Рішення адміністративного суду від 2024-01-31 00:00:00+02

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Управління патрульної\~поліції у\~Львівській області\~Департаменту патрульної\~поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 1061537 від 03.12.2023. В обґрунтування якої посилався на те, що 03.12.2023 працівники поліції винесли відносно позивача постанову, якою притягнули його до відповідальності за порушення п.8.4 ґ ПДР порушення вимог інформаційно- вказівних знаків, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Позивач вважає, що вказана постанова є протиправною і підлягає скасуванню виходячи з того, що працівники поліції не мали повноважень складати відносно нього постанови, оскільки у них відсутнє законне посвідчення працівника органу виконавчої влади. Позивач вказує на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які, передбачені ст.251 КУпАП\~докази вчинення ним адміністративних правопорушень. З врахуванням вказаного, вважає постанову, винесену інспектором протиправною, відтак, такою, що підлягає скасуванню. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді\~від 11\~грудня 2023\~року року відкрито спрощене позовне провадження у цій адміністративній справі. Ухвалою суду від 15.01.2024 за клопотанням позивача замінено первісного відповідача ГУНП в Львівській області на Управління патрульної поліції в Львівській області ДПП. В судове засідання позивач не з`явився, просив розгляди справу без його участі на підставі доводів викладених у позові. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, однак надіслав відзив на позов, у якому просив розглянути справу без участі представника відповідача, відмовити у задоволенні позову. Свою позицію по справі відповідач обґрунтовує тим, що поліцейський спостерігав факт допущення позивачем порушення вимог ПДР, а тому як посадова особа єдиного контролюючого органу у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язаний був відреагувати на факт вчинення правопорушення, що і було зроблено шляхом винесення постанови. Отже, поліцейський мав всі законні підстави для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, постанова винесена уповноваженою особою, з дотриманням процесуального порядку, а тому є законною та обґрунтованою. Представник відповідача повідомив, що оскаржувана постанова була винесена 03.12.2023, матеріали позовної заяви та ухвала про відкриття надійшли на адресу Управління 03.01.2024, однак, в цей день Відділ правового забезпечення Управління їх не отримав. Відеозапис адміністративного правопорушення не збережений, оскільки пройшло 30 діб з моменту фіксації. Управлінню патрульної поліції не були відомі наміри позивача оскаржувати постанову, відповідно і зберігати відеозапис подій. Відповідно до вимог ст.205 КАС України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Згідно зі ст.55 Конституції України\~кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Як слідує з постанови серії ЕНА № 1061537 від 03.12.2023, [PERSON] 03.12.2023 о 20 год. 07 хв. по вул. Адама Міцкевича у м. Львів, керуючи транспортним засобом не виконав вимогу дорожнього знака 5.36 «Пішохідна зона`та здійснив виїзд, чим порушив вимоги п.8.4 ґ ПДР порушення вимог інформаційно - вказівних знаків, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до\~ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху. Відповідно до положень\~статтей 73-76 КАС України\~докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Відповідачем не надано, а судом не здобуто належних та допустимих доказів на підтвердження діянь, які інкримінуються позивачу в оскаржуваній постанові. Сам факт того, що поліцейський спостерігав\~факт допущення\~позивачем порушення\~вимог ПДР,\~а тому\~як посадова\~особа єдиного\~контролюючого органу\~у сфері\~забезпечення безпеки\~дорожнього руху,\~зобов`язаний був\~відреагувати на\~факт вчинення\~правопорушення,\~що \~і було\~зроблено шляхом\~винесення постанови не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення. Відповідно до частини другої\~статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Сама лише постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а лише рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення. Згідно з ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню. Згідно квитанції від 04.12.2023 року позивач оплатив судовий збір в розмірі 536,80 гривень. Отже, зважаючи на те, що позов задоволено, в силу\~статті 139 КАС України, витрати по сплаті судового збору, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. На підставі наведеного,

Результат розгляду: granted