Рішення адміністративного суду від 2022-07-13 00:00:00+03

05.10.2020р. [PERSON] звернувся з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області у якому просив суд: 1) визнати протиправними дії щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року - 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; 2) зобов`язати провести перерахунок суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року - 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст.130 Конституції України, ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та виплатити недоотриману частину. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.12.2020р., яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2021р. позов задоволено. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.09.2021р. касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації в Закарпатській області задоволено частково. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.12.2020р. та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2021р. скасовано, а справу № 260/3206/20 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 15.11.2021р. Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду залучено Державну судову адміністрацію України в якості відповідача. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2022р. позов задоволено частково. Суд стягнув з Державної судової адміністрації України на користь [PERSON] невиплачену суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року - 28 серпня 2020 року у розмірі 179 786,31 грн. шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів». У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив. Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нову постанову якою позов задоволити повністю. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України. ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» за № 4369-VІ від 09.02.2012р. та Наказом голови Мукачівського міськрайонного сулу Закарпатської області від 13.03.2012р. за № 72-К [PERSON] призначено суддею Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області. Наказом в.о. голови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.08.2019 р. № 43/08-07, позивачу встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 50% посадового окладу, як такому, стаж роботи якого, станом на 30 серпня 2019 року становить 20 років 03 місяців 29 днів. З 18.04.2020р. - 28.08.2020р. [PERSON] отримав суддівську винагороду в обмеженому розмірі відповідно до ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» - у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. ч.2\~ ст.19 Конституції України\~ передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ Конституцією\~ та законами України. 18.04.2020р. набрав чинності\~ Закон \~України від 13.04.2020р. «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», на підставі якого розмір суддівської винагороди обмежено розміром, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01.01.2020р. Вказане обмеження припинене з 29.08.2020р., у зв`язку з прийняттям\~ Конституційним Судом України рішення від 28.08.2020р. № 10-р/2020. Тобто, в період з 18.04.2020р. - 28.08.2020р. суддівська винагорода нараховувалась та виплачувалась позивачу з урахуванням обмеження, встановленого\~ Законом України від 13.04.2020р. «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» . Гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя (ст.124 Конституції України). ст.130 Конституції України\~ визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій. Наведені положення\~ Конституції України, юридичні позиції Конституційного Суду України дають підстави стверджувати, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу через інші законодавчі акти. Згідно ч.1\~ ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. № 1402-VIII\~ (далі - Закон № 1402-VIII) суддівська винагорода регулюється цим\~ Законом\~ та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. ч.2\~ ст.135 Закону №1402-VIII\~ суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Із змісту ч.3\~ ст.135 Закону № 1402-VIII\~ видно, що базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. ч.9\~ ст. 135 Закону № 1402-VIII, визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків. п.10 розділу 1 Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», доповнено Закон України № 294-IX від 14.11.2019р. «Про Державний бюджет України на 2020 рік», зокрема, ст.29 такого змісту (в редакції, яка діяла до ухвалення\~ Рішення Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28.08.2020р.): «Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому, у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки. Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у ч.1 цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік \~відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 29). Обмеження, встановлене у ч.1 даної статті застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами. З огляду на викладене та аналізу наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що\~ Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», як і Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не є законами про судоустрій, в розумінні ст.130\~ Конституції України. Даними законами не вносилися зміни до\~ Закону України № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»\~ (стосовно розміру суддівської винагороди). Тобто,\~ Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»\~ не може встановлювати розміру винагороди судді. Розбіжність між нормами (різних) законів щодо регулювання одних правовідносин (розміру суддівської винагороди), яка виникла у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», має вирішуватися на користь Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Для спірних правовідносин спеціальними є норми\~ ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка має пріоритет стосовно\~ Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»\~ (у редакції\~ Закону № 553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»). Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»\~ (у редакції\~ Закону № 553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік») має іншу сферу регулювання. Вимоги щодо його змісту містяться в ч.2 \~\~ст.95 Конституції України\~ та деталізовані у\~ Бюджетному кодексі України. Цей закон (про державний бюджет) не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми.\~ Конституція України\~ не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів. Висновки колегії суддів узгоджується з правовою позицією яка викладена у постанові Верховного Суду від 03.03.2021р. № 340/1916/20. Отже, єдиним нормативно-правовим актом, яким визначається розмір суддівської винагороди є\~ Закон України «Про судоустрій і статус суддів». Цей\~ закон\~ є спеціальним щодо встановлення (визначення) розміру суддівської винагороди. У разі колізії між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами, застосовувати слід спеціальний, якщо він не скасований виданим пізніше в часі загальним актом. До\~ Закону України №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»\~ у частині, що регламентує розмір суддівської винагороди у період з 18.04.2020.