Рішення адміністративного суду від 2022-09-28 00:00:00+03

[PERSON] \~звернулася до суду з позовом до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району в частині не складання відносно [PERSON] протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 184 КУпАП, за фактами невиконання Розпорядження голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 406 від 27.08.2021 року, вчиненого 28.08.2021 року, 30.08.2021 року, 31.08.2021 року, 01.09.2021 року, стягнути з відповідача судові витрати. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25.05.2022 року у задоволені позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, \~\~просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач був позбавлений можливості отримати докази які дав відповідач до суду першої інстанції, чим порушено право на подання заперечень щодо таких доказів. Суд першої інстанції підтримав доводи відповідача, що останній вирішив особисто про відсутність складу правопорушення на звернення позивача, чим фактично розглянув справу про адміністративне правопорушення по суті, хоча це не відноситься до компетенції відповідача. При цьому, суд першої інстанції залишив поза увагою доводи позивача, що суб`єктом владних повноважень не виконуються покладені на останнього обов`язки з посиланням на недостовірні факти. Також суд першої інстанції послався на дискреційні повноваження відповідача у спірних правовідносинах, хоча в даному випадку є невиконання суб`єктом владних повноважень його обов`язків. В відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. \~ Справа судом розглянута\~ в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач та [PERSON] , мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.06.2019 року, видане повторно) та [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.06.2019 року, видане повторно). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2019 року (справа 333/3544/19, провадження 2/333/1862/19) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Розпорядженням голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 406р від 26.08.2021 року про перегляд графіку побачень [PERSON] з дітьми [PERSON] , 2015 р.н. та [PERSON] , 2017 р.н., було встановлено порядок побачень матері [PERSON] з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] : кожні будні дні з 16.00 години до 19.00 години (місце зустрічей за узгодженням/домовленістю між батьками) та щосуботи (час та місце зустрічей за узгодженням/домовленістю між батьками), або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками), або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками. Для налагодження контакту між матір`ю та дітьми, у зв`язку з тривалим часом не проживання їх разом, перший місяць побачень з дітьми проводити в присутності батька. Попереджено батьків [PERSON] і [PERSON] про передбачену ч. 5 ст. 184 КУпАП відповідальність за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини. 09.09.2021 року позивач звернулась до відповідача з заявою, в якій просила надати їй копії протоколу/протоколів про адміністративне правопорушення за ст. 184 КУпАП щодо фактів невиконання 27.08.2021 р., 28.08.2021 р. та 30.08.2021р. [PERSON] . Розпорядження. 15.09.2021 року позивач звернулася до відповідача зі звинуваченнями посадових осіб у корумпованості та проханням надати копію протоколу/протоколів про адміністративні правопорушення за ч. 4 ст. 184 КУпАП щодо фактів невиконання Розпорядження в період з 02.09.2021 р. по 15.09.2021 року [PERSON] . Листом від 28.09.2021 року відповідач надав відповідь Апелянту, зокрема, про те, що станом на 15.09.2021 р. жодних звернень про невиконання [PERSON] . Розпорядження до Відповідача не надходило, відповідно і не розглядалося питання щодо наявності/відсутності підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 184 КУпАП відносно [PERSON] 17.09.2021 року апелянту було надано відповідь про те, що на адресу Відповідача жодних заяв щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 184 КУпАП відносно [PERSON] не надходило, у зв`язку з чим надати запитувані протоколи не є можливим. 08.09.2021 року звернулась на адресу Президента України та Верховної ради України з заявою, в якій просила, зокрема, розібратися в межах компетенції в злочинних (на її думку) діях та бездіяльності органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району та відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, та притягнути [PERSON] до відповідальності за ч. 5 ст. 184 КУпАП. Це звернення надійшло на електрону адресу відповідача 24.09.2021 року. На це звернення 21.10.2021 р. відповідачем було надано відповідь возивачу, в якій, зокрема, з питання притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 184 КУпАП повідомлено: що за результатами розгляду матеріалів, з урахуванням пояснень [PERSON] , було встановлено, що в діях [PERSON] не