Рішення адміністративного суду від 2023-02-06 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі відповідач, ГУ НП в Житомирській області) від 06 травня 2022 року №443 в частині застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та від 09 травня 2022 року №224 о/с про звільнення його зі служби, поновлення на службі в поліції на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Житомирського районного управління поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10 травня 2022 року по день поновлення на посаді. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.09.2022 позов задоволено частково, ухвалено: - визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 06 травня 2022 року №443 «Про застосування дисциплінарних стягнень» в частині застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції; - визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 09 травня 2022 року №224 о/с «По особовому складу» з урахуванням змін, внесених наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 07 липня 2022 року №321 о/с «По особовому складу»; - поновити [PERSON] на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області з 15 травня 2022 року; - стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь [PERSON] грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 15 травня 2022 року по день прийняття рішення (22 вересня 2022 року) в розмірі 287683,86 грн з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів; - рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць в розмірі 65881,80 грн, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів допустити до негайного виконання; - у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити; - стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь [PERSON] судові витрати на правничу допомогу в сумі 30000 грн. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22.09.2022 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що під час проведення службового розслідування, підставою для призначення якого стали повідомлення на лінію «102», зареєстроване в Єдиному обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Відділу поліції №1 Житомирського районного управління поліції ГУ НП за №3450, рапорт заступника відділу підтримки УГІ ГУ НП в Житомирській області та подання для організації проведення службового розслідування начальника Житомирського управління Департаменту внутрішньої безпеки НП України, досліджувався факт порушення позивачем службової дисципліни, а не факт притягнення його до адміністративної відповідальності. Дотримання поліцейськими під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо позивача, так само як і відсутність постанови суду за результатами розгляду матеріалу про адміністративне правопорушення, не має відношення до предмета цього спору. З наказом від 15 лютого 2022 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді зауваження позивач ознайомився лише 25 березня 2022 року, а тому строк його дії спливав лише 25 травня 2022 року, що спростовує доводи позивача про відсутність у нього непогашеного дисциплінарного стягнення на момент прийняття наказу від 09 травня 2022 року №224 о/с. Наказом від 07 липня 2022 року №321 о/с «По особовому складу» внесено зміни до наказу від 09 травня 2022 року №224 о/с, зокрема, в частині дати звільнення позивача. Підставою для прийняття такого наказу став рапорт начальника відділу правового забезпечення ГУ НП в Житомирській області та електронні листки непрацездатності позивача. Відповідач зазначає, що рішення про застосування дисциплінарного стягнення віднесено до повноважень відповідної посадової особи, а норми права не покладають на таку особу обов`язку обґрунтовувати неможливість застосування інших дисциплінарних стягнень, окрім застосованого. Оскільки за результатами проведеного службового розслідування дисциплінарною комісією встановлено порушення позивачем положень Закону України «Про Національну поліцію України» від 02 липня 2015 року №580-VIII (Закон №580-VIII), Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII (Дисциплінарний статут), Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року №1179 (Правила етичної поведінки поліцейських), вважає, що рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є законними. Також відповідач вказав на необґрунтованість та відсутність документального підтвердження заявлених позивачем витрат на правову допомогу. Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що висновки службового розслідування не відповідають фактичним обставинам, оскільки він не порушував вимог законодавства, за які можна застосувати найсуворіше дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Позивач не допускав жодної злісної непокори розпорядженню поліцейського. Із протоколом про вчинення ним адміністративного правопорушення його не ознайомлювали, права, передбачені статтею 268 КУпАП, не роз`яснювали, а рішення суду, яким би його визнано винним у вчиненні будь-якого адміністративного правопорушення, відсутнє. Стверджує, що підставою для звільнення став висновок про вчинення ним адміністративного правопорушення, якого він не вчиняв. Також наголошує, що відповідачем порушено вимоги статті 14 Дисциплінарного статуту: не здійснено повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення дисциплінарного проступку; не встановлено його вини та ступеня тяжкості дисциплінарного проступку; не дотримано засади неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від посади, спеціального звання, що мало наслідком застосування різних дисциплінарних стягнень; рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності прийнято не за результатами службового розслідування, а на підставі матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення. Наголошує, що спірні накази не містять мотивування застосування найсуворішого заходу у вигляді звільнення, а з наказом про призначення службового розслідування, висновком службового розслідування та спірним наказом від 06 травня 2022 року №443 його не ознайомили та не надали їх копій, що обумовило порушення його права на захист. На момент прийняття відповідачем спірних наказів не мав діючого дисциплінарного стягнення у вигляді зауваження, адже наказ про його накладення датований 15 лютого 2022 року. До того ж, у день звільнення зі служби позивач перебував на лікарняному. З урахуванням того, що в основу службового розслідування, висновки якого слугували підставою для прийняття оспорюваних наказів, було покладено обставини, за які передбачена адміністративна відповідальність, а рішення суду із встановленням вини позивача відсутнє, так само як і відсутнє належне обґрунтування порушення службової дисципліни, оскаржувані накази, на переконання позивача, є протиправними та підлягають скасуванню. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2022, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. Як вірно встановлено судом першої інстанції, [PERSON] розпочав службу в Національній поліції в квітні 2021 року на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Житомирського районного управління поліції ГУ НП в Житомирській області. Після закінчення навчання в ДУ «Житомирський навчальний центр підготовки поліцейських» 09 жовтня 2021 року приступив до виконання службових обов`язків за посадою. За результатами отримання роздруківки повідомлення на лінію «102», зареєстрованого в Єдиному обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Відділу поліції №1 Житомирського районного управління поліції ГУ НП за №3450, рапорту заступника відділу підтримки УГІ ГУ НП в Житомирській області та подання для організації проведення службового розслідування начальника Житомирського управління Департаменту внутрішньої безпеки НП України, 05 травня 2022 року начальник ГУ НП в Житомирський області видав наказ №328 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії». За результатами такого розслідування 06 травня 2022 року дисциплінарною комісією складено висновок, затверджений того ж дня начальником ГУ НП в Житомирській області, у якому зафіксовані, зокрема, наступні обставини: - зупинка старшим сержантом Збройних Сил України автомобіля марки JEEP Renegade, під керуванням інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 (м. Коростень) Житомирського районного управління поліції ГУ НП в Житомирській області лейтенанта поліції Лисака В.П. о 23:00 на блок-посту, розташованому на 127 км автодороги М-06 сполученням Київ-Чоп в с. Глибочиця , у салоні якого також знаходився позивач. Під час спілкування військовослужбовців з працівниками поліції у останніх виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, поведінка, що не відповідала обстановці. Про зазначене командир взводу Збройних Сил України повідомив на лінію «102»; - після прибуття працівників Управління національної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за викликом, під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.130 КУпАП, позивач вів себе неетично по відношенню до колег, заважав виконанню ними своїх службових обов`язків; - у зв`язку з невиконанням позивачем законної вимоги працівника поліції, останнім застосовано фізичну силу та спеціальний засіб кайданки, складено протокол про адміністративне затримання та протокол про адміністративне правопорушення за статтею 185 КУпАП; - упродовж доби позивач не повідомив відповідача про факт складання відносно нього адміністративних матеріалів, чим проігнорував вимоги п.6 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 №100 (Порядок №100). Наказом начальника ГУ НП в Житомирській області від 06 травня 2022 року №443 за порушення службової дисципліни, невиконання вимог пункту 1 частини 1, 3 статті 18 Закону №580-VIII, пунктів 1, 3, 6, 11 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту, порушення пункту 1 розділу ІІ, пункту 3 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейських, пункту 6 розділу ІІ Порядку №100, в частині неухильного дотримання нормативно-правових актів, які регламентують діяльність поліції, зокрема гідно нести високе звання поліцейського, бути вірним Присязі поліцейського, запобігати вчиненню правопорушень, утримання від дій, які перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки та підривають авторитет Національної поліції України, дотримання субординації, а також поваги до інших поліцейських, яке виразилось у вчинені поза службою, з ознаками алкогольного сп`яніння, дій і вчинків, які можуть зашкодити чи негативно вплинути на імідж Національної поліції України, не гідне поводження на місці зупинки транспортного засобу, злісна непокора законному розпорядженню, або вимозі поліцейського, що призвело до адміністративного затримання та складання адміністративних матеріалів за статтею 185 КУпАП, застосовано до поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 (м. Коростишів) Житомирського районного управління поліції ГУ НП в Житомирській області [PERSON] дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції. Наказом від 09 травня 2022 року [PERSON] звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби). Наказом від 07 липня 2022 року №321 о/с «По особовому складу» внесено зміни до наказу від 09 травня 2022 року №224 о/с, зокрема, в частині дати звільнення позивача. Підставою для прийняття такого наказу став рапорт начальника відділу правового забезпечення ГУ НП в Житомирській області та електронні листки непрацездатності позивача. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 08 серпня 2022 року у справі №295/4721/22, яке набрало законної сили 19 серпня 2022 року, за позовом [PERSON] до Інспектора взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Дякевича Вадима Олександровича, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, визнано протиправними дії інспектора щодо адміністративного затримання позивача 04 травня 2022 року о 23:58 годин на 127 км автодороги М-06 сполученням Київ Чоп в с. Глибочиця, Житомирського району та щодо застосування фізичної сили та спецзасобів щодо [PERSON] . Позивач вважає своє звільнення протиправним, а тому звернувся до суду. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у ході судового розгляду даної справи не підтверджено обставини, які згідно висновку службового розслідування слугували підставами для прийняття спірного наказу про звільнення позивача. Відповідач обмежився застосуванням крайнього і найтяжчого виду дисциплінарного стягнення, не дослідивши в повній мірі всі обставини та докази. Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, а також враховує наступне. Згідно пунктів 1, 3 частини 1 статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини. Відповідно до частин 1 та 2 статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Статтею 12 Закону України № 580-VIII визначено види дисциплінарних стягнень, до яких належать: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. За визначенням частин 1 та 2 статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу. Пунктами 1, 3, 6, 11 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону №580-VIII, зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень. Згідно з частиною 1 статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Згідно частин 1 3 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції. Відповідно до частин 2, 3 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Згідно частин 5 та 6 статті 26 Дисциплінарного статуту за результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок. Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. Відповідно до статті \~29 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого звільнення зі служби в поліції. У разі повторного вчинення дисциплінарного проступку поліцейським протягом строку дії дисциплінарного стягнення у виді зауваження за результатами службового розслідування дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє. За змістом висновку службового розслідування 06 травня 2022 року факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку підтверджується поясненнями поліцейських та військовослужбовців, які були на місці події, а також відеозаписами з портативного відеореєстратора працівників патрульної поліції, які здійснювали оформлення адміністративних матеріалів. Разом з цим, судом переглянуті зазначені відеозаписи з портативного відеореєстратора працівників патрульної поліції та не встановлено з боку позивача вчинення дій під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за статтею 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, які б підтверджували неетичну поведінку по відношенню до колег та заважали б останнім виконувати службові обов`язки. При цьому, під час оформлення адміністративного матеріалу за статтею 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , позивач перебував біля транспортного засобу, а після отримання вказівки працівника поліції, відійшов до багажника автомобіля. На вимогу саме працівника поліції позивач підійшов до капоту транспортного засобу, на якому знаходились його особисті речі, щоб покласти їх до сумки, де і був затриманий іншим працівником поліції. Ставлення позивачем запитань до працівників поліції під час оформлення адміністративного матеріалу відносно [PERSON] обґрунтовано не розцінені судом першої інстанції як дії, що перешкоджали таким виконувати службові обов`язки, оскільки названі дії не заборонені нормативно-правовими актами. Відповідач не надав доказів на підтвердження того, що позивач отримав вимогу працівників поліції залишити місце оформлення адміністративного матеріалу відносно водія транспортного засобу та не виконав її. Натомість згідно відеозаписів з бодікамер працівників поліції позивач виконував отримані ним вказівки поліцейських. Відповідно до статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 08 серпня 2022 року у справі №295/4721/22, яке набрало законної сили 19 серпня 2022 року, за позовом [PERSON] до Інспектора взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Дякевича Вадима Олександровича, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, визнано протиправними дії інспектора щодо адміністративного затримання позивача 04 травня 2022 року о 23:58 годин на 127 км автодороги М-06 сполученням Київ Чоп в с. Глибочиця, Житомирського району та щодо застосування фізичної сили та спецзасобів щодо [PERSON] . При цьому, під час розгляду даної справи відповідачем не спростовані, встановлені під час розгляду справи №295/4721/22, обставини щодо незаконності адміністративного затримання позивача через невиконання ним вимог працівників поліції, та законності застосування фізичного впливу і спецзасобу до позивача. Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що висновок службового розслідування про допущення позивачем невиконання законної вимоги працівника поліції, що обумовило застосування останнім фізичної сили та спеціального засобу кайданків, складання протоколу про адміністративне затримання та протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, необґрунтований та спростований рішенням суду, яке набрало законної сили. Згідно пункту 6 розділу ІІ Порядку №100 поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події. Стверджуючи про порушення позивачем вимог вказаної норми, відповідач зазначає, що позивач упродовж доби не повідомив відповідача про факт складання відносно нього адміністративних матеріалів про затримання та за статтею 185 КУпАП. Як вірно встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами службового розслідування та \~копією протоколу про адміністративне затримання, позивач був затриманий з 00:35 годин до 01:30 годин 05 травня 2022 року. Згідно листа Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУ НП в Житомирській області від 13 червня 2022 року з мобільного телефону позивача 05 травня 2022 року о 01:37 годин на спеціальну лінію «102» надійшов телефонний дзвінок, в якому невідомий чоловік будь-якої інформації не надав так як через 11 секунд від початку розмови дзвінок перервався. В подальшому, для встановлення причин звернення, оператором служби №102» здійснено три дзвінки на зазначений номер телефону, які залишилися без відповіді абонента. Позивач пояснив суду, що після звільнення з-під адміністративного затримання, він здійснив дзвінок на «102» для повідомлення зазначеного факту. Однак, після з`єднання з оператором його мобільний телефон забрали і повернули тільки вранці, після надання ним пояснень в рамках службового розслідування. Оскільки службове розслідування вже було розпочате і він надав письмові пояснення, позивач вважав, що необхідність виконання пункту 6 розділу ІІ Порядку №100 відпала. Згідно рапорту заступника відповідального по ГУ НП заступника начальника управління начальника відділу підтримки УГІ ГУ НП в Житомирській області майора поліції В. Шиманського на ім`я начальника ГУ НП в Житомирській області, складеного 05 травня 2022 року, під час чергування на території Житомирської області стосовно капрала поліції [PERSON] працівниками Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції складено протоколи про адміністративне затримання та про адміністративне правопорушення. Отже, на момент надання позивачем пояснень в рамках службового розслідування про факт адміністративного затримання та складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача його керівництву було відомо. Водночас, відповідач не надав доказів, які б спростували твердження позивача про те, що він вчинив дії, направлені на виконання вимог п.6 р.ІІ Порядку №100, З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наданими позивачем доказами спростовані, а відповідачем не підтверджені, висновки про вчинення позивачем дій, які обумовили застосування до нього дисциплінарного стягнення, а саме: неетична поведінка по відношенню до колег; перешкоджання виконанню поліцейськими своїх службових обов`язків; невиконання законної вимоги працівника поліції, що обумовило адміністративне затримання та складання протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення; не повідомлення у продовж доби про факт складання відносно нього адміністративних матеріалів. У постановах від 05 травня 2019 року у справі №825/1902/16, від 17 липня 2019 року у справі №806/2555/17, від 07 березня 2019 року у справі № 819/736/18 Верховний Суд зазначив, що дискредитація звання рядового і начальницького складу національної поліції за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби. Вчинки, що дискредитують працівників національної поліції та власне національна поліція, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень. Поняття дискредитація перебуває у тісному зв`язку із поняттям дотримання морально-етичних норм та передбачає дії, спрямовані на порушення правил професійної етики та моралі, закріплених у нормативно-правових актах спеціального законодавства, які пред`являються до осіб під час здійснення ними службових функцій та у повсякденному житті. Такі проступки самі по собі або у сукупності підривають довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби, що зумовлює застосування до працівника органів внутрішніх справ, який вчинив діяння, несумісне з посадою, найсуворішого типу стягнення звільнення зі служби. У даному випадку, матеріали службового розслідування та висновок не містять фактів, які б указували та підтверджували дії позивача, які є несумісними з проходженням служби в поліції