Рішення адміністративного суду від 2023-04-12 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому позивач просив визнати дії \~\~Державної податкової служби України щодо присвоєння уточнюючим розрахункам до податкових деклараціям з плати за землю від 02.03.2021 року, яким було зменшено податкове зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки на суму 20737,36 грн. та від 05.03.2021 року, яким було зменшено податкові зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки на суму 4602,40 грн. статусу «не вважаються податковими деклараціями» (тобто фактичної відмови у прийнятті таких уточнюючих розрахунків) \~\~протиправними. Зобов`язати Головне управління ДПС у Луганській області прийняти та врахувати подані позивачем уточнюючі податкові декларації від 02.03.2021 року, яким було зменшено податкове зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки на суму 20737,36 грн. та від 05.03.2021 року, яким було зменшено податкові зобов`язання з орендної плати з земельні ділянки на суму 4602,40 грн. з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 р. у задоволенні адміністративного позову [PERSON] \~\~\~відмовлено.\~ [PERSON] , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу , вважає , що рішення таким, що не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним і необґрунтованим, ухвалене судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалено на підставі неповно з`ясованих обставин в адміністративній справі. Вказує, що позивач на період з 14.04.2014 року по 29.02.2020 року відповідно до абз. 2 пп. 38.7 п. 38 підрозд. 10 розд. XX Податкового кодексу України був звільнений від нарахування та від плати за користування земельною ділянкою комунальної власності, що розташована на території населеного пункту на лінії зіткнення. Звертає увагу суду, що спірна заборгованість з орендної плати з платника податків не стягувалась, внаслідок чого стосовно податкового боргу з орендної плати за землю, який утворився за період з 14.04.2014 по 31.12.2014 року внаслідок не сплати Позивачем самостійно; визначених у податкових деклараціях з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік податкових зобов`язань в загальній сумі 22 170,85 грн, минув строк давності - 1095 календарних днів, встановлений пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, а отже, зазначений податковий борг відповідно до підпункту 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 Податкового кодексу України став безнадійним у період з 14 квітня 2017 року по 31 грудня 2017 року. Посилаючись на обставини та обгрунтування , викладені в апеляційній скарзі , просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. ГУ ДПС у Луганській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, з доводами позивача викладеними в апеляційній скарзі не погоджується, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Державна податкова служба України \~подала до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає судове рішення законним та обґрунтованим, з доводами викладеними в апеляційній скарзі не погоджується, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню , рішення підлягає зміні щодо мотивів його прийняття , виходячи з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що ФОП [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) перебував на обліку як фізична особа підприємець в Головному управлінні ДПС у Луганській області (Артемівський район м. Луганська) з 28.05.1998, у т.ч. на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок ІІ група» з 01.01.2012 по 01.04.2015. Державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] здійснено 31.01.2017. ФОП [PERSON] згідно податкової декларації з плати за землю (земельного податку та/або орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) на 2014 рік (реєстраційний №9004323567) від 04.02.2014 по коду території 1233 (Головне управління ДПС у Луганській області (Артемівський район м. Луганська), самостійно задекларовані до сплати податкові зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки у сумі 31106,08 грн. Згідно декларації на 2014 рік (реєстраційний номер 9004517731) від 05.02.2014 по коду території 1234 (ГУ ДПС у Луганській області (Жовтневий район м. Луганська), самостійно задекларовані до сплати податкові зобов`язання з орендної плати у сумі 6903,60 грн. З матеріалів справи судом встановлено, що 02.03.2021 та 05.03.2021 [PERSON] було подано через електронний кабінет платника уточнюючі розрахунки до податкових декларацій з плати за землю, якими були зменшені податкові зобов`язанням зі сплати орендної плати за землю. 02.03.2021 та 05.03.2021 позивачем отримано в електронному кабінеті квитанції № 2 про прийняття податковим органом вищезазначених уточнюючих розрахунків до податкових декларацій з плати за землю за 2014 рік. ДПС України було складено на адресу позивача та направлено лист від 04.06.2021 №4110/ф/99-00-04-04-01-09, яким повідомлено, що уточнюючі розрахунки з плати за землю, складені з порушенням норм ПК України та фактично їм присвоєно статус «не виконано як податкові декларації». Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того , що до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження надання позивачем уточнюючих розрахунків протягом 1095 днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації. Доказів на підтвердження подання позивачем відповідної заяви про продовження граничних строків або сертифікату до суду, також, не надано. Листами від 09.11.2020 №7500/10/12-32-13-02-11 та від 17.11.2020 №32722/6/99-00-04-05-01-06 [PERSON] було повідомлено про порядок подання уточнюючих декларацій з урахуванням строків давності, визначених ст.102 ПК України. \~Головним управлінням ДПС у Луганській області листом від 15.04.2021 №22/ЗПІ/12-32-24-05-09 повідомлено ФОП [PERSON] про те, що уточнюючі декларації були подані з порушенням строку давності, визначені ст.102 ПК України, а саме: зазначено недостовірне значення обов`язкового реквізиту звітний (податковий період), що уточняється (п.48.2 ст.48 ПК України), оскільки відповідно до п.102.1 ст.102 глави 9 розділу ІІ ПК України закінчився строк давності подання таких уточнюючих розрахунків. Враховуючи наведене, відповідно до вимог п.48.7 ст.18 ПК України подані позивачем уточнюючі розрахунки з плати за землю складені з порушенням вимог абз.4 п.48.3 ст.48 ПК України, та не вважаються податковими деклараціями. Станом на 21.09.2021 уточнюючі податкові декларації з плати за землю (земельного податку та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) №11958570 від 02.03.2021 (1233) та №12344266 від 05.03.2021 (1234) мають ознаку «Історія подання». З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку , що відсутні підстави для визнання дій Державної податкової служби України щодо присвоєння уточнюючим розрахункам до податкових деклараціям з плати за землю від 02.03.2021 року, яким було зменшено податкове зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки на суму 20737,36 грн. та від 05.03.2021 року, яким було зменшено податкові зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки на суму 4602,40 грн. статусу «не вважаються податковими деклараціями» (тобто фактичної відмови у прийнятті таких уточнюючих розрахунків) \~\~протиправними та зобов`язанням Головне управління ДПС у Луганській області прийняти та врахувати подані позивачем уточнюючі податкові декларації від 02.03.2021 року, яким було зменшено податкове зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки на суму 20737,36 грн. та від 05.03.2021 року, яким було зменшено податкові зобов`язання з орендної плати з земельні ділянки на суму 4602,40 грн. з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з кінцевим висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, однак, вважає, що мотивувальну частину рішення слід змінити, з огляду на наступне. Згідно пункту 49.2 статті 49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності. Така податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання, та подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (пункт 48.1 статті 48, пункт 49.1 статті 49 ПК України). Згідно пункту 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Пунктом 50.1 статті 50 ПК України передбачено, що у разі, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені. Приписами статті 102 ПК України визначено строк давності в межах 1095 календарних днів. З 01 січня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» № 1797-VIII, яким доповнено підрозділ 10 розділу ХХ пунктом 38. Пунктом 38.7 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України (в редакції що діяла у період звернення позивача із заявами) визначено, що не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, які розташовані на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення та перебувають у власності та/або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, у період з 14 квітня 2014 року до 31 грудня року, в якому завершено антитерористичну операцію. Нараховані та сплачені за період проведення антитерористичної операції суми плати за землю відповідно до статей 269 - 289 цього Кодексу вважаються надміру сплаченими грошовими зобов`язаннями та підлягають поверненню. Верховний Суд у постановах від 28 лютого 2018 року у справі № 812/368/17, від 07 жовтня 2021 року у справі № 826/11741/17 звернув увагу на те, що з підпункту 38.7 пункту 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України (що діяв у період звернення позивача із заявами), не вбачається можливості його двоякого трактування та ним прямо передбачено, що нараховані та сплачені за період проведення антитерористичної операції суми плати за землю відповідно до статей 269 - 289 цього Кодексу вважаються надміру сплаченими грошовими зобов`язаннями та підлягають поверненню. Як вбачається з позову , підставою для звернення до суду слугувало наступне. Позивач 28.05.1998 був зареєстрований як фізична особа підприємець. Основним видом діяльності ФОП [PERSON] був КВНД «роздрібна торгівля комп`ютерами, периферійними устаткуванням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах». Реєстрація позивача була за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із проведенням АТО, позивач фактично припинив свою діяльність з другої половини квітня 2014 року. 26.12.2014 позивачем було повідомлено ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ Міндоходів у Луганській області та ДПС в Артемівському районі м. Луганська ГУ Міндоходів у Луганській області про те, що [PERSON] господарську діяльність не проводить у зв`язку з проведенням АТО на території Луганська і Луганської області. 31.01.2017 державним реєстратором було винесено відомості до ЄДР про припинення [PERSON] підприємницької діяльності. Проте, в електронному кабінеті [PERSON] була зазначена недоїмка на суму 22170,85 грн., яка складалася з орендної плати з фізичних осіб (ГУ ДПС у Луганській області (Артемівський район), платіж 501801090000 зазначена недоїмка у розмірі 18143,75 грн.; орендна плата з фізичних осіб (ГУ ДПС у Луганській області (Жовтневий район), платіж 501801090000 зазначена недоїмка у розмірі 4027 грн. 20.10.2020 позивачем було подано скаргу до ДПС України з залученням ради бізнес-омбудсмена. ДПС України на вказану скаргу надано лист від 17.11.2020 №32722/6/99-00-04-05-01-06, відповідно до якого було зазначено щодо неможливості [PERSON] надіслати до контролюючого органу уточнюючого розрахунку до поданих декларацій, якими зменшити податкові зобов`язання зі сплати орендної плати за землю за 2014 рік. Згідно листа ГУ ДПС у Луганській області від 09.11.2020 №7500/10/12-32-13-02-11 зазначено щодо неможливості [PERSON] надіслати до контролюючого органу уточнюючого розрахунку \\ до податкових декларацій, яким зменшити податкові зобов`язання зі сплати орендної плати за землю за 2014 рік. Позивач зазначає, що фактично податковими органами було запропоновано подати уточнюючі розрахунки до відповідних податкових декларацій та зменшити відповідні податкові зобов`язання зі сплати орендної плати за землю. Позивачем було подано через електронний кабінет платника уточнюючі розрахунки до податкових декларацій з плати за землю, якими були зменшені податкові зобов`язання зі сплати орендної плати за землю. Вищезазначені уточнюючі розрахунки прийняті податковим органом відповідно до квитанції №2 від 02.03.2021 та від 05.03.2021. Після прийняття податковим органом вищезазначених уточнюючих розрахунків, в електронному кабінеті позивача було нараховано пеню на загальну суму 20092,05 грн. Позивачем було подано скаргу до ДПС України від 05.05.2021 та 15.06.2021 отримано рішення ДПС України від 04.06.2021 №4110/Ф/99-00-04-04-01-09, в якому зазначено, що відповідно до вимог п.48.7 ст.48 ПКУ подані уточнюючі розрахунки з плати за землю складені з порушенням вимог абз.4 п.48.3 ст.48 ПКУ, не вважаються податковими деклараціями. Станом на 01.06.2021 в інтегрованій картці платника податків Філіпенка обліковуються податковий борг із орендної плати з фізичних осіб у розмірі 18143,75 грн., по ГУ ДПС у Луганській області (Артемівський район м. луганська) та 4027,1 грн. по ГУ ДПС у Луганській області, який виник відповідно до поданих декларацій за землю за 2014 рік, за земельні ділянки державної і комунальної власності розташовані в м. Луганськ, залишок несплаченої пені відсутній. Позивач, вважаючи рішення Державної податкової служби України, оформлене у формі листа від 04.06.2021 №4110/ф/99-00-04-04-01-09 та дії ДПС України в частині анулювання уточнюючих розрахунків позивача до декларацій з плати за землю за 2014 рік необґрунтованими, що стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом. В межах конкретно цієї справи обов`язковому вирішенню підлягало питання наявності/відсутності обов`язку у позивача подати уточнюючі розрахунки до декларацій, якими би було зменшено самостійно задекларовані ним грошові зобов`язання за 2014 рік \~з орендної плати за земельну \~ділянку. Колегія суддів враховує, що за встановленими у цій справі обставинами, правовідносини у цій справі стосуються грошових зобов`язань зі сплати орендної плати за земельну ділянку, задекларованих у відповідних податкових деклараціях, і цей податок сплачувався за земельну ділянку, яка знаходиться у м. Луганськ. Отже, суд першої інстанцій залишив поза увагою, що правовідносини у цій справі регулюються також Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон №1669-VII), згідно зі статтею 6 якого звільнено суб`єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону. З огляду на положення статті 6 Закону № 1669-VII суб`єкти господарювання звільнені