Рішення адміністративного суду від 2023-05-30 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з вимогами визнати неправомірними діями в/ч [NUMBER] вилучення 25.04.2022 у ст. сержанта в/ч [NUMBER] [PERSON] належного йому ноутбука «SAMSUNG» із зарядним пристроєм визнати неправомірними діями в/ч [NUMBER] вилучення 27.04.2022 у ст. сержанта в/ч [NUMBER] [PERSON] належних йому мобільних телефонів «SAMSUNG», «Аррle iPhone 11» та трьох електронних накопичувачів; визнати неправомірною бездіяльністю в/ч [NUMBER] - залишення без реагування рапортів №1, №4 від 11.05.2022 ст. сержанта в/ч [NUMBER] [PERSON] про повернення майна; зобов`язати в/ч [NUMBER] повернути ст. сержанту в/ч [NUMBER] [PERSON] належні йому на праві власності ноутбук «SAMSUNG» із зарядним пристроєм до нього, мобільні телефони «SAMSUNG», «Аррle iPhone 11» та три електронних накопичувачі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про незаконне вилучення в нього особистих речей, та посилається на ознаки свавільності і протиправності в діях майора [PERSON] , що призвело до істотного порушення законних інтересів позивача та його майнового права, захист якого гарантовано ст.41 Конституції України. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року позову задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] Регіонального управління Сил територіальної оборони " [INFO] " стосовно залишення без реагування рапортів №1, №4 від 11.05.2022 старшого сержанта [PERSON] про повернення майна. Зобов`язано командира Військової частини [NUMBER] Регіонального управління Сил територіальної оборони " [INFO] " (код відокремленого підрозділу: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) розглянути рапорти №1, №4 від 11.05.2022 старшого сержанта [PERSON] (ІНН: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ). У задоволенні іншої частини позову відмовлено. На рішення суду першої інстанції надійшла апеляційна скарга від позивача, апелянт вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт (позивач) покликається на обставини викладені у позові. За результатами апеляційного перегляду справи просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог. Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач посилається на нестатутну поведінку старшого сержанта [PERSON] , невиконання усних наказів, явну непокору командуванню під час подій, які відбувались 23.04.2022 року та 27.04.2022 року на території розташування військової частини [NUMBER] , що стало предметом службових розслідувань. Учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Під час апеляційного перегляду справи встановлено, позивач призваний на військову службу по мобілізації осіб рядового та сержантського складу на підставі указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та № 69/2022. З 01.03.2022 року зарахований на посаду головного сержанта розвідувального взводу військової частини [NUMBER] . 07.04.2022 у складі цього підрозділу позивач за наказом відбув у зону проведення бойових дій в район смт. Просяна Дніпропетровської області на власному автомобілі «HYUNDAI TUCSON». В якості особистих речей для використання на службі та особистих потреб позивач мав при собі мобільні телефони «SAMSUNG», «Apple iPhone 11», ноутбук «SAMSUNG» із зарядним пристроєм та три цифрові накопичувані. На підставі наказу командира військової частини [NUMBER] від 25.04.2022 №34/ [NUMBER] [ADDRESS] «Про призначення службового розслідування відповідно рапорту офіцера відділення морально-психологічного забезпечення в/ч [NUMBER] підполковника [PERSON] від 23.04.2022 вх.№1 за фактом явної непокори та невиконання усних наказів ст. сержантом [PERSON] » проведено службове розслідування та 07.05.2022 складено відповідний акт (а.с. 136-141 т.1). Проведеним службовим розслідуванням встановлено, що в діях старшого сержанта [PERSON] , який намагався вивезти з території військової частини [NUMBER] набої та ЗІП до зброї вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 236 КК України та ч.4 ст. 410 КК України. Оскільки старший сержант [PERSON] не зміг надати документів на особисту зброю, в його діях вбачається ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 236 КК України та ч.4 ст. 410 КК України. На підставі встановлених в ході розслідування обставин, пропоновано матеріали справи спрямувати до Військової прокуратури та Військової служби правопорядку з метою подальшого притягнення, зокрема, [PERSON] до кримінальної відповідальності. За порушення статей 11, 13, 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України, зокрема, старшого сержанта притягнути до дисциплінарної відповідальності та оголосити сувору догану. На підставі наказу командира військової частини [NUMBER] від 27.04.2022 №37/270422 «Про призначення службового розслідування» проведено службове розслідування стосовно [PERSON] та [PERSON] та складено відповідний акт (а.