Рішення адміністративного суду від 2022-02-10 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] (далі відповідач) та зобов`язати нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення 11.04.2020 по день фактичного розрахунку 26.06.2020 виходячи з грошового забезпечення за останні два повних календарних місяця перед звільненням. Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі п. 9 ч.4 ст.169 КАС України. Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу. В скарзі позивач просить ухвалу суду від 19.10.2021 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що про порушення своїх прав достеменно дізнався 04.09.2021, коли в строк (30 днів), встановлений у його заяві від 07.07.2021, відповідач не нарахував та не виплатив середній заробіток. При цьому, позивач також зазначив про те, що чинне законодавство не встановлює строк, протягом якого підприємство повинно виконати свій обов`язок щодо нарахування та виплати працівникові його середній заробіток. Відповідач своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористався. Відповідно до ч.2 ст.312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). Колегія суддів розглядає апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, зазначену в п.3 ч.1 ст.294 КАС України, в порядку письмового провадження у відповідності до ч.2 ст.312 КАС України. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року, на виконання вимог частини 6 статті 161 КАС України, позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Судом роз`яснено позивачу необхідність подати заяву про поновлення строку для звернення до суду з даним позовом з документальним підтвердженням поважності причин пропуску такого строку. На виконання ухвали суду від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Суд першої інстанції, посилаючись на ч.5 ст. 122 КАС України, дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу відповідно до ч.4 ст.169 КАС України. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Так, спірні правовідносини у даній справі пов`язані зі звільненням з публічної служби, а тому під час обчислення строку звернення до суду із даним позовом цієї категорії застосуванню підлягають положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону. Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно до ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно з ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Слід зазначити, що у даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом. При цьому, юридично значимими обставинами в межах цих спірних правовідносин є невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Разом з тим, слід також зазначити те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням. Відтак, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Позивача звільнено із військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини згідно до наказу від 06.04.2020 №75 - 11.04.2020. Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій виписок по картковому рахунку та підтверджено позивачем в апеляційній скарзі, остаточний розрахунок з ним \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~(на суму 2 335,85 грн.) було проведено 26.06.2020. Тобто, днем фактичного розрахунку є саме 26.06.2020. Отже, перебіг строку звернення розпочався 27.06.2020р. - з наступного дня за днем фактичного розрахунку, проте до суду з цим позовом позивач звернувся лише 10.09.2021 року (згідно поштового штемпелю на конверті) (а.с. 5), тобто більш як через місяць після отримання належних останньому коштів в рахунок компенсації за час затримки розрахунку при звільненні. Зважаючи на обставини цієї справи у співвідношенні з правовим регулюванням спірних відносин, колегія суддів зауважує що позивачем не наведено обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду у цій категорії спорів. Листування з відповідачем перебіг вказаного строку не зупиняє та не заважає одночасному зверненню до суду з позовом. Слід зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Отже, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом з пропуском встановленого процесуальним законом строку. Щодо направлення до відповідача заяви від 07.07.2021 з вимогою нарахувати та виплатити середній заробіток, то направлення такої не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду. Посилання позивача на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09.07.2020 у справі № 240/11529/19 (адміністративне провадження № К/9901/12598/20), колегія суддів не приймає, оскільки в цій справі суд зробив висновки щодо строку звернення до суду з позовом про нарахування та виплати грошової компенсації за неотримане особою під час військової служби речове майно. З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були підстави, передбачені п.9 ч.4 ст.169 КАС України, для повернення позовної заяви [PERSON] . Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Результат розгляду: denied