Рішення адміністративного суду від 2022-07-25 00:00:00+03

Головне управління ДПС в Черкаській області (далі - позивач) звернулось до товариства з обмеженою відповідальністю "Техресурс-Автопарк і К" (далі - відповідач) з позовом, в якому просило: 1) визнати статут товариства з обмеженою відповідальністю "Техресурс-Автопарк і К" недійсними; 2) визнати реєстраційний запис №13481020000000824 від 01.11.2017 товариства з обмеженою відповідальністю «Техресурс-Автопарк і К» недійсним; 3) припинити юридичну особу товариства з обмеженою відповідальністю "Техресурс-Автопарк і К". Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 рокуу задоволенні адміністративного позову було відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що норми матеріального закону не пов`язують визнання ознак фіктивності юридичної особи з обов`язковим встановленням вини в діях особи, яка зареєструвала таку особу, чи попереднього кримінального провадження і постановлення обвинувального вироку щодо осіб, які вчинили фіктивне підприємництво. Також, апелянт вказує, що в порушення норм процесуального права незважаючи на те, що контролюючий орган звертається до суду з підстав визначених в абзаці 5 ст.55-1 ГК України, суд робить висновки посилаючись на зміст положення абзацу 4 ст.55-1 ГК України. Згідно п.3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Техресурс-Автопарк і К», як суб`єкт господарювання юридична особа зареєстроване 01.11.2017 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ідентифікаційний код 41697034, засновником та директором підприємства з моменту державної реєстрації є [PERSON] . На адресу позивача надійшов лист №14739/926-97-04-1808 від 12.02.2021 ГУ ДФС у м. Києві, де зазначено, що працівниками шостого відділу УПЕП ГУ ДФС у м. Києві встановлено СГД з ознаками «фіктивності» товариства з обмеженою відповідальністю «Техресурс-Автопарк і К». Згідно інформаційних ресурсів ДФС кінцевим бенефіциарним власником СГД значиться Дікова ГЛ. Проте, як вбачається з письмових пояснень [PERSON] , вона заперечує свою причетність до господарської діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Техресурс-Автопарк і К» і вказує, що вона ніколи не виконувала обов`язки директора, засновника та головного бухгалтера зазначеного підприємства. Ведення бухгалтерського та податкового обліку не здійснювала та нікому не доручала. 12.01.2018 четвертим слідчим відділом РКП СУ ГУ ДФС у м. Києві внесено до ЄРДР кримінальне провадження №42018100040000007 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 212 КК України - ухилення від сплати податків (обов`язкових платежів). Вважаючи, що товариство з обмеженою відповідальністю «Техресурс-Автопарк і К» має ознаки фіктивності відповідно дост. 55-1 Господарського кодексу України, позивач звернувся до суду з цим позовом. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що надані письмові пояснення не є належним і беззаперечним доказом на підтвердження доводів позивача щодо виявлених ознак фіктивності суб`єкта господарювання. Колегія суддів при винесенні даної постанови виходить з наступного. Відповідно до статті 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України. Згідно пп. 20.1.37 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України посадові особи податкового органу вправі звертатися до суду щодо припинення юридичної особи та припинення фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності, та/або про визнання недійсними установчих (засновницьких) документів суб`єктів господарювання. Аналогічна норма міститься в п.67.2 ст.67 ПК України, якою передбачено, що контролюючі органи в установленому законом порядку мають право звертатися до суду про винесення судового рішення щодо: припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців; відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців; скасування державної реєстрації змін до установчих документів. Положеннями ст. 55-1 Господарського кодексу України передбачені ознаки фіктивності, що дають підстави для звернення до суду про припинення юридичної особи або припинення діяльності фізичною особою - підприємцем, в тому числі, визнання реєстраційних документів недійсними, а саме: зареєстровано (перереєстровано) на недійсні (втрачені, загублені) та підроблені документи; не зареєстровано у державних органах, якщо обов`язок реєстрації передбачено законодавством; зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження; зареєстровано (перереєстровано) та проведено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників. В даному випадку основною підставою для звернення позивача до суду із вимогами про припинення юридичної особи, що не пов`язано з банкрутством, визнання недійсними устаночих документів товариства стало надані його керівником та директором пояснення. Водночас, за змістом положень абзацу 5 ст. 55-1 Господарського кодексу України однією з підстав, яка вказує на фіктивність підприємства, є його реєстрація (перереєстрація) та провадження фінансово-господарської діяльності без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників. Так, з наданих пояснень [PERSON] вбачається, що вона заперечує свою причетність до господарської діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Техресурс-Автопарк і К» і вказує, що вона ніколи не виконувала обов`язки директора, засновника та головного бухгалтера зазначеного підприємства. Ведення бухгалтерського та податкового обліку не здійснювала та нікому не доручала. При цьому, з довідки по кримінальному провадженню від 12.01.2018 вбачаєтся, що в ході досудового розслідування допитано [PERSON] , яка повідомила, що зареєструвала підприємство за грошову винагороду та не має жодного відношення до ведення фінансово-господарської діяльності в тому числі і ТОВ «Техресурс-Автопарк і К». З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в даному випадку встановлені обставини відповідають ознакам передбаченими ст.55-1 ГК України, а саме абзац 4 ст. 55-1 ГК України, яким визначено одну з підстав, яка вказує на фіктивність підприємства, є його реєстрація з передачею особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження. При цьому, судом першої інстанції обгрунтовано зазначено, що вказані норми закону, з урахуванням обставин даної справи, вимагають з`ясування, чи мала намір особа, якій після реєстрації передано в управління юридичну особу, здійснювати господарську діяльність. Крім того, колегія суддів вважає, що надані письмові пояснення, зафіксовані у протоколі допиту в якості свідка, що міститься в матеріалах справи не є належним і беззаперечним доказом на підтвердження доводів позивача щодо виявлених ознак фіктивності суб`єкта господарювання. Так, належним доказом фіктивності підприємництва є вирок суду у кримінальній справі, який, відповідно до частини 6 статті 78 КАС України, є обов`язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок. При цьому, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді. Отже, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.11.2018 (справа №822/551/18), яка була вірно застосовано судом першої інстанції. Враховуючи викладені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Результат розгляду: denied