Рішення адміністративного суду від 2022-05-04 00:00:00+03

І. РУХ СПРАВИ 1. У вересні 2020 року Акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ» (далі - АТ «Одеська ТЕЦ», позивач, скаржник) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі - ГУ ДПС в Одеській області, відповідач, контролюючий/податковий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26 березня 2020 року № 0033765104, прийняте на підставі акта перевірки № 1522/15-32-51-04/05471158 від 27 лютого 2020 року «Про результати перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до таких податкових накладних АТ «Одеська ТЕЦ» ГУ ДПС в Одеській області на загальну суму 2 757 423,84 грн. 2. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за результатами проведеної перевірки AT "Одеська ТЕЦ" щодо своєчасності реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, дата виписки яких припадає на червень-грудень 2018 року, січень-грудень 2019 року, січень 2020 року ГУ ДПС в Одеській області складено акт перевірки за № 1522/15-32-51-04/05471158 від 27 лютого 2020 року «Про результати перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до таких податкових накладних AT «Одеська ТЕЦ» код 05471158», на підставі висновків якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 26 березня 2020 року № 0033765104. Позивач вказав, що не погоджується із прийняттям вказаного рішення, зазначивши, що акт перевірки містить невірну назву. Також, позивач зазначає, що АТ «НАК «Нафтогаз України» в лютому-березні 2017 року не оформив та не зареєстрував податкові накладні з ПДВ, що позбавило АТ «Одеська ТЕЦ» отримання податкового кредиту з ПДВ в лютому - березні 2017 року, що призвело до утворення від`ємного значення на спецрахунку з ПДВ АТ «Одеська ТЕЦ» та податковий орган не звернув увагу на те, що АТ «Одеська ТЕЦ» перебувала в ліквідаційній процедурі та на норми законодавства, що встановлюють обмеження щодо нарахування штрафних санкцій. У зв`язку з викладеним та посилаючись на те, що акт про результати перевірки від 27 лютого 2020 року та оскаржуване податкове повідомлення-рішення містить помилки, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 3. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 26 березня 2020 року № 0033765104. Стягнуто з ГУ ДПС в Одеській області на користь АТ «Одеська ТЕЦ» сплачений судовий збір у розмірі 21 020,00 грн. 4. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2021 року скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено Акціонерному товариству «Одеська ТЕЦ» у задоволенні позовних вимог. 5. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, 18 жовтня 2021 року до Верховного Суду повторно надійшла касаційна скарга, в якій позивач просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2021 року та залишити в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року. 6. Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2021 року клопотання Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» про поновлення строку на касаційне оскарження задоволено. Поновлено Акціонерному товариству «Одеська ТЕЦ» строк на касаційне оскарження постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2021 року у справі № 420/9124/20. Відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача. Установлено десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи. 7. Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження. 8. На час розгляду справи, письмового відзиву на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило, що не перешкоджає її подальшого розгляду по суті. IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ 9. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27 лютого 2020 року Головним державним ревізором-інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб Північного управління у м. Одесі ГУ ДПС в Одеській області Красновою Т. П. було проведено перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, дата виписки яких припадає на червень-грудень 2018 року, січень-грудень 2019 року, січень 2020 року, за результатами якої складено акт № 1522/15-32-51-04/05471158 від 27 лютого 2020 року. 10. У ході проведеної перевірки встановлено порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям-платникам податку на додану вартість та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статті 201 Податкового кодексу України. 11. На підставі висновків акта перевірки № 1522/15-32-51-04/05471158 від 27 лютого 2020 року ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 26 березня 2020 року № 0033765104 відповідно до п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України про накладення штрафу у загальному розмірі 2 757 423,84 грн. за затримку реєстрації податкових накладених за звітний період: червень 2018 року, липень 2018 року, серпень 2018 року, вересень 2018 року, жовтень 2018 року, листопад 2018 року, грудень 2018 року, січень 2019 року, лютий 2019 року, квітень 2019 року, травень 2019 року, червень 2019 року, липень 2019 року, серпень 2019 року, вересень 2019 року, жовтень 2019 року, листопада 2019 року, січня 2020 року. 12. Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом. 13. У ході розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою Арбітражного суду Одеської області від 15 червня 2001 року у справі № 17-2-18/01-5010 за результатами розгляду заяви ВАТ «Одесагаз» про визнання банкрутом ДП «Одеська ТЕЦ» порушено провадження у справі про банкрутство, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (а.с.10 т.1). 14. Постановою Господарського суду Одеської області від 13 грудня 2016 року у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 визнано банкрутом Публічне акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ» (код ЄДРПОУ 05471158) та відкрито ліквідаційну процедуру (а.