Рішення адміністративного суду від 2022-08-10 00:00:00+03

У червні 2021 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив: - визнати протиправним та скасувати рішення третьої сесії восьмого скликання Височанської сільської ради Борзняиського району Чернігівської області від 24.12.2020 № 31-3/VIII про відмову [PERSON] в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 20,000 га, в тому числі сіножатей 20,0000 га (кадастровий номер 7420888000:02:003:0050), із земель сільськогосподарського, призначення комунальної власності, без зміни цільового призначення для сінокосіння та випасання худоби, розташовану за межами села Тростянка Тростянського старостинського округу Височанської сільської ради Борзнянського району; - зобов`язати Височанську сільську раду Борзняиського району Чернігівської області на найближчій сесії затвердити проект землеустрою щодо відведення [PERSON] в оренду земельної ділянки площею 20 га, кадастровий номер 7420888000:02:003:0050 для сінокосіння та випасання худоби за межами села Тростянка на території Тростянського старостинського округу Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю: Визнано протиправним та скасовано рішення третьої сесії восьмого скликання Височанської сільської ради Борзняиського району Чернігівської області від 24.12.2020 № 31-3/VIII про відмову [PERSON] в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 20 га, в тому числі сіножатей 20 га (кадастровий номер 7420888000:02:003:0050), із земель сільськогосподарського, призначення комунальної власності, без зміни цільового призначення для сінокосіння та випасання худоби, розташовану за межами села Тростянка Тростянського старостинського округу Височанської сільської ради Борзняиського району. Зобов`язано Височанську сільську раду Борзняиського району Чернігівської області на найближчій сесії затвердити проект землеустрою щодо відведення [PERSON] в оренду земельної ділянки площею 20 га, кадастровий номер 7420888000:02:003:0050 для сінокосіння та випасання худоби за межами села Тростянка на території Тростянського старостинського округу Височанської сільської ради Борзняиського району Чернігівської області із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності. Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального праваправа. Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в основу оскаржуваного рішення судом першої інстанції покладено норми закону, які регулюють безоплатну приватизацію, в тому числі ст. 118 Земельного кодексу України, яка регулює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, в той час як оскаржуване рішення стосується порядку оформлення права оренди на земельні ділянки. Крім того, відповідач вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відзиву, хоча невідповідність проекту земелустрою законам та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, викладена у відзиві, лягла в основу оскаржуваного рішення сесії ради. 24 січня 2022 року до Шостого апеляційногоадміністративного суду надійшов відзив [PERSON] , в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2020 позивач подав письмове клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 20 га за межами села Тростянка на території Тростянського старостинського округу Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області. До клопотання надав проект землеустрою на земельну ділянку за кадастровим № 7420888000:02:003:0050. 17.04.2020 на засіданні постійної депутатської комісії з питань земельних ресурсів позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, а в подальшому 14.05.2020 на двадцять восьмій сесії сьомого скликання Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області також розглянуто вказане питання, однак рішення не прийнято, про що повідомлено позивача листом від 26.05.2020 № 352, копії якої містяться в матеріалах справи. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 по справа № 620/2563/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2020, визнано протиправною бездіяльність Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області щодо неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 20 га, кадастровий номер 7420888000:02:003:0050 для сінокосіння та випасання худоби за межами села Тростянка на території Тростянського старостинського округу Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, поданого [PERSON] , зобов`язано Височанську сільську раду Борзнянського району Чернігівської області повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 20 га, кадастровий номер 7420888000:02:003:0050, поданий [PERSON] , та прийняти відповідне рішення про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Рішенням третьої сесії восьмого скликання Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області № 31-3/VІІІ від 24.12.2020 відмовлено [PERSON] у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 20,000 га, в тому числі сіножатей 20,0000 га кадастровий номер 7420888000:02:003:0050) із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, без зміни цільового призначення - для сінокосіння та випасання худоби, розташовану за межами села Тростянка Тростянського старостинського округу Височанської сільської ради Борзнянського району, з причин невідповідності вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Вважаючи рішення про відмову [PERSON] в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду. Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив повністю та зазначив, що позивач вже звертався до відповідача із заявою щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 20,000 га, в тому числі сіножатей 20,0000 га (кадастровий номер 7420888000:02:003:0050), із земель сільськогосподарського, призначення комунальної власності, без зміни цільового призначення для сінокосіння та випасання худоби, розташовану за межами села Тростянка Тростянського старостинського округу Височанської сільської ради Борзняиського району, та отримав, як встановлено судом вище, фактично протиправну відмову, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю. При цьому, задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував оскаржуване рішення приписами статті 118 Земельного кодексу України. