Рішення адміністративного суду від 2022-05-05 00:00:00+03

06.05.2021 [PERSON] звернулася в суд з позовом до Шацької селищної ради, просила стягнути середню заробітну плату на період працевлаштування, але не більше шести місяців, в сумі 290408,46 грн. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі №140/4697/21 позов задоволено частково: стягнуто з Шацької селищної ради на користь [PERSON] середню заробітну плату на період працевлаштування, але не більше шести місяців, в сумі 197\~ \~364,57 грн (сто дев`яносто сім тисяч триста шістдесят чотири гривні 57 копійок). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що нормами права встановлено право працівника, звільненого з роботи внаслідок обрання на виборну посаду у раді, на одержання після закінчення його повноважень за виборною посадою попередньої роботи (посади) на тому ж підприємстві, в установі, організації або надання йому рівноцінної роботи (посади). Суд першої інстанції вказав, що у разі коли колишній депутат місцевої ради до обрання на виборну посаду у раді перебував у трудових відносинах з підприємством (установою, організацією) незалежно від форми власності та виду діяльності, однак надання попередньої або рівноцінної роботи йому на цьому підприємстві (установі, організації) або, за його згодою, на іншому неможливе, закон гарантує збереження за цим депутатом середньої заробітної плати на період його працевлаштування, але не більше шести місяців. Суд першої інстанції зазначив, що норми чинного законодавства гарантують колишньому депутату місцевої ради чи, як в даному випадку, секретарю селищної ради, збереження середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді лише за умови неможливості надання йому попередньої роботи і виключно на період його працевлаштування, але не більше шести місяців. Суд першої інстанції дійшов висновку, що після закінчення повноважень [PERSON] на виборній посаді, роботодавець у відповідності до наведених норм чинного законодавства був зобов`язаний працевлаштувати її на попередній посаді головного спеціаліста з опрацювання заяв відділу соціальної допомоги управління соціального захисту населення Шацької РДА або ж на іншій рівноцінній роботі (посаді), як особу, що перебувала в трудових відносинах з управлінням. Суд першої інстанції вказав, що позивачем вчинялись дії щодо свого працевлаштування, після закінчення повноважень секретаря селищної ради, однак на момент звернення позивача до суду вона є непрацевлаштованою, та прийшов до висновку, що у позивача наявні, визначені статтею 33 Закону № 93-IV підстави щодо збереження середньої заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді, але не більше шести місяців. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Шацька селищна рада подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року та ухвалити нове, яким залишити позовну заяву без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду або відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що депутат місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень, може претендувати на збереження, не більше 6 місяців, її середнього заробітку з відповідного місцевого бюджету, але у разі дотримання сукупності трьох обов`язкових умов: звільнення з попереднього місця роботи за п.5 статті 36 Кодексу законів про працю України; звернення на попереднє місце роботи не пізніше 3-х місяців після припинення повноважень; неможливості надання відповідної роботи. Скаржник вказує, що позивач звернулась за попереднім місцем роботи не після припинення повноважень, а до моменту такого. Скаржник вказує, що при зверненні до відповідача з проханням виплачувати середній заробіток секретаря селищної ради після припинення повноважень на період працевлаштування, але не більше 6-ти місячного строку у зв`язку з неможливістю працевлаштування за попереднім місцем роботи, позивач не надала належних підтверджуючих документів такому факту. Скаржник вважає, що позивач подавала заяви в порядку звернення громадян. Скаржник вказує, що ініціатива щодо повернення на попереднє місце роботи має виходити саме від зацікавленої в цьому особи. Вважає, що приймати рішення про можливість або неможливість працевлаштування [PERSON] на попередній посаді, яку вона займала до обрання секретарем ради чи іншою рівноцінною роботою чи то в управлінні чи то в іншому структурному підрозділі або апараті Шацької РДА, начальник управління соціального захисту населення не був наділений повноваженнями. Також вказує, що позивач пропустив строк звернення до суду. Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що після закінчення повноважень на виборній посаді, роботодавець був зобов`язаний працевлаштувати позивача на попередній посаді на посаді головного спеціаліста з опрацювання заяв відділу соціальних допомог Управління соціальних захисту Шацької РДА або ж на іншій рівноцінній роботі (посаді), як особу, що перебувала у трудових відносинах з Шацькою РДА. Вважає, що позивачем вживались усі дії щодо працевлаштування після припинення повноважень секретаря селищної ради, однак ні відразу після цього, ні на момент звернення до суду, позивач працевлаштована не була. Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає. Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, [PERSON] в період з 18.06.2013 по 09.12.2015 перебувала на посаді головного спеціаліста з опрацювання заяв відділу соціальних допомог Управління соціального захисту населення Шацької РДА та звільнена у зв`язку з переходом на виборну посаду секретаря Шацької селищної ради відповідно до пункту 5 статті 36 КЗпП України. Згідно з рішенням Шацької селищної ради від 26.11.2015 №1/6 [PERSON] обрано секретарем даної ради та відповідно до рішення від 09.12.2015 №1/7 «Про здійснення повноважень секретаря ради, прийняття Присяги, встановлення рангу, здійснення повноважень, секретаря виконавчого комітету селищної ради» секретар ради приступила до виконання повноважень з 10.12.2015 (а.с.12-13). 15.04.2016 рішенням Шацької селищної ради № 1/11 «Про обрання секретаря Шацької селищної ради» [PERSON] переобрана на дану посаду повторно, до здійснення повноважень приступила з 15.04.2016 (а.с.15). Відповідно до Розпорядження сесії Шацької селищної ради від 01.12.2020 №110-ос «Про припинення повноважень секретаря селищної ради [PERSON] » повноваження [PERSON] на посаді секретаря Шацької селищної ради припинені 01.12.2020 (а.с.17). 03.12.2020 [PERSON] (вх. від 04.12.2020) звернулась до Шацької селищної ради із заявою, просила призначити виплату середньої заробітної плати, яку отримувала на посаді секретаря ради до припинення повноважень, на період працевлаштування, але не більше 6 місяців у зв`язку з неможливістю працевлаштування за попереднім місцем роботи до обрання на виборну посаду секретаря ради. До заяви додано довідку Управління соціального захисту населення Шацької РДА від 27.11.2020 №1622/03/03-23 та оригінал трудової книжки. Листом від 17.12.2020 Шацька селищна рада за результатом розгляду вказаної заяви повідомила [PERSON] про направлення листа на адресу Шацької РДА щодо вжиття заходів про працевлаштування заявника на посаду, яку така обіймала до переходу на виборну посаду або іншу рівноцінну посаду у Шацькій РДА, таким чином у повній мірі виконати припис статті 118 КЗпП України. Зазначено, що про результати розгляду листа, надісланого для вжиття заходів, буде повідомлено при надходженні відповіді від Шацької РДА. 20.01.2021 [PERSON] подана заява про надання остаточної відповіді на звернення від 04.12.2020, та листом від 04.02.20201 Шацька селищна рада повідомила заявника, що оскільки останнім місцем роботи до переходу на виборну посаду було Управління соціального захисту населення Шацької РДА, тому дотримання законодавства в частині трудових гарантій повернення на попередню роботу лежить на структурному підрозділі Шацької РДА. Рекомендовано повторно звернутись в Управління соціального захисту населення Шацької РДА, а також Шацької РДА з вимогою виконання приписів статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад». На звернення [PERSON] до Управління соціального захисту населення Шацької РДА від 08.02.2021 листом від 08.02.2021 №Ц-2 повідомлено про неможливість забезпечити роботою та надати рівноцінну роботу у зв`язку з тим, що відсутні вакантні посади (а.с.24-25) На звернення [PERSON] до Шацької РДА від 08.02.2021 листом від 15.02.2021 №93/29/2-21 повідомлено про надіслання такого звернення за належністю для розгляду та прийняття рішення начальнику Управління соціального захисту населення Ковельської РДА. Згідно з листом Управління соціального захисту населення Ковельської РДА від 26.02.2021 №361/1-16/2-21 [PERSON] інформовано, що у штатному розписі управління посади головного спеціаліста з опрацювання заяв відділу соціальних допомог немає. Вважаючи, що зазначені обставини є підставою для стягнення середньої заробітної плати на період працевлаштування, але не більше шести місяців, [PERSON] звернулась з позовом до суду. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників. Згідно з положеннями статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №280/97-ВР) секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови. Секретар сільської, селищної, міської ради не може суміщати свою службову діяльність з іншою посадою, у тому числі на громадських засадах, займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю. За приписами частини 1 статті 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року № 2493-III, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2493-III) прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється, зокрема, на посаду секретаря сільської, селищної, міської ради. Правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради, гарантії депутатської діяльності визначено в Законі України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 №93-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №93-IV) відповідно до статті 2 якого депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України. Згідно з частинами 1, 2 статті 4 Закону №93-IV депутат місцевої ради набуває свої повноваження в результаті обрання його до ради відповідно до Закону України «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів». Повноваження депутата місцевої ради починаються з дня відкриття першої сесії відповідної