Рішення адміністративного суду від 2024-04-10 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови №№ 2410-2423 про накладення адміністративного стягнення винесені адміністративною комісією Київської міської державної адміністрації від 04.10.2021 відносно позивача та закрити відповідні справи про адміністративне правопорушення. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.05.2023 у задоволенні позову відмовлено. Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності є неправомірним. Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника. Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що до Адміністративної комісії Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшли протоколи про адміністративні правопорушення, складені відносно директора ТОВ "УКС" [PERSON] щодо вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), що виразились у порушенні п. 14.1.1., 4.1.4 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 р. № 1051/1051, а саме: самовільне розміщення рекламного засобу (спеціальної стаціонарної конструкції) без відповідної дозвільної документації. За результатами розгляду протоколів про адміністративні правопорушення Адміністративною комісією 04.10.2021 директора ТОВ "УСК" [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень передбачених статтею 152 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафів у розмірі 1 700 грн. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що строк, встановлений для притягнення керівника ТОВ "УКС" [PERSON] до адміністративної відповідальності станом на 04.10.2021 у розумінні статті 38 КУпАП не закінчився, а представник [PERSON] був повідомлений про час та місце розгляду протоколів про адміністративне правопорушення, однак не з`явився на їх розгляд. Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого. За визначенням статті 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" від 06.09.2005 № 2807-IV (далі - Закон № 2807-IV), благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 21 Закону № 2807-IV елементами (частинами) об`єктів благоустрою є засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами. Згідно частини першої статті 34 Закону № 2807-IV правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Відповідно Правила благоустрою міста Києва затверджені рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051 (далі - Правила № 1051/1051). Згідно пунктів 14.1.1, 14.1.4 Правил № 1051/1051 розміщення та утримання засобів та обладнання зовнішньої реклами, реклами на об`єктах та обладнанні транспорту комунальної власності територіальної громади міста Києва (крім випадків її розміщення на/в рухомому складі) в м. Києві повинно відповідати вимогам законів України "Про благоустрій населених пунктів", "Про дорожній рух", "Про автомобільні дороги", "Про рекламу", Типовим правилам розміщення зовнішньої реклами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, інших обов`язкових до виконання нормативно-правових актів, рішенням Київської міської ради, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а також цим Правилам. Підставою для розміщення реклами, виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу, його встановленням та експлуатації, є виданий в установленому порядку дозвіл на розміщення зовнішньої реклами або погодження на розміщення реклами на транспорті комунальної власності. У випадку, коли встановлення рекламних засобів потребує порушення об`єктів благоустрою, проведення таких робіт здійснюється після отримання в установленому порядку дозволу на порушення об`єктів благоустрою у відповідності до затвердженого переліку земляних та/або ремонтних робіт або контрольної картки на тимчасове порушення благоустрою території у зв`язку з виконанням відповідних робіт. Відтак, для встановлення та експлуатації зовнішнього рекламного засобу на території міста Києва слід отримати відповідний дозвіл на розміщення зовнішньої реклами. За змістом пункту 5 частини першої статті 16 Закону № 2807-IV на об`єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами . Згідно пунктів 2.10.3, 2.10.5 Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, затверджений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.02.2019 № 207 у разі порушення вимог цього Порядку уповноважені посадові особи Робочого органу звертаються до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою про усунення порушень (далі - Вимога) у визначений термін. Термін для усунення порушень не може бути меншим ніж три робочі дні з дати отримання Вимоги. Посадові особи Робочого органу та КП "Київреклама", уповноважені відповідно до пункту 2 статті 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення, складають протоколи про адміністративні правопорушення згідно зі статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення за виявленими порушеннями. Відповідно до частини першої статті 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Притягаючи позивача до адміністративної відповідальної згідно вказаної норми, відповідач вказував про розміщення рекламних засобів ТОВ "УСК", директором якого є позивач, без відповідного дозволу. Звертаючись до суду із позовом, позивач, окрім іншого, наполягав на порушенні відповідачем строку накладення адміністративного стягнення та неповідомлення його про розгляд справи про адміністративне правопорушення. Так, відповідно до статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). У справі, що розглядається, інкриміноване позивачу правопорушення щодо розміщення рекламних засобів без відповідного дозволу є триваючим, а відтак, згідно вказаної норми, стягнення може бути застосоване протягом двох місяців з дня його виявлення. З матеріалів справи вбачається, що спірні правопорушення щодо самовільного розміщення рекламних засобів були виявлені у період червня-липня 2021 року, про що відповідачем складені відповідні акти обстеження та сформовані вимоги про усунення порушень (т. 1 а.с. 239-251). У подальшому, у серпні 2021 року відповідачем повторно складені акти про виявлення спірних порушень, у вересні 2021 року складені протоколи про адміністративні правопорушення у жовтні (04.10.2021) прийняті постанови про застосування оскаржуваних санкцій (т.1 а.с. 83-207). Наведене дає підстави для висновку, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності більш як через два місяці після виявлення триваючого правопорушення, що є порушенням статті 38 КУпАП. Повторне виявлення правопорушення не розпочинає заново перебіг строків, визначених статтею 38 КУпАП. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Таким чином, відповідач протиправно притягнув позивача до адміністративної відповідальності, позаяк провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягало закриттю відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП. Як зазначалося, позивача притягнуто до відповідальності за статтею 152 КУпАП як посадову особу - директора ТОВ "УСК". При цьому, відповідач у спірних првовідносинах здійснював комунікацію виключно із [PERSON] , який є представником ТОВ "УСК" на підставі довіреності юридичної особи від 24.05.2021. Відповідно до частини першої статті 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків. Відповідно до частин першої, третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно частини першої статті 271 КУпАП У розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України. Колегія суддів наголошує, що довіреність ТОВ "УСК" від 24.05.2021, яка видана на ім`я [PERSON] є документом, який наділяє правом останнього діяти виключно і інтересах ТОВ "УСК". Будь-яких приписів, які б посвідчували його право діяти від імені посадових осіб ТОВ "УСК" або ж безпосередньо позивача, вказана довіреність не містить. Окрім того, наявність у фізичної особи довіреності на право представництва інтересів юридичної особи, не наділяє таку фізичну особу діяти від імені працівників такої юридичної особи або ж інших фізичних осіб, які виконують певні службові обов`язки. Відтак, колегія зазначає, що повідомлення [PERSON] про розгляд справ про адміністративні правопорушення відносно позивача, не свідчить про повідомлення останнього про розгляд цих справ. Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що приймаючи оскаржуване рішення, відповідач без уваги залишив відомості згаданої довіреності про те, що саме [PERSON] є особою, відповідальною за розміщення та експлуатацію засобів зовнішньої реклами ТОВ "УСК". Відтак, неперевіреними залишились обставини того, чи є у розумінні статті 14 КУпАП саме позивач є суб`єктом відповідальності за статтею 152 КУпАП. Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач неналежним чином встановив суб`єкта спірних правопорушень, не повідомив позивача про розгляд справ та притягнув його до адміністративної відповідальності поза межами встановлених строків строків, а тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю. Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні позову. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС). Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню. Згідно частин першої, шостої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Результат розгляду: granted