та які суперечать змісту Присяги працівника Національної поліції України, оскільки підривають довіру громадян як до працівників поліції, так і до органів поліції в цілому, принижують їх авторитет. Крім того, як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції звільнення зі служби в поліції застосовується тільки у випадку доведеності, що особа скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, а також в крайніх випадках, коли інші заходи дисциплінарного стягнення є недостатніми чи попереднє їх вжиття не дало бажаного результату. Обрання виду дисциплінарного стягнення має бути співмірним та обґрунтованим, зокрема у силу статті 12 Дисциплінарного статуту та, з урахуванням раніше накладеного стягнення, можливими альтернативними видами стягнення, як то догана, сувора догана, попередження про неповну посадову відповідність, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь. Однак, відповідачем не розглядалась можливість застосування до позивача іншого дисциплінарного стягнення, не пов`язаного зі звільненням. Відповідач обмежився застосуванням найтяжчого виду дисциплінарного стягнення, не дослідивши в повній мірі всі обставини та докази. З урахуванням наведеного у сукупності, апеляційний суд вважає звільнення позивача незаконним, що свідчить про необхідність визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 06 травня 2022 року №443 «Про застосування дисциплінарних стягнень» в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, від 09 травня 2022 року №224о/с «По особовому складу», з урахуванням змін, внесених наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 07 липня 2022 року №321 о/с «По особовому складу», а також поновлення [PERSON] на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області з 15 травня 2022 року. Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 (Порядок №260) передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення. Згідно п.9 р.І Порядку №260 при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата. Згідно довідки ГУ НП в Житомирській області про доходи позивача, грошове забезпечення позивача у березні 2022 року складало 53422,54 грн, у квітні 2022 року 80537,68 грн. Середньоденне грошове забезпечення складає: (53422,54 грн + 80537,68 грн) : 61 календарний день за два місяці = 2196,06 грн. Доводи відповідача про те, що у складі грошового забезпечення позивача у березні 2022 року та у квітні 2022 року у вказаних сумах безпідставно включено також тимчасові виплати, колегія суддів відхиляє, адже такі обмеження не передбачені пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №260. Період вимушеного прогулу позивача з 15 травня 2022 року по 22 вересня 2022 року (дата прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді) складає 131 календарних дня. Отже, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу позивача за період з 15 травня 2022 року по 22 вересня 2022 року складає 287683,86 грн (131 календарний день х 2196,06 грн). Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), № 34884/97). Суд також зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити \~гонорар, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), № 31107/96). У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Отже, документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відноситься до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суду необхідно дослідити на підставі належних та допустимих доказів: обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 30000 грн надано: договір про надання правової (правничої) допомоги від 11 травня 2022 року, акт наданих послуг правничої допомоги від 20 травня 2022 року; квитанцію до прибуткового касового ордеру б/н від 20 травня 2022 року. За змістом Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148, прибутковий касовий ордер має право виписувати виключно особа, яка отримала готівку за наслідком касової операції, тобто під час отримання готівки через касу такої особи з відображенням такої операції у відповідних книгах обліку. Також вказаним Положенням затверджено форму прибуткового касового ордеру та квитанції до нього. Апеляційний суд зазначає, що надана позивачем квитанцію до прибуткового касового ордеру б/н від 20 травня 2022 року не відповідає затвердженій формі, а також не може вважатись належним розрахунковим документом, який підтверджує оплату вартості послуг адвоката. Таким чином, колегія суддів вважає, що факт понесення позивачем заявлених витрат на правничу допомогу у розмірі 30000 грн документально не підтверджений, що свідчить про відсутність підстав для стягнення таких витрат з відповідача на користь позивача. При цьому, суд першої інстанції помилково розцінив вказану квитанцію до прибуткового касового ордеру б/н від 20 травня 2022 року як належних розрахунковий документ та безпідставно стягнув з відповідача заявлені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 30000 грн. У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції у цій частині. Разом з цим, суд першої інстанції необґрунтовано ухвалив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, у зв`язку із чим рішення суду першої інстанції у цій частині належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. За приписами ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд,

Результат розгляду: partial