Рішення адміністративного суду від 2022-02-23 00:00:00+02

07.05.2021 [PERSON] звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, просив визнати незаконним і скасувати рішення №133850005619 від 23 березня 2021 року про відмову у призначення пенсії за віком, на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на 5 років і зобов`язати призначити пенсію у віці 55 років з 11 травня 2020 року, відповідно до ст. 55 Законом України від 28.02.1991№796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року позов задоволено. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має посвідчення громадянина, який проживав на території зони посиленого радіологічного контролю у 1984-93 роках (категорія 4), яке є дійсним. Суд першої інстанції вказав, що позивач до матеріалів пенсійної справи долучив всі необхідні документи, що підтверджують його право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Суд першої інстанції дійшов висновку, що перебування позивача в зоні поселеного радіоекологічного контролю складає 16 років 11 місяців 19 днів, що надає право позивачу на зниження пенсійного віку на 5 років, крім цього застосування початкових 2-ох років. Суд першої інстанції вказав, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач не перевірив належним чином долучені позивачем до пенсійної справи докази щодо перебування позивача в зоні поселеного радіоекологічного контролю, а також проігнорував висновки, що викладені у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2021 у справі №380/4272/20. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивач з моменту аварії до 31.07.1986 не проживав та не працював в зоні посиленого радіологічного контролю, права на початкове зниження пенсійного віку на 2 роки не має. Скаржник вказує, що період проживання позивача у с.Поліське з 11.05.1965 по 03.05.1985 до уваги не береться, оскільки відповідні території, у тому числі с.Поліське, набули статусу територій радіоактивного забруднення тільки після аварії на Чорнобильській АЕС, тобто після 26.04.1986. Скаржник вказує, що відсутні відомості про перебування у короткостроковій відпустці під час проходження строкової військової служби позивачем з 24.04.1986 по 05.05.1986 в архіві Поліської сільської ради. Скаржник зазначає, що оскільки додатково поданими документами не підтверджено постійне проживання в зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії по 31.07.1986, підстав для застосування початкової величини зниження пенсійного віку немає. Скаржник вважає, що позивач матиме право на зниження пенсійного віку на 2 роки, тобто при досягненні 58 років. Вважає, що дії відповідача є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції та законах України. Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що наведені в скарзі підстави для скасування рішення суду, не спростовують наведених мотивів суду в рішенні з посиланням на наведені докази. Вказує, що покликання відповідача на довідку Поліської сільради про відсутність записів про облік перебування у відпустці під час служби в армії, на час Чорнобильської катастрофи, не спростовує факт перебування в той період в зоні посиленого радіологічного контролю, оскільки підтверджено записами в «учетно-послужной карточке» і показами свідків. Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає частково. Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, [PERSON] є громадянином України, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1987-93 роках та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується копією посвідчення 4 категорії серії [NUMBER] , виданим 09.11.2010 Рівненською облдержадміністрацією. [PERSON] звернувся у Трускавецький відділ обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії зі зменшенням віку згідно з статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Листом №1300-0207-8/31436 від 13.05.2020 Трускавецький відділ обслуговування громадян повідомив [PERSON] , що Відділом з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення про відмову у призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, який дає право на призначення пенсії згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вважаючи вказану відмову протиправною, [PERSON] звернувся із позовом до суду. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2021 у справі №380/4272/20 визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області про відмову у призначенні [PERSON] пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області повторно розглянути заяву [PERSON] про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Заявою від 20.03.2021 [PERSON] на запит Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області додатково подано оригінали документів на підтвердження підстав для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 23.03.2021 Відділ призначення пенсії Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області прийняв рішення №133850005619 про відмову [PERSON] у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яке мотивовано тим, що оскільки додатково поданими документами не стверджується постійне проживання в зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії по 31 липня 1986 року, підстав для застосування початкової величини зниження пенсійного віку немає. Вказано, що \~\~\~\~\~\~ [PERSON] матиме право на зниження пенсійного віку на 2 роки, тобто при досягненні 58 років. Вважаючи відмову у призначення пенсії протиправною, [PERSON] звернувся із позовом до суду. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей. Єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення створює Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закону №796-XII), у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до положень статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - зменшення віку 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон № 1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу - з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи»» с.