по 14.12.1999 працювала в Старокостянтинівському міськторзі універмаг №2, правонаступником якого є ТОВ торгівельно-виробнича фірма універмаг «Поділля» ЛТД, що підтверджується записами в трудовій книжці серії від 15.09.1979 та належними доказами, які містяться у матеріалах справи. Рішенням № 221350003220 від 20.12.2021 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зараховано до страхового стажу періоди її роботи з 10.04.1984 по 18.06.1985 та з 03.05.1987 по 02.05.1990, проте, періоди роботи з 18.06.1985 по 02.05.1987 та з 02.05.1990 по 14.12.1999 відповідачем не зараховано. Відтак, оскільки позивачем належним чином підтверджено період роботи у Старокостянтинівському міськторзі універмаг №2, правонаступником якого є ТОВ торгівельно-виробнича фірма універмаг «Поділля» ЛТД, дії відповідача щодо не зарахування стажу позивача з 18.06.1985 по 02.05.1987 та з 02.05.1990 по 14.12.1999 у Старокостянтинівському міськторзі універмаг №2, правонаступником якого є ТОВ торгівельно-виробнича фірма універмаг «Поділля», \~колегія суддів вважає протиправними. Також колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції відносно того, що оскільки позивач досягла пенсійного віку 19.09.2021, а з заявою про призначення пенсії звернулася 09.11.2021, у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія має бути призначена їй, починаючи з 20.09.2021. Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення Хмельницького окружного адміністративного суду відповідає. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін. Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Результат розгляду: denied