Рішення адміністративного суду від 2023-05-22 00:00:00+03

10.03.2023 [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом, який надіслав засобами поштового зв`язку 08.03.2023, до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6561420 від 18.02.2023. Позов обґрунтовано тим, що оскаржуваною постановою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. В постанові зазначено, що 18.02.2023 о 10 год. 54 хв. на перехресті вулиць Під Дубом та Чорновола у м. Львові [PERSON] не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо» та здійснив поворот праворуч, чим порушив п. 8.4 (г) ПДР України. Позивач вважає вказану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона винесена з порушенням вимог чинного законодавства та не відповідає дійсним обставинам справи. Позивач вказав, що дійсно був зупинений працівниками поліції того дня, одразу після завершення маневру, однак, як зазначив позивач: 1) наявність встановленого одного знаку 4.1 «Рух прямо» на жвавому перехресті, на думку позивача, є недостатнім, більше того, цей дорожній знак встановлений одразу при виїзді з тунелю мосту та, в ранковий час доби, є незамінним для водіїв, оскільки його відразу засліплює сонячне проміння; 2) на думку позивача, даний знак необхідно було продублювати на перехресті; 3) на перехресті є світлофор без вказівників напрямку руху, а зелений сигнал світлофора дезорієнтує немісцевих водіїв; 4) у разі якби поблизу світлофора був встановлений дорожній знак 3.22 «Поворот праворуч заборонено» це б посприяло вирішення проблеми з порушенням Правил дорожнього руху водіями транспортних засобів; 5) на даній місцевості також стерта (непомітна) дорожня розмітка. Під час розгляду справи він вказував на ці обставини, однак його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності. Також зазначив, що оскаржити спірну постанову раніше він не мав можливості, у зв`язку із здійсненням ним волонтерської діяльності, яка вимагала термінового збору вантажу в зону бойових дій у Запорізькому напрямку. За таких підстав просив задовольнити позов та скасувати спірну постанову. Ухвалою судді від 15.03.2023 відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні 11.04.2023 на 14 год. 05 хв., яке у зв`язку з неявкою учасників справи відкладено на 22.05.2023 на 16 год. У судовому засіданні 22.05.2023 позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі та пояснив, що у зв`язку із здійсненням ним волонтерської діяльності 20.02.2023 він поїхав на схід та приїхав лише 05.03.2023, відтак за місцем проживання був відсутній з 20.02.2023 по 05.03.2023, що і стало причиною пропуску ним строку на оскарження спірної постанови, а тому із вказаних підстав просить поновити строк на оскарження постанови. Також, пояснив, що оскільки представник відповідача відзиву на позов та жодних доказів вчинення ним правопорушення, про яке вказано у спірній постанові не надав, відтак наведене слугує прямою підставою для її скасування. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин, відповідно до вимог ст. 205 КАС України суд приходить до висновку про можливість розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши позивача, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив такі обставини. Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6561420 від 18.02.2023, винесеною інспектором старшим лейтенантом поліції 2 батальйону 1 роти УПП у Львівській області Василишин Оксаною Володимирівною, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Як убачається з наданої позивачем копії зазначеної постанови, 18.02.2023 о 10 год. 54 хв. керуючи транспортним засобом марки «Infiniti» модель «JX35», державний номерний знак [NUMBER] , по вул. Під Дубом Чорновола, 10 у м. Львові [PERSON] не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо» та здійснив поворот праворуч, чим порушив п. 8.4 (г) ПДР України. В постанові не зазначено, що до неї додається відеозапис. Натомість позивачем надано DVD диск із відеозаписами, на вказаному диску знаходяться дві папки з назвами «Відрядження» та «Оскарження». Досліджуючи відеозаписи та фотозображення, які знаходяться у папці під назвою «Оскарження», судом встановлено, місце розташування дорожнього знаку та його видимість на встановленій ділянці дороги, про яку вказував позивач у позовній заяві. Також, з папки «Відрядження», зокрема із відеозаписів та фотозображень, які знаходяться у ній, вбачається, що позивач дійсно займається волонтерською діяльністю та здійснює перевезення необхідних вантажів у зону проведення бойових дій. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність задоволення позову з таких мотивів. Згідно з п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до\~Закону України "Про дорожній рух"\~встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил. Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції чинній на момент винесення спірної постанови) передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками. Згідно з п.п. «г» п. 8.4 ПДР України наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження. Відповідно до\~розділу 33\~ПДР України\~до наказових\~знаків відноситься,\~у тому\~числі,\~дорожній знак\~4.1\~ Рух прямо. Як зазначив позивач у судовому засіданні, він вимог дорожнього знака 4.1 Рух прямо не порушував, а відповідач не надав жодних доказів на підтвердження вчиненням ним правопорушення, яке ставиться йому у вину. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно ст.