Рішення адміністративного суду від 2022-05-27 00:00:00+03

[PERSON] (далі [PERSON] , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач), в якому \~просить: \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ - визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області, оформлене листом 1900-0215-8/31969 від 27.10.2021 про відмову [PERSON] в призначені пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ); - зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію із зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону № 796-ХІІ, починаючи з 12.10.2021. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено. Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що позивачем не підтверджено факт проживання чи роботи станом на 01.01.1993 в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років. Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції вірно встановлено, що [PERSON] , є громадянином України, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 10.03.1993 (Категорія 4). Також, актом про встановлення факту проживання від 12.10.2021 стверджується, що позивач у період з грудня 1987 року по листопад 1990 року проживав за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 12.10.2021 № 520698 місце проживання позивача в період з 21.11.2000 по 13.03.2008 зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 12.10.2021 № 520697 місце проживання позивача в період з 02.11.1990 по 21.11.2000 по 13.03.2008 зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . З листа Тернопільської обласної адміністрації від 05.11.2021 № 04-03-09/4577, відомо, що Тернопільською обласною державною адміністрацією на ім`я позивача було видане посвідчення від 10.03.1993 № 137505 категорії 4, серії [NUMBER] як громадянину, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю. Рішення з приводу визнання недійним чи незаконним вищезазначеного посвідчення Тернопільською обласною державною адміністрацією не приймалося. Також судом встановлено, що позивач 12.10.2021 звернувся до відповідача із заявою та про призначення пенсії за віком, із зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796-ХІІ. ГУ ПФУ в Тернопільській області листом від 27.10.2021 № 1900-0215-8/31969 повідомлено позивача про те, що згідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу його загальний страховий стаж складає 30 років 4 місяці 21 день. Відповідач також вказав, що право на пенсію із зменшенням пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи постійно проживають, постійно працювали чи постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише тим особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання в цей період та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше, ніж на 5 років. Відповідач зазначив, що оскільки з моменту аварії по 31 липня 1986 року позивач не проживав та не працював на території зони посиленого радіологічного контролю, початкова величина зниження пенсійного не застосовується, а згідно поданих документів підтверджено факт проживання в зоні посиленого радіологічного контролю за період з 18 квітня 1989 року по 18 квітня 1997 року. При цьому відповідач зробив висновок, що станом на 1 січня 1993 року підтверджено факт проживання в зоні посиленого радіологічного контролю «з 02 листопада 1990 року», що є менше 4 років, а тому, на переконання відповідача, призначити позивачу пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ підстав немає. Не погодившись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся із даним позовом в суд. Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступного. Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей. Єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення створює Закон № 796-ХІІ, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до положень статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - зменшення віку 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу - з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи»» м. Чортків Тернопільської області віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 11 Закону № 796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4. Частиною 1 статті 65 Закону № 796-XII встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. На час видачі позивачу посвідчення серії [NUMBER] діяв Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 (далі Порядок № 51). Відповідно до пункту 2 Порядку № 51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства. Згідно з пунктом 6 Порядку № 51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В. Посвідчення є документом суворого обліку. Відповідач щодо наявності у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи не заперечує, вказує, що посвідчення є чинним, однак вважає, що подані позивачем документи не підтверджують проживання та роботу в зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії до 31.07.1986. Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, в редакції чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії, передбачено, що документами, які засвідчують особливий статус особи є: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»). Таким чином, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи. Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постановах від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 464/4150/17 та від 27 квітня 2020 року у справі № 212/5780/16-а, від 17 травня 2021 року у справі № 398/494/17. Оскільки наявність у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи відповідачем не оспорюється, що підтверджується посвідченням категорії 4 серії [NUMBER] громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, виданим Тернопільською обласною державною адміністрацією. Також факт проживання [PERSON] в місті Чорткові Тернопільської області підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи та актом про встановлення факту проживання від 12.10.2021, паспортом громадянина України серії [NUMBER] . Відповідно проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю з грудня 1987 року підтверджується належними доказами. Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи. З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає. Згідно частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права. Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає. Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні. Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове. Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied