Рішення адміністративного суду від 2022-02-15 00:00:00+02

Головне управління ДПС у Сумській області\~\~(далі - позивач за первісним позовом) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач за первісним позовом), в якій просило стягнути з [PERSON] за рахунок коштів на рахунках у банках, обслуговуючих такого платника податків та готівки, що належить такому платнику податків податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості загальною сумою 42 557 грн. 91 коп. [PERSON] подала до суду зустрічний позов до Головного управління ДПС у Сумській області, в якому просила: - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.06.2019 № 0097285-5113-1823 про донарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на суму 24 235,61 грн; - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.06.2020 № 0076055-5133-1823 про донарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на суму 18 109,99 грн; - у задоволенні первісного позову відмовити. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 \~відмовлено у задоволенні первісного позову Головного управління ДПС у Сумській області до [PERSON] про стягнення податкового боргу. Зустрічний позов [PERSON] до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено.\~\~ Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Сумській області від 29.06.2019 № 0097285-5113-1823, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 24 235,61 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 24.06.2020 № 0076055-5133-1823, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 18 109,99 грн. Головне управління ДПС у Сумській області, не погоджуючись з судовим рішенням, \~подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправомірного висновку, просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити первісний позов Головного управління ДПС у Сумській області та відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . В обґрунтування вимог апеляційної скарги \~відповідачем зазначено про не врахування судом першої інстанції, що позивач \~не відноситься до категорії осіб, які мають право на отримання податкової пільги, оскільки матеріали справи не містять доказів фактичного здійснення позивачем сільськогосподарської діяльності; відсутні задекларовані доходи, сплата відповідних податків до бюджету, зареєстрованої належним чином найманої праці. [PERSON] надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. На підставі положень п. 2 ч. 1\~ст. 311 КАС України\~справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що [PERSON] має у власності нежитлове приміщення ферми (колишнього корівника) загальною площею 2169.9 м.кв., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу нежитлової будівлі від 10.04.2013, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.02.2014 № 17775635, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.09.2021 № 2748811762. \~ З 08.07.2013 по 14.03.2019 позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі Єдиний державний реєстр). Згідно зазначеного витягу з Єдиного державного реєстру видами господарської діяльності позивача згідно КВЕД були: 01.45 Розведення овець і кіз (основний); 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід; 01.46\~\~Розведення свиней; 01.47 Розведення свійської птиці; 10.11 Виробництво м`яса; 46.23 Оптова торгівля живими тваринами; 46.24 Оптова торгівля шкірсировиною, шкурами та шкірою; 46.32 Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; 47.22 Роздрібна торгівля м`ясом і м`ясними продуктами в спеціалізованих магазинах. 29.06.2019 Головним управлінням ДФС у Сумській області на підставі пп.\~266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України\~сформовано податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 0097285-5113-1823, яким визначено податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 24 235,61 грн. 24.06.2020 Головним управлінням ДПС у Сумській області на підставі пп.\~\~266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України\~\~сформовано податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 0076055-5133-1823, яким визначено податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 18 109,99 грн. 28.10.2020 контролюючим органом сформовано податкову вимогу № 5392-13 на суму 24 447, 92 грн. У зв`язку з наведеними обставинами, ГУ ДПС у Сумській області та [PERSON] звернулися до суду з даними позовними вимогами. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні первісного позову та про \~задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у податкового органу не було правових підстав для визначення [PERSON] податкового зобов`язання та формування спірних податкових повідомлень-рішень; податкове зобов`язання [PERSON] з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, на суму 42 557 грн. 91 коп. не є узгодженим, не набуло статусу податкового боргу. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до ч.1\~ст. 67 Конституції України\~\~кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. За змістом п.\~41.1. ст. 41 ПК України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи. Відповідно до п.\~21.1 ст. 21 ПК України, зокрема, посадові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися\~Конституції України\~та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій. Згідно\~\~з п.\~266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.\~266.2.1 п. 266.2 ст.266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.\~266.3.1 п. 266.3 ст.266 ПК України). За приписами\~статті 30 ПК України\~податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Підпунктом\~266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України\~встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування. Так, пп. «ж» пп.\~266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України\~(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Колегія суддів зазначає, що встановлена пп. "ж" пп.