Рішення адміністративного суду від 2022-02-23 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якій просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області №1355 від 29.06.2021 "Про призначення та проведення службового розслідування"; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області №309 о/с від 06.07.2021 в частині звільнення зі служби в поліції капітана поліції [PERSON] /0081250/, оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області №526 від 30.06.2020 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області"; поновити [PERSON] на посаді оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області зі спеціальним званням капітана поліції, без обов`язкового проходження атестації та стажування; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області виплатити [PERSON] грошове забезпечення з 09.07.2021 по день поновлення на посаді за час вимушеного прогулу; постанову у частині поновлення [PERSON] на службі в поліції на посаді оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області та стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь [PERSON] грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць звернути до негайного виконання. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2021 року адміністративний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 30.06.2020 №526 про застосування до оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області капітана поліції [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді його звільнення зі служби в поліції. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 06.07.2021 №309 о/с в частині звільнення зі служби у поліції капітана поліції [PERSON] /0081250/, оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області. Поновлено [PERSON] на посаді оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області зі спеціальним званням капітана поліції, без обов`язкового проходження атестації та стажування, з 10.07.2021. Стягнуто з Головного правління Національної поліції України в Харківській області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.07.2021 по 09.11.2021 у розмірі 53 208 (п`ятдесят три тисячі двісті вісім) грн. 57 коп. Рішення суду у частині поновлення на посаді (роботі) допущено до негайного виконання. Рішення суду у частині стягнення середнього заробітку у межах платежу за місяць у розмірі 13 194 (тринадцять тисяч сто дев`яносто чотири) грн. 00 коп. допущено до негайного виконання. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2021 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що в результаті проведеного службового розслідування, викладені у рапорті начальника ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області полковника поліції Дмитра Плотнікова від 25.06.2021 № 7969/119-61/02-2021 факти порушення термінів виконання доручень слідчих, знайшли своє підтвердження. Зауважує, що застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення було обрано начальником ГУНП в Харківській області, оскільки позивач вчинив дисциплінарний проступок, який є несумісним з подальшим проходженням ним служби в Національній поліції України. Вважає, що при проведенні службового розслідування, виданні наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було дотримано вимоги Дисциплінарного Статуту Національної поліції України та Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України. Стверджує, що при розрахунку суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції обрахував період вимушеного прогулу з 09.07.2021 по 10.11.2021 у кількості 123 дня, замість 122 дня. Позивач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, у відповідності до вимог ст.304 КАС України. Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги. Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що [PERSON] проходив публічну службу в Національній поліції України на посаді оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області, зі спеціальним званням капітан поліції. Наказом Головного управління Національної поліції України в Харківській області від 30.06.2021 №526 до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді його звільнення зі служби з поліції. Наказом Головного управління Національної поліції України в Харківській області від 06.07.2021 №309 о/с позивача звільнено зі служби з поліції з 09.07.2021 на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Як з`ясовано судом, юридичною підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції відповідачем обрані положення пункту 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», а фактичною підставою слугувало твердження про вчинення дисциплінарного проступку у вигляді неналежного здійснення заходів з виявлення і припинення кримінальних правопорушень, викладених у дорученні слідчого, що повністю ігнорує організацію взаємодії з органами досудового розслідування, а також вимоги пункту 3 розділу VІ Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами НПУ в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, затвердженої наказом МВС України від 07.07.2017 №575, щодо обов`язкового виконання доручень слідчих. Не погодившись із правомірністю накладеного дисциплінарного стягнення з подальшим звільненням, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду. Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що викладені в оскаржуваному наказі висновки про вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді неналежного здійснення заходів з виявлення і припинення кримінальних правопорушень, викладених у дорученні слідчого, є фактично не підтвердженими. У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування наказів від 30.06.2020 №526 та від 06.07.2021 №309 о/с в частині звільнення зі служби позивача /0081250/, поновлення його на посаді і стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.07.2021 по 09.11.2021 у розмірі 53 208 грн. 57 коп. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне. На виконання ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII. Відповідно до ст.3 Закону України "Про Національну поліцію" у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. На працівників поліції (поліцейських та державних службовців) поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції". Згідно з ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді. Частинами 1, 2 ст.19 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначається Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 року №2337-VIIІ (далі по тексту - Дисциплінарний статут). Положеннями ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Частиною 3 ст.1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння. Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені. Частиною 1 ст.11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Згідно зі ст.12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції. Враховуючи вищезазначені приписи, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з посади. Згідно з ч.ч. 1-4 ст.14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. З наданих відповідачем копій матеріалів службового розслідування судом встановлено наступне. Начальником ХРУП №1 ГУ НП в Харківській області полковником поліції Дмитром Плотніковим 25.06.2021 №7969/119-61/02-2021 подано рапорт начальникові ГУНП в Харківській області полковнику поліції Андрію Рубелю, в якому зазначено, що, зокрема, оперуповноважений сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Харківського районного управління поліції №1 ГУ НП в Харківській області [PERSON] систематично без поважних причин запізнюється на роботу, не виконує вказівки керівництва та несвоєчасно виконує доручення слідчих. У зв`язку з вказаним, просив ініціювати проведення службового розслідування. Ініціювання проведення службового розслідування щодо, зокрема, позивача також було викладено у рапорті заступника начальника ВКП ГУНП в Харківській області Євгеном Галушкою від 25.06.2021 №7958/11-61/02-2021. Наказом начальника ГУ НП в Харківській області від 29.06.2021 №1355 призначено проведення службового розслідування з метою встановлення факту відсутності або наявності у діях позивача ознак дисциплінарного проступку. У ході службового розслідування встановлено, що діяльність оперативного підрозділу, яка направлена на виявлення та припинення кримінальних правопорушень, у тому числі й виконання доручень слідчих, а також щодо належного забезпечення оперативного супроводу кримінальних проваджень з метою протидії злочинності, ведеться вкрай незадовільно, що може свідчити про неналежне виконання службових обов`язків з боку, зокрема, позивача. Вказані твердження обґрунтовані невиконанням, зокрема, позивачем доручень слідчих по кримінальним провадженням від 07.06.2021 №1463, №1464 та від 10.06.2021 №1526, №1539. Висновки службового розслідування затверджені начальником ГУНП в Харківській області 30.06.2021. Перелічені обставини учасниками справи не заперечуються, підтверджуються приєднаними до справи копіями документів. З копії наданого витягу функціональних обов`язків позивача вбачається факт ознайомлення заявника із текстом названого документу. За функціональними обов`язками позивача оперуповноважений сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції здійснює заходи з виявлення і припинення кримінальних правопорушень (у т.ч. за дорученням слідчого), насамперед тяжких, особливо тяжких та резонансних злочинів, у тому числі вчинених учасниками ОГ і ЗО, забезпечення оперативного супроводу кримінальних проваджень, розшуку осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду, ухиляються від виконання кримінального покарання, зниклих безвісті, та інших осіб у випадках, визначених законом (п. 4); організовує взаємодію з органами досудового розслідування, підрозділами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, патрульною, спеціальною поліцією, поліцією охорони, спеціального призначення за конкретними злочинами (п. 8). Як з`ясовано судом, юридичною підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції відповідачем обрані положення пункту 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», а фактичною підставою слугувало твердження про вчинення дисциплінарного проступку у вигляді неналежного здійснення заходів з виявлення і припинення кримінальних правопорушень, викладених у дорученні слідчого, що повністю ігнорує організацію взаємодії з органами досудового розслідування, а також вимоги пункту 3 розділу VІ Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами НПУ в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, затвердженої наказом МВС України від 07.07.2017 №575, щодо обов`язкового виконання доручень слідчих. Так, відповідно до п.3 розд. VІ Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами НПУ в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, затвердженої наказом МВС України від 07.07.2017 №575 (далі по тексту - Інструкція №575), працівники оперативних підрозділів не мають права здійснювати процесуальні дії в кримінальному провадженні за власною ініціативою або звертатися із клопотанням до слідчого судді чи прокурора. Доручення слідчого (дізнавача) є обов`язковими для виконання оперативним підрозділом. При цьому, доказів ознайомлення з дорученнями слідчих по кримінальним провадженням від 07.06.2021 №1463, №1464 та від 10.06.2021 №1526, №1539 матеріали справи та апеляційна скарга не містять. Згідно з п.4 розд. VІ Інструкції №575 доручення, які даються оперативному підрозділу, реєструються в канцелярії територіального органу, підрозділу поліції та передаються в порядку, передбаченому нормативним актом про організацію діловодства. Судом встановлено, що доручення слідчих по кримінальним провадженням від 07.06.2021 №1463, №1464 та від 10.06.2021 №1526, №1539 надані ВКП. Проте, у ході розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції, відповідачем не надано жодних доказів надання або доведення до відома у будь-який спосіб саме позивачу доручень слідчих по кримінальним зазначеним провадженням. Таких доказів, ані матеріали службового розслідування, ані матеріали справи не містять. Отже, відповідач фактично визнав та встановив у ході службового розслідування ті обставини, що доручення слідчих надійшли до підрозділу органу Національної поліції. При цьому, у межах службового розслідування, у тексті висновку службового розслідування та у ході розгляду справи відповідач не встановив (не довів) жодних об`єктивних даних, які б засвідчували те, що перелічені доручення слідчих були доведені до відома позивача і позивач з урахуванням предмету цих доручень, кількості працівників підрозділу, поточного службового навантаження, мав фізичну змогу їх виконати, але без поважних причин ухилився від цього. Таким чином, суд першої інстанції правомірно зазначив про те, що викладені в оскаржуваному наказі висновки про вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді неналежного здійснення заходів з виявлення і припинення кримінальних правопорушень, викладених у дорученні слідчого, є фактично не підтвердженими. Тобто, фактична підстава для видання згаданого наказу суб`єктом владних повноважень є не обґрунтованою. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді неналежного здійснення заходів з виявлення і припинення кримінальних правопорушень, викладених у дорученні слідчого, що повністю ігнорує організацію взаємодії з органами досудового розслідування, а також вимоги пункту 3 розділу VІ Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами НПУ в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, затвердженої наказом МВС України від 07.07.2017 №575, щодо обов`язкового виконання доручень слідчих. Крім того, відповідно до ст.16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів. До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні, на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) або у відпустці. Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Згідно зі ст.18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій. У разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. Виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії. Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику про надання пояснень, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення (ч.ч. 6-10 ст.18 Дисциплінарного статуту). Разом з тим, згідно з п.2 розд. IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 (далі по тексту - Порядок №893), поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають стосунок до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; брати участь у розгляді справи на відкритому засіданні дисциплінарної комісії; користуватися правничою допомогою, послугами представника. Пунктом 3 розд. IV Порядку №893 зазначено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має інші права, визначені статтею 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п.5 розд. IV Порядку №893). Відповідно до п.14 розд. V Порядку №893 проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, під час розгляду справи у формі письмового провадження поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, надає пояснення в письмовій формі. Пунктом 16 розд. V Порядку №893 встановлено, що виклик поліцейського для надання пояснень у разі його відсутності на службі дисциплінарна комісія здійснює в порядку, визначеному частинами шостою-десятою статті 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. У спірних правовідносинах службове розслідування було призначено 29.06.2021, висновок службового розслідування затверджений 30.06.2021. Тобто, службове розслідування відносно позивача проведено протягом одного дня. Доказів виклику позивача для надання пояснень щодо обставин службового розслідування матеріали справи не містять. Враховуючи вищезазначені правові норми та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що службове розслідування відбулось з порушенням норм чинного законодавства. Відповідачем було позбавлено позивача права на захист своїх прав шляхом надання пояснень та участі у службовому розслідуванні. Відповідно до закріпленого у ч.1 ст.62 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу презумпції невинуватості особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законом, і встановлено рішенням суду, що набрало законної сили. У рішенні від 10 лютого 1995 року в справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. При проведенні службового розслідування відповідною комісією, не прийнято до уваги вимоги ч.1 ст.62 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (принципу презумпції невинуватості). Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо однобокості службового розслідування та зауважує про порушення відповідачем норм Закону України «Про дисциплінарний статут Національної поліції», Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року №893, Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року №893. Посилання апелянта на те, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало систематичне невиконання останнім доручень слідчих та керівництва, що негативно впливало на кінцевий результат розкриття кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки порушення порядку проведення службового розслідування спричинило порушення права особи на захист та є беззаперечною підставою для скасування оскарженого акту індивідуальної дії. Доводи апеляційної скарги про правомірність прийнятих наказів Головного управління Національної поліції в Харківській області не містять нових аргументів, що не були наведені у відзиві на позов, є помилковими та не спростовують висновків суду першої інстанції. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування: наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 30.06.2020 №526 про застосування до оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області капітана поліції [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді його звільнення зі служби в поліції; наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 06.07.2021 №309 о/с в частині звільнення зі служби у поліції капітана поліції [PERSON] /0081250/, оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області. Посилання апеляційної скарги на те, що при розрахунку суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції обрахував період вимушеного прогулу з 09.07.2021 року по 10.11.2021 року, не знаходять свого підтвердження, оскільки рішенням суду першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.07.2021 року (наступний день після звільнення, позаяк день звільнення вважається останнім робочим днем) по 09.11.2021 року. За цим, доводи апелянта про те, що кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 122 дні, є помилковими. Інших доводів апеляційна скарга відповідача не містить. Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29). Згідно із приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують. Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Результат розгляду: denied