Рішення адміністративного суду від 2024-04-03 00:00:00+03

[PERSON] звернулась до Октябрського районного суду м.\~Полтави з позовною заявою до Державної служби України з питань безпеки на транспорті, про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якій просила суд визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, серії АА №00008561 від 16.05.2023 за ч.\~2 ст.\~132 1 КУпАП, якою на [PERSON] накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 8\~500,00\~грн. Рішенням Октябрського районного суду м.\~Полтави від 22.11.2023 у адміністративному позові [PERSON] до Державної служби України з питань безпеки на транспорті про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовлено. Позивачка, не погодившись з вищевказаним рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та дослідженим доказам, просить рішення Октябрського районного суду м.\~Полтави від 22.11.2023 по справі №\~554/5341/23 скасувати і прийняти нову постанову, якою позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Крім того, просить стягнути на її користь судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5\~000,00\~грн. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що до транспортного засобу позивача мають застосовуватись габаритно-вагові норми для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716\~метра, а не габаритно-вагові норми, які передбачені для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом, як помилково вважав відповідач. Також зазначає, що безпечність/небезпечність перевезень, ані наявність/відсутність маркування на контейнері не охоплюються об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.\~2 ст.\~132 1 КУпАП. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення. Зазначає, що, якщо в реєстраційних документах транспортного засобу вказано «контейнеровоз», він є типу причепа або напівпричепа для перевезення контейнерів по автомобільним дорогам, то лише при використанні такого транспортного засобу як засобу спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів, допускається навантаження, передбачене пунктом 22.5 Правил дорожнього руху. В свою чергу, транспортний засіб позивача перевозив не контейнер, оскільки на останньому були відсутні необхідні маркування та розпізнавальні знаки. До того ж, в транспортному засобі перевозився соняшник, завантаження якого здійснюється насипом, без тари, а не в контейнері. Відповідно до ч.\~1 ст.\~308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що згідно постанови Державної служби з безпеки на транспорті у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серії АА № 00008561 від 16.05.2023 [PERSON] як відповідальна особа 17.04.2023 допустила рух транспортного засобу MAN TGA 26.430, державний номерний знак [NUMBER] , із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6.315% (2.526 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 40\~тон, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч\~.2 ст.\~132-1 КУпАП України. Вказаною постановою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8\~500,00\~грн. Не погодившись з вищевказаною постановою у справі про адміністративне правопорушення, позивач звернулася до суду з позовом у цій справі. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що винесена Державною службою з безпеки на транспорті у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серії АА № 00008561 від 16.05.2023 є такою, що винесена правомірно, з дотриманням вимог діючого законодавства. Колегія суддів не погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до ч.\~2 ст.\~19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно з ч.\~2 ст.\~29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування до великовагових та великогабаритних транспортних засобів відносяться транспортні засоби вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 ПДР. Положеннями п.\~4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №\~30 (далі - Правила №\~30) встановлено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд. Згідно з пунктом 22.5 ПДР України рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси (для автомобільних доріг державного значення): двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 42 тонни. Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами». Аналізуючи вищенаведені норми, можливо дійти висновку, що у разі якщо автомобільне перевезення здійснюється із допомогою напівпричепа-контейнеровоза (про що повинно бути вказано у свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) загальна фактична маса не повинна перевищувати 44\~880\~кг (44\~т контейнеровоз + 2% похибка). При цьому колегія суддів зазначає, що диспозиція п.\~22.5 ПДР передбачає різні нормативи допустимої фактичної маси транспортних засобів для тягачів з напівпричепом та тягачів з напівпричепом (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Також зазначені параметри є відмінними в залежності від кількості осей тягача та контейнеровоза. Отже, визначальними ознаками комбінованого транспортного засобу для цілей визначення параметрів максимальної фактичної маси є: кількість вісей у тягача та напівпричепа, наявність у напівпричепа ознак контейнеровозу, перевезення одного чи більше контейнера або ж змінного кузова при дозволеній максимальній довжині 13,716 метра. Згідно з ч.\~2 ст.\~132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно. Відповідно до ст.\~251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП. Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Виходячи із норм викладених в частині 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею78 КАС України. Відповідно до ч.\~2 ст.\~77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Так, у спірній постанові зазначено, що [PERSON] як відповідальна особа допустила рух транспортного засобу MAN TGA 26.430 д.н.з.\~ [NUMBER] із перевищенням нормативних параметрів зазначених п.\~22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6.315% (2.526 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 40\~тон. Відповідач, з доводами якої погодився суд першої інстанції, як в суді першої, так і апеляційної інстанції зазначав, що перевезення вантажу (соняшник) здійснювалось напівпричепом, який не є контейнеровозом та не використовувався і момент фіксації правопорушення для перевезення контейнерів, а отже загальна маса ТЗ не повинна була перевищувати 40 тон. Натомість, позивач вказуває, що перевезення вантажу здійснювалося за допомогою спеціалізованого напівпричепа контейнеровоза марки KRONE, що свідчить про поширення на її ТЗ інших габаритно-вагових норм, передбачених п.\~22.5 ПДР України. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу (трьохвісний автомобіль (тягач)) MAN TGA 26.430, д.н.з.\~ [NUMBER] та спеціалізованого н/причепа [NUMBER] марки KRONE SD 27B, днз.\~ [NUMBER] що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та [NUMBER] відповідно. Відповідно до абз.\~4 розділу І «Терміни та поняття» Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 №\~363 (далі - Правила №\~363): н/причеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів; вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше). Пунктами 17.4, 17.5 Правил №\~363 встановлені вимоги щодо маркування універсальних та спеціальних контейнерів, які належать перевізникам або ж власникам вантажу. Так, універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера (пункт 17.4 Правил №363). Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м) (пункт 17.5 Правил №363). Пунктом 17.2 Правил №363 встановлена заборонена на перевезення в універсальних контейнерах вантажів, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Колегія суддів зазначає, що з наявних в матеріалах справі свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що спеціалізований транспортний засіб MAN TGA 26.430, д.н.з.\~ [NUMBER] є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем, а спеціалізований напівпричіп Е KRONE SD 27B, днз.\~ [NUMBER] є спеціалізованим контейнеровозом. Доказів того, що в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зазначені недостовірні відомості про тип напівпричепу, відповідач не надав. Згідно товарно-транспортної накладної №\~277 від 17.04.2023 перевезення здійснювалося відловим тягачем MAN TGA 26.430, д.н.з.\~ [NUMBER] з напівпричепом - контейнеровозом- Е марки KRONE SD 27B, днз.\~ [NUMBER] . Також позивачем було надано копію технічного паспорта на контейнер К 60 з пристроєм для самовивантаження виробника контейнера - ТОВ «Зміїв-Транс», а також Копію відповіді (на адвокатський запит), заводу-виробника ТОВ «Зміїв-Транс», якому в запиті було надано фото транспортного засобу в момент фіксації його системою WIM. На запитання чи є контейнер типу К 60 контейнером, в розумінні чинних ПДР, та чи є контейнер, на доданих фото саме контейнером К 60, виготовленим ТОВ «Зміїв-Транс», отримано позитивні відповіді. Зазначено, що дані контейнери мають довжину 1300 см. (13 м.), виробляються відповідно до затверджених Мінекономрозвитку України технічних умов ТУ У 29.2-39989905-001:2018, і контейнер типу К 60 на даний час сертифікований в Україні. Доказів на спростування того, що перевезення вантажу здійснювалося напівпричепом-контейнеровозом чи, що вказаний напівпричеп використовувався не для перевезення контейнерів, або довжина контейнера перевищувала 13, 716 метра відповідачем не надано. При цьому, відповідно до ч.\~2 ст.\~77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Наявний в матеріалах фотознімок із фотофіксацією транспортного засобу не є належним доказом, що напівпричеп не є контейнеровозом. Також вказаний знімок не підтверджує доводи відповідача про відсутність маркування та опломбування на контейнеровозі, згідно Правил №\~363, оскільки вказані обставини могли бути встановлені Укртрансбезпекою лише при особистому огляді спірного транспортного засобу. Проте доказів вчинення таких дій відповідачем не надано. Таким чином, нормативне навантаження для транспортного засобу у цій справі повинно було визначатись як для контейнеровозу, оскільки матеріалами справи, а саме свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу підтверджено, що дана модель є спеціалізованим напівпричепом -контейнеровоз-Е. Отже, вказаний транспортний засіб відноситься до комбінованого транспортного засобу, та відповідно до п.\~22.5 ПДР України, є автомобілем (тягачем) з спеціалізованим напівпричепом (контейнеровоз), з дозволеною максимальною вагою перевезення 42\~т. На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що зроблений відповідачем розрахунок перевищення фактичної маси у спірному випадку є необґрунтованим, що є підставою скасування постанови, оскільки її прийнято на підставі не обґрунтованих розрахунків. Посилання відповідача на відсутність у вантажі, що перевозився, ознак контейнеру з огляду на відсутність маркування на ньому, переобладнання напівпричепу та фактичне здійснення перевезення ним, а не контейнеровозом, колегія суддів оцінює критично. З цього приводу колегія суддів зауважує, що можливе недотримання власником вантажу або ж перевізником вимог щодо маркування контейнеру, виду вантажу або ж способу його розміщення у контейнері не змінює призначення та технічних характеристик одиниці транспортного обладнання, яка розміщена на спеціалізованому напівпричепі-контейнеровозі, для цілей її ідентифікації як вантажного контейнера у розумінні абз.\~4 розділу І «Терміни та поняття» Правил №\~363 та для цілей застосування положень пункту 22.5 Правил дорожнього руху. До того ж вказані обставини не слугували підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 29.01.2020 у справі №\~814/1460/16, оскільки правовідносини щодо яких виник спір у справі №\~814/1460/16 не є аналогічними правовідносинам у даній справі, оскільки позивачем не було доведено, що товар перевозився у контейнерах, а за обставинами даної справи свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу доведено, що вищевказаний напівпричіп є контейнеровоз на якому встановлено контейнер. До того ж, касаційним судом у вказаній справі не зроблено жодного висновку щодо спірного питання, а справу у відповідній частині направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Посилання відповідача на постанови адміністративних судів апеляційної інстанції колегія суддів також відхиляє, оскільки згідно ч.\~5 ст.\~242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та гуртуються на неправильному трактуванні норм чинного законодавства. Відповідно до п.\~2 ч.\~1 ст.\~315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно п.\~4 ч.\~1 ст.\~317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову. За правилами ч.\~1 ст.\~139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Оскільки позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 536,80\~грн та за подання апеляційної скарги у сумі 644,16\~грн., то такі витрати належить стягнути на користь позивача. При цьому колегія суддів не вбачає підстав для стягнення судових витрат на оплату правової допомоги у суді апеляційної інстанції, оскільки позивачем не надано договору про надання таких послуг у суді апеляційної інстанції та розрахунку їх вартості, акту прийому передачі таких послуг, доказів оплати \~таких витрат.

Результат розгляду: granted