Рішення адміністративного суду від 2024-05-28 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач), звернулась до суду з позовом, в якому просила: - визнати протиправною та скасувати постанову від 21 листопада 2023 року головного державного виконавця Відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження № 72926672. В обґрунтування позову зазначила, що державний виконавець передчасно закінчив виконавче провадження, оскільки рішення суду, що перебувало на виконанні, не виконано боржником. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.03.2024 позов залишено без задоволення. Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду про призначення пенсії \~позивачці пенсійним органом не виконано, оскільки \~пенсія призначена з січня 2021, а не з дати подання нею заяви про призначення пенсії. Висновки суду першої інстанції про наявність у державного виконавця підстав для закриття виконавчого провадження, ґрунтуються лише на \~листі пенсійного органу від 23.10.2023. Водночас, жодних дій щодо перевірки відомостей, зазначених у листі від 23.10.2023 державним виконавцем не здійснено, що суперечить ч. 1 ст. 18 \~Закону України «Про виконавче провадження». Зауважує, що дійсно судовим рішенням у справі № 480/3897/20 не було встановлено дати, з якої [PERSON] має бути призначена пенсія, водночас Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовано зазначене питання, отже державний виконавець мав пересвідчитись, що пенсійним органом вчинено дії по його виконанню з урахуванням вищенаведеного Закону. Крім того, суд першої інстанції не врахував і можливість державного виконавця у випадку незрозумілості для нього судового рішення звернутися до суду, який ухвалив рішення, із заявою про роз`яснення рішення відповідно до ст. 254 КАС України щодо дати початку нарахування [PERSON] пенсії. Отже, на думку апелянта, державний виконавець, маючи обов`язок контролювати виконання рішення суду про призначення та нарахування пенсії саме з 25.01.2020, що встановлено в силу Закону, а не з січня 2021 р., не перевірив виконання рішення боржником, що свідчить про передчасність спірної постанови. Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач), Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі третя особа) не надали відзиви на апеляційну скаргу. Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином. \~ Відповідно до ч. 4 ст.\~229, ч. 1 ст.\~308 КАС України\~справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2021, яке набрало законної сили за наслідками апеляційного перегляду 29.06.2021 по справі № 480/3897/20 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 19.03.2020 № 3630 про відмову у призначенні [PERSON] пенсії за віком на пільгових умовах. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити, нарахувати та виплатити [PERSON] пенсію за віком відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 08.06.2023 Сумським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 480/3897/20, який позивачем пред`явлено до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до примусового виконання (а.с. 83, зв.б. а.с. 80) 04.10.2023 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 72926672 за виконавчим листом по справі № 480/3897/20 (а.с. 81). 18.10.2023 державний виконавець направив Головному управлінню Пенсійного фонду України в Сумській області вимогу про надання інформації щодо виконання виконавчого документу № 480/3897/20 (зв.б. а.с. 81). 23.10.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повідомило державного виконавця, що на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 у справі №480/3897/20 [PERSON] призначена, нарахована та виплачена пенсія за віком відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсія виплачується з травня 2021 року. Доплата за період з 16.02.2021 по 30.04.2021 згідно з рішенням суду в сумі 4 359,32 грн була виплачена [PERSON] у травні 2021 року (а.с. 82). Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.11.2023, з посиланням на лист від 23.10.2023, закінчено виконавче провадження № 72926672, на підставі п. 9 ч. 1 ст.\~39, ст.\~40 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 32). Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення, яке перебувало на примусовому виконанні боржником виконано у повному обсязі, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1\~ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження"\~прийнята правомірно. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч.2\~ст.19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені\~Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ\~(далі - Закон №1404-VІІІ). Статтею 1 Закону №1404-VIII\~передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України, цим\~Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього\~Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього\~Закону\~підлягають примусовому виконанню. Згідно приписів\~ст.3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами у передбачених\~законом\~випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених\~законом\~або міжнародним договором України; Відповідно до ч. 1\~ст. 26 зазначеного Закону\~виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у\~статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Згідно з ч. 5\~ст. 26 Закону №1404-VIII\~виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати\~декларацію про доходи\~та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Відповідно до п. 1 розділу IX «Виконання рішень немайнового характеру» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5\~та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802, виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному\~статтею 63 Закону № 1404-VIII. Відповідно до ч. 1\~ст. 63 Закону № 1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою\~статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2\~ст. 63 Закону № 1404-VIII). Частиною 1\~ст. 13 Закону № 1404-VIII\~встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим\~Законом\~та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 18 Закону № 1404-VIII\~виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим\~Законом\~заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього\~Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (п. 1 ч. 3, ч. 4\~ст. 18 Закону № 1404-VIII). У свою чергу, відповідно до п. 9 ч. 1\~ст. 39 Закону №1404-VIII\~виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Стаття 40 Закону № 1404-ІІІ визначає наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа. Відповідно до ч. 1 цієї статті у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Судом встановлено, що \~ [PERSON] зверталася за призначенням пенсії, за наслідками розгляду її заяви пенсійним органом було відмовлено. Не погодившись із рішенням пенсійного органу [PERSON] оскаржила його в судовому порядку. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 по справі № 480/3897/20 зобов`язано ГУ ПФУ в Сумській області призначити, нарахувати та виплатити [PERSON] пенсію за віком відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказане рішення суду пред`явлено до примусового виконання позивачем. На виконання судового рішення, ГУ ПФУ в Сумській області направило державному виконавцю лист від 23.10.2023 , в якому повідомило, що [PERSON] призначена, нарахована та виплачена пенсія за віком відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсія виплачується з травня 2021 року. Доплата за період з 16.02.2021 по 30.04.2021 згідно з рішенням суду в сумі 4 359,32 грн була виплачена [PERSON] у травні 2021 року. Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції погодився з доводами відповідача про виконання\~боржником\~судового рішення,\~пославшись на лист\~пенсійного органу від 23.10.2023. Разом з тим, надаючи оцінку доводам виконавця про виконання судового рішення, суд першої інстанції не з`ясував, які дії вчинялися державним виконавцем щодо встановлення обставин виконання судового рішення боржником. Колегія суддів зазначає, що наданий боржником лист від 23.10.2023 не є беззаперечним та достатнім доказом виконання судового рішення, оскільки державному виконавцю не надано належних доказів призначення пенсії, а саме заяви [PERSON] , протоколу про \~призначення пенсії, з яких можливо встановити дату подання заяви про призначення пенсії та дату її призначення пенсійним органом. Дій по витребовуванню цих доказів у боржника державним виконавцем не здійснено. Таким чином суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про правомірність постанови\~про закінчення виконавчого провадження. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що державний виконавець з огляду на свій правовий статус не може під час примусового виконання судового рішення давати правову оцінку змісту (суті) рішень суб`єкта владних повноважень, які прийняті останніми на виконання рішення суду, як критерію/умови належного виконання боржником судового рішення (щодо якого відкрито виконавче провадження), посилаючись на постанову \~Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 805/2174/17-а. Разом з тим, зазначені обставини не звільняють державного виконавця перевіряти виконання боржником судового рішення на підставі належних доказів, а не лише пояснень останнього. Натомість, колегія суддів зазначає, що будь-яких доказів в підтвердження виконання судового рішення у справі № 480/3897/20, окрім листа від 23.10.2023 матеріали виконавчого провадження не містять, зокрема, рішення пенсійного органу про призначення пенсії [PERSON] , відомостей про нарахування та виплату пенсії з дати її призначення тощо. Крім того, в матеріалах виконавчого провадження відсутнє і судове рішення, яке перебувало на виконанні, що свідчить про його не врахування \~державним виконавцем під час прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження. Висновки суду першої інстанції про відсутність у резолютивній частині судового рішення та виконавчому листі дати, з якої слід призначити [PERSON] пенсію не є такими, що звільняють як державного виконавця, так і суд перевірити чи в належний спосіб виконано таке судове рішення з урахуванням його мотивувальної частини. З судового рішення, яке перебувало на виконанні у державного виконавця вбачається, що відмова пенсійного органу у призначені [PERSON] пенсії визнана протиправною, в зв`язку з чим зобов`язано пенсійний орган призначити, нарахувати та виплатити пенсію з дати звернення із заявою про призначення пенсії. Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку. Відсутність в резолютивній частині судового рішення та зобов`язальній частині виконавчого листа посилання на дату, з якої слід призначити пенсію може свідчити про незрозумілість судового рішення. Це означає, що у разі, якщо резолютивна частина судового рішення є нечіткою за змістом, тобто коли вона є незарозумілою для осіб, стосовно яких його ухвалено, так і для тих, хто здійснює його виконання, через що рішення суду неможливо виконати примусово або є імовірність неправильного його виконання , постанова державного виконавця про закриття виконавчого провадження з підстав виконання судового рішення є передчасним. Отже, \~з метою перевірки виконання судового рішення державний виконавець мав з`ясувати дату звернення [PERSON] до пенсійного органу та дату з якої пенсію призначено пенсійним органом. Відповідно до ч. 3\~ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього\~Закону\~(пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим\~Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22). Отже,\~Законом № 1404-VIII\~на державного виконавця покладено обов`язок перевіряти виконання рішення боржником. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №554/10283/18, від 02 лютого 2022 року у справі № 200/10827/21, від 02 листопада 2023 року у справі № 580/4398/22. Натомість, доказів вжиття будь-яких заходів примусового виконання передбачених положеннями\~Закону № 1404-VIII, крім винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та вимоги, відповідачем ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано. Положеннями\~ст. 51 Закону № 1404-VIII\~передбачено, що у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення. У разі якщо зміст виконавчого документа незрозумілий, виконавець або сторона виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення його змісту. Державний виконавець відділу примусового виконання рішень Давидко І.І., приймаючи рішення про закінчення виконавчого провадження ВП № 72926672, у відповідності до п. 9 ч. 1 ст.\~39, ст.\~40 Закону № 1404-VIII, на підставі лише повідомлення боржника про повне фактичне виконання рішення, не вжив вичерпних заходів передбачених ст.ст.\~18,\~63 Закону № 1404-VIII, чим порушив принцип верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, обов`язковості виконання рішень встановлені ч. 1\~ст. 4 Закону України \~№ 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а також без дотримання таких засад, встановлених положеннями ч. 1\~ст. 2 Закону № 1404-VIII\~- верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, справедливості, неупередженості та справедливості. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем, відповідно до\~ст. 77 КАС України, не доведено правомірності прийняття оскаржуваної постанови. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, приймаючи постанову від 21.11.2023 \~не вжив всіх заходів для з`ясування обставин виконання судового рішення , передбачених \~чинним законодавством, дійшов передчасних висновків про наявність підстав для закриття виконавчого провадження, в зв`язку з чим постанова державного виконавця підлягає скасуванню, а судове рішення скасуванню з прийняттям нового про задоволення позову. Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають. Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. За приписами п. 2 ч.1\~ст.315 КАС України\~за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі\~ст. 317 КАС України\~підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову. Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Колегія суддів зазначає, що [PERSON] понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 1 073,60 грн та апеляційної скарги 1 610,40 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Враховуючи, що апеляційна скарга судом задоволена, відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 684,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції .

Результат розгляду: granted