ради з моменту офіційного оголошення підсумків виборів відповідною територіальною виборчою комісією і закінчуються в день відкриття першої сесії цієї ради нового скликання, крім передбачених законом випадків дострокового припинення повноважень депутата місцевої ради або ради, до складу якої його обрано. Відповідно до частини 2 статті 6 Закону №93-IV депутат місцевої ради, обраний секретарем сільської, селищної, міської ради, головою, заступником голови районної, обласної, районної у місті ради, працює у відповідній раді на постійній основі і не може суміщати свою службову діяльність з іншою роботою, у тому числі на громадських засадах (за винятком викладацької, наукової та творчої у позаробочий час), займатися підприємницькою діяльністю, одержувати від цього прибуток, якщо інше не передбачено законом. Частиною 1 статті 33 Закону №93-IV у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації. У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді. Гарантії для працівників, обраних на виборні посади, також встановлені статтею 118 КЗпП України відповідно до положень якої працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації. Таким чином, депутатам місцевої ради гарантується право на надання, після закінчення їх повноважень за виборною посадою, попередньої роботи (посади). Таке право може бути реалізовано за умови наявності тієї самої або іншої рівноцінної посади на попередній роботі або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації. Неможливість надання відповідної роботи (посади) є підставою для збереження за депутатом середньої заробітної плати на період працевлаштування, але не більше шести місяців. Шестимісячний строк, протягом якого гарантується збереження середньомісячної заробітної плати, визначається як період працевлаштування та, водночас, максимальний строк, протягом якого може тривати виплата середньомісячної заробітної плати колишньому голові, за умови, що він протягом цього часу не перебуватиме у трудових правовідносинах. Щодо останнього, то з фактом працевлаштування пов`язується й припинення вказаної виплати. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 у справі №570/3880/16-а зазначено, що під неможливістю надання відповідної роботи (посади) необхідно розуміти лише об`єктивну неможливість надати депутату місцевої ради, звільненому з виборної посади, попередньої посади через ліквідацію підприємства, установи, організації, її скорочення тощо. При цьому, гарантія працевлаштування, установлена статтею 33 Закону № 93-IV, досягається з однієї сторони - обов`язком роботодавця укладати лише строковий договір з працівником, якого прийнято на роботу (посаду), що її виконував (займав) депутат місцевої ради, обраний на виборну посаду в раді, з іншої - зобов`язанням роботодавця розірвати безстроковий або строковий трудовий договір у зв`язку з необхідністю поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Водночас підставою для припинення таких виплат є працевлаштування колишнього депутата місцевої ради в період гарантованого шестимісячного строку для працевлаштування; виникнення права на пенсійне забезпечення; закінчення гарантованого шестимісячного строку для працевлаштування. Вказаний перелік гарантій трудових прав передбачений лише для особи, яка відповідно до закону має статус депутата місцевої ради. Листом Міністерства соціальної політики від 16.05.2014 р. № 746/13/74-14 «Щодо соціальних гарантій депутатів місцевих рад» (є чинним) роз`яснено, що у разі коли колишній депутат місцевої ради до обрання на виборну посаду у раді перебував у трудових відносинах з підприємством (установою, організацією) незалежно від форми власності та виду діяльності, однак надання попередньої або рівноцінної роботи йому на цьому підприємстві (установі, організації) або, за його згодою, на іншому неможливе, закон гарантує збереження за цим депутатом середньої заробітної плати на період його працевлаштування, але не більше шести місяців; у разі ж коли колишній депутат місцевої ради до обрання на виборну посаду у раді не перебував у трудових відносинах з підприємством (установою, організацією) незалежно від форми власності та виду, зазначені вище гарантії на нього не поширюються. Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, до обрання на посаду секретаря Шацької селищної ради позивач працювала на посаді головного спеціаліста з опрацювання заяв відділу соціальної допомоги управління соціального захисту населення Шацької РДА або ж на іншій рівноцінній роботі (посаді), як особа, що перебувала в трудових відносинах з управлінням. Після звільнення, у зв`язку із закінченням строку повноважень, позивач права на пенсійне забезпечення не набула, пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років позивачу не призначена, а тому [PERSON] обґрунтовано звернувся за працевлаштуванням до Управління соціального захисту населення Шацької РДА. Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Шацької РДА від 27.11.2020 №1622/03/03-23, яку позивач долучила до заяви від 03.12.2020, Управління соціального захисту населення не змогло забезпечити роботою заявника та надати рівноцінну роботу у зв`язку з відсутністю вакантної посади. Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, на момент звільнення позивача, та у подальшому у зв`язку із проведенням адміністративної реформи, припинялась діяльність структурних підрозділів Шацької РДА, шляхом їх приєднання до Шацької РДА, яка в свою чергу також припинялася шляхом приєднання до Ковельської РДА, що ускладнювало для позивача пошук роботи. Оскільки позивач не могла працевлаштуватися на попередній посаді, яку вона займала до обрання на виборчу посаду, так і на інші посади, позивач звернулась до центру зайнятості про надання статусу безробітного, такий надано з 05.04.2021, що підтверджено інформацією Шацької районної філії Волинського обласного центру зайнятості від 08.11.2021№717/33/2. Аргументи скаржника про те, що [PERSON] не намагалася працевлаштуватись на попередній чи рівноцінній посаді у встановленому законом порядку, оскільки зверталася до неналежного роботодавця, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки предметом позову є визнання протиправною відмови Шацької селищної ради щодо виплати середньої заробітної плати (за шість місяців) та стягнення такої, а не працевлаштування позивача. Щодо аргументів скаржника про те, що приймати рішення про можливість або неможливість працевлаштування [PERSON] на попередній посаді, яку вона займала до обрання секретарем ради, чи іншою рівноцінною роботою чи то в управлінні чи то в іншому структурному підрозділі або апараті Шацької РДА, начальник управління соціального захисту населення не був наділений повноваженнями, то такі належними та допустимими доказами не підтверджені. Також безпідставними, на переконання суду апеляційної інстанції, є покликання скаржника на відсутність офіційного звернення позивача за працевлаштуванням, оскільки такі спростовуються дослідженими судами першої та апеляційної інстанції листами-відповідями та довідками, які складені на офіційному бланку та знаходяться в матеріалах справи. Крім того, Закон України «Про статус депутатів місцевих рад» не передбачає обов`язку позивача доводити правомірність відмови попереднього роботодавця щодо працевлаштування. Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 16 Закону № 280/97-ВР органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. За встановлених обставин справи, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання середньої заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді у раді, на період працевлаштування, але не більше шести місяців, а тому з відповідача слід стягнути в користь позивача середньомісячний заробіток за шість наступних місяців після звільнення позивача з посади секретаря Шацької селищної ради, виходячи із розміру середньої заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді у вказаній раді. Оскільки сторони не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині визначеної суми стягнення, яка обрахована судом першої інстанції відповідно до норм Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, то в силу приписів частини 1 статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції. Щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, то суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом цього позову є дотримання правонаступником роботодавця гарантій працівника щодо належної оплати передбачених законодавцем пільг і компенсацій. Жодних позовних вимог щодо прийняття на публічну службу, проходження, або звільнення позивач не ставила, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин частини 5 статті 122 КАС України, на яку покликається відповідач. З матеріалів справи вбачається, що повноваження позивача як секретаря Шацької селищної ради припинені 01.12.2020, а до суду позивач звернулась, згідно з штампом на конверті, в якому містився позов, 30.04.2021, тобто протягом чотирьох місяців з дня припинення повноважень. Окрім того, виходячи зі змісту частини другої статті 33 Закону №93-ІV, середня заробітна плата, яка зберігається за колишнім депутатом місцевої ради після закінчення повноважень за своєю правовою природою є компенсацією заробітної плати такій особі на період її працевлаштування. Статтею 233 КЗпП передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 у справі №1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України Про оплату праці від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Аналізуючи вищенаведене та зважаючи на те, що середня заробітна плата відповідно до частини другої статті 33 Закону №93-ІV є за своєю правовою природою компенсацією заробітної плати колишньому депутатові місцевої ради на період його працевлаштування, колегія суддів дійшла висновку про те, що право позивача на звернення до суду із позовом про стягнення такої середньої заробітної плати не обмежене строком, у тому числі місячним строком, передбаченим для звернення до суду із позовом у справах пов`язаних з проходженням публічної служби. Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення викладено мотиви підставності стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати на період працевлаштування, але не більше шести місяців, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Результат розгляду: denied