Рішення адміністративного суду від 2022-11-21 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить: - визнати протиправними дії щодо обмеження розміру пенсії граничним розміром 70% відповідних сум грошового забезпечення; - зобов`язати здійснити перерахунок і виплату пенсії з 01.12.2019 на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року по справі 200/6851/21, виходячи із розміру 90% відповідних сум грошового забезпечення. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо обмеження розміру пенсії [PERSON] граничним розміром 70% відповідних сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок і виплату пенсії [PERSON] з 01.12.2019, на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року за справою 200/6851/21, виходячи із розміру 90% відповідних сум грошового забезпечення. Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначив, що у зв`язку зі скасуванням п. 3 постанови КМУ № 103 не відбулося жодних змін розмірів хоча б одного з видів грошового забезпечення, відтак, відсутні законодавчі підстави для перерахунку пенсії. Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України № [NUMBER] , виданого 27.11.1998. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 2 березня 2020 року у справі № 200/894/20-а задоволено повністю позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо обмеження розміру пенсії [PERSON] граничним розміром у 70% відповідних сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з 01 січня 2016 рок, в редакції статті 13 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», чинної станом на дату призначення пенсії позивачу відповідно до довідки від 13 березня 2018 року № 4981 л/к виданою ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Донецькій області, виходячи із розміру 90% відповідних сум грошового забезпечення. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у справі № 200/6851/21 задоволено частково позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у перерахунку пенсії [PERSON] згідно з довідкою ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» від 28.04.2021 №33/25-581 про грошове забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з 01.12.2019 відповідно до довідки від 28.04.2021 №33/25-581 виданої ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» про грошове забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат, та нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року у справі № 200/6851/21 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року залишено без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року залишено без змін. У вказаній справі судами встановлено, що з 28.06.2008 позивачу призначена пенсія за вислугу років у розмірі 90% грошового забезпечення на підставі Закону № 2262 відповідно до повідомлення про призначення пенсії № 486/16 від 20 серпня 2008 року. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що вимога щодо проведення перерахунку та виплати пенсії позивачу розмірі 90% цього грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром задоволенню не підлягає, оскільки є передчасною. Листом ГУ ПФУ № 1241-21119/П-15/8-0500/22 від 18.01.2022 позивачу повідомлено про те, що виплата коштів на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у справі№ 200/6851/21 здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат, а розмір пенсії склав 70 відсотків грошового забезпечення. Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно зменшення з 90% до 70% відповідних сум грошового забезпечення при перерахунку пенсії. Приймаючи спірну постанову суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина. Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ визначено Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. №2262-ХІІ (далі за текстом -Закон №2262-ХІІ). Згідно з ч.ч.1, 2ст.63 Закону №2262-ХІІперерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону. Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Донецькій області проведено перерахунок пенсії позивачу на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду №200/6851/21 від 12.07.2021. При проведенні перерахунку пенсії відповідачем застосовано новий максимальний розмір грошового забезпечення - 70% відповідних сум грошового забезпечення, при цьому правомірність своїх дій Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області обґрунтовує необхідністю застосування норми закону, що визначає основний розмір пенсії у відсотках від грошового забезпечення, яка діяла на момент здійснення перерахунку пенсії, тобто виходячи із 70% грошового забезпечення, як це передбачено частиною 2 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Підпунктом 8 пункту 6 Розділу 2 (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI) внесено зміни до статті 13 Закону № 2262-ХІІ і зменшено розмір пенсій військовослужбовців спочатку з 90% до 80% грошового забезпечення, а надалі з 80% до 70% грошового забезпечення. У той же час, пунктом 2 Розділу 2 (Прикінцеві та перехідні положення) Закону № 3668-VI встановлено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом. Позивач отримує пенсію за вислугу років з 2008 року з розрахунку 90% основного розміру пенсії. Вказана обставина не заперечується відповідачем. Отже, дія Закону № 3668-VI не поширюється на позивача, тому що йому призначено пенсію до набрання чинності цим Законом. Крім того, зменшення розміру пенсії з 90% до 70% грошового забезпечення є порушенням гарантій, передбачених статтею 22 Конституції України, якою закріплено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Аналогічну позицію щодо застосування норм права висловив Верховний Суд у постанові від 24.04.2018 у справі № 686/12623/17 (провадження № К/9901/849/17), а також у рішенні від 04.02.2019 року № Пз/9901/58/18 (зразкова справа № 240/5401/18). Враховуючи викладене, позивач має право на перерахунок пенсії, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату пенсії [PERSON] з 01.12.2019, на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року за справою 200/6851/21, виходячи із розміру 90% відповідних сум грошового забезпечення, що є належним способом захисту порушеного права позивача. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду попередньої інстанції. При цьому колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги взагалі не стосуються спірних правовідносин в межах даної справи. Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Результат розгляду: denied