Рішення адміністративного суду від 2022-01-05 00:00:00+02

В січні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС України у Вінницькій області в якому просив визнати протиправною та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11978-17У від 18.02.2020 року ГУ ДПС у Вінницькій області, якою йому нараховані штрафні санкції та пеню за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску 31 098,79 грн.. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі позовні вимоги. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 09.06.2005 в установленому законодавством України порядку був зареєстрований як фізична особа-підприємець. В період з 01.01.2012 по 01.01.2016 позивач знаходився на спрощеній системі оподаткування, з 01.02.2016 - на загальній системі оподаткування. Свою підприємницьку діяльність припинив 31 січня 2017 року, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно даних інтегрованої картки платника податків - ФОП [PERSON] , станом на 31.12.2012 за останнім рахується сальдо на початок року у сумі 10 644,25 грн (борг переданий ПФУ України), який в подальшому зростав, у зв`язку із несплатою. Станом на грудень 2016 року у позивача був наявний податковий борг у сумі 23 422,63 грн. 06 грудня 2016 року ГУ ДФС у Вінницькій області було видано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1814/17У на суму 14 298,94 грн. В подальшому, на підставі цієї вимоги Центральним ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області було відкрито виконавче провадження № 56343787 про стягнення з позивача на користь ГУ ДФС у Вінницькій області 14 298,94 гривень, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 18.05.2018. Погашення заборгованості здійснювалось позивачем наступними платежами: 06.06.2018 - 9123,69 грн., 11.06.2018 - 8256,19 грн.; 11.06.2018 - 14 298,94 грн., що в сукупності становить 31 678,82 грн. З огляду на сплату заборгованості ГУ ДПС у Вінницькій області 10.12.2019 прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №0166725005. Згідно із яким за період з 22.03.2013 по 11.06.2018 позивачу нарахований штраф у розмірі 1686,09 грн. та за період з 21.01.2015 по 11.06.2018 штраф у розмірі 1312,36 грн., та нарахована пеня у розмірі 36 356,53 грн. Станом на 31.01.2020 за позивачем рахується заборгованість у сумі 31 098,79 грн. (36 356,53 грн. - 5257,74 грн. (сплачено/повернуто пені), вказані відомості містяться в інтегрованій картці платника. 18 лютого 2020 року ГУ ДФС у Вінницькій області було видано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-11978-17У від 18.02.2020, якою йому нараховані штрафні санкції та пеню за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску 31 098,79 грн. Вважаючи протиправною вказану вимогу, позивач звернувся до суду з позовом з метою захисту своїх порушених прав. Відмовляючи \~у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент розгляду справи рішення контролюючого органу про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску №0166725005 від 10.12.2019, яке є передумовою винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки), не скасовано та не оскаржено в судовому порядку, а тому вимога створена правомірно. Колегія суддів погоджується \~з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. При вирішенні даної справи необхідно керуватись нормами Конституції України, Податкового кодексу України (ПК України), Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон 2464-VI). Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; а недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом. Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (стаття 2 Закону № 2464-VI). Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками. Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця (частина 8 статті 9 зазначеного Закону). Статтею 9 Закону №2464-VІ передбачено порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску, зокрема, абзацом 3 частини 8 зазначеної статті передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Пунктом 2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VІ визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Частиною 1 ст. 25 Закону №2464-VI передбачено, що рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. У разі несплати або несвоєчасної сплати частини суми страхових внесків, що сплачується за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", положення цієї статті застосовуються виключно щодо суми страхових внесків, що має сплачуватися платником єдиного внеску. Згідно п.3 ч.11 ст. 25 Закону №2464-VІ, за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску. Порядок стягнення заборгованості з платників єдиного внеску, формування, оформлення та надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску передбачений розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 20.04.2015 за №449, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953. Так, відповідно до пункту 1 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи 10.12.2019 відповідачем на підставі даних інтегрованої картки платника, з урахуванням положень ч.10, п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №0166725005, яким застосовано до позивача за період з 22.03.2013 по 11.06.2018 штраф у розмірі 1686,09 грн. та за період з 21.01.2015 по 11.06.2018 штраф у розмірі 1312,36 грн., та нарахована пеня у розмірі 36 356,53 грн.. Вказані рішення направлені на останню відому адресу позивача, однак, поштове відправлення, яким воно направлялося, 31.12.2019 повернулося на адресу контролюючого органу із відміткою "не проживає". В подальшому, 18.02.2020 Головним управлінням ДПС у Вінницькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11978-17У на суму 31 098,79 грн. Згідно із матеріалів справи, за позивачем в інтегрованій картці платника по коду платежу 71040000 станом 31.12.2012 рахувалась заборгованість у сумі 10 644,25 грн. (борг переданий ПФУ України), який в подальшому зростав, у зв`язку із його несплатою. Станом на грудень 2016 року у позивача був наявний податковий борг у сумі 23 422,63 грн. 06.12.2016 Головним управлінням ДФС у Вінницькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1814/17У на суму 14 298,94 грн. Погашення заборгованості здійснювалось позивачем наступними платежами: 06.06.2018 - 9123,69 грн., 11.06.2018 - 8256,19 грн.; 11.06.2018 - 14 298,94 грн., що в сукупності становить 31 678,82 грн. Отже, визначена сума штрафних санкцій та пені за вказаними рішеннями позивачем не сплачена та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені не оскаржені ані в адміністративному, ані в судовому порядку. Положеннями ч. 16 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах вимога про сплату недоїмки не підлягає скасування, оскільки на момент розгляду справ в суді є чинні рішення контролюючого органу про застосування штрафів та нарахування пені, на виконання яких вказана вимога винесена. У зв`язку з тим, що платником податку було порушено терміни сплати єдиного внеску, відповідно до п.2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VІ передбачено застосування штрафних санкцій за несплату (неперерахування) або не своєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. Одночасно на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0.1 відсотка суми недоплати \~за кожний день прострочення платежу (ч. 1 ст. 25 Закону № 2464). Нарахування пені, передбаченої цим законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування), включно (ч. 13 ст. 25 Закону). При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до \~Інструкції. Рішення контролюючого органу є виконавчим документом. \~Суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати ЄСВ, стягуються в тому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати ЄСВ, який визначено розділом VI Інструкції № 449. Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки з ЄСВ, якщо їх застосування пов`язано з виникненням та сплатою такої недоїмки. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені з ЄСВ не застосовується. Так, колегія суддів відхиляє доводи апелянта з огляду на вищенаведені висновки та встановлені \~\~судом обставини. На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied