Рішення адміністративного суду від 2022-07-21 00:00:00+03

Головне управління Держпродспоживслужби в Черкаській області звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Черкаській області, треті особи: [PERSON] , Міжрегіональне управління Національного агентства України з питань державної служби у м. Києві, Київській, Чернігівській та Черкаській областях, в якому просило: визнати протиправним дії Управління Держпраці у Черкаській області щодо складення припису від 14.09.2021 № ЧК-486/1508/АВ/П та скасувати припис від 14.09.2021 № ЧК-486/1508/АВ/П Управління Держпраці у Черкаській області. Позов обґрунтовано тим, що 14.09.2021 Управлінням Держпраці у Черкаській області проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці стосовно позивача, однак оскаржуваний припис було винесено разом із актом перевірки, що тим самим позбавило права позивача на розгляд заперечень, доданих до акта перевірки. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано припис від 14.09.2021 №ЧК 486/1508/АВ/П Управління Держпраці у Черкаській області. Зобов`язано Управління Держпраці у Черкаській області розглянути заперечення до акта перевірки від 14.09.2021, що підписані начальником управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності головного бухгалтера Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області з урахуванням висновків суду. В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем порушено вимоги трудового законодавства в частині оплати праці, та на час завершення контролюючого заходу і винесення оскаржуваного припису відповідачем не було проведено донарахування [PERSON] надбавки за вислугу років. На думку апелянта, Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не встановлює обов`язку для контролюючого органу щодо надання відповіді на зауваження суб`єкта господарювання у разі їх надходження. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог та розглянув вимоги, що не були заявлені позивачем, а також не пов`язані з захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких була подана заява. У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що особа, яка вступає на державну службу набуває статусу державного службовця лише з часу прийняття Присяги. Враховуючи, що [PERSON] набула статусу державного службовця лише з 20 лютого 2019 року, відтак надбавка їй за вислугу років не передбачена, що свідчить про необгрунтованість апеляційної скарги. Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Управління Держпраці у Черкаській області від 31.08.2021 № 522-Н «Про проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області», за наявності погодження Держпраці від 18.08.2021 № 5580/3.1/4.5-21, та направлення від 31.08.2021 № 523 у період з 01.09.2021 по 14.09.2021 проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) на предмет додержання законодавства про працю в частині трудового договору, оплати праці. Як наслідок, 14.09.2021 Управлінням Держпраці у Черкаській області проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці стосовно Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області. За результатами проведеного позапланового заходу контролюючим органом складено Акт від 14.09.2021 №ЧК-486/1508/АВ, яким зафіксовано порушення вимог законодавства про працю, а саме: не донараховано надбавку у розмірі 3% посадового окладу державного службовця за кожен рік державної служби, чим порушено вимоги статті 52 Закону України «Про державну службу»; порушено термін виплати заробітної плати, що суперечить вимогам статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці»; порушено нарахування та виплата надбавки за вислугу років встановлена без урахування вимог законодавства, чим порушено положення пункту 3 Порядку № 283. У подальшому, відповідачем складено припис від 14.09.2021 № ЧК 486/1508/АВ/П відповідно до якого встановлено, що: 1) позивачем не донараховано надбавку на рівні 3% посадового окладу державного службовця [PERSON] за кожен рік державної служби відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу»; 2) порушено терміни виплати заробітної плати, що пов`язані із пунктом 1 оскаржуваного припису відповідно до статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці»; 3) нарахування та виплата надбавки за вислугу років встановлена без урахування вимог законодавства відповідно до пункту 3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283. Як наслідок позиваа зобов`язано у строк до 18.09.2021 усунути вказані недоліки. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на передчасність прийняття припису без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття індивідуального акта, такий припис є протиправним та підлягає скасуванню. Як наслідок, наявні підстави для зобов`язання Управління Держпраці у Черкаській області розглянути заперечення до акта перевірки від 14.09.2021, що підписані начальником управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності головного бухгалтера Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області з урахуванням висновків суду. Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами. Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-V порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин 1, 4, 6 - 8, абзацу 2 частини 10, частин 13 та 14 статті 4, частин 1 - 4 статті 5, частини 3 статті 6, частин 1 - 4 та 6 статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини 3 статті 22 цього Закону. Відповідно до частини п`ятої статті 2 Закону № 877-V органи Державної служби України з питань праці при проведенні заходів державного нагляду (контролю), забезпечують дотримання принципів державного нагляду (контролю); вимог щодо місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмежень у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактувань норм на користь суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборони на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерій ризику; права суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальності посадових осіб органу державного нагляду (контролю); прав суб`єктів господарювання; права на консультативну підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю) та умов віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі незатвердження відповідних критеріїв розподілу. З аналізу вищевказаних норм вбачається, що органи Державної служби України з питань праці при проведенні заходів державного нагляду (контролю) керуються цим Законом з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, однак не підзаконними нормативно-правовими актами, а неоднозначні трактування правових норм Закону повинні здійснюватися на користь суб`єкта господарювання. У свою чергу, згідно частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Так, основні засади процедури здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю були врегульовані Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №295). Однак, згідно постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі №826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно, процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) визначена постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823, якою затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №823). Згідно пункту 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів. Заходи контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються інспекторами праці виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад) у формах, визначених абзацом першим цього пункту. За змістом пункту 9 вказаного Порядку під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення. На вимогу об`єкта відвідування або уповноваженої ним посадової особи інспектор праці надає копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та вносить запис про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису. Згідно пункту 10 Порядку № 823 тривалість інспекційного відвідування не може перевищувати 10 робочих днів. У силу вимог пункту 16 Порядку №823 за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю. Пунктами 20-21 Порядку №823 визначено, що припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування. Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду. Припис складається у двох примірниках, що підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Системний аналіз наведених вище положень дає підстави дійти висновку, що інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача та яке проводиться на підставі наказу та направлення. За результатами інспекційного відвідування складається акт і в разі виявлення порушень - виноситься припис. З матеріалів справи вбачається, що 05.08.2021 до відповідача надійшло звернення [PERSON] від 03.08.2021, де зазначено про порушення позивачем щодо неї вимог законодавства про працю. Згідно з наказом відповідача від 31.08.2021 № 522-Н «Про проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області», за наявності погодження Держпраці від 18.08.2021 № 5580/3.1/4.5-21, та направлення від 31.08.2021 № 523 у період з 01.09.2021 по 14.09.2021 проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) на предмет додержання законодавства про працю в частині трудового договору, оплати праці. За результатами здійсненого заходу контролю складено акт перевірки, яким зафіксовано порушення вимог законодавства про працю, а саме: не донараховано надбавку у розмірі 3% посадового окладу державного службовця за кожен рік державної служби, чим порушено вимоги статті 52 Закону України «Про державну службу»; порушено термін виплати заробітної плати, що суперечить вимогам статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці»; порушено нарахування та виплата надбавки за вислугу років встановлена без урахування вимог законодавства, чим порушено положення пункту 3 Порядку № 283. У свою чергу, правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України). Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. За змістом статті 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. При цьому, у відповідності до статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У свою чергу, Закон України «Про державну службу» врегульовує правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях. Згідно статті 52 Закону України «Про державну службу» надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу. Розмір надбавки за ранг державного службовця визначається Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби. Відповідно, постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 було визначено Порядок обчислення стажу державної служби, який втратив чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229. Вказанами нормами чітко визначено підстави для встановлення та виплати надбавки за вислугу років на державній службі. При цьому, судом першої інстанції вірно зауважено, що на даний час у провадженні Черкаського окружного адміністративного суду знаходиться справа №580/5605/21 за позовом [PERSON] до Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, предметом якої є встановлення та виплата позивачу надбавки за кожний рік стажу державної служби, та перерахунок та виплата заробітної плати за період з 20.02.2019 по 06.03.2012, з урахуванням надбавки на рівні 3% посадового окладу державного службовця за кожний рік стажу державної служби. Відтак, у межах спірних правовідносин судом не вирішується питання доцільності встановлення третій особі [PERSON] надбавки за кожний рік стажу державної служби, а перевіряється виключно законність винесення відповідачем оскаржуваного припису. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачем було наголошено на тому, що у результаті здійсненого інспектування посадовою особою відповідача винесено оскаржуваний припис про усунення виявлених порушень, проте заперечення до акту відповідачем розглянуто не було. У свою чергу, апелянт звертає увагу на те, що головний бухгалтер є не уповноваженою особою надавати «зауваження», тому подані позивачем «заперечення» як частини додатків до акта відповідача на двох аркушах враховуватись під час інспекційного відвідування не можуть. Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. У відповідності до частини четвертої статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно з дотриманням вимог цього Закону обирає форми його організації зокрема введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.2011 № 59 затверджено Типове положення про бухгалтерську службу бюджетної установи (далі - Типове положення), у пункті 2 визначено, що бухгалтерська служба утворюється як самостійний структурний підрозділ бюджетної установи, вид якого залежить від обсягу, характеру та складності бухгалтерської роботи, - департамент, управління, відділ, сектор або в бюджетній установі вводиться посада спеціаліста, на якого покладається виконання обов`язків бухгалтерської служби. Обов`язки бухгалтерської служби може виконувати централізована бухгалтерія бюджетної установи, якій підпорядковані інші бюджетні установи. У підпункті 8, 11 пункту 7 Типового положення передбачено, що бухгалтерська служба відповідно до покладених на неї завдань забезпечує користувачів у повному обсязі правдивою та неупередженою інформацією про фінансовий стан бюджетної установи, результати її діяльності та рух бюджетних коштів; здійснює заходи щодо усунення порушень і недоліків, виявлених під час контрольних заходів, проведених державними органами та підрозділами бюджетної установи, що уповноважені здійснювати контроль за дотриманням вимог бюджетного законодавства. Згідно з підпунктом 1 пункту 8 Типового положення бухгалтерська служба має право представляти бюджетну установу в установленому порядку з питань, що відносяться до компетенції бухгалтерської служби, в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності. При цьому, пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України закріплено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. З огляду на вищевикладені норми вбачається, що головний бухгалтер є уповноваженою особою надавати відповідні зауваження під час проведення перевірки. Статтею 7 Закону №877-V визначено, що в останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом. Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю). Право суб`єкта господарювання надавати органу державного нагляду (контролю) в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта визначено у статті 10 Закону № 877-V. У той же час, аналогічні положення закріплені в Порядку №823. Так, у силу вимог пункту 18 Порядку №823 якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження. У свою чергу, припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду (пункт 21 Порядку №823). Пунктом 24 Порядку №823 закріплено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності. Аналіз вищевикладених норм свідчить про те, що суб`єктом владних повноважень під час проведення інспекційного відвідування мають бути враховані надані суб`єктом господарювання відповідні зауваження. Колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що будь-які процедурні порушення, пов`язані із самим процесом оформлення результатів діяльності суб`єктів владних повноважень по фіксації недотримання суб`єктом приватного права вимог законодавства оцінюється судом з урахуванням всіх обставин справи та необхідністю досягненням балансу, зокрема, між інтересами особи правопорушника, публічними інтересами, які проявляються у забезпеченні дотриманні суб`єктами господарювання у сфері державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення. До того ж, Верховний Суд неодноразово звертав увагу у своїх рішеннях на те, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі). Окрім того, виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків. Прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. Суд також зазначає, що право бути почутим є ключовим принципом «належного врядування» у демократичній державі. Тобто, перш ніж орган публічної влади ухвалить адміністративне рішення, що стосується прав чи інтересів певної особи, такій особі повинна бути надана можливість висловити свої міркування та надати органу публічної влади інформацію і свої аргументи. З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що не розгляд поданих заперечень свідчить про порушення відповідачем процедури винесення оскаржуваного рішення. Як наслідок, протиправна бездіяльність відповідача у нерозгляді заперечень головного бухгалтера Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області до акта інспекційного відвідування вказує про наявність правових підстав для визнання такого припису протиправним та необхідність його скасування. При цьому, для належного відновлення порушених прав позивача, слід зобов`язати Управління Держпраці у Черкаській області розглянути заперечення до акта перевірки від 14.09.2021, що підписані начальником управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності головного бухгалтера Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області з огляду на роз`яснення Національного агенства України з питань праці від 26.07.2016 №14-р/з та матеріали наданих учасникам справи Міжрегіональним управлінням Національного агентства України з питань державної служби у м. Києві, Київській, Чернігівській та Черкаській областях у контексті відповіді на звернення [PERSON] від 15.06.2021 з урахуванням висновків суду. Посилання апелянта на безпідставність висновків суду першої інстанції про необхідність виходу за межі позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому, як було встановлено вище, нерозгляд заперечень під час інспекційного відвідування з подальним прийняттям оскаржуваного припису, cвідчить про недотримання суб`єктом владних повноважень передбаченої законом процедури його прийняття, відтак лише після розгляду заперечень головного бухгалтера Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області, які протиправно залишилися без відповіді, можливий подальший правомірний перегляд рішення (внесення змін) до наказів позивача стосовно стажу і надбавок третьої особи [PERSON] у контексті оцінки дій/бездіяльності роботодавця. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі. Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні. За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи. Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування. За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied