Рішення адміністративного суду від 2022-05-31 00:00:00+03

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, в якому просить скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 716030 від 27 січня 2022 року і закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 27 січня 2022 року відповідачем Біруком Є.Б. винесена постанова про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн за начебто порушення ним пп.31.3б, 2.3в Правил дорожнього руху, а саме за несвоєчаснепроходження технічного контролю напівпричепом KOGEL SN 24, номерний знак [NUMBER] , а також під час руху ТЗ, обладнаним засобами пасивної безпеки, був непристебнутий ременем безпеки. Оспорювана постанова винесена представником поліції безпідставно, оскільки в ній взагалі не наведені будь-які докази, на яких грунтується висновок про вчинення ним правопорушення. Враховуючи, що інспектор патрульної поліції не зафіксував та не довів належними і допустимим доказами факт невиконання ним вимог п.2.3 ПДР під час руху транспортного засобу, законних підстав для здійснення контролю за наявністю в нього права користування транспортним засобом були відсутні. Також інспектором не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на ознайомлення з матеріалами справи та отримання правової допомоги. Ухвалою від 8 лютого 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивач усунув. Ухвалою від 22 лютого 2022 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, визначеними ст.268, 269, 286 КАС України для окремих категорій термінових справ, в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 4 березня 2022 року та 20 квітня 2022 року розгляд справи відкладено у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану. 26 квітня 2022 року суд отримав відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення проти позову мотивує тим, що [PERSON] намагається уникнути адміністративної відповідальності. Позивачем на підтвердження того, що він керувавтранспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки, та був пристебнутий ременем безпеки, не надано жодних доказів. З боку інспектора патрульної поліції не здійснювалося будь-яких перешкод щодо реалізації позивачемсвоїх прав як особи, що притягується до адміністративної відповідальності. Зміст оскаржуваної постанови в повній мірі відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Відеозапис фіксування правопорушення з портативного відереєстратора 468868 не зберігся через закінчення строку його зберігання. В судове засідання сторони не з`явилися. Про місце, дату та час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Суд, дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що 27 січня 2022 року старшим лейтенантом поліції роти №5 батальйону УПП в Рівненській області ДПП Біруком Є.Б. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 716030 щодо [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3, ч.5 ст.121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. За змістом постанови [PERSON] 27 січня 2022 року, рухаючись по вул.Бєлгородська, 70 в м.Сарни, керував транспортним засобом RENAULT MAGNUM 440, номерний знак [NUMBER] , з напівпричепом KOGEL SN 24, номерний знак [NUMBER] , що обладнаний засобами пасивної безпеки, та був непристебнутий ременем безпеки, а також своєчасно не пройшов обов`язковий технічний контроль транспортного засобу, що підлягає такому контролю, чим порушив п.2.3 «в» та 31.3 «б» ПДР України. Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. За положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно з ч.3 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Пунктом 31.3"б" Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю). Частиною п`ятою статті 121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами. Підпунктом «в» пункту 2.3 Правил дорожнього руху передбачено, що на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), водій зобов`язаний користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі. Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Відповідно до ст.16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху (п.1.3 ПДР України). Пунктом 2.1 ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Згідно з п.2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. Водночас п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення. Перелік підстав для зупинки транспортного засобу наведений у ст.35 Закону України «Про Національну поліцію». Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Відповідно до п.1, 2 ч.1 вказаної статті поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу тощо. Тобто, поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів є неправомірними. Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 15 березня 2019 у справі М 686/11314/17 та від 22 жовтня 2019 року у справі № 161/7068/16-а. Згідно з п.1 ст.247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Тобто, обов`язок доводити правомірність рішення у цій справі покладається на суб`єкт владних повноважень, яким є Департамент патрульної поліції. Згідно зі ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, перевiрка документiв особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису. Відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушень, передбачених ч.3 та ч.5 ст.121 КУпАП. Фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення, не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху. Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується жодним доказом, крім оспорюваної постанови. При цьому, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом наявності складу порушення, оскільки така по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує процедура його фіксування. Постанова про накладення адміністративного стягнення не може слугувати доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке оскаржується. За таких обставин постанова серії ДПО18 №716030 від 27 січня 2022 року підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення. Разом з тим, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. При розгляді справ про адміністративні правопорушення працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції, а отже не можуть виступати відповідачем у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, оскільки належним відповідачем у таких справах є саме відповідний орган (підрозділ) Національної поліції. Враховучи викладене, в позові до старшого лейтенанта поліції роти №5 батальйону УПП в Рівненській області ДПП Бірука Є.Б. необхідно відмовити з підстави подання його не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом. За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. Відтак, підлягають стягненню з Департаменту патрульної поліції на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати по оплаті судового збору. На підставі наведеного та

Результат розгляду: granted