\~245\~Кодексу України\~про адміністративні\~правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Положеннями ст. 129 Конституції України проголошено основні засади здійснення судочинства, серед яких змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до\~статті 251\~КУпАП доказами\~в справі\~про адміністративне\~правопорушення,\~є будь-які\~фактичні дані,\~на основі\~яких у\~визначеному законом\~порядку орган\~(посадова\~особа)\~встановлює наявність\~чи відсутність\~адміністративного правопорушення,\~винність даної\~особи в\~його вчиненні\~та інші\~обставини,\~що мають\~значення для\~правильного вирішення\~справи.\~Ці дані\~встановлюються протоколом\~про адміністративне\~правопорушення,\~поясненнями особи,\~яка притягається\~до адміністративної\~відповідальності,\~потерпілих,\~свідків,\~висновком експерта,\~речовими доказами,\~показаннями технічних\~приладів та\~технічних засобів,\~що мають\~функції фото-\~і кінозйомки,\~відеозапису,\~у тому\~числі тими,\~що використовуються\~особою,\~яка притягається\~до адміністративної\~відповідальності,\~або свідками,\~а також\~працюючими в\~автоматичному режимі,\~чи засобів\~фото-\~і кінозйомки,\~відеозапису,\~у тому\~числі тими,\~що використовуються\~особою,\~яка притягається\~до адміністративної\~відповідальності,\~або свідками,\~а також\~працюючими в\~автоматичному режимі\~або в\~режимі фотозйомки\~(відеозапису),\~які використовуються\~при нагляді\~за виконанням\~правил,\~норм і\~стандартів,\~що стосуються\~забезпечення безпеки\~дорожнього руху,\~безпеки на\~автомобільному транспорті\~та паркування\~транспортних засобів,\~актом огляду\~та тимчасового\~затримання транспортного\~засобу,\~протоколом про\~вилучення речей\~і документів,\~а також\~іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Положеннями ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ч. 2 статті 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною 2 статті 2\~Кодексу адміністративного\~судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. На спростування доводів позивача представником відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції жодних доказів не надано. Не надано Управлінням патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції й відзиву на позов. Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Отримавши завчасно до судового засідання копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками на поштову адресу, Управлінням патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції не надано відзиву на позов, про причини неподання відзиву відповідачем не повідомлено, що відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України кваліфікується судом як визнання позову. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (частина 1 ст. 7 КУпАП). Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення (проступку), яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Отже, сама по собі постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. За вказаних обставин, беручи до уваги, що обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача, який доказів правомірності оскаржуваної постанови, не надав, суд вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6561420 від 18.02.2023 неправомірною. Відповідно до\~вимог ч.\~3\~ст.\~286\~КАС України\~за наслідками\~розгляду справи\~з приводу\~рішень,\~дій чи\~бездіяльності суб`єктів\~владних повноважень\~у справах\~про притягнення\~до адміністративної\~відповідальності місцевий\~загальний суд\~як адміністративний\~має право: 1)\~залишити рішення\~суб`єкта владних\~повноважень без\~змін,\~а позовну\~заяву без\~задоволення; 2)\~скасувати рішення\~суб`єкта владних\~повноважень і\~надіслати справу\~на новий\~розгляд до\~компетентного органу\~(посадової\~особи); 3)\~скасувати рішення\~суб`єкта владних\~повноважень і\~закрити справу\~про адміністративне\~правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. З урахуванням конкретних обставин справи, встановлених під час судового розгляду, суд приходить до переконання про наявність достатніх підстав для скасування постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП і закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року), рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України», ЄСПЛ послідовно зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. Тому, враховуючи, що відповідачем не доведено наявності події і складу інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, що саме по собі є безумовною підставою для задоволення позову, інші наведені у позовній заяві доводи не є істотними та такими, що потребують відповіді суду. Також відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Відповідно до\~ст. 132 КАС України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак з урахуванням вказаних норм закону та зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору згідно з п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у виді судового збору у сумі 536,80 грн слід стягнути з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь держави. Крім цього, разом із позовною заявою позивач подав клопотання про поновлення строку на оскарження спірної постанови, у якій повідомив, що строк на оскарження ним було пропущено, у зв`язку з організацією допомоги військовим на Запорізькому напрямку, що зайняло велику кількість часу, в тому числі враховуючи саму поїздку тривалістю в 1 місяць. На підтвердження цього додав копію квитка на потяг. Враховуючи надані у судовому засіданні пояснення позивача, а також долучені до справи матеріали та строк винесення самої постанови, суд вважає причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, а тому клопотання позивача підлягає задоволенню відтак пропущений строк звернення до адміністративного суду слід поновити. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted