Рішення адміністративного суду від 2022-05-06 00:00:00+03

в квітні 2021 року позивач, \~ [PERSON] , звернувся в суд з позовом до Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області (відповідача), в якому \~просив: - визнати незаконним та скасувати рішення 5 сесії 8 скликання Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницькій області за №106 від 01.03.2021 в частині відмови [PERSON] у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею по 2,00 га із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, на території Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; - зобов`язати Ольгопільську сільську раду Гайсинського району Вінницької області надати [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, на території Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (за межами населеного пункту). Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 20.09.2021 позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення 5 сесії 8 скликання Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницькій області за №106 від 01.03.2021 року в частині відмови у наданні [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею по 2,00 га із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, на території Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства Зобов`язав Ольгопільську сільську раду Гайсинського району Вінницької області повторно розглянути клопотання [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, на території Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (за межами населеного пункту). У задоволенні решти позовних вимог відмовив. Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити. Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що рішенням 5 сесії 8 скликання Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницькій області №106 від 01.03.2021 року, в частині надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, відмовлено, оскільки зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка, розміщена на пасовищі, код класифікації виду цільового призначення землі 01.08 - для сінокосіння і випасання худоби. Вважає, що земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства належить до земель загального користування, тобто є загальнодоступною для всіх суб`єктів і не може передаватися у приватну власність. Надання дозволу позивачу на розроблення землевпорядної документації відведення у власність земельної ділянки загального користування порушить права інших осіб щодо її використання, так як ця земельна ділянка виділена для об`єктивної необхідності - загального випасання худоби. Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України. Згідно з положеннями ч. 3\~ ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства\~ України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження. Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач 01.02.2021 звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, на території Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами населеного пункту с. Демівка Чечельницького району Вінницької області, надавши усі передбачені законодавством документи. Однак, рішенням 5 сесії 8 скликання Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницькій області №106 від 01.03.2021 року, в частині надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відмовлено. Відмова мотивована тим, що зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка, розміщена на пасовищі, код класифікації виду цільового призначення землі 01.08 - для сінокосіння і випасання худоби. На переконання позивача, відповідач протиправно відмовив йому у задоволенні клопотання, що і стало підставою для звернення з \~адміністративним позовом до суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2\~ст. 2 КАС України. Згідно частин першої, другої та третьої\~статті 242 КАС України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Крім того, ст.\~ 2\~ та ч. 4 ст.\~ 242 КАС України\~встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Частиною другою\~статті 19 Конституції України\~передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Так, суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Частиною 1 статті 19 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року №548, визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів. В зазначеному Класифікаторі землі сільськогосподарського призначення поділяються, зокрема, на землі для ведення особистого селянського господарства (код 01.03) та на землі для сінокосіння і випасання худоби (код 01.08). Положеннями частини третьої статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; Відповідно до статті 34 ЗК України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища. З аналізу вищевказаних норм вбачається, що землі сільськогосподарського призначення можуть передаватися у власність та в користування громадянам на умовах та в порядку, визначеному ЗК України. При цьому, згідно Класифікатора видів цільового призначення земель землі сільськогосподарського призначення мають підвиди в залежності від функціонального спрямування. Особливості правового статусу таких підвидів визначені у главі 5 ЗК України. Зокрема, стаття 34 ЗК України визначає, що земельні ділянки, призначені для сінокосіння та випасання худоби можуть бути переданні громадянам виключно на умовах користування (оренди). До схожого висновку дійшов Верховний Сул у постанові від 09 лютого 2022 року у справі №120/611/19-а. Як встановлено судом рішенням 5 сесії 8 скликання Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницькій області №106 від 01.03.2021, в частині надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відмовлено з підстав, що зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка, розміщена на пасовищі, код класифікації виду цільового призначення землі 01.08 - для сінокосіння і випасання худоби. З матеріалів справи встановлено, що бажана позивачем земельна ділянка є сформованою та за видом цільового призначення належить до земель "для сінокосіння і випасання худоби" код 01.08, що унеможливлює її передачу у власність. Приписами частини 1, 2 статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в ч. 3 ст. 116 ЗК України). Нормами частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Відповідно до статті 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Як було встановлено вище, земельна ділянка, на яку претендує позивач, відноситься до земель сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням для сінокосіння і випасання худоби, яка, у відповідності до вимог статті 34 Земельного кодексу України, може передаватися виключно у користування (оренду). Колегія суддів погоджується з твердженнями відповідача про те, що земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства належить до земель загального користування, тобто є загальнодоступною для всіх суб`єктів і не може передаватися у приватну власність. Надання дозволу позивачу на розроблення землевпорядної документації відведення у власність земельної ділянки загального користування порушить права інших осіб щодо її використання, так як ця земельна ділянка виділена для об`єктивної необхідності - загального випасання худоби. Отже, при прийнятті рішення судова колегія враховує те, що задоволення суспільної потреби при вирішенні суспільнозначимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки з комунальної власності у приватну ставиться у перевагу приватному інтересу конкретної особи. Визначені вище обставини не були взяти до уваги при розгляді справи в суді першої інстанції. Також, колегія суддів вважає необгрунтованим висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення похідної позовної вимоги у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання від 01.02.2021 про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га кожному із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, на території Ольгопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які знаходиться за межами населеного пункту с. Демівка Чечельницького району Вінницької області, надавши усі передбачені законодавством документи. З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Результат розгляду: denied