\~266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України\~пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження. Згідно пп.\~14.1.76 п.14.1 ст.14 ПК України\~передбачено, що землі сільськогосподарського призначення - землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Відповідно до пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави\~1\~розділу\~XIV\~цього\~Кодексу\~- юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання. Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у пп.\~14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»). Відповідно до п.п.\~5.2,\~5.3 ст. 5 ПК України\~у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього\~Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього\~Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами. З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції». Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою\~класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин. Аналізуючи вищенаведені правові норми, колегія суддів дійшла висновку, що поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечить його визначенню у пп.\~14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень п.\~5.3 ст 5 ПК України. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 26.11.2020 у справі №560/168/19. Більш того, на користь висновку про те, що положення пункту «ж» підпункту\~266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України\~є застосовними в тому числі й для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Так,\~Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII\~пп.т «ж» пп.\~266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України\~викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 1 січня 2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи. Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше. Водночас, продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - це продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг (стаття 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис»). Тобто, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з пунктом «ж» підпункту\~266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 04.03.2021 у справі № 500/2782/18, від 01.04.2021 у справі № 820/6752/16, від 12.10.2021 у справі № 580/322/20. Судовим розглядом встановлено, що нежитлове приміщення ферми (колишнього корівника) загальною площею 2169.9 м.кв., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , є будівлею сільськогосподарського призначення та \~використовується за призначенням з 2014 року по теперішній час, про що свідчить довідка Кардашівського старостинського округу Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 22.09.2021 № 738, технічний паспорт. Зазначене нежитлове приміщення розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером 5920384000:01:002:5322, площею 1,9273 га, яка має цільове призначення 01.01 Землі сільськогосподарського призначення (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. З урахуванням видів господарської діяльності [PERSON] та вищезазначених документів, що підтверджують провадження нею сільськогосподарської діяльності, позивач є \~сільськогосподарським товаровиробником, а належна їй на праві власності будівля не є об`єктом оподаткування, згідно з пп. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. Щодо доводів апелянта про те, що позивач \~не відноситься до категорії осіб, які мають право на отримання податкової пільги, оскільки матеріали справи не містять доказів фактичного здійснення позивачем сільськогосподарської діяльності; відсутні задекларовані доходи, сплата відповідних податків до бюджету, зареєстрованої належним чином найманої праці, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Проте контролюючим органом під час розгляду справи ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження використання позивачкою у спірний період \~належний їй на праві власності об`єкт нерухомості у будь-якій іншій діяльності, відмінній від сільськогосподарської. Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, подання [PERSON] декларацій\~\~у 2018, 2019 роках із нульовими показниками не свідчить про не здійснення нею сільськогосподарської діяльності, оскільки не отримання суб`єктом господарювання доходу у певних звітних періодах не є підставою для висновку \~про те, що він взагалі не здійснює господарської діяльності. З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що у позивача не виникло обов`язку по сплаті податку на нерухоме майно, відмінене від земельної ділянки, оскільки позивач фактично є сільськогосподарським товаровиробником, тому оскаржувані податкові\~\~повідомлення-рішення є необґрунтованими та підлягають скасуванню, а позовні вимоги [PERSON] задоволенню. Разом з тим, колегія суддів вважає необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ГУ ДПС у Сумській області, з огляду на наступне. Відповідно до п.п.\~14.1.175 п.14.1 ст. 14 ПК України сума узгодженого грошового зобов`язання не сплаченого платником податку у встановлений строк набуває статусу податкового боргу. Згідно із п.\~56.18 ст. 56 ПК України\~з урахуванням строків давності, визначених\~статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. Судовим розглядом встановлено, що первісні позовні вимоги ГУ ДПС у Сумській області обґрунтовані несплатою [PERSON] податкових зобов`язань за\~\~податковими повідомленнями-рішеннями від 29.06.2019 № 0097285-5113-1823 та від 24.06.2020 № 0076055-5133-1823, які оскаржені в судовому порядку та визнані судом протиправними. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове зобов`язання [PERSON] з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на суму 42 557 грн. 91 коп. не є узгодженим, не набуло статусу податкового боргу, а тому підстави для задоволення первісних позовних вимог відсутні. Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Відповідно до\~ст. 316 КАС України\~суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Результат розгляду: denied