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. За змістом статті 3 Земельного кодексу України (тут і надалі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Частиною другою статті 4 Земельного кодексу України передбачено, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку із застосуванням Чернігівським окружним адміністративним судом норм статті 118 Земельного кодексу України, які не підлягали застосуванню. Щодо доводів відповідача про помилкове застосування судом першої інстанції положень статті 118 Земельного кодексу України, колегія суддів зазначає наступне. Так, статтею 118 Земельного кодексу України врегульовано питання порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Натомість порядок передачі земельних ділянок в оренду передбачений статтею 124 Земельного кодексу України, згідно з якою передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Відповідно до частин другої та третьої даної статті передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності відбувається: 1) за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу; 2) громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, у порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення керувався положеннями статті 118 Земельного кодексу України, а не нормами статті 123 Земельного кодексу України, отже, помилково застосував норми статті 118 Земельного кодексу України, які не підлягали застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки регулюють порядок безоплатної приватизації земельних ділянок, що не є предметом спору у даній справі, а відтак доводи апеляційної скарги в даній частині є обґрунтованими. Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права. Оскільки судом першої інстанції в межах справи про оскарження рішення третьої сесії восьмого скликання Височанської сільської ради Борзняиського району Чернігівської області від 24.12.2020 № 31-3/VIII про відмову [PERSON] в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 20,000 га, в тому числі сіножатей 20,0000 га (кадастровий номер 7420888000:02:003:0050), із земель сільськогосподарського, призначення комунальної власності, без зміни цільового призначення для сінокосіння та випасання худоби, розташовану за межами села Тростянка Тростянського старостинського округу Височанської сільської ради Борзнянського району судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме, положення статті 118 Земельного кодексу України, а не норми статті 123 Земельного кодексу України, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року підлягає скасуванню. Досліджуючи правомірність рішення третьої сесії восьмого скликання Височанської сільської ради Борзняиського району Чернігівської області від 24.12.2020 № 31-3/VIII про відмову [PERSON] в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 20,000 га, в тому числі сіножатей 20,0000 га (кадастровий номер 7420888000:02:003:0050), із земель сільськогосподарського, призначення комунальної власності, без зміни цільового призначення для сінокосіння та випасання худоби, розташовану за межами села Тростянка Тростянського старостинського округу Височанської сільської ради Борзнянського району, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне. За приписами ч. 1 ст. 10 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно зі ч. 2 ст. 1 Закону № 280/97-ВР місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Положеннями ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. За приписами ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2, 6, 10, 13 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу(частини четверта статті 123 Земельного кодексу України). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування. Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються, поряд з іншим, затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів звертає увагу, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування. Так, зокрема, після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин відповідно до приписів статті 186-1 Земельного кодексу України. Єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках. Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 123 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту. Ааналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2022 року у справі № 300/1750/19. Як вбачається з матеріалів справи, на замовлення [PERSON] ФОП [PERSON] розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 20 га, кадастровий номер 7420888000:02:003:0050 для сінокосіння та випасання худоби за межами села Тростянка на території Тростянського старостинського округу Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності. Вказаний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (оренди) був погоджений у порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, про що свідчать висновки Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 3598/82-20 від 03.03.2020 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. Разом з тим, рішенням Височанської сільської ради Борзняиського району Чернігівської області від 24.12.2020 № 31-3/VIII відмовлено [PERSON] у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в оренду спірної земельної ділянки площею 20,000 га, в тому числі сіножатей 20,0000 га (кадастровий номер 7420888000:02:003:0050), із земель сільськогосподарського, призначення комунальної власності, без зміни цільового призначення для сінокосіння та випасання худоби, розташовану за межами села Тростянка Тростянського старостинського округу Височанської сільської ради Борзнянського району. Поряд з цим, в оскаржуваному рішенні відповідача не зазначено жодної з підстав, передбачених статтею 123 Земельного кодексу України, за яких позивачу могло бути відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, корім загальної норми про невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, без уточнення, в чому саме полягає така невідповідність. Слід зазначити, що для того, щоб рішення відповідача було обґрунтованим, воно повинно містити чітке та конкретне посилання на норму закону, яку, на думку відповідача, не дотримано заявником, та виклад обставин, в чому саме полягає порушення вказаної норми, з обов`язковим посиланням на проект землеустрою. Так, мотивувальна частина оскаржуваного рішення містить посилання на норми законодавства, якими керувався відповідач, відмовляючи у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в оренду земельної ділянки, однак, без визначених конкретно положень відповідної норми права, що не дає змоги встановити дійсну фактичну і правову підставу, яка(які) слугувала(и) для відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в оренду земельної ділянки. Посилання апелянта на відсутність здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації як на підставу для прийняття оскаржуваного рішення, є безпідставним, оскільки, по-перше, висновок Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 3598/82-20 від 03.03.2020 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду містить висновок про відсутність необхідності у проведенні відповідної експертизи, по-друге, оскаржуване рішення відповідача не містить посилання на відповідні порушення, як підставу для прийняття такого рішення. Як було вищезазначено, зі змісту оскаржуваного рішення Височанської сільської ради Борзняиського району Чернігівської області від 24.12.2020 № 31-3/VIII про відмову [PERSON] в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки неможливо встановити, яким саме вимогам і нормам законодавства не відповідає поданий проект землеустрою. Оскаржувана відмова не містить посилань на конкретні приписи нормативно-правових актів, які не були додержані позивачем, або навпаки містить посилання на норму законодавства, проте, не містить посилань на недоліки у проекті землеустрою. За приписами частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно вимог частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення третьої сесії восьмого скликання Височанської сільської ради Борзняиського району Чернігівської області від 24.12.2020 № 31-3/VIII про відмову [PERSON] в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 20,000 га, в тому числі сіножатей 20,0000 га (кадастровий номер 7420888000:02:003:0050), із земель сільськогосподарського, призначення комунальної власності, без зміни цільового призначення для сінокосіння та випасання худоби, розташовану за межами села Тростянка Тростянського старостинського округу Височанської сільської ради Борзнянського району не відповідає вимогам обгрунтуваності, а тому, є протиправним та підлягає скасуванню. Щодо позовної вимоги про зобов`язання Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області на найближчій сесії затвердити проект землеустрою щодо відведення [PERSON] в оренду земельної ділянки площею 20 га, кадастровий номер 7420888000:02:003:0050 для сінокосіння та випасання худоби за межами села Тростянка на території Тростянського старостинського округу Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, колегія суддів зазначає наступне. Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта. У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог. Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Апеляційний суд зазначає, що вирішення питання про яке просить позивач, в частині зобов`язання затвердити проект землеустрою щодо відведення [PERSON] в оренду земельної ділянки, перебуває поза компетенцією адміністративного суду, оскільки до юрисдикції суду в широкому розумінні не входить зобов`язання відповідача приймати на сесії будь-яке конкретне рішення, оскільки відповідно до чинного законодавства України суд не має права перебирати на себе повноваження, віднесені до компетенції, зокрема, органів місцевого самоврядування. Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати рішення неправомірним та скасувати його, а також зобов`язати відповідача з урахуванням висновків суду повторно розглянути відповідне питання та прийняти за наслідками розгляду вмотивоване та обґрунтоване нормами законодавства рішення, при цьому суд не може перебирати на себе функцію дозвільного органу, яка не покладена на суд законом. Аналогічна правова позиція неодноразово викладена в постановах Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 200/2260/19-а, від 13.01.2021 у справі № 1340/5638/18. Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає. Таким чином, способом захисту порушеного права позивача, який би відповідав положенням пункту 4 статті 245 КАС України та був найбільш ефективним із можливих способів захисту порушеного права, є саме зобов`язати Височанську сільську раду Борзняиського району Чернігівської області розглянути проект землеустрою щодо відведення [PERSON] в оренду земельної ділянки площею 20 га, кадастровий номер 7420888000:02:003:0050 для сінокосіння та випасання худоби за межами села Тростянка на території Тростянського старостинського округу Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності та прийняти рішення відповідно до ч. 6, 15 статті 123 Земельного кодексу України з врахуванням висновків суду. Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] до Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права. Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: partial