с. 87 - 95 т.1). В ході проведеного розслідування, в діях старшого сержанта [PERSON] встановлено явну непокору та невиконання усних наказів прямого командира, неправомірну поведінку під час шикування та підбурювання особового складу до висловлення неправдивих відомостей. За результатами проведеного службового розслідування запропоновано оголосити старшому сержанту [PERSON] сувору догану та позбавити додаткової грошової винагороди за квітень 2022 та 20% премії за квітень 2022. Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] № 36/170522 від 17.05.2022 «Про результати службового розслідування» (а.с. 130-134 т.1), за порушення статей 11, 13, 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України, зокрема, старшого сержанта притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено сувору догану, позбавлено його додаткової грошової винагороди за квітень 2022 та 20% премії за травень 2022. Також наказано спрямувати матеріали службового розслідування, зокрема, щодо [PERSON] до Військової прокуратури та Військової служби правопорядку. Звертаючись з даним позовом, позивач зазначає, що з відома командування в/ч [NUMBER] використовував власні технічні засоби (ноутбук «SAMSUNG» із зарядним пристроєм, мобільні телефони «SAMSUNG», «Аррle iPhone 11» та три електронних накопичувачі) в інтересах військової служби для фіксації перебігу тактичної і вогневої підготовки, навчальних стрільб, обставин виконання бойових завдань і заходів по проведенню розвідки, для підтримання безпосереднього телефонного зв`язку з командуванням через відсутність рацій, для підготовки роздрукування службової документації. 23.04.2022 близько 09-15 годині в службовому приміщенні в/ч [NUMBER] відносно позивача було вчинено насильницькі дії офіцерами [NUMBER] бригади ТРО (в/ч [NUMBER] ) старшим лейтенантом [PERSON] та підполковником [PERSON] . Обставини їх вчинення було зафіксовано присутнім при цьому солдатом [PERSON] на телефон «Apple iPhone 11» в присутності свідків - солдата [PERSON] та [PERSON] . В той же день, 23.04.2022, текст заяви і рапорту, з приводу вказаних незаконних дій, позивач передав за допомогою телефону «SAMSUNG» через месенджер «Сигнал» на адресу керівництва в/ч [NUMBER] та майора [PERSON] . Того ж дня 23.04.2022 року майором [PERSON] , у присутності старшого лейтенанта [PERSON] та підполковника [PERSON] в приміщенні розташування розвідувального взводу вилучено у позивача ноутбук «SAMSUNG» із зарядним пристроєм, а надалі і мобільний телефон « Apple iPhone 11». 30.04.2022 та повторно 11.05.2022 він звертався до майора [PERSON] із рапортами №№1, 4 про повернення вилучених мобільних телефонів та ноутбука, проте він відмовився їх приймати. В свою чергу військовослужбовці канцелярії штабу в/ч [NUMBER] пояснили, що ними отримано вказівку від майора [PERSON] не приймати від позивача та не реєструвати будь-які його рапорти. У зв`язку з цим позивач був змушений залишити вказані рапорти №№1, 4 для подальшого їх розгляду та за участі свідка - солдата [PERSON] там же в канцелярії штабу скласти Акт про відмову у реєстрації рапортів. Отже, позивач посилається на ознаки свавільності і протиправності в діях майора [PERSON] , що призвело до істотного порушення законних інтересів позивача та його майнового права, захист якого гарантовано ст.41 Конституції. Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції спираючись на доводи відповідача, що після завершення службових розслідувань, вилучені особисті речі позивача, які знаходяться на відповідальному зберіганні в військовій частині [NUMBER] згідно усного розпорядження командира військової частини [NUMBER] , мають бути повернуті позивачу або його належному представнику, як тільки він з`явиться за місцем несення служби. Оскільки, відповідачем фактично визнані обставини щодо вилучення у позивача речей, про повернення яких заявлено у позові, а також знаходження їх на зберіганні у військовій частині [NUMBER] , суд вважав доведеними обставини щодо вчинення відповідачем дій стосовно вилучення у позивача ноутбука «SAMSUNG», мобільних телефонів «SAMSUNG», «Аррle iPhone 11» та трьох електронних накопичувачів, але обставини зафіксовані в актах службових розслідувань свідчать, що командиру військової частини як особі, яка забезпечує військову дисципліну, в ситуації яка склалась 23.04.2022 року та 27.04.2022 року у розташуванні Військової частини [NUMBER] , необхідно було вчинити дії і щодо заходів примусу, зокрема, таких як вилучення особистих речей, з метою нормалізації ситуації серед військовослужбовців, недопущення дестабілізації поведінки та розладу морально-психологічного стану підлеглих, забезпечення дотримання вимог Статуту, відновлення військового порядку тощо. