Рішення адміністративного суду від 2022-05-06 00:00:00+03

03.08.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ламінам Захід» (далі Товариство) звернулось в суд з позовом до Львівської митниці, просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Львівської митниці №0000003/7.4-19 від 09.07.2021 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності, на суму 38\~ \~529,85 грн., та №0000004/7.4-19 від 09.07.2021 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання, на загальну суму 324\~ \~317,51 грн. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року позов задоволено. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що порушення відповідачем порядку проведення перевірки, що виразилось у її призначенні на підставі документа органу іноземної держави, що не перекладено українською мовою та не легалізованого в установлений законом спосіб, та обґрунтування висновків перевірки на підставі документів, також отриманих від органу іноземної держави, які не перекладено українською мовою та не легалізовано в установлений законом спосіб, призвело до незаконності як самої перевірки, так і її наслідків. Суд першої інстанції вказав, що надані відповідачем документи від митних органів іноземних держав Республіки Болгарія та Республіки Польща на іноземній мові та без перекладу, які не є легалізованими, не можуть вважатися такими, що відповідають вимогам національного законодавства України, та не є допустимими доказами у цій справі. Суд першої інстанції зазначив, що відповідач не довів наявність у нього обґрунтованої підозри, що під час митного оформлення вказаного товару за митними деклараціями № UA209140/2020/047782 від 04.06.2020, № UA209140/2020/081276 від 07.09.2020 позивачем допущено порушення законодавства України та надано товаросупровідні документи з неправдивими відомостями про їх митну вартість та дійшов висновку, що оскаржені позивачем податкові повідомлення-рішення не відповідають встановленим у частині другій статті 2 КАС України критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а тому підлягають скасуванню. Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, Львівська митниця подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у митного органу були наявні правові підстави для проведення перевірки правильності визначення митної вартості товарів, ввезених на митну територію України, після завершення митного оформлення та випущення у вільний обіг. Скаржник вказує, що оскільки проведення документальних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи є однією з форм митного контролю, а тому вимоги до документів, що передбачені статтею 254 МК України, ті ж що і для інших форм митного контролю, в тому числі передбачених частинами 1 та 8 цієї статті. Скаржник зауважує, що митний орган вимагає переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. Скаржник зазначає, що російська мова (на якій складені листи уповноважених органів Республіки Болгарія та Республіки Польща) визнається та використовується у практичній діяльності світовою спільнотою та є іноземною мовою міжнародного спілкування. Скаржник звертає увагу, що відповідно до статті 13 Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Республіки Болгарія інформація, документи та інші відомості, одержані відповідно до положень цієї Угоди, не повинні використовуватися для інших цілей, ніж це зазначено в цій Угоді, без письмової згоди митного органу, що їх надав. Скаржник вказує, що зазначені в акті перевірки листи уповноважених органів іноземних держав, отримані в рамках міжнародної взаємодії в порядку, передбаченому міжнародними договорами України, укладеними відповідно до закону. Скаржник вважає, що при переміщенні через митний кордон України та митному оформленні товарів ТОВ «ЛАМІНАМ ЗАХІД» надало документи, що містять неправдиві відомості про вартість товару і, як наслідок, при декларуванні товарів занижено митну вартість відповідно на суму 475 868,71 грн. (імпорт одягу, трикотажних виробів, взуття, що були у вжитку) та 782 871,43 грн. (імпорт телевізорів), чим порушено вимоги пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України. Також зазначає, що при винесенні податкових повідомлень-рішень відповідь продавця товарів Profit Trade Group s.r.o. була відсутня та не розглядалася митними органами при їх винесені.