Рішення адміністративного суду від 2022-09-22 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до [INFO], в якому просить: - зобов`язати відповідача провести розслідування нещасного випадку, що стався з майором [PERSON] 06.02.2017 відповідно до вимог Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 06.02.2001 №36; - зобов`язати відповідача за результатами проведення розслідування нещасного випадку, що трапився з майором [PERSON] 06.02.2017, видати останньому довідку про отримання ним травми під час проходження служби та виконання обов`язків військової служби. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не здійснює належного та повного розслідування нещасного випадку за фактом отримання 06.02.2017 у робочий час травми при виконанні обов`язків військової служби під час прямування до Чигиринського районного центру зайнятості у службових цілях. На думку позивача, відповідач помилково вважає, що позивач отримав травму у вільний від служби час згідно нібито усного розпорядження військового комісара для вирішення особистих питань, оскільки матеріали перевірки не містять письмового рапорту позивача про надання відпустки без збереження грошового забезпечення. Також позивач вказує, що факт отримання ним травми під час проходження служби та виконання обов`язків військової служби встановлений рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 у справі №823/1929/18, однак відповідач не виконує свого обов`язку з розслідування нещасного випадку, не видає довідку про отримання травми під час проходження служби та виконання обов`язків військової служби. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. 1. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема, апелянт стверджує, що підстави для проведення службового розслідування відсутні, оскільки подія, що сталася з позивачем, не є нещасним випадком, відсутні будь-які докази наявності ознак, які кваліфікують подію як нещасний випадок під час виконання обов`язків військової служби. Окрім того, позивач не надав доказів того, що травма отримана ним саме під час виконання обов`язків військової служби, що він на момент отримання травми не перебував у стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, не вчиняв протиправних діянь, які призвели до виникнення травми, що у свою чергу не є підставою для складання акту та взяття на облік даної події як нещасного випадку. Апелянт також зазначає, що позивач у 2017 році звільнений з військової служби, тому на час ухвалення судового рішення у цій справі не є військовослужбовцем, тому проведення стосовно нього розслідування не є можливим, оскільки не передбачено чинним законодавством. Також апелянт вказує на те, що суд першої інстанції втрутився у дискреційні повноваження відповідача, зобов`язавши його видати [PERSON] довідку про отримання ним травми під час проходження служби та виконання обов`язків військової служби. Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою [INFO], призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 12 вересня 2022 року. Від [PERSON] надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається, що судами вже розглядалися позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача провести розслідування нещасного випадку, що стався з ним 06.02.2017. В черговий раз, вважаючи, що відповідач фактично відмовив у проведенні нового розслідування, позивач звернувся до суду з цим позовом. Наголошує, що в судових рішеннях у справах №823/1929/18 та №580/4866/21 вже встановлені певні обставини, які враховані судом першої інстанції під час розгляду справи. Окрім того, позивач зазначає, що спірні правовідносини виникли під час проходження ним військової служби, тому розслідування має проводитися відповідно до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.02.2001 №36. Позивач вказує, що дискреційні повноваження відповідача не є необмеженими, а спосіб його захисту має бути максимально ефективним та таким, що упереджує подальші звернення до судових установ. Рішення суду першої інстанції від 04.02.2022 вважає законним та обґрунтованим, апеляційну скаргу просить залишити без задоволення. Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Як встановлено з наявних у справі матеріалів, 06.02.2017 [PERSON] , виконуючи обов`язки військової служби, на підході до центру зайнятості підсковзнувся на слизькому тротуарі та впав, втративши свідомість, після чого був доставлений до Чигиринської ЦРЛ, де отримав медичну допомогу із встановленим діагнозом: закрита черепно-мозкова травма та струс головного мозку. За наслідками службового розслідування відповідачем складено висновок від 17.02.2017 та видано наказ від 17.02.2017 №37, згідно яких отримана травма майором [PERSON] вважається такою, що не пов`язана з виконанням службових обов`язків, та сталася в не робочий час, оскільки 06.02.2017 позивачу надано вихідний день за його проханням. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 у справі №823/1929/18 визнано протиправною бездіяльність відповідача в частині не проведення розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] 06.02.2017, відповідно до вимог Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.02.2001 №36; зобов`язано [INFO] провести розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] 06.02.2017 та прийняти рішення відповідно до вимог Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.02.2001 № 36 про отримання [PERSON] травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби та видати довідку про обставини справи (поранення, контузії, каліцтва). На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 у справі №823/1929/18 на підставі наказу від 25.03.2019 №40 [INFO] проведено розслідування, яким повторно визнано, що нещасний випадок, що трапився з позивачем 06.02.2017, не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби. Окрім того, на виконання телеграми ТВО начальника штабу - першого заступника командира військової частини [NUMBER] від 21.08.2019 №502/22/524 відповідачем складено акт №140 проведення службового розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії), який стався з позивачем 06.02.2017, за висновком якого отриману травму майором [PERSON] слід вважати такою, що не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Вважаючи, що відповідач не виконує рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 у справі №823/1929/18, позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із новим позовом (справа №580/658/20). Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.09.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2021, у задоволенні позову у справі №580/658/20 відмовлено, оскільки процесуальним законом встановлено окремий порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та способи судового контролю за належним виконанням судових рішень. Надалі, позивач звернувся з іншим адміністративним позовом у справі №580/4792/20. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28.01.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021, адміністративний позов [PERSON] у справі №580/4792/20 задоволено частково, визнано протиправним і скасовано наказ відповідача від 14.08.2020 №236 «Про результати службового розслідування»; визнано протиправним і скасовано акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) від 14.08.2020 №82 за формою НВ-2, затверджений наказом відповідача від 14.08.2020 №236. В решті позовних вимог відмовлено. Отже, наявне судове рішення, яким визнані протиправними та скасовані всі попередні висновки проведених службових розслідувань. 18.05.2021 [PERSON] звернувся до відповідача з вимогою про виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 у справі № 580/4792/20 та проведення повної перевірки отриманої травми. У відповідь позивач отримав листи від 12.06.2021 та від 14.06.2021 про те, що рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 у справі №580/4792/20 виконано належним чином шляхом скасування внутрішніми актами відповідача наказу від 14.08.2020 №236 «Про результати службового розслідування» та акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) від 14.08.2020 №82 за формою НВ-2, затверджений наказом від 14.08.2020 №236. Позивач, вважаючи, що відповідач фактично відмовив йому у проведенні нового розслідування, звернувся до відповідача із новим позовом у межах даної справи №580/4866/21. Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 04.02.2022, колегія суддів виходить з того, що відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232, та з метою визначення єдиного порядку розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, у Верховній Раді України, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, місцевих радах, у державних органах, установах, організаціях, а також у Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України, до яких військовослужбовці прикомандировані як депутати для виконання депутатських повноважень або відряджені для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, наказом Міністра оборони України від 06.02.2001 №36 затверджено Інструкцію про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України (далі Інструкція №36). Згідно положень п. 1.5 Інструкції №36, розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме: обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактору чи середовища, що сталися під час виконання ним обов`язків військової служби, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень (заподіяних іншою особою), гострого професійного захворювання і гострого професійного* та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, комахами, іншими представниками флори і фауни (далі - нещасні випадки), які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також випадки смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби. Відповідно до пунктів 1.6 та 1.7 Інструкції №36, за результатами розслідування нещасних випадків складається акт (додаток 1 до Інструкції). Нещасні випадки, на які складається акт про нещасний випадок, реєструються у журналі реєстрації потерпілих від нещасних випадків (додаток 2 до Інструкції). Нещасні випадки, що сталися внаслідок захворювання або погіршення стану здоров`я військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби, розслідуються згідно з вимогами цієї Інструкції. Про такі нещасні випадки складається акт (додаток 1 до Інструкції), якщо погіршення стану здоров`я сталося внаслідок впливу на нього небезпечних чи шкідливих факторів, які діяли під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби, а також якщо робота, що виконувалася, була протипоказана для потерпілого за медичним висновком про стан його здоров`я та якщо потерпілий не проходив відповідного медичного огляду. Згідно розділу ІІ Інструкції №36, про кожний нещасний випадок очевидець (або сам потерпілий) повинен негайно сповістити безпосереднього командира (начальника) чи керівника робіт і вжити заходів щодо надання необхідної допомоги потерпілому. Нещасний випадок, про який потерпілий з об`єктивних причин або за станом здоров`я не зміг своєчасно повідомити командування військової частини, та той випадок, від якого втрата працездатності настала не відразу, розслідується на підставі рапорту потерпілого або особи, яка представляє його інтереси, у порядку, встановленому пунктом 2 Інструкції. Командир підрозділу (керівник робіт), який отримав повідомлення про нещасний випадок, у свою чергу зобов`язаний: терміново організувати надання першої невідкладної допомоги потерпілому, забезпечити у разі потреби доставку до закладу охорони