-28.08.2020р. законодавець змін не вносив, а тому законних підстав для обмеження її виплати не було. Тобто, обмеження виплати у цей період суддівської винагороди розміром, що не перевищує десять прожиткових мінімумів, на підставі\~ ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020р.» \~\~є незаконним. Таким чином, наявні підстави для задоволення позову в частині визнання протиправними дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області \~в частині нарахування та виплати [PERSON] в період з 18.04.2020р. - 28.08.2020р. суддівської винагороди \~із застосуванням ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019р. №294-IX. Однак, відмовляючи в цій частині в задоволенні позову, суд першої інстанції помилково виходив з того, що протиправність дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області щодо нарахування та виплати [PERSON] суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року - 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено попередніми судовими рішеннями у даній справі. Колегія суддів звертає увагу на ту обставину що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.12.2020р. та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2021р. скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Що стосується доводів апелянта, що суд першої інстанції незаконно відмовив в задоволення позову в частині зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області \~нарахувати та виплатити невиплачену за період з 18.04.2020р. - 28.08.2020р. суддівську винагороду відповідно до вимог\~ ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», без застосування обмеження встановленого\~ ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019р. №294-IX, враховуючи раніше виплачені суми, з урахуванням податків і зборів колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.148 Закону № 1402-VIII, Державна судова адміністрація України (далі - ДСА) здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України. В ст.149 Закону Про судоустрій і статус суддів визначено, що суди фінансуються за кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019р. №141/0/15-19 затверджено Положення про Державну судову адміністрацію України (далі - Положення №141/0/15-19). В п.6 Положення №141/0/15-19 видно, що Державна судова адміністрація України до визначених завдань у сфері фінансування судів в аспекті спірних правовідносин виконує наступні функції: 1) представляє суди у відносинах із Кабінетом Міністрів України та Верховною Радою України під час підготовки проекту закону про Державний бюджет України на відповідний рік у межах повноважень, визначених законом; 2) здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь; 3) готує бюджетний запит. Державна судова адміністрація України є головним розпорядником бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності місцевих судів, функції якого полягають в участі у бюджетному процесі шляхом розроблення бюджетних запитів із зазначенням обсягу бюджетних коштів, необхідних для виконання покладених на нього функцій; отриманні бюджетних призначень та їх подальшого розподілу між розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України (ч.4 ст. 148 Закону №1402). Наказом Державної судової адміністрації від 15.07.2015р. №104 затверджено Типове положення про територіальні управління Державної судової адміністрації України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Територіальні управління у своїй діяльності керуються Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, рішеннями з`їзду суддів України та Ради суддів України, Положенням про ДСА України, наказами ДСА України, рішеннями колегії ДСА України, іншими нормативно-правовими актами та цим Положенням. Основним завданням територіальних управлінь є організаційне забезпечення діяльності місцевих судів та фінансове забезпечення місцевих загальних судів з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів та забезпечення роботи органів суддівського самоврядування. п.4.3 зазначеного Положення надано повноваження територіальним управлінням здійснювати функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності територіальних управлінь та місцевих загальних судів. Отже, Територіальне управління ДСА України в Закарпатській області є органом, уповноважений здійснювати фінансування діяльності місцевих загальних судів Закарпатської області, в тому числі, виплачувати суддівську винагороду суддям таких в межах наданих йому бюджетних асигнувань. В ході розгляду даної справи судом першої інстанції витребувано у Державної судової адміністрації України відомості щодо бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області на виплату суддівської винагороди, зокрема, суддям Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області в 2020 році, а також докази зменшення розміру таких з огляду на запроваджені ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом №553-ІХ від 13.04.2020) обмеження. На виконання зазначеної вимоги суду Державна судова адміністрація України повідомила, що зміни до кошторису Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області в частині зменшення бюджетних асигнувань за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» Державною судовою адміністрацією України в 2020 році не вносилися, а бюджетні асигнування, передбачені кошторисом на 2020 рік за КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя», за КЕКВ 2111 «Заробітна плата», відкриті в повному обсязі. Системний аналіз ст.ст. 148, 149 Закону Про судоустрій і статус суддів , ч.1 п.1 ч.2, ч.5 ст.22, ч.1 ст.23 Бюджетного кодексу України дають підстави для висновків що головним розпорядником бюджетних коштів, виділених, зокрема, на виплату суддівської винагороди (суддям місцевих і апеляційних судів) є Державна судова адміністрація України, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби. Тобто, саме Державна судова адміністрація України як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати судді у повному обсязі суддівської винагороди. Суд апеляційної інстанції звертає увагу на ту обставину, що в Державній судовій адміністрації України діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів», призначена саме для таких цілей. За правилами п. 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею. ч.1 ст.2, ч.1 ст.3 Закону України від 05.06.2012р. № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» перебачено, що списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів (тобто з ДСА). Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що з \~врахуванням ст. 9 КАС України та з метою ефективного захисту прав позивача необхідно стягнути з Державної судової адміністрації України шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів" в користь [PERSON] суддівську винагороди за період з 18.04.2020 р. - 27.08.2020 р. у розмірі 179 786,31 грн. з врахуванням виплачених сум. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 23.06.2021р. у справі № 520/13014/2020 та від 22.07.2021р. у справі № 260/3598/20. В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. ст.317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення яким в позов задоволити частково. В решті вимог відмовити за безпідставністю.

Результат розгляду: partial