Поліське Березнівського району Рівненської області віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 11 Закону № 796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4. Частиною 1 статті 65 Закону № 796-XII встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. На час видачі позивачу посвідчення серії [NUMBER] діяв Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 (далі Порядок №51). Відповідно до пункту 2 Порядку №51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства. Згідно з пунктом 6 Порядку №51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В. Посвідчення є документом суворого обліку. Відповідач щодо наявності у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи не заперечує, вказує, що посвідчення є чинним, однак вважає, що подані позивачем документи не підтверджують проживання та роботу в зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії до 31.07.1986. Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, в редакції чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії, передбачено, що документами, які засвідчують особливий статус особи є: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»); Таким чином, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи. Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постановах від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17, від 25 листопада 2019 року у справі №464/4150/17 та від 27 квітня 2020 року у справі № 212/5780/16-а, від 17 травня 2021 року у справі №398/494/17. У постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2021 у справі №380/4272/20 зазначено, що [PERSON] має право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Вказано, що позивач до матеріалів справи долучив «учетно-послужну карточку» №НК №5101784 в розділі 21 якої вказано, відпуск з 24.04.86-15.05.86, а як вбачається з довідки Поліської сільської ради Березнівського району Рівненської області №480 з 11.05.1965 по 03.05.1985, з 05.06.1987 по 01.04.1993 року, з 05.11.2010 року по 23.12.2011 року, з 08.05.2012 по 27.04.2013 був зареєстрованим та проживав в с. Поліське Березнівського району Рівненської області, яке до 01.01.2015 відносилося до зони поселеного радіоекологічного контролю, а тому дані докази мають враховуватись при розгляді заяви позивача, також згідно записів трудової книжки, позивач 09.10.1984 звільнений по пункту 3 статті 36 КЗпП у зв`язку з призовом на військову службу, тобто з 1985 по 1987 роки проходив військову службу. Відповідно до Довідок від 16.12.2020 №1129, №1130, виданих Поліською сільською радою, [PERSON] з 11.05.1965 по 03.05.1985, з 05.06.1987 по 01.04.1993, з 05.11.2010 по 23.12.2011, з 08.05.2012 по 27.04.2013 дійсно був фактично зареєстрований та проживав у с.Озірці Поліської сільської ради Березнівського району Рівненської області, до 2002 року фактично у всіх документах зазначалось с.Поліське Поліської сільської ради Березнівського району Рівненської області, а не с.Озірці. Записи щодо постановки на військовий облік по місцю постійної реєстрації і проживання в с.Поліське під час перебування у короткостроковій відпустці під час служби в армії з 24.04.1986 по 15.05.1986 в архіві Поліської сільської ради відсутні. Відповідно до записів у військовому квитку [NUMBER] , копію якого долучено до матеріалів справи, [PERSON] з 09.05.1985 проходив дійсну військову службу та призваний у військову частину. Згідно з записами у обліково-послужній карточці до військового квитка [NUMBER] , [PERSON] з 24.04.1986 до 15.05.1986 перебував у відпустці. Вказані записи є чинними, недійсними не визнавались. При цьому, відповідач не заперечує, що вище зазначені періоди становлять понад 7 років та дають право позивачу на зниження пенсійного віку на 2 роки. За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції, що позивачем надано відповідачу усі необхідні документи для розгляду питання призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, з застосуванням початкової величини зниження пенсійного віку та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, що загалом становить 4 роки, а не 5 років, як помилково визначено судом першої інстанції, що є підставою визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.03.2021 №133850005619. Відповідно до положень статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Разом з тим, згідно з положеннями статті 2 КАС України справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин здійснюється з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій міжнародній нормі. Відповідно до параграфу 47 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Корецький та інші проти України», щоб положення національного закону відповідали цим вимогам (бути доступний для конкретної особи і сформульований з достатньою чіткістю), він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно закон має достатньо чітко визначати межі такої дискреції та порядок її реалізації. Ступінь необхідної чіткості національного законодавства - яке безумовно не може передбачити всі можливі випадки - значною мірою залежить від того, яке саме питання розглядається, від сфери, яку це законодавство регулює, та від числа та статусу осіб, яких воно стосується («Маестрі проти Італії»). Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Оскільки процесуальні засоби відновлення порушеного права мають бути гнучкими та ефективними, враховуючи право позивача на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, подання позивачем Пенсійному органу всіх необхідних документів, досягнення позивачем на момент розгляду даної справи 56 років віку, який дає право призначити пенсію позивачу із зниженням пенсійного віку на чотири роки, за встановлених обставин справи суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що належним способом захисту порушених прав позивача та відновлення таких є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ з 11.05.2021, з врахуванням обставин, встановлених судом апеляційної інстанції у цій справі, та висновків, зроблених на підставі встановлених обставин. У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому судове рішення слід скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Результат розгляду: partial