с.11-12 т.1). 15. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15 січня 2019 року у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 закрито провадження по справі про визнання банкрутом ПАТ «Одеська ТЕЦ», скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів та припинено процедуру ліквідації ПАТ «Одеська ТЕЦ» (а.с.13-14 т.1). IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ 16. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції, виходив з того, що нарахування штрафних санкцій, зокрема, згідно податкового законодавства, по зобов`язанням строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. 17. Натомість, апеляційний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, зазначив, що в даних спірних правовідносинах оскаржуване ППР було винесено вже після винесення Господарським судом Одеської області ухвали від 15 січня 2019 року про закриття провадження у справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 про визнання банкрутом ПАТ «Одеська ТЕЦ». При цьому, чинне законодавство України не передбачає можливість вчинення порушень господарюючим суб`єктом під час проведення процедури банкрутства. 18. При прийнятті такого висновку, суд апеляційної інстанції послався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11 лютого 2021 року у справі №580/1675/19, у якій зазначено, що заборона застосування санкцій протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів стосується невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дати введення мораторію, і не поширюється на поточні зобов`язання (зобов`язання, які виникли після цієї дати) боржника. Боржник, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, звільняється від відповідальності лише за невиконання зобов`язань, щодо яких запроваджено мораторій. За поточними зобов`язаннями боржник відповідає на загальних підставах до прийняття господарським судом постанови про визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ 19. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягає скасуванню, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у справі. 20. Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі є пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. 21. АТ «Одеська ТЕЦ» вважає, що оскільки обов`язок з реєстрації податкової накладної виник під час ліквідаційної процедури, то за його порушення не може бути нараховано штрафів і після закриття ліквідаційної процедури та справи про визнання банкрутом, оскільки стаття 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» було встановлено заборону на застосування штрафних санкцій, а тому податкове повідомлення-рішення має бути скасовано. 22. Скаржник також зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні неправильно застосовано норму статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» щодо наслідків визнання боржника банкрутом та введення ліквідаційної процедури за порушення, які виникли під час ліквідаційної процедури. Окрім того, суд апеляційної інстанції застосував висновки Верховного Суду у постанові від 11 лютого 2021 року № 580/1675/19, що не є релевантними правовідносинам, що виникли у цій справі, адже в цьому правовому висновку зазначається про наслідки введення судом під час порушення справи про банкрутство мораторію, а має застосовуватися наслідки введення ліквідаційної процедури. 23. Також позивач звертає увагу на те, що питання застосування статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в частині наслідків введення ліквідаційної процедури за порушення, що виникли під час перебування підприємства в ліквідаційній процедурі, після виходу такого підприємства з ліквідаційної процедури з підстав, що не пов`язане з покращенням його платоспроможності, а з підстав пункту 5 статті 12 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики з аналогічних спорів, також має виняткове значення для АТ «Одеська ТЕЦ» та інших підприємств державного сектору економіки, відносно яких було закрито провадження у справі про банкрутство з підстав пункту 5 статті 12 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», та зважає, що з цього приводу відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. 24. У подальшому, позивач, наводить доводи аналогічні доводам позовної заяви, відзиву на апеляційну скаргу, здійснює виклад обставин та надає їм відповідну оцінку, цитує норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваним судовим рішенням, а тому повторному зазначенню не потребують. V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ 25. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), виходить з такого. 26. Спершу слід зазначити, що під час розгляду судами справи сама обставина порушення позивачем строку реєстрації податкових накладних, як і розмір застосованого до нього штрафу, позивачем не заперечувались, спірним питанням була правомірність застосування штрафних санкцій за таке порушення у період дії мораторію під час банкрутства позивача, а також у період відкриття ліквідаційної процедури. 27. Платник податків за змістом пункту 16.1.3 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів. 28. Пунктом 201.1 статті 201 ПК України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. 29. Згідно із пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою; податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених п.п. "а" - "г" цього пункту, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до ст. 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до абз.11 пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 і 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: -10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; -20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; -30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; -40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів; -50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів. 30. Аналіз вищезазначеного дає підстави дійти висновку, що платник податків зобов`язаний на дату виникнення податкових зобов`язань скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. 31. При цьому, у разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з Податковим кодексом України. 32. У той же час, як встановлено судами попередніх інстанцій, ухвалою Арбітражного суду Одеської області від 15 червня 2001 року у справі № 17-2-18/01-5010 за результатами розгляду заяви ВАТ «Одесагаз» про визнання банкрутом ДП «Одеська ТЕЦ» порушено провадження у справі про банкрутство, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (а.с.10 т.1). 33. Постановою Господарського суду Одеської області від 13 грудня 2016 року у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 визнано банкрутом Публічне акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ» (код ЄДРПОУ 05471158) та відкрито ліквідаційну процедуру (а.с.11-12 т.1). 34. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15 січня 2019 року у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 закрито провадження по справі про визнання банкрутом ПАТ «Одеська ТЕЦ», скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів та припинено процедуру ліквідації ПАТ «Одеська ТЕЦ» (а.с.13-14 т.1). 35. 19 січня 2013 року набрав чинності Закон України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 4212-VI), яким Закон № 2342-ХІІ викладено в новій редакції. Пунктом 1-1 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4212-VI (цим пунктом розділ Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4212-VI доповнено згідно із Законом України від 02 жовтня 2012 року № 5405-VI) встановлено, що його положення застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. 36. Питання щодо запровадження мораторію та його правового режиму в Законі № 2343-ХІІ у редакції, чинній до 19 січня 2013 року, регулювалися нормами статей 1 і 12. Так, згідно з абзацом двадцять четвертим статті 1 цього Закону мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. 37. Відповідно до абзацу четвертого частини четвертої статті 12 цього ж Закону протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів). 38. Після 19 січня 2013 року правовий режим мораторію на задоволення вимог кредиторів регулювався статтею 19 Закону № 2343-ХІІ (у редакції Закону № 4212-VI). 39. Згідно з положеннями частин першої, другої цієї статті мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. 40. Абзацами третім, четвертим частини третьої статті 19 Закону № 2343-ХІІ (у редакції Закону № 4212-VI) встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій. 41. Окремо в частині п`ятій цієї статті застережено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на вимоги поточних кредиторів. 42. Як вже було зазначено вище, позивач перебував у процедурі банкрутства, порушеній згідно з ухвалою Арбітражного суду Одеської області від 15 червня 2001 року у справі № 17-2-18/01-5010, якою одночасно введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. 43. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 826/3106/18 аналіз норм статті 1 і 12 Закону № 2343-ХІІ у редакції, чинній до 19 січня 2013 року свідчить про те, що встановлена наведеними нормами заборона щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій стосується грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), на які поширюється мораторій (термін виконання яких настав до дня введення мораторію, співпадає з днем порушення судом справи про банкрутство боржника). 44. При цьому мораторій вводиться господарським судом одночасно з порушенням справи про банкрутство, і стосується тих вимог, які мали місце на дату прийняття відповідного рішення судом. 45. Висновок щодо строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, накладеного відповідно до статті 12 Закону № 2343-ХІІ (у редакції, яка діяла до 19 січня 2013 року), викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11. 46. Зокрема, за позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у вказаній справі, мораторій поширює свою дію на конкурсну заборгованість та не поширює на поточну. Поточні ж вимоги кредиторів боржника знаходяться у вільному правовому режимі до визнання боржника банкрутом (параграф 6.10). 47. Водночас Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що правове регулювання застосування до боржника, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом, штрафних (фінансових) санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) під час мораторію на задоволення вимог кредиторів з набранням чинності Законом № 4212-VI не змінилося. 48. Передбачена частиною четвертою статті 12 Закону № 2343-ХІІ у редакції, чинній до 19 січня 2013 року, заборона щодо нарахування неустойки (штрафу, пені), інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів) не може застосовуватися безстроково, оскільки це буде суперечити самому визначенню поняття мораторій на задоволення вимог кредиторів, наведеному у статті 1 цього Закону. 49. Доцільність такого застосування статті 12 Закону № 2343-ХІІ у редакції, чинній до 19 січня 2013 року, полягає в тому, що саме поняття мораторію на задоволення вимог кредиторів, наведене в загальній частині Закону № 2343-ХІІ (статті 1 цього Закону), становить правову основу для застосування всіх інших норм цього Закону. 50. У зв`язку із зазначеним при застосуванні статті 12 Закону № 2343-ХІІ у редакції, чинній до 19 січня 2013 року, обов`язковому врахуванню підлягає і стаття 1 цього Закону. 