Рішення адміністративного суду від 2022-01-31 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила: - визнати неправомірним лист-відмову від 28.05.2020 за № 3694/03-16 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні [PERSON] пенсії за віком по Списку № 1, з 45 років; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пільгову пенсію по Списку № 1 [PERSON] , з 45 років, призначивши пенсію з 26.05.2020. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за призначенням пенсії за віком відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, оскільки мала необхідний загальний і пільговий стаж та набула відповідного пенсійного віку. Проте повідомленням від 28.05.2020 позивачку сповіщено про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 у зв`язку із недосягненням пенсійного віку, передбаченого п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність відмови відповідача у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 у відповідності до положень ст.114 Закону №1058-IV як такій, що не досягла пенсійного віку. Такі висновки суд мотивував тим, що починаючи з 11.10.2017 (дати набрання чинності Законом від 03.10.2017 №2148-VIII, яким доповнено Закон №1058-IV статтею 114) Закон №1058-IV, як спеціальний закон, є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №\~ 1. Оскільки Закон №1058-IV та Закон №2148-VIII є чинними, їх положення не визнано неконституційними, відтак, рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11.10.2017. З цих підстав, встановивши, що станом на 11.10.2017 позивачка не досягла 45-річного віку суд дійшов висновку, що умови призначення їй пільгової пенсії мають визначатися на підставі Закону №1058-IV, а не на підставі п. «а» ст. 13 Закону 1788-XII. Також судом встановлено, що до трудової книжки [NUMBER] \~внесений уточнюючий запис щодо дати народження позивачки, у зв`язку з чим відсутнє неспівпадіння дати народження власника трудової книжки із паспортними даними, що виключає неврахування вказаного документа. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції, який погодився з позицією відповідача, щодо необхідності застосування в спірному випадку положень п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV. Позивачка стверджує, що положення цієї норми права не можуть бути застосовані при призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, адже це суперечить принципам юридичної (правової) визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права та принципом адміністративного судочинства та положенням Конституції України, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що приймаючи рішення суд вірно застосував до спірних правовідносин положення п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV та ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2021 року провадження у справі № 160/8281/20 зупинено до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20. 21 квітня 2021 року Верховним судом розглянуто зразкову справу № 360/3611/20 та прийнято відповідне рішення, що набрало законної сили 3 листопада 2021 року після перегляду в апеляційному порядку Великою Палатою Верховного Суду, якою змінено мотивувальну частину рішення. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.12.2021 провадження у справі № 160/8281/20 поновлено. Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26.05.2020 позивачка - [PERSON] звернулася до відділу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з метою призначення пенсії за віком по списку № 1. Повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській від 28.05.2020 № 3684/03-16 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недосягненням необхідного пенсійного віку, адже таке право позивачка набуде у віці 50 років. Також, зазначив, що пільговий стаж роботи позивачки на посадах, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 складає 25 років 3 місяці 00 днів, загальний стаж роботи складає 41 рік 8 місяців 8 днів. Крім того, позивачку повідомлено, що її трудова книжка не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок в частині невідповідності дати народження з паспортними даними. Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, позивачка звернулась до суду з цим позовом. За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, та не заперечується учасниками справи, що підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, за поданою нею заявою, слугували висновки органу ПФУ щодо недосягнення позивачкою пенсійного віку, передбаченого п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV. Наявність у позивачки загального страхового стажу, в тому числі пільгового, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, відповідачем не заперечується. Отже, спірним у цій справі є досягнення позивачкою необхідного віку, який би давав останній право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1. Так, позивачка вказує на те, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 вона досягла 45-річного віку, що у відповідності до положень статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, в редакції до внесення змін Законом №213-VIII, згідно якої однією з умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 визначено досягнення 45 років (для жінок), та з огляду на наявний стаж роботи, в тому числі пільговий, дає право позивачці на призначення бажаної пенсії. За позицією відповідача, у спірному випадку застосуванню підлягають положення п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, згідно якої до досягнення віку, встановленого абз.1 цього пункту, право на пенсію пільгових умовах мають жінки, які народилися з 01.10.1974 по 31.12.1975 по досягненню ними 50 років. Оскільки на час звернення позивачки за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 остання не досягла вказаного віку, то підстави для призначення їй бажаної пенсії відсутні. Надаючи оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Згідно з пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Законом №213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу. Законом №2148-VIII від 03.10.2017, текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п. 1 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 48 років і 6 місяців з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року. Вказана норма застосовується з 01.10.2017. Отже, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом а статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017. Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року №213-VIII. Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення). Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. З вищевикладеного слідує, що з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017. Відносно позивачки, правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та 50 років за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII. Суд апеляційної інстанції, погоджуючись із позицією позивачки, вважає, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для неї закону, а саме: положенням пункту «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020. Така правова позиція відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV. Судом встановлено, що станом на момент звернення до відповідача 26.05.2020 пільговий стаж роботи позивачки на посадах, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 складав 25 років 3 місяці 00 днів, загальний стаж роботи складає 41 рік 8 місяців 8 днів. Відтак, за встановлених фактичних обставин справи, з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивачка, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії (26.05.2020) досягла повних 45 років, з огляду на наявний загальний страховий та пільговий стаж, набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ. Тому відмова органу Пенсійного фонду, викладена в листі від 28.05.2020 № 3684/03-16 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах і \~підстави якої пов`язані виключно з недосягненням позивачкою пенсійного віку, визначеного пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. За загальним правилом пенсія призначається з дня звернення за пенсією (ст.45 Закону № 1058-ІV, стаття 83 Закону № 1788-ХІІ). З метою відновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких позивачка звернулась до суду, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з дня подання нею заяви до пенсійного органу 26.05.2020. У даному випадку, задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову.

Результат розгляду: granted