від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності на період проведення антитерористичної операції в силу прямої дії Закону. Отже, відсутність обов`язку сплати податкового зобов`язання виключає можливість утворення податкового боргу та відповідно формування контролюючим органом податкових вимог і стягнення ним самостійно визначених грошових зобов`язань. Колегія суддів також зазначає, що оскільки Закон № 1669-VII є спеціальним законом у спірних правовідносинах, тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до ПК України. У постановах від 30 листопада 2018 року у справі №805/3518/15-а, від 17 червня 2021 року у справі № 826/11385/17, від 30 листопада 2020 року у справі №812/1016/17 Верховний Суд наголошував, що відповідно до положень Закону №1669-VII достатньою підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном стосовно конкретних суб`єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції з 14 квітня 2014 року. При цьому стаття 6 Закону №1669-VII мала пряму дію та не вимагала додаткового вчинення будь-яких дій (отримання сертифіката про засвідчення форс-мажорних обставин тощо) для звільнення від сплати орендної плати за земельні ділянки. Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2018 року у справі №805/3518/15-а констатував, що відсутність обов`язку сплати податкового зобов`язання виключає можливість утворення податкового боргу та відповідно формування контролюючим органом податкових вимог і стягнення ним самостійно визначених грошових зобов`язань. У постановах від 16 липня 2019 року у справі №805/1684/16-а, від 19 лютого 2019 року у справі №812/678/16 Верховний Суд також дійшов висновку про наявність підстав для звільнення платника податків від плати за землю на підставі приписів Закону №1669-VII, навіть за умови неподання таким платником уточнюючої декларації з обнулінням попередньо задекларованих показників. Отже, посилаючись на несвоєчасне (поза межами 1095 днів) подання позивачем уточнюючих розрахунків за 2014 рік, суд не обґрунтував свого висновку із посиланням на норми права, які встановлюють обов`язок позивача у спірних правовідносинах подати відповідний уточнюючий розрахунок у співвідношенні із нормами ПК України та Закону №1669-VII , які прямо встановили, що достатньою підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном стосовно конкретних суб`єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції з 14 квітня 2014 року, а сплачені кошти вважаються надміру сплаченими грошовими зобов`язаннями та підлягають поверненню. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності у позивача в даному випадку обов`язку подання \~уточнюючих податкових декларацій з плати за землю (земельного податку та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності)\~, оскільки позивач звільнений від плати за землю (земельного податку та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014р \~на підставі приписів Закону №1669-VII, навіть за умови неподання таким платником уточнюючої декларації з обнулінням попередньо задекларованих показників , саме тому відсутні \~підстави для визнання дій Державної податкової служби України щодо присвоєння уточнюючим розрахункам до податкових деклараціям з плати за землю від 02.03.2021 року, яким було зменшено податкове зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки на суму 20737,36 грн. та від 05.03.2021 року, яким було зменшено податкові зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки на суму 4602,40 грн. статусу «не вважаються податковими деклараціями» (тобто фактичної відмови у прийнятті таких уточнюючих розрахунків) протиправними та зобов`язанням Головне управління ДПС у Луганській області прийняти та врахувати подані позивачем уточнюючі податкові декларації від 02.03.2021 року, яким було зменшено податкове зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки на суму 20737,36 грн. та від 05.03.2021 року, яким було зменшено податкові зобов`язання з орендної плати з земельні ділянки на суму 4602,40 грн. з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік. Наведене не було враховано судом першої інстанції , тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні в частині мотивів та підстав його прийняття. Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Всі інші доводи та посилання сторін у справі з наведених вище підстав судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги. Пунктом 2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Відповідно до ч. 4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. Таким чином, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні в частині мотивів та підстав його прийняття. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року підлягає залишенню без змін, відсутні в розумінні ст.139 КАС України правові підстави для розподілу судових витрат по даній справі..

Результат розгляду: partial