Рішення адміністративного суду від 2022-01-12 00:00:00+02

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Історія справи. [PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі Відповідач), в якому просив: - визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Черкаській області щодо обмеження [PERSON] основного розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами установлених для осіб, які втратили працездатність, під час її перерахунку на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 у справі № 580/1297/21; - зобов`язати ГУ ПФУ в Черкаській області здійснити [PERSON] з 01.04.2019 перерахунок та виплату основного розміру пенсії без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Приймаючі таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до здійсненого відповідачем перерахунку розмір пенсії позивача з 01.04.2019 перевищив максимальний розмір, визначений Законом № 3668-VI, а тому відповідач обґрунтовано обмежив виплату перерахованої позивачеві пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх апеляційних вимог Позивач стверджує, що Відповідач при виконанні рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 у справі № 580/1297/21 здійснив перерахунок його пенсії на підставі довідки Черкаського обласного центру комплектування та соціальної підтримки від 22.02.2021 № ФР43544, але при цьому протиправно обмежив максимальний розмір пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Разом з тим, Апелянт посилається на рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та зазначає, що цим рішенням визнано неконституційними норми, які встановлювали обмеження пенсії максимальним розміром. При цьому, Апелянт вказує, що з 20.12.2016 констатується відсутність частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, що визначала відповідні обмеження та яка з вказаної дати втратила чинність. З цих та інших підстав Апелянт вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2021 та від 18.11.2021 відкрито провадження за цією апеляційною скаргою, учасникам справи встановлено строк на подачу відзиву, та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та стверджуючи, що при виконанні судового рішення у справі № 580/1297/21 ним було правомірно застосовано обмеження пенсії Позивача максимальним розміром. Позивачем подано відповідь на вказаний відзив, в якій він наполягає на своїй правовій позиції та наголошує на тому, що Відповідач не приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з наступних підстав. Обставини справи, установлені судом першої інстанції. Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів цієї справи, Позивач перебуває на пенсійному обліку в ГУ Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 у справі № 580/1297/21, яке набрало законної сили 22.05.2021, зобов`язано Головне управління ПФ України в Черкаській області здійснити перерахунок з 01.04.2019 пенсії [PERSON] на підставі довідки Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 22.02.2021 № ФР43544, відповідно до статей 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб» та здійснити виплату такої пенсії, з урахуванням вже виплачених сум коштів. На виконання вказаного рішення суду Відповідач здійснив перерахунок пенсії Позивача із грошового забезпечення 25130,25 грн на підставі довідки від 22.02.2021 № ФР43544. Загальний розмір пенсії після перерахунку з 01.04.2019 становить 14970 грн, з 01.07.2019 15640,00 грн, з 01.12.2019 16380,00 грн, з 01.07.2020 17120,00 грн, з 01.12.2020 17690,00 грн, з 01.07.2021 18450,00 грн. У липні 2021 року Позивач звернувся до Відпоідача із заявою про виплату пенсії, перерахованої згідно з рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 у справі № 580/1297/21, без обмеження її максимальним розміром. Листом від 12.08.2021 № 5646-5813/Л-03/8-2300/21 Відповідач повідомив Позивача, що відповідно до статті 2 Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а тому для виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром законодавчих підстав немає. Вважаючи свої права порушеними, Позивач звернувся до суду з цим позовом. Нормативно-правове обґрунтування. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно з частиною першою статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Частиною другою статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Статтею 382 КАС України визначено спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо. У частині першій статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Висновки суду апеляційної інстанції. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що процесуальним законодавством регламентовано порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. При цьому, саме наведені вище норми адміністративного процесуального законодавства, зокрема ст.ст. 382, 383 КАС України, мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення і підставами для їх застосування є саме невиконання або неналежне виконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача. Водночас, наявність у КАС України таких спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову. Тобто, судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, визначеному КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, оскільки судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі № 816/2016/17, постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №\~ 806/2143/15, від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17, від 23.09.2020 року у справі №760/3142/17 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими для застосування судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи. При цьому, апеляційний суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28.11.1999 по справі «Brumarescu v. Romania» («Брумареску проти Румунії») та від 24.07.2003 по справі «Ryabykh v. Russia» («Рябих проти Росії»), відповідно до яких одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. \~\~ Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що обмеження пенсії Позивача максимальним розміром було здійснено Відповідачем при виконанні судового рішення в іншій справі, а саме рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 у справі № 580/1297/21. Тобто, фактично спір виник між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що й у вказаній справі, але на стадії виконання судового рішення. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Згідно з ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. Отже, судом першої інстанції при вирішенні цієї справи було неповно встановлено обставини справи та підстави позову і порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 238 КАС України провадження в справі закривається, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відповідно до частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги на виконання приписів частини п`ятої статті 242 КАС України правові висновки Верховного Суду, наведені у вищезазначених справах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню частково, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року скасуванню, а провадження у справі закриттю. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 139 КАС України у суду відсутні підстави для здійснення перерозподілу судових витрат.

Результат розгляду: partial