Рішення адміністративного суду від 2022-08-16 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд: - визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради щодо ненарахування та невиплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як учаснику бойових дій у розмірі, визначеному частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а саме п`яти мінімальних пенсій за віком; - зобов`язати Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради нарахувати та виплатити недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. В обґрунтування позову зазначив, що він перебуває на обліку як учасник бойових дій, а отже має право на отримання одноразової грошової допомоги до 05 травня в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Водночас, всупереч рішенню Конституційного Суду України рішення від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, відповідач протиправно виплатив грошову допомогу у неповному розмірі. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради Харківської області виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції не врахована підстава звернення до суду, а саме відмові відповідача провести нарахування та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як учаснику бойових дій у розмірі, визначеному частиною 5 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а саме 5 мінімальних пенсій за віком. Оскільки відповідач не надав жоних доказів обгрунтованості відмови у проведенні нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як учаснику бойових дій, обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача є неефективним і не призведе до реального відновлення його прав. Посилався на практику Європейського Суду з прав людини по справі "Будченко проти України" від 24.04.2014 р., де зазначено, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії" (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-І) (пункт 40). Отже, як пояснив Європейський Суд з прав людини, держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання. Відсутність бюджетних коштів також не може бути причиною невиконання державою взятих на себе зобов`язань. Відповідач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що позивачу УПСЗН не відмовляло в отримані щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як учаснику бойових дій. Відповідачем вжито всіх заходів щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня, у розмірах встановлених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", але фактично виплати здійснені в межах бюджетних асигнувань. Отже, відповідач вчинив активні дії щодо направлення заявки на фінансування, звернення через Чугуївську міську раду з листом до Мінсоцполітики, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Офісу Президента України та інших суб`єктів щодо виділення коштів та врегулювання правової колізії, що виключає бездіяльність відповідача. Після надходження коштів на рахунок управління, відкритий у Державній казначейській службі україни, вимоги [PERSON] будуть виконані. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України, відповідно до посвідчення та перебуває на обліку у відповідача як отримувач щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, у 2021 році виплачена разова грошова допомога до 5 травня в розмірі 1491.00 грн. Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у вимозі про визнання протиправною бездіяльності Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради Харківської області слід відмовити, оскільки виплата проведена у межах наявних бюджетних асигнувань. Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відносини з приводу соціального захисту ветеранів війни як особливої окремої категорії громадян врегульовані, насамперед, приписами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Так ч.4 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону України від 25.12.1998 визначала, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. В подальшому пунктом 20 Розділу ІІ Закону України № 107-VI від 28.12.2007 "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" вказана норма викладена у новій редакції та передбачала, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 визнано неконституційними зокрема положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Законодавцем правовідносини щодо нарахування, виплати та розмірів одноразової грошової допомоги до 5 травня з 01.01.2015 також врегульовані пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України. Відповідно до пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України визначено, зокрема, що норми і положення ст.12-16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Тобто, Кабінету Міністрів України делеговані повноваження встановлювати зокрема розмір разової грошової допомоги до 5 травня. Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.12-16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до ч. 2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №325 (далі - Постанова №325) затверджено Порядок використання коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань відповідно до якого разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році учасникам бойових дій виплачується у розмірі 1491.00 грн. Отже, на час виплати позивачу у 2021 року щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон № 3551-XII і Постанова № 325. Враховуючи приписи частини четвертої ст.7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2021 році слід застосовувати не Постанову № 325, а Закон № 3551-XII, який має вищу юридичну силу. Разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році повинна виплачуватися особам, вказаним у статтях 12-15, 16 Закону № 3551-XII, у розмірі, встановленому цими статтями у редакції Закону № 367-ХІV. Вихідним критерієм обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня є мінімальний розмір пенсії за віком. Відповідно до частини першої ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Таким законом є Закон України про Державний бюджет України на відповідний рік. Статтею 7 Закону України від 15 грудня 2020 року № 1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено у 2021 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2021 року 1769 гривень. Згідно із частиною четвертою ст. 28 Закону № 1058-IV, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами першою - третьою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Закон № 1058-ІV є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу. Отже, при врегулюванні спірних правовідносин щодо обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році застосуванню підлягає саме частина перша статті 28 Закону №1058-ІV. Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що виплата позивачу в 2021 році разової грошової допомоги у сумі 1491.00 грн. з урахуванням приписів постанови КМУ № 325, а не статті 12 Закону №3551-XII, є неправомірною та свідчить про порушення його прав на отримання такої допомоги у належному розмірі. Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у рішенні від 29 вересня 2020 року у справі № 440/2722/20 (провадження № пз/9901/14/20), залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року. Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Проте, у відзиві відповідач зазначив, що для забезпечення неухильного дотримання постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 №440/2722/20 та безумовного виконання Закону №3551-ХІІ, Управлінням соціального захисту населення Чугуївської міської ради 15 квітня 2021 року надано заявку на фінансування (уточнений розрахунок видатків за КПКВ 2501150 на 2021 рік з розмірами, передбаченими Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань) до Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації для розподілу коштів. На цей час кошти для виплати недоплаченої разової щорічної грошової допомоги до 5 травня на рахунку управління відсутні. Після надходження коштів на рахунок управління, відкритий у Державній казначейській службі України, вимоги позивача будуть виконані. Колегія суддів не погоджується із таким твердженням відповідача та рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради щодо ненарахування та невиплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як учаснику бойових дій у розмірі, визначеному частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а саме п`яти мінімальних пенсій за віком, виходячи з наступного. Згідно із частинами першою та другою статті 6 КАС України - суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-VI "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і практику ЄСПЛ як джерело права. За змістом правової позиції ЄСПЛ у справі "Кечко проти України" (рішення від 08 листопада 2005 року) у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як учаснику бойових дій у розмірі, визначеному частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а саме п`яти мінімальних пенсій за віком, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право мирно володіти своїм майном. Доки відповідне положення цього Закону є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України"). Зазначена позиція також узгоджується з висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007. Крім того, Верховний Суд України у своїх рішеннях також неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі №21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі № 21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21-44а10) від 26 травня 2022 року у справі № 802/4528/13-а. Поряд із тим, Європейський Суд з прав людини по справі "Будченко проти України" від 24.04.2014 р., зазначив, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії" (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-І) (пункт 40). Отже, як пояснив Європейський Суд з прав людини, держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання. Відсутність бюджетних коштів також не може бути причиною невиконання державою взятих на себе зобов`язань. З огляду на що, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради щодо ненарахування та невиплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як учаснику бойових дій у розмірі, визначеному частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а саме п`яти мінімальних пенсій за віком, відтак позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню. Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності обгрунтовнаих підстав для зобов`язання Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради Харківської області виплатити позивачу одноразову грошову допомогу до 05 травня 2021 року, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 у справі №520/23338/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради щодо ненарахування та невиплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як учаснику бойових дій у розмірі, визначеному частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а саме п`яти мінімальних пенсій за віком підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині постанови про задоволення позовної вимоги, в іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 у справі №520/23338/21 є законним та обгрунтованим, отже залишається без змін.

Результат розгляду: granted