Рішення адміністративного суду від 2022-08-18 00:00:00+03

У червні 2022 року позивач [PERSON] , в особі адвоката Фельського С.Л., звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до рядового поліції Паскевської В.В. УПП в Запорізькій області 2 батальйону 2 роти, Управління патрульної поліції в Запорізькій області, про скасування постанови серії БАВ № 269981 від 18.06.2022 року у справі про адміністративне правопорушення. Свої вимоги мотивує тим, що 18.06.2022 року відповідачем у справі винесена постанова серії БАВ № 269981 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП \~у виді штрафу в розмірі 20 400 гривень. Позивач з постановою не згодний, вважає, її незаконною, необґрунтованою та винесеною з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, тому просить суд постанову скасувати, стягнути на його користь понесені судові витрати. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2022 року, відкрито провадження у даній справі. Визначено відповідачам строк на подання відзиву на позов, - 5 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Представником позивача адвокатом Фельським С.Л. подано письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. У судове засідання відповідачі або їхні представники не з`явився, причину неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, що підтверджується розписками про отримання судової повістки, заяв про розгляд справи у їх відсутність та відзиву на позов до суду не надавали. Таким чином, враховуючи неявку учасників процесу, відповідно до ч. 4\~ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи і проаналізувавши доводи сторін та відповідні положення Правил дорожнього руху України, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до\~ст. 288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний суд у порядку, визначеному\~КАС України, з особливостями, встановленими цим кодексом. Судом встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії БАВ № 269981 від 18.06.2022 року, винесеної рядовим Управління патрульної поліції в Запорізькій області, [PERSON] керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування на підставі постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2022 року, чим порушив ч. 4 ст. 126 КУпАП. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП \~у виді штрафу в розмірі 20 400 гривень. Позивач [PERSON] у позовній заяві вказує, що постанова відповідно до якої його позбавлено права керування транспортним засобом оскаржується в апеляційному суді, а відтак рішення суду першої інстанції є таким що законної сили не набрало. Тільки після винесення остаточного рішення по справі, постанова першої інстанції набуде законної сили та він буде позбавлений права керування. Працівнику поліції було надано підтвердження слів [PERSON] . Але доводи позивача були проігноровані, працівником поліції було складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Положеннями ч. 2\~ст. 19 Конституції України\~встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 72 КАС України,\~доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до\~ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених\~статтею 255 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2\~ст. 77 КАС України,\~в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 року по справі № 191/1019/17, від 10.05.2018 року по справі № 562/199/17, від 31.07.2018 року по справі № 342/664/17, від 08.11.2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23.10.2018 року по справі № 743/1128/17, від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17, від 12.12.2018 року по справі № 537/744/17. Положення ст. 7 КАС України передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Позиція сторін має бути визначеною юридично і доведеною безспірними доказами, якими в даній справі є конкретні документи та матеріали. Суд вважає, що оскільки законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, то з урахуванням принципів і загальних засад\~КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку. Суд вважає за необхідне зазначити, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями\~283\~і\~284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів (Така позиція зокрема висловлена в п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»). Згідно зі\~ст. 129 Конституції України,\~розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в надані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».\~суди застосовують\~Європейську конвенцію з прав людини\~та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Окрім того, суд враховує, що посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено\~ст. 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення. У разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені\~ст. 251 КУпАП), які у відповідності до\~ст. 252 КУпАП\~повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові. Всупереч даних вимог, посилання на належні та конкретні докази, які б свідчили про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення в оскаржуваній постанові не міститься. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи прирівнюються до доведеної невинуватості цієї особи. Крім того, у\~рішенні від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України\~дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1). Згідно\~ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 06.12.1988 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості. Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98). Суд, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену\~КУпАП\~та\~Конституцією України, виходить з того, що доводи позивача з приводу конкретних обставин його дій на дорозі не спростовані відповідачами, сама постанова у справі про адміністративне правопорушення не містить відомостей про докази на підставі яких встановлена винуватість [PERSON] у порушенні\~правил дорожнього руху, та до матеріалів справи не надано доказів вчиненого правопорушення, отже підтвердження зазначених фактів матеріали справи не містять. Крім того, не містить надана суду постанова і посилання на дослідження відповідачем обтяжуючих чи пом`якшуючих відповідальність особи обставин, які повинні бути враховані органом, уповноваженим розглядати справи про адміністративні правопорушення. Також, позивач намагався звернутися за допомогою адвоката, якому подзвонив, але працівник поліції не відреагував на прохання [PERSON] та склав постанову. Відповідно до положень ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Також статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право кожного обвинуваченого захищати себе особисто або використовувати правову допомогу захисника, вибраного ним на власний розсуд. Аналогічні права водіїв містить ст. 268 КУпАП. Отже, у разі зупинки транспортного засобу та повідомлення працівником поліції про подальший розгляд адміністративної справи на місці зупинки транспортного засобу, та як наслідок складення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, водій має право вимагати присутності адвоката під час такого розгляду. З такими висновками погоджується ВС/КАС у своїй постанові від 18.02.2021 року у справі №\~524/9827/16-а. Відтак, позивачу було відмовлено у законному праві на професійну правову допомогу. Тому позов в частині скасування постанови є обґрунтованим, доведеним та підлягає задоволенню. Відповідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Судом також встановлено, що позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 496,20 гривні, що підтверджується квитанцією № Т01р-ОХКА-70Н1-Е273 від 20.06.2022 року. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 139 КАС України\~при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього\~Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати в сумі 496,20 гривень в рахунок відшкодування витрат з оплати судового збору.

Результат розгляду: granted