51. За такого правового регулювання спірних правовідносин Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що заборона застосування санкцій протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів стосується невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дати введення мораторію, і не поширюється на поточні зобов`язання (зобов`язання, які виникли після цієї дати) боржника. Боржник, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, звільняється від відповідальності лише за невиконання зобов`язань, щодо яких запроваджено мораторій. За поточними зобов`язаннями боржник відповідає на загальних підставах до прийняття господарським судом постанови про визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. 52. У свою чергу, у продовж усього судового розгляду в суді апеляційної інстанції позивач наполягав на тому, що під час ліквідаційної процедури відповідно до статті 38 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не нараховуються будь-які штрафні санкції (в справі виник спір з приводу нарахування штрафних санкцій за неподання податкової декларації під час ліквідаційної процедури), і також не можуть бути застосовані штрафні санкції після її закриття, але за порушення, що виникли під час ліквідаційної процедури. 53. Як вбачається зі встановлених судами попередніх інстанцій обставин, у спірній ситуації податковим органом нараховано позивачу за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями штраф за порушення, допущення яких (згідно з висновками акта перевірки) здійснені позивачем у період після порушення провадження у справі про банкрутство позивача, та в тому числі, після визнання його банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. 54. Так, статтею 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року № 2343-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2343-XII) передбачено наслідки визнання боржника банкрутом. 55. Частиною першою вказаної статті Закону № 2343-XII встановлено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута; відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю; продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом; скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; вимоги за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі; виконання зобов`язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених цим розділом. 56. Відповідно до змісту наведеної норми нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості за зобов`язаннями (в тому числі податковими), строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. 57. Таким чином, мораторій на задоволення вимог кредиторів та ліквідаційна процедура мають різні правові режими, зокрема наслідки мораторію застосовується до вимог кредиторів, обов`язок сплати яких виник до порушення справи про банкрутство, тоді як наслідки ліквідаційної процедури стосуються всіх вимог кредиторів, включаючи і поточних, зокрема з дня прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута. 58. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 812/2468/14, від 25 червня 2019 року у справі № 826/22478/15, від 18 грудня 2019 року у справі № 808/3975/13-а. 59. Вищевикладене не було враховано судом апеляційної інстанції під час розгляду справи. 60. Скаржник у позовній заяві, у відзиві на апеляційну скаргу та касаційній скаргах зазначає про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень контролюючого органу з огляду на те, що постановою Господарського суду Одеської області ухвали від 13 грудня 2016 року визнано банкрутом Публічне акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ» (код ЄДРПОУ 05471158) та відкрито ліквідаційну процедуру. 61. Судом апеляційної інстанції, окрім суду першої інстанції, зазначені доводи Товариства залишені поза увагою. 62. Крім того, судом апеляційної інстанції не враховано те, що контролюючим органом нараховано штрафні санкції за затримку реєстрації податкових накладених за звітний період з червня 2018 року по січень 2020 року, тобто, обов`язок по реєстрації яких охоплює період, у тому числі, на час коли введено мораторію, позивач був визнаний банкрутом та була відкрита ліквідаційна процедура, а також до та після закриття провадження по справі про визнання банкрутом ПАТ «Одеська ТЕЦ», скасування мораторію на задоволення вимог кредиторів та припиненню процедури ліквідації ПАТ «Одеська ТЕЦ» (дата постановлення ухвали 15 січня 2019 року). 63. Тобто, судом апеляційної інстанції не з`ясовано та не надано оцінку періодам, які до позивача можуть/не можуть бути застосовані фінансові санкції. 64. З урахуванням наведеного, Суд вважає, що у даній справі має місце неповне дослідження обставин, що мають значення для правильного вирішення спору в цілому, оскільки саме судом апеляційної інстанції не враховано всіх зазначених позивачем обставин, якими він під час судового процесу обґрунтовував протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. 65. Так, обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. 66. Суд касаційної інстанції, своєю чергою, позбавлений можливості встановлювати нові обставини справи й надавати їм оцінку з огляду на визначені процесуальним законом межі повноважень суду касаційної інстанції під час касаційного перегляду справ. 67. Статтею 353 КАС України (в редакції, чинній на час відкриття касаційного провадження в цій справі) передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. 68. Враховуючи викладене судом апеляційної інстанції на порушення статей 9, 242 КАС України не повною мірою з`ясовано обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, а тому судове рішення підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Результат розгляду: partial