Рішення адміністративного суду від 2022-02-22 00:00:00+02

22.09.2021 року ФОП [PERSON] звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Управлінням Держпраці у Вінницькій області подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] зареєстрований 16.02.2001 року як фізична особа-підприємець (номер запису про державну реєстрацію: 21470170000000769), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 05.05.2021 року Управлінням Держпраці у Вінницькій області видано наказ "Про проведення заходу державного контролю" №507-о, згідно якого Головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Вінницькій області Новак В.В. за участю начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Товпиги С.Б., головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Жовміра К.О., головного державного інспектора сектору з питань експертизи умов праці Лемця В.О. наказано провести позаплановий захід державного контролю у формі інспекційного відвідування у ФОП [PERSON] з питань виявлення неоформлених трудових відносин на підставі переліку питань щодо здійснення заходу контролю, визначених пунктами: 1; 2; 3 додатку 3 встановленої форми акту, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 27.10.2020 року №2161 у період з 06.05.2021 року по 20.05.2021 року. 05.05.2021 року Управлінням Держпраці у Вінницькій області видано направлення №240/04-03 на проведення з 06.05.2021 року по 20.05.2021 року заходу державного контролю ФОП [PERSON] 06.05.2021 року та 18.05.2021 року посадовими особами Управлінням Держпраці у Вінницькій області проведено інспекційне відвідування у ФОП [PERSON] , за адресою здійснення господарської діяльності: Вінницька область, Барський район, с. Маньківці, магазин по [ADDRESS] та магазин по [ADDRESS] . За наслідками проведеного інспекційного відвідування, посадовими особами Управління складено Акт №ВН 3045/488/АВ від 20.05.2021 року, в якому зафіксовано допуск до роботи осіб без укладення трудових договорів та без подання повідомлення про прийняття працівника на роботу до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановленою формою. 20.05.2021 року Управлінням Держпраці у Вінницькій області видано припис №ВН 3045/488/АВ/П, яким зобов`язано ФОП [PERSON] усунути виявлені інспекційним відвідуванням порушення до 18.06.2021 року. 20.05.2021 року Управлінням Держпраці у Вінницькій області винесено попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю №ВН 3045/488/АВ/П/П79. В той же час, на адресу позивача направлено документи, а саме направлення на перевірку від 05.05.2021 року №240/04-03, акт від 20.05.2021 року №ВН3045/488/АВ, припис від 20.05.2021 року №ВН 3045/488/АВ/П та попередження №ВН 3045/488/АВ/П/П79. 07.06.2021 року Управлінням Держпраці у Вінницькій області складено акт про відмову від підпису №ВН3045/488/АВ/П/ВП. На підставі наказу Управління Держпраці у Вінницькій області №376-о від 02.07.2021 року "Про проведення заходу державного контролю" та направлення на проведення заходу державного контролю № 736-о від 02.07.2021 року, посадовими особами Управління проведено інспекційне відвідування ФОП [PERSON] щодо виконання вимог припису №ВН 3045/488/АВ/П від 20.05.2021 року. За наслідками проведеного інспекційного відвідування, посадовими особами Управління 06.07.2021 року складено Акт №ВН 3045/488/АВ-ВН4307/П/478, в якому зафіксовано не виконання ФОП [PERSON] вимог припису №ВН 3045/488/АВ/П від 20.05.2021 року. 08.09.2021 року Управлінням Держпраці у Вінницькій області винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ВН3045/488/АВ-ВН4307/П/478/ТД-ДС, якою на позивача накладено штраф за порушення абз. 3 ч. 2 ст. 265 КЗпП України у розмірі 180000 грн. Вважаючи постанову Управління Держпраці у Вінницькій області про накладення штрафу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що інспекційне відвідування у ФОП [PERSON] проведено з підстави передбаченої Законом №877-V та в період проведення інспекційного відвідування ФОП [PERSON] відповідачем встановлено факт здійснення трудової діяльності [PERSON] у магазині за адресою [ADDRESS] , що належить ФОП [PERSON] , та в цей період трудові відносини між ФОП [PERSON] та [PERSON] , належним чином оформлені не були. Позивачем не надано належних та допустимих доказів стосовно укладення трудового договору за період інспекційного відвідування між ФОП [PERSON] та [PERSON] у письмовій формі із вищевказаною особою як найманим працівником, відповідно до вимог ч.1, ч.3 ст. 24 КЗпП України. Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного. Як передбачено ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі Закон України № 877-V). Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Частиною четвертою статті 2 Закону України № 877-V передбачено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами. Згідно з ст.38 Закону України "Про охорону праці" державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці. У відповідності до ст.39 Закону України "Про охорону праці" посадові особи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з нагляду за охороною праці мають право безперешкодно відвідувати підконтрольні підприємства (об`єкти), виробництва фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та здійснювати в присутності роботодавця або його представника перевірку додержання законодавства з питань, віднесених до їх компетенції. Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1, 7 "Положення про Державну службу України з питань праці", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Державна служба України з питань праці (далі також - Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом. Відповідно до положень статті 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження. (абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП). Абзацом 3 частини 2 цієї ж Статті визначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (тексту - Порядок № 509), який визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення". Пунктом другим вказаного Порядку передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками. Таким чином, правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу, зокрема, на фізичну особу-підприємця, який використовує найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, є, зокрема, фактичний допуск працівника до роботи без належного оформлення трудового договору (контракту) повторно протягом двох років з дня виявлення порушення. При цьому, такий вид порушення повинен бути належним чином зафіксований у акті перевірки та доведений належними доказами. Так, за наслідками проведеного інспекційного відвідування, посадовими особами Управління складено Акт №ВН 3045/488/АВ від 20.05.2021 року, в якому зафіксовано допуск до роботи осіб без укладення трудових договорів та без подання повідомлення про прийняття працівника на роботу до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановленою формою. 20.05.2021 року Управлінням Держпраці у Вінницькій області видано припис №ВН 3045/488/АВ/П, яким зобов`язано ФОП [PERSON] усунути виявлені інспекційним відвідуванням порушення до 18.06.2021 року. Згідно Акту №ВН3045/488/АВ-ВН4307/П/478 від 06.07.2021 року, складеного за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) ФОП [PERSON] щодо виконання вимог припису №ВН 3045/488/АВ/П, під час проведення інспекційного відвідування 05.07.2021 року та 06.07.2021 року, інспекторами праці здійснено вихід за адресами здійснення позивачем господарської діяльності ( [ADDRESS] , біля буд. [ADDRESS] та [ADDRESS] ) та встановлено, що 05.07.2021 року в магазині за адресою [ADDRESS] , перебувала особа жіночої статі, яка здійснювала продаж товару, ідентифікувала себе, як [PERSON] та усно пояснила, що підміняє в магазині ФОП [PERSON] , товар в магазині його і він її допустив до роботи. [PERSON] усно пояснила, що працює в санаторії вихователем та інколи підміняє ФОП [PERSON] по продажу товару в магазині. Таким чином, за результатом проведеного інспекційного відвідування посадовими особами відповідача встановлено вчинення позивачем повторно протягом двох років порушення, передбаченого абзацом другим частини 2 статті 265 КЗпП України, а саме допущено працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). Згідно положень пункту 4 Порядку № 509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Згідно абзацу третього - сьомого пункту 2 цього Порядку штрафи накладаються на підставі: - рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; - акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису; - акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників; - акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування; - акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю. Так, Управлінням Держпраці у Вінницькій області на підставі Акту №ВН3045/488/АВ-ВН4307/П/478 від 06.07.2021 року, встановлено наявність найманого працівника, якого повторно допущено до роботи без укладення трудового договору, у зв`язку із чим, складено постанову №ВН 3045/488/АВ-ВН4307/П/478/ТД-ФС про накладення штрафу у розмірі 180000 грн. Посилання позивача на п.6 Порядку №509, який передбачав необхідність повідомлення суб`єкта господарювання про розгляд справи, є безпідставним, оскільки останній виключено на підставі Постанови Кабінету Міністрів № 823 від 21.08.2019 року. Разом з тим, згідно п. 3 Порядку №509 справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку. Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. Встановлено, що Управлінням Держпраці у Вінницькій області відповідно до вимог п.3 Порядку № 509 складено повідомлено позивача про те, що 30.07.2020 року до Управління надійшов акт інспекційного відвідування №ВН3045/488/АВ-ВН4307/П/478 від 06.07.2021 року, року, яким зафіксовано порушення, що тягне за собою відповідальність передбачену ст. 265 КЗпП України. Отже, Управління Держпраці у Вінницькій області в цій частині діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Порядком №823. Так, підтвердженням допуску особи до роботи без укладення трудових договорів та без подання повідомлення про прийняття на роботу є її працевлаштування 13.07.2021 року. Таким чином, наявні у справі докази свідчать про доведеність факту виконання трудових обов`язків [PERSON] за відсутності трудового договору, та як наслідок, правомірності постанови №ВН 3045/488/АВ-ВН4307/П/478/ТД-ФС від 08.09.2021 року. Згідно зі ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (надалі КЗпП України). Частиною першою ст. 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Згідно з частиною 3 ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За визначенням ч.1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з частиною 1 ст. 23 Кодексу законів про працю України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Відповідно до частини 1 ст. 24 Кодексу законів про працю України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. Отже, діяльність працівника в рамках трудового договору характеризується наступними правовими ознаками: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); не на свій страх і ризик, а шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій. Вказані ознаки трудового договору витікають як зі статей КЗпП України, так і з спеціальних законів, що регулюють трудові відносини (зокрема Закону України "Про відпустки", Закону України "Про оплату праці", Закону України "Про колективні договори і угоди", Закону України "Про охорону праці"). Таким чином, з огляду на встановлені у справі фактичні обставини та беручи до уваги вищенаведені норми матеріального права, колегія суддів доходить до висновку, що оскаржувана постанова про накладення штрафу №ВН3045/488/АВ-ВН4307/П/478/ТД-ДС від 08.09.2021 року у розмірі 180000 грн, прийнята відповідачем на підставі акта інспекційного відвідування №ВН 3045/488/АВ-ВН4307/П/478 від 06.07.2021 року щодо порушень законодавства про працю є законною та обґрунтованою. Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця [PERSON] . За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення. Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено. Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Результат розгляду: denied