вбачається перешкоджання спілкуванню матері\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~з дітьми, лише вбачається неможливість досягнення домовленості/узгодження між батьками щодо місця побачень матері з дітьми (що передбачено Розпорядженням), а отже відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, відтак відсутні підставі для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 184 КУпАП відносно [PERSON] 27.09.2021 року позивач звернулась до відповідача з вимогою невідкладно скласти протоколи за кожним фактом вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 184 КУпАП в наступні дні: 28.08.2021 року., 30.08.2021 року -01.09.2021 року, 03.09.2021 року - 04.09.0221 року, 06.09.2021 року 11.09.2021 року, 13.09.2021 року 18.09.2021 року, 20.09.2021 року 25.09.2021 року. Листом від 25.10.2021 р. Відповідач надав Апелянту відповідь, зокрема, про те, що за результатами розгляду вимоги Апелянта, з урахуванням всіх наявних матеріалів та пояснень, встановлено, що в діях [PERSON] відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, а отже відсутні підставі для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 184 КУпАП відносно [PERSON] . Крім того, на адресу Відповідача надходили листи відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції Головного управління поліції в Запорізькій області: - від 21.09.2021 року №10948/45/01/04-2021 з матеріалами ЄО №20903 від р. за повідомленням оператора « 102» та за заявою від Апелянта для вирішення питання притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 184 КУпАП.; 01.10.2021 року № 11516/45/01/04-2021 з матеріалами ЄО №23843 від 27.09.2021 року, ЄО №23934 від 28.09.2021 року, ЄО №24006, 24023 від 29.09.2021 р. за повідомленням оператора « 102» та за заявою від Позивача для вирішення питання притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 184 КУпАП. За результатом розгляду всіх наявних матеріалів, з урахуванням пояснень [PERSON] було встановлено, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, а отже відсутні підстави для складання протоколу відносно нього. Про це повідомлено відділ поліції листами від 19.10.2021 .р. № 2631/01-37/19.01 та від 25.10.2021 р. №2777/01-37-19.02. 06.10.2021 року до відповідача звернувся [PERSON] з заявою про злісне ухилення Апелянта від виконання Розпорядження. 07.10.2021 року позивача було повідомлено про цю заяву та запрошено до районної адміністрації для з`ясування питання та надання відповідних пояснень, проте 12.10.2021 року електронною поштою направила на адресу районної адміністрації документ під назвою «пояснення», в якому наголошує на тому, що [PERSON] не надає їй можливості бачитися та спілкуватися з дітьми; звинувачує посадових осіб районної адміністрації в тому, що вони працюють в інтересах [PERSON] та вважає, що збоку районної адміністрації має місце спроба звинуватити її в невиконанні Розпорядження, що «.. .є аморальним та нелюдським вчинком, що в черговий раз підтверджує корупційній, за словами [PERSON] , або інший особистий зв`язок співробітників Районної адміністрації з останнім». В цьому ж «поясненні» Позивач просила надати їй сканкопії: заяви [PERSON] від 06.10.2021 року зі всіма додатками, адміністративного протоколу відносно неї за ч. 5 сі7 184 КУпАП за наявності та всіх інших документів та доказів, наявних в адміністративній справі щодо вчинення нею адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 184 КУпАП. В цьому поясненні апелянт наголосила на тому, що [PERSON] не допускає її до дітей та висловила думку, що притягнути до відповідальності за ч. 5 ст. 184 КУпАП необхідно саме [PERSON] . Листом від 13.10.2021 р. відповідач повідомив позивача про те, що уповноваженою особою не складено протокол відносно неї за ч. 5 ст. 184 КУпАП, а отже не можливо його надати і для з`ясування наявності/відсутності підстав для притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 184 КУпАП. В цьому листі Позивача повторно запрошено на 20.10.2021 р. для надання відповідних пояснень. За результатами розгляду всіх наявних в районній адміністрації матеріалів з урахуванням усіх пояснень, було встановлено, що [PERSON] та Позивач не можуть досягти домовленості/узгодження щодо місця побачень Позивача з дітьми (що передбачено Розпорядженням). Було встановлено, що в діях апелянта відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, а отже відсутні підставі для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 184 КУпАП відносно апелянта, про що 22.10.2021 р. надана відповідь [PERSON] . Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до ч. 5 ст. 184 КУпАП \~невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини, - тягне за собою накладення штрафу від ста до ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За змістом\~ статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення\~ про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених\~ статтею 258 цього Кодексу. Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення\~ визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Стосовно поняття «охоронюваний законом інтерес» в тому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити\~ Конституціїі законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Під порушенням прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин слід розуміти негативні наслідки, які були спричинені рішенням органів влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб. Отже, при розгляді адміністративного позову суд має встановити, по-перше, наявність правовідносин між сторонами по справі та їх характер; по-друге, які права, свободи та інтереси позивача порушені суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах у зв`язку із прийняттям рішення, вчинення дій або допущеної бездіяльності; по-третє, відновити порушені права, обравши відповідний спосіб захисту, визначений статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України. Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах. З огляду на завдання адміністративного провадження, факт притягнення іншої особи до адміністративної відповідальності не може вплинути на особисті права та/або інтереси позивача. Аналогічного висновку ВС\~ КАС\~ дійшов у постанові від 18.06.2019 року у справі №826/3585/18. Згідно з\~ ст. 255 КУпАП\~ у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в\~ статтях 218 - 221\~ цього Кодексу, протоколи про правопорушення за частиною п`ятою статті 184 мають право складати уповноважені на те посадові особи органів опіки та піклування, повноваження відповідача щодо прийняття будь-яких нормативно-правових актів є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу. Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта. У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження. Аналогічного висновку ВС\~ КАС\~ дійшов у постанові від 15.08.2019 року у справі №513/943/16-а. Суд може прийняти інше рішення, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. При цьому, суд перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям, закріпленим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єктів владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Такі втручання не можуть бути виправдані з підстав доцільності та необхідності врегулювання спірних відносин. Протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі\~ закону\~ та/або іншого нормативно-правового акту віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до\~ закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи. Окрім того, колегія суддів вказує, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише у випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень, та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій. Подібний правовий висновок викладено в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі №160/6885/19, від 04 березня 2021 року у справі №855/14/21, від 21 грудня 2018 року у справі 3813/4640/17, від 17 квітня 2019 року у справі №342/158/17. В даному випаду, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідачем не вчинялася протиправна бездіяльність щодо розгляду заяв позивача, про що надано вмотивовану відповідь. Доказів протилежного суду не надано. Посилання позивача, що останній \~був позбавлений можливості отримати докази які дав відповідач до суду першої інстанції, чим порушено право на подання заперечень щодо таких доказів, є хибними, оскільки позивач мав можливість ознайомитися з матеріалами справи та у разі необхідності подати до суду пояснення. Також є безпідставними доводи позивача, що відповідач розглянув справу про адміністративне правопорушення, що не входить до його компетенції, оскільки на звернення позивача було надано відповіді, що не є рішення по розгляду справи про адміністративні правопорушення. При цьому, позивач не оскаржує рішення відповідача у справі про адміністративне правопорушення. Також колегія суддів враховує той факт, що позивач звернулася до органу Поліції про притягнення посадових осіб районної адміністрації: заступника голови районної адміністрації Позднякова О.О., начальника відділу адміністративно-правової роботи районної адміністрації (Уповноваженої особи) [PERSON] та начальника відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 364 КК України (злочинна недбалість). За результатами перевірки посадові особи отримали листи Поліції від 02.11.2021 р. № 12791/45/01/04-2021 та від 02.11.2021 р. №12792/45/01/04-2021. Уповноважена особа ( [PERSON] ) отримала лист від 02.11.2021 р. №12792/45/01/04-2021 про те, що: «В ході перевірки у зв`язку з тим, що Вами, як уповноваженою особою, яка оцінила докази, ґрунтуючись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності,

Результат розгляду: denied