Рішення адміністративного суду від 2022-11-02 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Інспектора СРПП ВП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕГА № 315657 від 13.06.2021 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень. Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 28 квітня 2022 року позов задоволено. Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався. На визначену дату відповідачі явку уповноважених представників не забезпечили, хоча були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового розгляду справи, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 313 КАС України, не є перешкодою для розгляду справи. Представником позивача до початку судового засідання було подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке за наслідком його розгляду, судовою колегією залишено без задоволення, як таке, що є необгрунтованим, а наведені у ньому доводи не підтверджені належними доказами. Враховуючи відсутність інших клопотань від учасників справи, а також достатність наявних в матеріалах справи доказів, судова колегія ухвалила розгляд справи проводити в порядку письмового провадження. Так, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне. З матеріалів справи встановлено, що постановою серії ЕГА № 315657 від 13.06.2021 року позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 850 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 13 червня 2021 року об 07 год. 15 хв. позивач у м. Красилові по вул. Грушевського, 91, неподалік магазину «Фаіон», \~вчинив завідомо неправдивий виклик працівників поліції чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП. Не погоджуючись з постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача під час судового розгляду не спростовані відповідачем, а зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову та скасування постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення і закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення. Колегія суддів, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, відзначає наступне. Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Відповідно до п. 3, п. 5 ч. 1 \~\~ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події. Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Згідно статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно статті 183 КУпАП, завідомо неправдивий виклик пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб - тягне за собою накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Із змісту вказаної норми убачається, що суб`єктивна сторона правопорушення, передьаченого ст. 183 КУпАП, характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію поліції, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби. Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Отже, системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Такі ж вимоги містяться у відомчому нормативному акті - в Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом МВС України від 06.11.2015р № 1376. В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України в рішенні від 22.12.2010р у справі № 23-рп/2010. Як було встановлено під час розгляду справи, 13.06.2021 року в ході виникнення конфлікту між позивачем та невстановленими особами, які перешкоджали йому розвантажувати товар за адресою знаходження його магазину у [ADDRESS] , неподалік магазину "Фаріон", останній, скориставшись своїм конституційним правом, звернувся до правоохоронного органу з метою захисту своїх порушених прав шляхом виклику поліції задля встановлення факту незаконності дій інших осіб та забезпечення безперешкодного доступу до належного йому магазину. Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтею 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову. При цьому, судова колегія звертає увагу на приписи ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», якими відзначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Як встановлено з наявного в матеріалах справи відеозапису подій, що мали місце 13.06.2021 року у м. Красилів по вул. Грушевського, 91, неподолік магазину "Фаріон", здійсненого з нагрудної камери поліцейського, поведінка позивача в присутності працівників поліції, а саме намагання довести факт вчинення невстановленими особами, які знаходилися у проході до торгових магазинів, перешкод у розвантаженні ним товару, свідчать про його впевненість у виправданості виклику працівників поліції. При цьому, поведінка працівників поліції, які прибули на виклик позивача, жодним чином не свідчить про вчинення останніми належних дій для з`ясування дійсних обставин справи, оскільки наявний відеозапис в більшості фіксує дружнє спілкування працівників поліції з групою невстановлених осіб, на дії яких і скаржився позивач. Крім того, судова колегія зауважує, що працівниками поліції не було звернуто жодної уваги на факт висловлення вказаними особами погроз позивачу і перешкоджання йому доступу до належного йому приміщення, що і було підставою звернення до правоохоронного органу. Стосовно доводів апелянта про те, що викликаючи працівників поліції, позивач повідомив про несанкціонований продаж алкогольних напоїв, то судова колегія останні відхиляє, як такі, що повністю спростовуються аудіозаписом телефонного дзвінка позивача на спецлінію "102". Інших доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, а також доказів того, що дії позивача спрямовані саме на зрив нормальної роботи такої необхідної для суспільства служби, як поліція, відповідачі не надали. Стаття 62 Конституції України визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання протиправною спірної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки принцип презумпції винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, посилаючись на належні та допустимі докази (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України). Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. За наведених обставин оскаржене рішення суду першої інстанції, яке переглянуто колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги, скасуванню не підлягає.

Результат розгляду: denied