здоров`я; терміново повідомити по команді про нещасний випадок командира військової частини; до прибуття комісії з розслідування забезпечити збереження обстановки події, якщо це не викликає небезпеки для життя і здоров`я присутніх людей, вжити заходів щодо запобігання травмуванню інших осіб та недопущення подібних випадків у ситуації, що склалася. Командир військової частини після отримання повідомлення про нещасний випадок зобов`язаний: у разі нещасного випадку з військовослужбовцем протягом однієї години передати повідомлення з використанням засобів зв`язку та протягом доби на паперовому носії (додаток 7) повідомити про нещасний випадок старшого командира (начальника) та залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок (з виконанням робіт, пожежею, аварією автотранспорту, гострим професійним захворюванням, отруєнням тощо), - відповідний військовий орган нагляду (за охороною праці, пожежний, безпеки дорожнього руху, санітарно-епідеміологічний тощо), а в передбачених чинним законодавством України випадках - і відповідного прокурора; сповістити у разі, якщо потерпілий військовослужбовець відряджений з іншої військової частини, її командира; наказом по військовій частині протягом доби призначити комісію з розслідування нещасних випадків (перелік нещасних випадків визначено в пункті 1.5 Інструкції) у складі голови комісії (одного із своїх заступників) та її членів - командира батальйону (дивізіону, ескадрильї тощо), до складу якого входить підрозділ, де стався нещасний випадок, та залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок, фахівців відповідних служб (охорони праці, пожежної, автомобільної, медичної тощо); забезпечити належні умови для роботи комісії (забезпечити приміщенням, засобами зв`язку, оргтехнікою, автотранспортом, канцелярським приладдям), а також залучених до роботи експертів, інших спеціалістів та сприяти роботі комісії з метою своєчасного і об`єктивного проведення розслідування нещасного випадку. Комісія з розслідування нещасного випадку проводить розслідування протягом трьох робочих днів. Комісія з розслідування нещасного випадку зобов`язана: обстежити місце нещасного випадку, опитати свідків і осіб, які причетні до події, та одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо; установити обставини і причини, що призвели до нещасного випадку, визначити осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів (закони, статути, положення, правила, інструкції, настанови тощо), а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; скласти акт (додаток 1 до Інструкції) у п`яти примірниках або шести, якщо військовослужбовець був відряджений з іншої військової частини, і передати його на затвердження командиру військової частини. Усі примірники акту (додаток 1 до Інструкції) підписуються головою комісії та всіма її членами. До акту (додаток 1 до Інструкції) додаються письмові пояснення свідків, потерпілого, а в разі потреби також схеми, фотографії, витяги з експлуатаційної документації, інші документи, що характеризують місце події (устаткування, машини, апаратура, територія, будівлі тощо), медичний висновок щодо діагнозу ушкодження здоров`я потерпілого, наявності в його організмі алкоголю, отруйних чи наркотичних речовин. Так, 06.02.2017 [PERSON] , виконуючи обов`язки військової служби, на підході до центру зайнятості підсковзнувся на слизькому тротуарі та впав втративши свідомість, після чого був доставлений до Чигиринської ЦРЛ, де отримав медичну допомогу із встановленим діагнозом: закрита черепно-мозкова травма та струс головного мозку. За наслідками службового розслідування відповідачем складено висновок від 17.02.2017 та видано наказ від 17.02.2017 №37, згідно яких отримана травма майором [PERSON] вважається такою, що не пов`язана з виконанням службових обов`язків, та сталася не у робочий час, оскільки 06.02.2017 позивачу надано вихідний день за його проханням. Як вже зазначалося вище, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 у справі №823/1929/18 визнано протиправною бездіяльність відповідача в частині не проведення розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] 06.02.2017, відповідно до вимог Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.02.2001 №36 та зобов`язано [INFO] провести розслідування нещасного випадку та прийняти рішення відповідно до вимог Інструкції №36. На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 у справі №823/1929/18 на підставі наказу від 25.03.2019 №40 [INFO] проведено розслідування, яким повторно визнано, що нещасний випадок, що трапився з позивачем 06.02.2017, не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби. Також затверджено акт проведеного розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем 06.02.2017. 14.08.2020 Комісія, призначена наказом від 10.08.2020 №235 військового комісара, склала акт №82 форми НВ-2 проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті. аварії. Згідно з висновком комісії обставини та причини, за яких стався нещасний випадок, не пов`язані з виконанням обов`язків військової служби. В обґрунтування вказано, що усним розпорядженням [INFO] 06.02.2017 позивачу надано вихідний день і коли трапився нещасний випадок він не прямував зі служби додому (зі слів позивача він ішов у Центр зайнятості), а виконував дії, які не входять до кола службових обов`язків. Висновок Комісії: нещасний випадок трапився в неслужбовий час і не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби. Надалі рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28.01.