\~ \~ Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає. З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що Галицька митниця Держмитслужби на підставі наказу від 13.04.2021 № 139 провела документальну планову перевірку дотримання ТОВ «Ламінам Захід» (код ЄДРПОУ 43116314) вимог законодавства України з питань митної справи за період з 16.07.2019 по 28.04.2021, за результатами проведення якої складено акт №29/7.4-19/43116314 від 15.06.2021. Під час проведення перевірки митниця встановила порушення вимог пункту 2 частини 2 статті 52, пунктів 1, 5 частини 8 статті 257, пункту 1 частини 1 статті 279 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання за митними деклараціями від 04.06.2020 №UA209140/2020/047782, від 07.09.2020 №UA209140/2020/081276 на загальну суму 38 529,85 грн., та підпункту «в» пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання за митними деклараціями від 04.06.2020 №UA209140/2020/047782, від 07.09.2020 №UA209140/2020/081276, на загальну суму 259 454,01 грн. Не погоджуючись з вказаним актом перевірки Товариство подало заперечення у Галицьку митницю Держмитслужби та повідомило, що при поданні митних декларацій від 04.06.2020 №UA209140/2020/047782 та від 07.09.2020 №UA209140/2020/081276, а також доданих до них документів митному органу, відомості в таких були вказані згідно з товаросупровідними документами, ціна за якими встановлена згідно з договірними відносинами з контрагентами-продавця товарів, виходячи з чого сплачені всі необхідні передбачені законодавством України податки та інші обов`язкові платежі. Зазначено, що ціни за якими можуть купуватись іншими суб`єктами товари до їх продажу на користь Товариства не мають жодного відношення до процедури розмитнення в подальшому відповідних товарів Товариством. За результатами розгляду вказаного заперечення Львівська митниця листом від 07.07.2021 повідомила Товариство, що Галицькою митницею Держмитслужби правомірно складено акт від 15.06.2021 №29/7.4-19/43116314 та вірно визначена сума податкових зобов`язань, які підлягають сплаті до Державного бюджету у розмірі 297\~ \~983,86 грн. На підставі акта № 29/7.4-19/43116314 Львівська митниця прийняла: - податкове повідомлення-рішення (форма «Р») № 0000003/7.4-19 від 09.07.2021, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозять суб`єктами підприємницької діяльності, на 38529,85 грн. за основним платежем; - податкове повідомлення-рішення (форма «Р») № 0000004/7.4-19 від 09.07.2021, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання на 259454,01 грн. за основним платежем та на 64863,50 грн. за штрафними санкціями. Вважаючи прийняті Львівською митницею податкові повідомлення-рішення протиправними, такими, що підлягають скасуванню, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ламінам Захід» звернулося з позовом до суду. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Відповідно до частини 1 статті 271 Митного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - МК України) мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України, платником якого є особа, яка ввозить товари на митну територію України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом. Статтею 278 МК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України. Відповідно до положень статті 257, статті 266 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів. Відповідно до частин 4, 5 статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України. Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. Відповідно до підпункту в пункту 185.1 статті 185 Податковий кодекс України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України), об`єктом оподаткування податком на додану вартість є ввезення товарів на митну територію України. Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (пункт 187.8 статті 187 ПК України). Базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів (пункт 190.1 статті 190 МК України). Згідно з пунктом 7 частиною 1 статті 336 МК України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом: проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів. Відповідно до частини 1 статті 345 МК України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи. Предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств (частина 1 статті 351 МК України). Згідно з пунктами 1, 2 частини 3 МК України митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо: правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування. Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України (пункт 2 частини 2 статті 351 МК України). Документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться митними органами з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України (частина 2 статті 345 МК України). Згідно з пунктом 54.4 статті 54 ПК України, у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах. Отже, підставою для висновку про заниження суб`єктом господарювання податкових зобов`язань під час ввезення товарів на митну територію України може слугувати офіційна, документально підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав, зокрема, щодо вартості ввезених товарів. Така інформація повинна підтверджувати або не підтверджувати автентичність поданих документів щодо ввезених товарів і стосуватись зовнішньоекономічних операцій, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України. Надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, є підставою для проведення перевірки. Верховний Суд у постановах від 18.06.2020 у справі №808/2656/16 (адміністративне провадження К/9901/4147/18) та від 11.02.2020 у справі №808/1236/16 зазначив, що якщо митний орган, приймаючи митну декларацію, самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття рішень про донарахування податкових зобов`язань, проте у разі якщо митний орган не визначав митну вартість товару, а така вартість була визначена платником податку самостійно, то митний орган вправі здійснювати митний контроль і після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України. Як зазначено контролюючим органом та не спростовано Товариством митна вартість ввезеного товару у митних деклараціях від 04.06.2020 № UA209140/2020/047782, від 07.09.2020 № UA209140/2020/081276 визначалась декларантом та митним органом не коригувалась. З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що митну вартість товарів визначено за ціною договору, яка вказана у поданих разом з митними деклараціями документах, а саме: товар телевізори за МД від 04.06.2020 № UA209140/2020/047782 згідно рахунок-фактура № 100140 від 29.05.2020, контракт № 25/05-2020 від 25.05.2020 (97285,05 Євро), товар одяг, трикотажні вироби, взуття, що були у вжитку за МД від 07.09.2020 №UA209140/2020/081276 згідно рахунок-фактура № 100257 від 03.09.2020, контракт № 10/06-2020 від 25.06.2020 (24554,76 Євро). Як зазначено відповідачем в акті перевірки, відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі в ході проведеної перевірки та за результатами проведеного аналізу документів, отриманих від митних органів Республіки Болгарія наданих Буковинською митницею Держмитслужби листом від 02.03.2021 №7.220.03-7.4/0596 щодо законності ввезення ТОВ «ЛАМІНАМ ЗАХІД» на митну територію України товару (одяг, трикотажні вироби, взуття, що були у вжитку), встановлено, що Товариство за МД від 07.09.2020 №UA209140/2020/081276 ввезено товари, постачання яких здійснювалось відповідно до контракту купівлі продажу від 25.06.2020 №10/06-2020, та інвойсу від 03.09.2020 №100257, де продавцем виступала компанія Profit Trade Group s.r.o (Жиліна Словаччина), покупцем та відповідальним за фінансове врегулювання ТОВ «ЛАМІНАМ ЗАХІД», відправником товару «Texaid Bulgaria LTD». Умови поставки DAP-UA Львів. Товар переміщувався, транспортним засобом з реєстраційним номером СЕ0815CB/CE3835XP, перевізник [PERSON] CMR від 03.09.2020 № 117813. Водночас, на адресу Буковинської митниці Держмитслужби 26.02.2021 надійшла відповідь митних органів Республіки Болгарія від 06.01.2021 надіслана листом Департаменту боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Держмитслужби від 24.02.2021 №0/20-02 01/7.2/332, згідно з якою компанія Texaid Bulgaria не має жодних договірних відносин з українською компанією ТОВ «ЛАМІНАМ ЗАХІД», вказана компанія відправляє товари до словацької компанії Profit Trade Group s.r.o за запитами по електронній пошті, без договору продажу, видаються рахунки та накладні на придбані товари. Компанія Texaid Bulgaria не поставляла товари до компанії Profit Trade Group s.r.o відповідно до рахунку від 03.09.2020 №100257, CMR від 03.09.2020 №117813 та книжки МДП №XH 82950319. Компанія Texaid Bulgaria доставила товари до словацької компанії Profit Trade Group s.r.o згідно з інвойсом від 02.09.2020 № 2000016721 на суму 37723,5 євро та CMR від 02.09.2020 №1126562. Інформація наведена в інвойсi вiд 02.09.2020 №2000016721 та CMR від 02.09.2020 №1126562 стосуються тієї ж партії товару, що була оформлена за МД від 07.09.2020 №UA209140/2020/081276 по рахунку від 03.09.2020 №100257, CMR від 03.09.2020 №117813 (дані щодо продавця, відправника, асортименту, ваги брутто, номера транспортного засобу є ідентичними), однак встановлено розбіжність щодо фактурної (митної) вартості. Митними органами Республіки Болгарія надано копію інвойса від 02.09.2020 №2000016721 та CMR від 02.09.2020 №1126562, згідно з якими вартість товару (одяг, трикотажні вироби, взуття, що були у вжитку) ввезеного ТОВ «ЛАМІНАМ ЗАХІД» за МД від 07.09.2020 №UA209140/2020/081276 по рахунку від 03.09.2020 №100257 становить \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~37 723,5 Євро що згідно з курсом НБУ станом на 07.09.2020 (1 Євро = 32,8589 гривень) відповідає 1 239 552,71 гривень. В ході проведеної перевірки та за результатами проведеного аналізу документів, отриманих від митних органів Республіки Польща наданих Державною митною службою України листом від 12.10.2020 щодо законності ввезення ТОВ «ЛАМІНАМ ЗАХІД» на митну територію України товару (телевізори) встановлено, що постачання ввезених за МД від 04.06.2020 №UA209140/2020/047782 товарів здійснювалось відповідно до контракту купівлі продажу від 25.05.2020 №25/05-2020, та інвойсу від 29.05.2020 №100140, де продавцем товару виступала компанія Profit Trade Group s.r.o, покупцем - ТОВ «ЛАМІНАМ ЗАХІД». Умови поставки DAP-UA Львів. Товар переміщувався транспортним засобом з реєстраційним номером BC9821AX/BC9524XO, CMR від 01.06.2020 № б/н. На адресу Галицької митниці Держмитслужби 26.02.2021 року надійшов лист митних органів Республіки Польща від 30.07.2020, надісланий листом Держмитслужби України від 12.10.2020 №20-01/20-02-01/7.4/2082, яким митними органами Республіки Польща надано копію експортної декларації № 20PL301010E04266623 від 01.06.2020 та рахунку фактури № 82/PL/05/2020 від 29.05.2020, згідно з якими вартість товару ввезеного ТОВ «ЛАМІНАМ ЗАХІД» за МД від 04.06.2020 №UA209140/2020/047782 по інвойсу від 29.05.2020 №100140 становить 123414,82 Євро, що згідно з курсом НБУ станом на 04.06.2020 (1 Євро = 29,9609 гривень) відповідає 3697619,08 гривень. Асортимент і кількість товару зазначеного в рахунку фактурі наданому митними органами Республіки Польща від 29.05.2020 №82/PL/05/2020 відповідає асортименту і кількості товару в інвойсі від 29.05.2020 №100140 поданому ТОВ «ЛАМІНАМ ЗАХІД» при митному оформленні товару за МД від 04.06.2020 №UA209140/2020/047782. Таким чином, інформація, отримана від митних органів Республіки Болгарії - інвойс від 02.09.2020 №2000016721 та CMR від 02.09.2020 №1126562 про продаж товару (одяг, трикотажні вироби, взуття, що були у вжитку) за ціною 37723,5 євро та митних органів Республіки Польщі - експортна декларація №20PL301010E04266623 від 01.06.2020 та рахунок фактура №82/PL/05/2020 від 29.05.2020 про продаж товару (телевізори) за ціною 123414,82 Євро дала відповідачу підстави використовувати цю вартість як основу для визначення митної вартості оцінюваного товару. Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Згідно з частиною першою, другою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, в тому числі, подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Порядок та методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлені розділом III Митного кодексу України та базуються на положеннях Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ). Згідно з пунктом 2 статті VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або i) з порівнюваними кількостями, або ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту (пункт b). Згідно із статтею 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей. З 01 січня 2016 року застосуванню підлягає Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014 року (далі - Угода про асоціацію), розділом IV Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею якої встановлено порядок здійснення торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Відповідно до статті 26 розділу IV Угоди про асоціацію, для цілей цієї Глави походження означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди (Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва ). Згідно зі статтею 27 розділу IV Угоди про асоціацію, для цілей цієї Глави мито включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару. Статтею 3 Протоколу 2 до Угоди «Про взаємну адміністративну допомогу в митних справах» на запит органа-заявника запитуваний орган повинен надати йому всю необхідну інформацію, яка може допомогти йому у забезпеченні правильного застосування митного законодавства, в тому числі інформацію про помічену чи плановану помічену чи плановану діяльність, яка є або могла б бути порушенням митного законодавства. На запит органа-заявника, запитуваний орган повинен сповістити його про те: (a) чи було майно, вивезене з території однієї зі Сторін, ввезене на територію іншої Сторони у належний спосіб, вказавши, де це доречно, вжиту стосовно цього майна митну процедуру; (b) чи було майно, ввезене на територію однієї зі Сторін, вивезене з території іншої Сторони у належний спосіб, вказавши, де це доречно, вжиту стосовно цього майна митну процедуру. Відповідно до статті 6 зазначеного Протоколу №2 згідно з цим Протоколом запити подаються в письмовій формі. Вони повинні супроводжуватися документами, необхідними для того, щоб задовольнити цей запит. При необхідності через терміновість ситуації можуть бути прийняті усні запити, але вони повинні бути негайно підтверджені в письмовому вигляді. Запити повинні подаватися офіційному мовою запитуваного органа або мовою, прийнятною для цього органа. Ця вимога не стосується будь-яких документів, що супроводжують запит згідно з пунктом 1 цієї статті. Згідно з статтею 8 Протоколу №2 запитуваний орган повинен надіслати результати розслідувань органу-заявнику в письмовій формі разом із відповідними документами, завіреними копіями або іншими додатками. Ця інформація може бути надана в комп`ютеризованій формі, якщо орган-заявник не просив про інше. Оригінали документів повинні бути передані тільки на запит у випадках, коли завірених копій буде недостатньо. Ці оригінали мають бути повернені за першої можливості. Таким чином, міжнародним договором передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку необхідності отримання інформації щодо ввезеного товару, листи уповноважених органів іноземних держав в межах спірних правовідносин, отримані в рамках міжнародної взаємодії в порядку, передбаченому чинними міжнародними договорами України. При цьому митний орган вимагає переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. Щодо відповіді від продавця товарів Profit Trade Group s.r.o., наданої на адвокатський запит Товариства та долученої до матеріалів справи, то суд апеляційної інстанції зауважує, що така не була подана митному органу при проведенні перевірки та/чи поданні заперечення на акт перевірки, та, як наслідок, не була предметом дослідження контролюючим органом. В свою чергу, отриманими митним органом документами підтверджено, що при переміщенні через митний кордон України та митному оформленні вище вказаних товарів ТзОВ «ЛАМІНАМ ЗАХІД» надано документи, що містять неправдиві відомості про вартість товару і, як наслідок, при декларуванні даних товарів занижено митну вартість відповідно на суму 475868,71 грн. (імпорт одягу, трикотажних виробів, взуття, що були у вжитку) та 782871,43 грн. (імпорт телевізорів), чим порушено вимоги пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України.\~ \~ Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у спірних правовідносинах обов`язок з декларування, визначення і сплати мита та податку має саме Товариство, а тому саме Товариство, несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку, тоді як проаналізовані документи в сукупності вказують на те, що визначена Товариством митна вартість ввезених товарів, через встановлені розбіжності у первинних документах, призвела до заниження митних платежів, тоді як митний орган приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення діяв у межах та у відповідності до повноважень, наданих йому законодавством України. Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. З огляду на викладене, враховуючи положення стаття 317 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що має наслідком скасування такого та відмови у задоволенні позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до положень статті 139 КАС України, такі розподілу не підлягають.

Результат розгляду: denied