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, в частині позовних вимог у задоволенні яких відмовлено, колегія суддів зазначає наступне. Основним нормативно-правовим актом, що регулює особливості оскарження неправомірних дій командирів та інших військовослужбовців, є Дисциплінарний статут ЗСУ. Національне законодавство та оцінка його ефективності стаття 41 Конституції України гарантує непорушність права власності. Відповідно до статей 316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Також Цивільним кодексом України встановлено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння (якщо стороння особа без відповідної правової підстави заволоділа таким майном) та право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Національним законодавством гарантовано непорушність права власності - ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. Виключно в умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості. Як зазначав суд першої інстанції, дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджено, що позивач не реагував на законні вимоги командира частини, проявляв непокору та невиконання усних наказів прямого командира, демонстрував неправомірну поведінку під час шикування. Водночас суд першої інстанції вважав доведеними та цілком обґрунтованими обставини щодо вилучення у позивача його особистих речей 23.04.2022 року на підставі акту від 07.05.2022 року складеного за результатами проведеного службового розслідування, який не містив пропозицій щодо вилучення у [PERSON] особистих речей як вид покарання. Зауважимо, що Статут внутрішньої служби Збройних Сил України в основному регламентує порядок організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців (стаття 7 Статуту). Порядок використання особистої техніки встановлює командир військової частини відповідно до ст.143 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Відповідно до положень зазначеної статті, порядок зберігання і користування особистими фотоапаратами, магнітофонами, радіоприймачами, мобільними телефонами, іншими засобами мобільного зв`язку та передачі інформації, комп`ютерною та іншою побутовою радіоелектронною технікою для військовослужбовців, які виконують обов`язки військової служби, встановлюється командиром військової частини. Одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України є єдиноначальність, яка полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця. При цьому, принцип єдиноначальності не дозволяє командиру відходити від жорсткої регламентації в своїх діях. Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. Дисциплінарна влада - це сукупність прав і обов`язків командирів (начальників) щодо застосування заходів заохочення і стягнення з метою виховання військовослуж\-бовців, забезпечення високої військової дисципліни і попередження її порушень. Дисциплінарна влада встановлена Дисциплінарним статутом Збройних Сил України від 24 березня 1999 р. Кожний командир (начальник) може заохочувати військовослужбовців або застосовувати до них стягнення тільки у тому обсязі і порядку, які передбачені дисциплінарним статутом, і тільки на тих осіб, на яких поширюється його дисциплінарна влада, за наявності до цього підстав і в інтересах служби - для підтримання військової дисципліни і статутного порядку, виховання військовослуж\-бовців, стимулювання їх відповідної поведінки та ін. З встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що у порушення закріпленого у військових статутах порядку взаємовідносин між військовослужбовцями, всупереч інтересам служби, вбачається перевищення власних службових повноважень, тобто вчинення дії, які явно виходили за межі наданих йому прав та повноважень, вилучивши у ст. сержанта [PERSON] особисті речі, а саме, мобільні телефони «SAMSUNG», «Apple iPhone 11», ноутбук «SAMSUNG» із зарядним пристроєм та три цифрові накопичувані, не будучи належним чином проінформованим про результати службового розслідування. Отже, відповідач не мав підстав застосовувати до позивача нестатутні засоби впливу як до підлеглого, що за своєю суттю є грубим порушенням дисциплінарної влади. Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в частині не задоволених позовних вимог ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на вищевикладене та перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає такі суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає частковому скасуванню з прийняттям у відповідній частині нової постанови про задоволення позову, з вищевикладених мотивів, а апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Результат розгляду: granted