Рішення адміністративного суду від 2022-08-29 00:00:00+03

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернулася [PERSON] з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві, в якому просила суд: - визнати протиправною відмову відповідача, викладену в листі від 01.09.2021 №2600-0603-8/139136, у поверненні позивачу помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 14075,51 грн; - зобов`язати відповідача сформувати та подати до органів Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві подання про повернення збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 14 075,51 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що особа, яка купує житло вперше, не повинна платити пенсійний збір, а якщо таки заплатила, має право на його повернення. В той же час, позивач звернувшись до відповідача з вимогою повернути безпідставно сплачені кошти, отримав відмову, яку вважає протиправною та оскаржує в судовому порядку. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та задовольнити позов у повному обсязі. Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права та надано невірну правову оцінку діям відповідача, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено у поверненні позивачу грошових коштів, помилково сплачених як пенсійний збір у розмірі 1% від операції купівлі-продажу нерухомого майна під час нотаріального укладення договору купівлі-продажу квартири від 14.07.2021 року, з огляду на те, що така квартира придбавалась позивачем вперше. Відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги в повному обсязі, з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу та зазначає, що факт придбання позивачем нерухомості вперше матеріалами справи не підтверджуються. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного. Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 14.07.2021, нотаріально посвідченого і зареєстрованого в реєстрі за №778, копія якого наявна у справі, позивач придбала квартиру, при цьому, сплативши збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 14075,51 грн. (1% від операції купівлі-продажу нерухомого майна), що не заперечується відповідачем і підтверджується копією квитанції від 14.07.2021 №57005459. У серпні 2021 року позивач звернулась до відповідача щодо повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з придбанням житла вперше. Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 01.09.2021 було відмовлено у задоволенні заяви з тих підстав, що придбання житла вперше перевіряє нотаріус, який посвідчує договір; на покупця покладено обов`язок з надання нотаріусу інформації та документів щодо звільнення від сплати збору й позивач не надавала нотаріусу такої інформації та документів. Вважаючи відмову пенсійного органу в перерахунку пенсії протиправною, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду з даним позовом. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що умовою звільнення від сплати збору Порядок №1740 визначає відсутність факту купівлі житла, зокрема як частки в спільному майні подружжя. Тобто, в разі придбання житла на ім`я одного з подружжя за спільні кошти в період зареєстрованого шлюбу, другий з подружжя має право на частку у праві спільної сумісної власності на житло, що не дозволяє застосовувати п. "в", як підставу для звільнення від сплати збору. Крім цього, у позовній заяві не зазначено і не надано доказів невикористання позивачем житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Згідно із пунктом 15-1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року №1740 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Порядок №1740), збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України. Згідно п.15-2 Порядку №1740, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо: б) право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; в) особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року); г) особа перебуває у черзі на одержання житла, що підтверджується документом, виданим органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Відповідно до п. 15-3 цього ж Порядку, нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. Документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір. Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками, зазначеними у пункті 15-1 цього Порядку, за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса. Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах в і г пункту 15-2 цього Порядку №1740 інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. Аналіз наведених правових норм свідчить, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється лише за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з таких операцій, однак, громадяни, які придбавають житло вперше, не є платниками цього збору. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 819/1498/17 та від 31 січня 2018 року у справі № 819/1667/17. Крім того, у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 819/33/17 Верховний Суд дійшов правового висновку, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше, саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу. Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами. Колегія суддів звертає увагу, що у справі, по якій здійснюється перегляд в апеляційному порядку, будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання ним житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за ним будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано, а судом не встановлено. Так, підставою для відмови у видачі подання про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування стало те, що при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу квартири нотаріусом не встановлено підстав для звільнення позивача від сплати вказаного збору, а відповідач не є уповноваженим органом щодо вирішення наведеного питання. Проте, у разі, коли особа не реалізувала право на подання документів, що посвідчують її право на звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна, під час нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, це не позбавляє її права на звернення до органу Пенсійного фонду із заявою щодо повернення помилково сплаченої суми збору. За положеннями пункту 5 Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (надалі - Порядок №787) передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування компенсації здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили. Між тим, згідно з додатком до постанови Кабінету міністрів України від 16.02.2011 року №106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), контроль за справлянням (стягненням) до бюджету надходжень, що обліковуються за кодом доходів бюджету 24140500 (збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна) покладено на Пенсійний фонд України. Отже, саме на органи Пенсійного фонду покладено обов`язок прийняття рішень про наявність чи відсутність підстав для повернення коштів на обов`язкове державне пенсійне страхування. Так, в матеріалах справи міститься довідка №274826120 від 14.09.2021 року, за змістом якої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформація про те, що за позивачем вперше зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2397021680000). Відомості щодо придбання іншого нерухомого (житлового) майна позивачем відсутні. Разом з тим, у витязі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №2176044105206, наявні відомості про право власності [PERSON] на об`єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2021 року. Колегія суддів звертає увагу, у цьому розділі містяться відомості, [PERSON] , причини відсутності РНОКПП: особа не має коду у зв`язку з релігійними переконаннями (стор. 18 том І), в той час, як у позивача наявний РНОКПП [NUMBER] . Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у статті 4 ПК України (пункт 4.1.4) сформульований принцип презумпції правомірності рішень платника податків. Крім того, презумпція також закріплена як спеціальна норма у пункті 56.21 статті 56 ПК, що означає безумовне її врахування при вирішенні спорів щодо оскарження рішень контролюючих органів у сфері справляння податків і зборів. Сама юридична конструкція норми пункту 56.21 статті 56 ПК дає підстави стверджувати, що презумпція застосовна не лише у ситуації прямої суперечності норм, але й у будь-якій іншій ситуації невизначеності в процесі правозастосування. Для її застосування необхідно і достатньо виявлення двох або більше альтернативних варіантів правомірної поведінки, обравши найвигідніший для себе з яких платник має почуватися захищеним від можливих негативних наслідків як з боку контролюючого органу, так і суду. Більше того, наведеною нормою охоплюються не лише очікування платника, запровадженням у податковому законодавстві цієї презумпції як принципу (основної засади) накладається відповідний таким очікуванням обов`язок вибору визначеного нею варіанту поведінки і контролюючим органом, і судом. При цьому тягар доведення хибності (відсутності правових підстав) обраного платником варіанту поведінки покладається законом на контролюючий орган. Таким чином, оскільки позивач придбала житло вперше, а відповідачем не доведено зворотного, то у територіального органу Пенсійного фонду України у зв`язку з поданням позивачем відповідної заяви виник обов`язок сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України подання про повернення позивачу сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. У свою чергу, процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 (надалі - Порядок № 787). Пунктом 5 цього Порядку передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету. Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Отже, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на відповідача покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 813/1126/17. Відповідно до Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 січня 2013 року № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 лютого 2013 року за № 291/22823, органи Державного казначейства України у процесі казначейського обслуговування державного бюджету за доходами та іншими надходженнями формують розрахункові документи і здійснюють повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету та здійснюють безспірне списання коштів державного бюджету на підставі виконавчого документа у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Проаналізувавши вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що відмова відповідача щодо формування подання про повернення позивачу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є протиправною, тому Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зобов`язане сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України подання про повернення [PERSON] сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 13764,46 грн. За таких обставин, оцінивши зібрані докази у сукупності, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги позивача є обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції. Згідно пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідності до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи викладене, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, відтак оскаржуване рішення суду відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню з одночасним прийняттям постанови про задоволення адміністративного позову з наведених вище підстав. Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду даної справи в суді апеляційної інстанції, а отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Результат розгляду: granted