Рішення адміністративного суду від 2022-07-19 00:00:00+03

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Донбасенерго» з адміністративним позовом до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 31 грудня 2020 року № 0004085106. В обґрунтування позову, позивач посилається на порушення строків проведення камеральної перевірки та порушення строку винесення податкового повідомлення - рішення. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено: - визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 31 грудня 2020 року № 0004085106; - стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 34-А, код ЄДРПОУ 23343582) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 22700 (двадцять дві тисячі сімсот) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (49600, м. Дніпро, пр-кт Олександра Поля, 57, код ЄДРПОУ 43968079). На адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат позивача на правничу допомогу, в якій позивач просить суд ухвалити додаткове судове рішення у справі про стягнення з Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на користь Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 558759,62 грн. Окружним адміністративним судом м. Києва 29 листопада 2021 року прийнято додаткове рішення, яким заяву представника Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено: - стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» 03150, м. Київ, вул. Предславинська, 34-А, код ЄДРПОУ 23343582) понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 558 759,62 грн (п`ятсот п`ятдесят вісім тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 62 копійки з Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (49600, м. Дніпро, пр-кт Олександра Поля, 57, код ЄДРПОУ 43968079). Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідачем подано до суду апеляційну скаргу відповідно до прохальної частини якої апелянт, просить скасувати додаткове рішення Окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року та винести по справі нове рішення про відмову в задоволенні відшкодування на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань понесених витрат на правову допомогу. Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне адміністративне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1 статті 134 КАС України). Згідно із частини 2 статті 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (пункт 1 частини 3 статті 134 КАС України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини 4 статті 134 КАС України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивачем на підтвердження понесених витрат надано до матеріалів справи копії: договору про надання правової допомоги від 02 серпня 2021 року № 821/1, додаткової угоди від 13 серпня 2021 року № 2 до вказаного договору, обґрунтування вартості послуг, акта приймання-передача послуг з правової допомоги до договору про надання правової допомоги, звіту адвоката про надання послуги з правової допомоги. Пунктом 1.4 додаткової угоди від 13 серпня 2021 року № 2 до договору про надання правової допомоги від 02 серпня 2021 року № 821/1 передбачено, що вартість послуг з правової допомоги за цією додатковою угодою визначена у фіксованому розмірі згідно з Обґрунтуванням вартості послуг та складає 558 759,62 грн. Пунктом 1.5 вказаної додаткової угоди встановлено, що вартість послуг з правової допомоги за ціною додатковою угодою сплачується в строк до 31 грудня 2021 року, але в будь-якому випадку не пізніше 10-ти робочих днів з дня зарахування на поточний рахунок Клієнта стягнутих за рішенням суду у справі № 640/8338/21 витрат на правову допомогу. Обсяг наданих адвокатом послу та час, витрачений на надання послуг зазначений у пункту 1.3 додатку № 1 до додаткової угоди № 2, а саме: - підготовка позовної заяви, включаючи визначення правової позиції, аналіз практики застосування відповідних норм законодавства, аналіз інтегрованої картки платника, збір письмових доказів, завірення копій додатків до позову, підписання та подання до суду позовної заяви - 40 годин; - підготовка, підписання та направлення до суду відповіді на відзив - 4 години; - прибуття та участь у судових засіданнях під час підготовчого провадження у справі № 640/8338/21, які відбулись 27 квітня, 18 травня та 8 червня 2021 року - 3 години; - прибуття та участь у судових засіданнях під час розгляду справи № 640/8338/21 по суті, які відбулись 29 червня та 10 серпня 2021 року - 2 години. Також, у вказаному документі наведена формула за якою розрахована винагорода за надання правової допомоги: (базовий гонорар, який дорівнює 1 % від ціни позову * коефіцієнт складності (який = 1)) + сума зменшення фінансових наслідків клієнта у разі задоволення позовних вимог * коефіцієнт винагороди (15%)) = 558 759,62 грн, тобто (213 400,45 грн * 1) + (2 302 394,46 грн * 15%) = 558 759,62 грн. Колегія суддів звертає увагу, що у висновку ЄСПЛ, викладеному у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява №71660/11), у пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява №72277/01), у пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (Заява №66561/01), суд зазначив, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, а у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі "Lavents v. Latvia" (Заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну ціну. Крім того, заслуговує на увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року по справі №640/19275/18 та відповідно до частини 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи. Оцінюючи обґрунтованість та пропорційність витрат до предмета спору, суд враховує: - належність справи до справ незначної складності та її розгляд судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; - незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування у справі, і доказів на їх підтвердження, які, до того ж однотипні і знаходились у розпорядженні позивача; - формальність відзиву відповідача; - сталу судову практику. Справа є важливою для позивача. Вплив результату вирішення справи на репутацію позивача та наявність публічного інтересу з матеріалів справи не вбачається. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час, повинен бути співмірним із ціною позову, складністю справи тощо. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). З аналізу матеріалів справи та норм права, оцінивши фактичний об`єм виконаної роботи та складність справи з ціною позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають до відшкодування в межах спірних правовідносин, становлять 558 759,62 грн. Оскільки, адвокатські послуги не залежать від ціни позову, а залежать виключно від наданих послуг, отже відшкодування в межах спірних правовідносин в розмірі 558759,62 грн є неспівмірним, а тому, підлягає відшкодуванню сума в розмірі 150000,00 грн, з урахуванням аналізу матеріалів справи, взяття участі в судовому засіданні, підготовка процесуальних документів. Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, стягуючи за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 558 759,62 грн, не надав оцінки їх обґрунтованості і необхідності, а тому прийшов до передчасного висновку про наявність правових підстав для присудження таких витрат за рахунок контролюючого органу у повному обсязі. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення питання щодо розміру належних до присудження витрат на професійну правничу допомогу.

Результат розгляду: partial