Рішення адміністративного суду від 2022-01-12 00:00:00+02

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, в якому просив: - визнати протиправними дії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України щодо призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності, пов`язаної із проходженням служби в органах внутрішніх справ; - зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України призначити та виплати йому, як інваліду 2-ї групи, з 11.11.2020 року, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ одноразову грошову допомогу в сумі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, згідно із Законом України "Про міліцію" та відповідно до Порядку №850. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 14.01.2021 року та 28.02.2021року він звернувся до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України із заявою про виплату (доплату) йому одноразової грошової допомоги. Проте, Департамент з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України протиправно відмовив йому у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із тим, виплата ОГД у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції Законом України "Про Національну поліцію" та Порядком № 850 не передбачена. ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ Встановлено, що згідно наказу Управління ДДУПВП в Житомирській області від 01.06.2001 № 15 о/с з 12.06.2001 року [PERSON] звільнений зі служби відповідно до статті 65 пункту «а» (за віком). Відповідно до довідки від 23.10.2001 № 077753 виданої на підставі акту огляду МСЕК Позивачу встановлено з 13.09.2001 року 3-тю групу інвалідності, захворювання пов`язане наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження служби в органах внутрішніх справ, повторно 01.11.2004 та 26.10.2007 Позивачу встановлювалась третя група інвалідності з 50% та 60 % втрати працездатності відповідно. Відповідно до довідки ПАТ «HACK «ОРАНАТА», після первинного встановлення групи інвалідності позивачу 13.09.2001року проводила виплату страхового відшкодування 17.12.2001 у зв`язку з втратою працездатності (40%) та 10.12,2004 у зв`язку з втратою працездатності 50%. Під час повторного огляду 14.12.2020 року Житомирською обласною МСЕК Позивачу встановлена 2 група інвалідності з 11.11.2020 року та визначено ступінь втрати профпрацездатності - 80% на підставі захворювання пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження служби в органах внутрішніх справ. У зв`язку з вказаною обставиною, позивач звернувся до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України із заявою про доплату йому одноразової грошової допомоги за процедурою, визначеною Порядком № 850. Департамент з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України листом від 09.02.2021 №9/2-403-21/Д-132 повідомив позивача, що його заяву щодо виплати одноразової грошової допомоги розглянуто та зазначено, що здійснити виплату ОГД не вбачається можливим, оскільки виплата ОГД у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції Законом України "Про Національну поліцію" та Порядком № 850 не передбачена, у зв`язку з чим повернув документи позивачу. Висновок відповідачем щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу не складався та документи надані останнім до Міністерства не направлялись. Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом. IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивач у 2001 році уже реалізував своє право на отримання одноразової грошової допомоги, а також ту обставину, що між первинним встановленням втрати працездатності та повторним оглядом, за наслідками якого [PERSON] було встановлено вищу групу інвалідності минуло понад два роки (20років), суд прийшов до переконання, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму так і на виплату грошової допомоги в більшому розмірі у зв`язку із встановленням згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності. За таких обставин суд дійшов висновку, що відмова Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України у призначенні (доплати) одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановлення ІІ групи інвалідності є правомірною, а позовні вимоги необґрунтованими. V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ Не погоджуючись з рішенням про відмову в задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неврахування судом першої інстанції фактичних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що не погоджується з думкою суду, що виплата одноразової грошової допомоги йому, як інваліду 2 групи, може бути проведена в межах 2-річного строку з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни інвалідності. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність правових обставин для задоволення апеляційної скарги. VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного. Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.5 ст.23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України. 07.11.2015 набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" якого визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про міліцію". При цьому, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію". Відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства. Пунктом 3 Порядку №850 визначені окремі підстави, які надають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, однією із яких є установлення працівникові міліції інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. При цьому розмір такої допомоги залежить від встановленої групи інвалідності. Відповідно до п.7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України). За приписами пунктів 8-9 Порядку №850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції. МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови. З урахуванням наведеного, відповідач не здійснює розгляд питань щодо виплати грошової допомоги позивачу який проходив службу в органах внутрішніх справ та не має законного підґрунтя замінювати собою орган, якому надано право вирішувати питання про надання одноразової грошової допомоги, яким є Міністерство внутрішніх справ України. Отже, у даному випадку відповідач був зобов`язаний направити документи до Міністерства внутрішніх справ України разом із своїм висновком щодо виплати грошової допомоги, в якому й викласти обґрунтовано свої судження та рекомендації. Однак, відповідач без складання висновку та направлення документів до Міністерства внутрішніх справ України безпідставно повідомив позивача про неможливість здійснення йому виплати ОГД, оскільки виплата ОГД у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції Законом України "Про Національну поліцію" та Порядком № 850 не передбачена, у зв`язку з чим повернув документи позивачу. Суд першої інстанції на ці норми матеріального права не звернув увагу, а тому прийняв незаконне рішення. Згідно із частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Позивач просить суд захистити порушене право, шляхом зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, що не входить до кола повноважень відповідача, а тому, апеляційний суд з метою якісного захисту порушеного права позивача та ефективного механізму його відновлення, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та адміністративний позов задовольнити частково, шляхом визнання протиправною бездіяльності Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України щодо неподання до Міністерства внутрішніх справ України документів [PERSON] для розгляду питання про призначення та виплату [PERSON] одноразової грошової допомоги та зобов`язання відповідача направити до Міністерства внутрішніх справ України документи для вирішення питання про можливість призначення та виплати [PERSON] одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності, пов`язаної із проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до пункту 8 Порядку та умов призначення і виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 року. Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права. На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову. VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення, у відповідності до ст. 317 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволенні позовних вимог. Судові витрати розподілу не підлягають, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Результат розгляду: partial