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021, адміністративний позов [PERSON] у справі №580/4792/20 задоволено частково, визнано протиправним і скасовано наказ відповідача від 14.08.2020 №236 «Про результати службового розслідування»; визнано протиправним і скасовано акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) від 14.08.2020 №82 за формою НВ-2, затверджений наказом відповідача від 14.08.2020 №236. В решті позовних вимог відмовлено. Позивач звернувся до відповідача з вимогою про виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 у справі № 580/4792/20 та проведення повною перевірки отриманої позивачем травми, проте отримав листи від 12.06.2021 та від 14.06.2021, що рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 у справі №580/4792/20 виконано належним чином шляхом скасування внутрішніми актами відповідача наказу та акту проведення розслідування . Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції №36 військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, визначених пунктом 3 частини третьої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Пунктом третім розділу І встановлено, що дія цієї Інструкції поширюється на всі військові частини та на всіх військовослужбовців, крім військовослужбовців, які отримали гостре професійне захворювання (отруєння), поранення, контузію, травму, каліцтво, зникли, померли або загинули внаслідок бойових уражень або дій з боку противника в районі ведення бойових дій або проведення антитерористичної операції. Випадки гострого професійного захворювання (отруєння), поранення, контузії, травми, каліцтва, зникнення, смерті або загибелі військовослужбовців внаслідок бойових уражень або дій з боку противника є бойовими людськими втратами і обліку, як нещасні випадки, не підлягають. Випадки гострого професійного захворювання (отруєння), поранення, контузії, травми, каліцтва, зникнення, смерті або загибелі військовослужбовців, що сталися в районі ведення бойових дій або проведення антитерористичної операції, але не пов`язані з бойовими ураженнями або діями з боку противника, розслідуються згідно з вимогами цієї Інструкції. Згідно зі статтями 1-2 Закону України від 20.12.1991 №2011 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Згідно з частиною третьою статті 10 Закону №2011 розподіл службового часу військовослужбовців визначається розпорядком дня, який затверджує відповідний командир (начальник) у порядку, визначеному статутами Збройних Сил України, з додержанням встановленої загальної тривалості щотижневого службового часу. Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут Внутрішньої безпеки Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі Статут). Як вбачається з наявних у справі фактичних обставин, відповідна Комісія не перевірила обґрунтованості тверджень командира про надання позивачу вільного від служби дня, висновки, що подія трапилася у вихідний для позивача день та не пов`язана у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, є не підтвердженими документально, а тому не обґрунтованими. Вищезазначена обставина встановлена також рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 у справі №580/4792/20. Зокрема, встановлено, що жодного письмового доказу про вибуття позивача на визначену дату за межі несення служби без необхідності виконання її завдань матеріали розслідування не містять. Крім того, відповідачем не надано належних і допустимих доказів щодо надання позивачу у день згаданого вище нещасного випадку вихідного дня, а посилання на усне розпорядження не є обґрунтованим, оскільки відсутні докази щодо обліку відсутності позивача за місцем служби, відсутності нарахувань грошового забезпечення за відповідний день. Комісія з розслідування нещасного випадку не з`ясувала таких обставин. Також суд звертає увагу, що рішенням Черкаського окружного суду від 01.10.2018 в адміністративній справі №823/1929/18 установлено, що 06.02.2017 позивач, виконуючи обов`язки військової служби, прямував до Чигиринського районного центру зайнятості у службових цілях. Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, враховуючи встановлені обставини у даній справі, а також суд дійшов наявні судові рішення, які набрали законної сили стосовно подій, що сталися з позивачем 06.02.2017, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав зобов`язати [INFO] провести розслідування нещасного випадку, що стався з майором [PERSON] 06.02.2017 відповідно до вимог Інструкції №36, про отримання [PERSON] травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. Стосовно аргументів відповідача, що зобов`язання видати [PERSON] довідку про отримання ним травми під час проходження служби та виконанні обов`язків військової служби є втручанням у дискреційній повноваження відповідача, то колегія суддів зазначає, що відповідно до пунктів 2, 4, 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. За правилами ч. ч. 3-4 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень. Дискреційні повноваження це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі Брайєн проти Об`єднаного Королівства (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus №2181/04); пункти 47-56 рішення у справі Путтер проти Болгарії (Putter v. Bulgaria №38780/02). Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». Водночас, у даній справі, відповідач неодноразово приймав рішення, які не узгоджуються з висновками судових установ, викладених у рішеннях, які набрали законної сили стосовно сторін, тому помилково вважає, що суд втрутився в дискреційні його повноваження. Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №208/8402/14-а та від 29.03.2018 у справі №816/303/16. Судова колегія зазначає також, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Виходячи з такого, судова колегія не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та безпідставною. Відповідно до вимог частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно з частинами першою та другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України). Отже, аргументи та доводи апелянта фактично повторюють викладені ним же під час розгляду справи в суді першої інстанції. Разом з тим, суд першої інстанції у рішенні від 04.02.2022 надав належну оцінку таким аргументам, тому колегія суддів не знаходить правових підстав для зміни або скасування зазначеного рішення, та залишає апеляційну скаргу [INFO] без задоволення. 