Рішення адміністративного суду від 2022-02-01 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, в якому просив: - визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області щодо відмови у нарахуванні та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки у 2020 протиправною; - зобов`язати Головне управління Національної поліції у Хмельницькій області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані 30 діб щорічної чергової оплачуваної та 8 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік у сумі 21471,27 грн з урахуванням інфляції; - зобов`язати Головне управління Національної поліції у Хмельницькій області нарахувати та виплатити суму середнього заробітку за весь період затримки невиплати компенсації за невикористану основну та додаткову оплачувані відпустки за 2020 рік з 18.03.2021 по день винесення рішення у справі; - зобов`язати Головне управління Національної поліції у Хмельницькій області внести зміни до наказу від 17.03.2021 №110о/с про звільнення [PERSON] зі служби в поліції, включивши відомості про невикористані дні щорічної чергової оплачуваної та додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.10.2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області щодо нарахування та виплати [PERSON] грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпусток за 2020 рік. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області нарахувати та виплатити [PERSON] грошову компенсацію за невикористані 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 8 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову, прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апелянти посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області необхідно залишити без задоволення, а апеляційну скаргу [PERSON] задовольнити частково, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, [PERSON] перебував на службі у Головному управлінні Національної поліції в Хмельницькій області. Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 17.03.2021 №110о/с позивача з 18.03.2021 звільнений зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 закону України "Про Національну Поліцію". 18.03.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою у якій просив виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у 2020 році. Однак відповіді від відповідача не отримав. Вважаючи бездіяльність Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки у 2020 протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом. Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. Законом України "Про відпустки" від 15.11.1996 № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) визначені державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи. Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону № 504/96-ВР). Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України. Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України. Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону № 580-VIII). Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби. Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. Частинами першою та другою статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799 (далі - Порядок №260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання). Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення. Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Так, поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. Отже, Законом №580-VIII не врегульовані правовідносини щодо виплати поліцейському компенсації за не використану відпустку у попередні перед звільненням роки. Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 року № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України. З огляду на відсутність правового врегулювання у Законі №580-VIII і Порядку №260 правовідносин щодо компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору суд застосовує КЗпП України і Закон №504/96-ВР. Відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19.01.2021 по справі №160/10875/19, яка відступила від попередніх висновків Верховного Суду щодо питання виплати грошової компенсації за невикористану частину відпустки поліцейським. Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач при звільненні з органів Національної поліції не використав щорічну основну та додаткову оплачувані відпустки за 2020 рік, залишок складає: основна - 30 діб, додаткова - 8 діб, загалом 38 діб, що підтверджується інформацією наданою Головним управлінням Національної поліції у Хмельницькій області у листі від 29.03.2021 №Л-94/121/12-2021. Отже, позивач при звільненні зі служби в поліції має право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні відпусток за 2020 рік. Доказів нарахування і виплати позивачу такої компенсації за 38 діб відпусток за 2020 рік матеріали справи не містять. З урахуванням вищевказаного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що бездіяльність відповідача щодо виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової та щорічної відпустки за 2020 рік є протиправною. Тому, необхідно зобов`язати Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпусток за 2020 рік. Так, суд першої інстанції правомірно зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік. Водночас, колегія суддів критично оцінює висновок суду першої інстанції про те, що станом на час розгляду зазначеного позову відсутній спір щодо розміру належної позивачу компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток за 2020 рік. Тому, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані 30 діб щорічної чергової оплачуваної та 8 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік у сумі 21471,27 грн з урахуванням інфляції, не підлягають до задоволення. Встановлено, що в березні 2021 року грошове забезпечення [PERSON] за повний місяць (згідно довідки УФЗБО ГУНП від 06.05.2021 №270) становило 13337,02 грн, відповідно за один день - 444,56 грн (13337,02/30). Відтак, сума грошової компенсації за 38 днів невикористаної відпустки становить 16893,56 грн (444,56*38). Отже, судом не з`ясовано загального розміру належних позивачу при звільненні виплат, що складає грошова компенсація за невикористану відпустку. Стосовно позовної вимоги про внесення змін до Наказу про звільнення, включивши відомості про невикористані дні щорічної чергової оплачуваної та додаткової відпусток за 2020 рік, колегія суддів вказує на таке. Встановлено, що відповідачем при виданні Наказу №110о/с від 17.03.2021 року не дотримано вимог п. 10 розділу ІІІ Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 №1235 та зареєстрованого наказом Міністерства юстиції України 20.12.2016 за №1668/29798, яким прямо передбачено, що у випадку видання наказу про звільнення працівника зі служби в поліції, вислуга років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати, а також інформації щодо необхідності виплати грошової компенсації за кількість діб невикористаних відпусток за фактично відпрацьований час у році звільнення. Зі змісту Наказу №110о/с від 17.03.2021 року вбачається, що відповідачем в даному наказі не вказано кількість діб невикористаної відпустки станом на дату звільнення позивача з посади 18.03.2021 року, як це передбачено п. 10 розділу ІІІ Порядку №1235. Отже, вказана вимога позову підлягає задоволенню. Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги позивача частково спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового судового рішення в цій частині про часткове задоволення позову. Доводи ж апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: partial