Рішення адміністративного суду від 2022-07-07 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови йому в зарахуванні до стажу роботи на посаді судді (34 роки) періоду проходження строкової військової служби в лавах радянської армії з 21.05.1971 по 20.05.1973 та визначенні відсотку довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 82 %, а також відмові в проведенні перерахунку його довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-727 про розмір суддівської винагороди станом на 01.01.2020; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до стажу його роботи на посаді судді (34 роки) період проходження строкової військової служби в лавах радянської армії з 21.05.1971 по 20.05.1973 та визначити відсоток його довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 82 %; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести перерахунок його довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-727 про розмір суддівської винагороди станом на 01.01.2020, з врахуванням фактично проведених за даний період виплат. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 № 1515-VIII «Про звільнення суддів» звільнено [PERSON] з посади судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області. З 20.09.2016 позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % грошового утримання. 24.02.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-727. Надалі, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області позивачу відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.09.2020 по справі № 620/2406/20 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо непроведення перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі вищезазначеної довідки та зобов`язано Головне управління здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-727, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. На виконання зазначеного судового рішення у чіткій відповідності до змісту його зобов`язання і приписів чинного правового регулювання, позивачеві проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання починаючи з 19.02.2020 у розмірі 78 % суддівської винагороди. Не погодившись з вказаним вище перерахунком щомісячного довічного грошового утримання, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду для захисту своїх прав і законних інтересів. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що законодавством, чинним на момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду строкової військової служби. Крім того, оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить 34 років 2 місяці, 25 днів, то підстави для перерахунку грошового утримання позивача як судді у відставці у розмірі 80 % від заробітної плати працюючого судді згідно положень ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) відсутні. Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу роботи на посаді судді календарний період проходження строкової військової служби. Також, апелянт наголошує на тому, що його стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 34 роки 2 місяці 25 дні, а тому відповідно до положень законодавчтва він має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За приписами ч. 1 ст. 116 Закону № 1402-VIII від 02.06.2016, чинного з 30.09.2016, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Частинами 1, 2 ст. 137 Закону № 1402-VIII, встановлено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Отже, наведеною нормою права, яка була чинна на час звернення позивача за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання (24.02.2020), не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді при розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби. Разом з цим, абзацом 4 п. 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Таким чином, оскільки позивач обраний на посаду судді до набрання чинності Законом № 1402-VIII, за останнім зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день його обрання. Колегія суддів зазначає, що у період роботи позивача на посаді судді, зокрема до 30.09.2016, чинним був Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), п. 11 Перехідних положень якого було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» було визначено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби. Статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» було передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. За таких обставин, на підставі наведенного, колегія суддів приходить до висновку про те, що до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку належить враховувати, крім роботи на посаді судді (34 роки 2 місяці 25 днів), календарний період проходження строкової служби з 21.05.1971 по 20.05.1973. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №235/7316/16-а та від 13.02.2020 у справі № 592/5433/17. Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку щодо відсутновті підстав для включення до стажу роботи на посаді судді періоду проходження позивачем строкової військової служби та врахування такого періоду відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII (в редакції Закону № 1798-VIII від 21.12.2016) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Наведена норма неконституційною не визнавалась. Отже, до відносин з визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні його перерахунку відповідно до ч. 4 ст.142 Закону № 1402-VIII повинні застосовуватись виключно норми цього Закону. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 620/6422/20. З огляду на наведене та те, що стаж роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 34 роки 2 місяці 25 днів, а також беручи до уваги календарний період проходження строкової служби з 21.05.1971 по 20.05.1973, колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII [PERSON] має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. В контексті вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відмова відповідача у зарахуванні позивачу до стажу роботи на посаді судді (34 роки) періоду проходження строкової військової служби в лавах радянської армії з 21.05.1971 по 20.05.1973 та визначенні відсотку довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 82 %, а також відмова в проведенні перерахунку довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-727 про розмір суддівської винагороди станом на 01.01.2020 є протиправною та необгрунтованою, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Надаючи оцінку доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…». Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Апелянт надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З наявних в матеріалах справи квитанцій вбачається, що позивачем сплачено судовий збір: за подачу адміністративного позову в сумі 908, 00 грн.; за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 362, 00 грн., які слід стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь [PERSON] .

Результат розгляду: granted