2. [PERSON] звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року, якою залишено без задоволення його заяву, подану в порядку статті 382 КАС України про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом [PERSON] до [INFO] про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії. В апеляційній скарзі позивач зазначає, що наявність відкритого виконавчого провадження не є перешкодою у застосуванні судом права зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. При цьому, позивач вважає, що суд першої інстанції не врахував обставин постійного ухиляння відповідача від виконання рішень суду. Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою [PERSON] , призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 12 вересня 2022 року. Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції від 15.07.2022, колегія суддів виходить з наступних обставин. Рішенням суду від 04 лютого 2022 року позов [PERSON] задоволено повністю. Зобов`язано відповідача провести розслідування нещасного випадку, що трапився 06.02.2017 з майором [PERSON] відповідно до вимог Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 06.02.2001 №36, зобов`язано відповідача за результатами проведення розслідування нещасного випадку видати [PERSON] довідку про отримання ним травми під час проходження служби та виконанні обов`язків військової служби. 11.04.2022 позивачу видано відповідні виконавчі листи, з якими останній звернувся до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Державними виконавцями відкрито 26.04.2022 виконавче провадження №68876939 та 03.05.2022 виконавче провадження №68913006 з примусового виконання виконавчих листів у справі №580/4866/21 від 11.04.2022. Згідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі провадження №68876939 та №68913006 знаходяться в стані: відкрито. Як зазначає [PERSON] , 31 травня 2022 року він отримав від відповідача лист яким останній повідомляє про повне, виконання рішення суду. У доданих до листа документах, а саме: акті проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) від 30 березня 2022 року та довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 30 березня 2022 року №118 зазначено, що травма отримана майором [PERSON] 06 лютого 2017 року не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. 15 червня 2022 року у рамках виконавчого провадження №68913006 та 16 червня 2022 року у рамках виконавчого провадження №68876939 головними державними виконавцями відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ Вельган О.В. та Горбатюк В.П. , відповідно, за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця накладено штраф на відповідача на користь держави у розмірі 5 100,00 грн. по кожному з виконавчих проваджень. Зазначені постанови оскаржені відповідачем в судовому порядку. Отже, одночасно заявник просить суд встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та встановити відповідачу строк для подання звіту. Відмовляючи позивачу у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення від 04.02.2022, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до статей 14, 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Як зазначено в частині першій статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII). Згідно з нормами ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Частиною восьмою статті 382 КАС України визначено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. На виконання рішення суду від 04.02.2022 у справі №580/4866/21, яке набрало законної сили 11.04.2022, видано виконавчі листи, 26.04.2022 відкрито виконавче провадження №68876939 та 03.05.2022 відкрито виконавче провадження №68913006 з примусового виконання виконавчих листів у справі №580/4866/21 від 11.04.2022. Статтею 63 Закону № 1404-VIII передбачено накладення штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин; у випадку, якщо накладення штрафів не призводить до виконання рішення суду зобов`язального характеру, державний виконавець скеровує матеріали для порушення кримінального провадження щодо боржника. Якщо сторони виконавчого провадження вважають, що державний виконавець протиправно вчиняє або не здійснює належних дій щодо примусового виконання рішення суду, вони вправі оскаржити дії/бездіяльність посадових осіб ДВС до суду в порядку статті 287 КАС України. Як вбачається з обставин справи, питання виконання рішення суду від 04.02.2022 на даний час триває, оскільки відповідач скористався своїм правом та оскаржив рішення державних виконавців в порядку статті 287 КАС України. Відтак, застосування передбаченого статтею 382 КАС України заходу судового контролю за виконанням рішенням суду у справі №580/4866/21 на даний час не є доцільним та необхідним. Потреба ж у встановленні судового контролю може бути зумовлена виключно діями та бездіяльністю, що свідчать про умисне ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання судового рішення. Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в ухвалі від 15.07.2022, підстави для застосування наслідків, визначених статтею 382 КАС України не настали, тому заяву [PERSON] суд першої інстанції правильно залишив без задоволення. Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки колегія суддів доводи апеляційних скарг відхиляє, не змінює та не скасовує рішення та ухвалу суду першої інстанції, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Результат розгляду: denied