Рішення адміністративного суду від 2022-06-29 00:00:00+03

Фермерське господарство «Крутий Яр» звернулось до суду з даним позовом, в якому просиловизнати протиправною та скасувати постанову начальника Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 14.09.2021 № 303166 про накладення адміністративно-господарського штрафу в сумі 34 000, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зі змісту акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 23.07.2021 № 287315, довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0080681, чеку зважування від 23.07.2021 вбачається, що зазначені документи не містять характеристик у частині зважувального обладнання, що було використане відповідачем під час проведення габаритно-вагового контролю, зокрема, за якими саме вагами проводилось зважування транспортного засобу позивача, який відсоток похибки таких ваг і чи враховувався під час зважування сипучий стан вантажу. Під час здійснення зважування транспортного засобу з сипучим вантажем, що змінює розподіл навантаження на осі транспортного засобу в русі, результати вимірювання, здійснені посадовими особами відповідача, не можна вважати достовірними, позаяк такі вимірювання, здійсненні без застосування відповідної Методики, що би враховувала особливості вантажу, що свідчить про неможливість встановлення достовірного та точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним сипучим вантажем. Рішенням Черкаськогоокружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року у задоволені адміністративного позову відмовлено. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що зазначена у п.п. 2 п. 2 Порядку № 879 методика, на підставі якої проводиться процес вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології затверджена не була, проте відсутність такої методики не є підставою для невнесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу, тобто відповідачем правомірно складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом та, у подальшому, винесено спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема неправильне тлумачення закону, а також ненадання оцінки всім аргументам, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти її доводів, вказуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, сторони до суду не прибули, при цьому, позивачем подано до суду клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі, а представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з введенням воєнного стану на території нашої країни. Разом з тим, колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволенні цього клопотання з огляду на наступне. Так, відповідно до ст.309 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття провадження. У виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більше як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу. Колегія суддів звертає увагу, що апеляційне провадження у даній справі відкрито 10.01.2022, отже, термін розгляду апеляційної скарги вже сплив. Подаючи клопотання про перенесення розгляду справи, заявник не просить продовжити термін розгляд справи, як то передбачено ст. 309 КАС України, крім того, не вказує, до якого часу він просить розгляд справи відкласти. В свою чергу, колегія суддів не вбачає необхідності відкладення апеляційного розгляду, оскільки явка учасників у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а матеріалів справи та доказів достатньо для вирішення спору по суті без їх присутності. Отже, згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що 23.07.2021 державним інспектором Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки в Кіровоградській області Зотовим Р.А. проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки MAN, номерний знак: [NUMBER] . Місце перевірки: А/Д Н-01 «Київ-Знам`янка» 242 км, вантаж - пшениця. За результатами контролю складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 23.07.2021 № 287315 та довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 23.07.2021 № 0080691, де зафіксовано перевезення вантажу із перевищенням встановлених законодавством вагових норм понад 20 % без відповідного дозволу на рух автомобільними дорогами України, виданого уповноваженими компетентними органами, а саме: перевищення встановлених п. 22.5 Правил дорожнього руху вагових норм становить 28,2 %, навантаження за загальною масою становить 51,28 т при нормативно допустимій 40 т, на встроєну вісь становило 28,6 т при нормативно допустимій 22 т, що становить 28,63 %, чим порушено вимоги ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», п. 22.5 Правил дорожнього руху. Відповідно до розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 23.07.2021 № 1968 нараховано плату за проїзд у сумі 163,68 євро. 14.09.2021 за результатом розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт начальником Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у складі Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято постанову № 303166 про застосування адміністративно-господарського штрафу у зв`язку з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % під час перевезення вантажу без відповідного дозволу та притягнуто позивача до відповідальності з накладенням адміністративно-господарського штрафу у сумі 34 000, 00 грн. Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку, щовідповідач як суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення № 103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства). Згідно п.п. 1 п. 4 Положення № 103 основними завданнями Укртрансбезпеки є: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті. Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю (п.п. 15, 27 п. 5 Положення № 103). Відтак, саме на Укртрансбезпеку покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування. Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII) передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Частинами 1, 4 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт»від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон № 2344-III) передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Згідно п.4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. В силу вимог п. 3, абз.4 п. 4 Правил № 30 транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у п. 22.5 Правил дорожнього руху. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у п. 22.5 Правил дорожнього руху на 2 % (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд. Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Згідно з пунктом 5 Правил № 30, що передбачає, що рух транспортних засобів та їх составів загальною масою до 40 т включно, якщо вони не є великогабаритними, і контейнеровозів загальною масою до 46 тонн включно та заввишки від поверхні дороги до 4,35 метра включно (на встановлених Укравтодором, Укртрансбезпекою і Національною поліцією маршрутах, що погоджено з організаціями, зазначеними в п.п.9 - 13 цих Правил) здійснюється без дозволу, не надає права на рух автомобільними дорогами транспортних засобів з перевищенням виключно осьових навантажень без відповідного дозволу. Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок № 879). Відповідно до п.п. 1, 5 п. 2 Порядку № 879 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології; дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил № 30, після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов. Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль (п. 15 Порядку № 879). Відповідно до п. 18 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних (п. 20 Порядку № 879). Відповідно до п. 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567) державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Згідно п. 16 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю, а пунктом 21 цього Порядку передбачено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. Відповідно до п.п. 26-27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, що оформляється згідно з додатком 5. При цьому, нормативними актами не передбачається можливості звільнення перевізника від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у випадку переміщення вантажу у вантажному відсіку автомобіля. Згідно чинного законодавства (вітчизняним чи міжнародним) не передбачені виключення з Правил дорожнього руху України щодо правильності розміщення та кріплення вантажу при перевезенні подільних (в тому разі сипучих) вантажів. Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про відсутність затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології методики виконання вимірювань по осьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів, якою мали керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю, з огляду на таке. За правовою позицію Верховного Суду, сформованою в постанові від 03.07.2019 у справі № 819/1381/16, відсутність такої методики не є підставою для невнесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу. Як вже зазначалось вище, за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки MAN, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить до спірних правовідносин за участі позивача, було встановлено, що навантаження на одиночну вісь - 6,31 т при допустимих 11 т, здвоєні осі - 16,67 т при дозволених 16 т, строєні осі - 28,30 т при допустимих 22 т, повна маса транспортного засобу становила 51,28 т при допустимих 40 т. За змістом ст.ст. 4 і 29 Закону № 3353-ХІІ, ст. 33 Закону 05 № 2862-IV визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879, яким керувався відповідач. Відповідачем правомірно складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом та, у подальшому, винесено спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 у справі № 817/1051/16. Також колегія суддів вважає правильним відхилення судом першої інстанції посилання позивача відносно відсутності документів на пристрій, яким проводилося зважування транспортного засобу, які б надавали можливість перевірити відповідність цього приладу параметрам та технічному стану, що пред`являються до таких пересувних контрольних пунктів, позаяк з наданих відповідачем доказів вбачається, що згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 27.04.2021 № П40М03904521, що є чинним до 26.04.2022 прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісі ваги пересувні автомобільні типу CHECLODE FREEWEIGHING зав. № 008212, відповідає вимогам ДСТУ OIML R 134-1ET:2010. Також необґрунтованими є доводи позивачапро те, що пристрій, на якому проводили контрольне зважування автомобіля, не передбачений для окремого осьового зважування та зважування транспортних засобів, які перевозять рідкі (сипучі) вантажі, а також те, що його не можна застосовувати для зважування транспортних засобів вагою понад 30000 кг, оскільки зважування транспортного засобу здійснювалося за допомогою приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі шляхом проїзду транспортного засобу через вантажоприймальний пристрій приладу. У режимі зважування у русі, кожна вісь транспортного засобу в`їжджає на платформу не зупиняючись, і знімаються дані з електронного пристрою. Максимальне навантаження на вісь 30000 кг, максимальна кількість осей - 10 (91, 98-104). Судом встановлено, що транспортний засіб позивача має шість осей. Зазначений прилад не призначений для зважування транспортних засобів, що перевозять рідкі продукти, яким пшениця не є. Необґрунтованими також є доводи апелянта, що Фермерським господарством здійснювалось перевезення подільного вантажу, а тому під час руху по дорозі можливе переміщення вантажу по всім осям транспортного засобу, з огляду на те, що перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження транспортного засобу, в даному випадку, на одиничну вісь транспортного засобу більше 11 т та більше повної маси 40 т. Крім того, навіть у випадку доведення можливості переміщення вантажу, ця обставина не спростовує встановленого під час зважування перевищення допустимого осьового навантаження. Наведеними вище нормативними актами не передбачається можливості звільнення перевізника від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у випадку переміщення вантажу у вантажному відсіку автомобіля. Так, ані чинним законодавством України, ані жодними міжнародним нормативним документом не передбачені виключення з Правил дорожнього руху України щодо правильності розміщення та кріплення вантажу при перевезенні подільних (сипучих) вантажів. Переміщення ватажу під час руху не є припустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу. Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху. При цьому, суд звертає увагу, що законодавцем чітко передбачено критичну похибку в розмірі 2 %, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й подільного, який під час транспортування здатний зсуватися (перемішуватися). Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси до 40 т, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним тощо. Щодо решти аргументів сторін слід зазначити, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010). Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив питання у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, судом повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскарженогорішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied