Рішення адміністративного суду від 2022-11-09 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, третя особа Управління ДКСУ у Солом`янському районі м. Києва про визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві сформувати та подати до Управління державної казначейської служби України у Солом`янському районі м. Києва подання про повернення [PERSON] сплаченого збору на обов`язкове пенсійне страхування у розмірі 19180,18 грн.; зобов`язання відповідача сформувати та подати до Управління державної казначейської служби України у Солом`янському районі м. Києва подання про повернення позивачу сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 19180,18 грн., сплаченого відповідно до квитанції №0.0.1050508194.1 від 01.06.2018. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянтка зазначила, що в національному законодавстві не закріплено строк, у межах якого особа може звернутися до Пенсійного фонду України із заявою про повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні. Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків. Судом встановлено, що 01.06.2018 року між [PERSON] та ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менджмент», що діє від свого імені та за рахунок і в інтересах активів пайового венчурного інвестиційного фонду «ІНТЕРГАЛБУДІНВЕСТ» недиверсифікованого виду закритого типу, було укладено договір купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №1161. Під час укладення Договору, на виконання пункту 19 Договору, позивачкою був сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу, а саме 19180,18 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.1050508194.1 від 01.06.2018 року. У липні 2021 року позивачка звернулась із заявою від 02.07.2021 до ГУ ПФУ в місті Києві (вх. від 05.07.2021, від 07.07.2021) про підготовку та здійснення подання до Управління державної казначейської служби України у Солом`янському районі м. Києва для повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 19180,18 грн., сплаченого згідно з квитанцією №0.0.1050508194.1 від 01.06.2018 року. Листом №2600-0603-8/110281 від 07.07.2021 року ГУ ПФУ в м. Києві було відмовлено позивачу у повернені збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Не погоджуючись із рішенням відповідача, позивачка звернулася до суду з позовом. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачка звернулася до ГУ ПФУ із заявою про повернення помилково сплачених сум збору поза межами встановленого строку (1095 днів), а тому у ГУ ПФУ не було правових підстав для формування подання до ГУ ДКСУ про повернення помилково сплаченої суми збору. За приписами частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Згідно статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Частиною третьою статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до пункту 43.3 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час сплати позивачем збору на обов`язкове державне пенсійне страхування) обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла (повинна була) дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Процесуальна можливість для звернення з позовом до суду пов`язана з певним часовим проміжком, протягом якого така особа може реалізувати право на звернення без застосування до неї наслідків пропуску такого строку. В той же час, у випадку звернення до суду поза межами такого строку, до неї підлягають застосуванню відповідні правові наслідки, встановлені законом, в даному випадку - статтею 123 КАС України. Не вирішуючи наперед правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині наявності/відсутності у позивача права на повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, колегія суддів зазначає, що при вирішенні прийнятності будь-якого адміністративного позову першочерговим обов`язком суду є перевірка дотримання позивачем строків звернення до суду. Судом встановлено, що збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, через помилковість сплати якого виник цей спір, сплачений позивачкою 01.06.2018 року під час операції з купівлі-продажу нерухомого майна. Водночас з адміністративним позовом позивачка звернулася у серпні 2021 року, тобто більш ніж через 3 роки після того, як повинна була дізнатись про порушення своїх прав. У позовній заяві позивачка зазначила, що про порушення своїх прав, свобод та інтересів дізналася з моменту отримання відповіді від відповідача, а тому в межах шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України, звернулася до суду з цим позовом. Надаючи оцінку цим доводам позивачки, суд першої інстанції зазначив, що строк звернення до суду позивачкою дотримано, оскільки позивачка оскаржує відмову, датовану 07.07.2021, позов датований 20.08.2021 та зареєстрований судом 26.08.2021, а відтак підстав для залишення позову без розгляду - не має. Водночас суд першої інстанції зазначив, що позивачкою було пропущено строк звернення до пенсійного органу із заявою на повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування (1095 днів), що є підставою для відмови у задоволенні позову. Проте колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає, що фактично суд першої інстанції не встановив, з якого моменту починає свій відлік строк для звернення до суду для позивача. Натомість слід зазначити, що відлік строків для звернення до суду (в тому числі, у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду відповідної заяви з метою спонукання до вчинення певних дій) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом. Саме по собі звернення позивача із заявою до суб`єкта владних повноважень не робить вказані правовідносини триваючими, і не поновлює пропущеного строку на звернення до суду. Початок перебігу строку на звернення до суду розпочався для позивачки саме з часу, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про своє порушене право, й таким днем є дата сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, платником якого, на переконання позивачки, вона не є, й, відповідно, який був сплачений нею помилково. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 19 серпня 2021 року в справі №360/2687/20. Згідно ч.ч.3,4 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. Враховуючи те, що позивачка звернулася до адміністративного суду з пропуском встановленого строку та не заявила клопотання про його поновлення, адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду. Відповідно до частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 року зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (Affairec. Espagne №116/1997/900/1112). Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою пропуск позивачкою строку звернення до адміністративного суду, а отже не надав цьому факту належної правової оцінки. Враховуючи те, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм процесуального права, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовна заява залишенню без розгляду.

Результат розгляду: partial