Рішення адміністративного суду від 2023-01-03 00:00:00+02

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішень 14 сесії 8 скликання Літинської селищної ради №3197, №3185, №3186, №3188, №3189, №3190, №3198, №3201, №3210, №3207, №3209, №3208, №3211, №3206, №3205, №3204, №3203, №3202, №3200, №3199, №3184, №3196, №3195, №3194, №3193, №3192, №3191 від 23.12.2021, згідно яких третім особам було надано дозволи на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства за межами с. Громадське Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області, а також щодо зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області скасувати записи у Поземельних книгах про державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами: 0522481800:01:000:0292, 0522481800:01:000:0297, 0522481800:01:000:0309, 0522481800:01:000:0318, 0522481800:01:000:0314, 0522481800:01:000:0311, 0522481800:01:000:0317, 0522481800:01:000:0300, 0522481800:01:000:0299, 0522481800:01:000:0294, 0522481800:01:000:0316, 0522481800:01:000:0302, 0522481800:01:000:0320, 0522481800:01:000:0301, 0522481800:01:000:0312, 0522481800:01:000:0322, 0522481800:01:000:0321, 0522481800:01:000:0307, 0522481800:01:000:0303, 0522481800:01:000:0298, 0522481800:01:000:0310, 0522481800:01:000:0308, 0522481800:01:000:0315, 0522481800:01:000:0305, 0522481800:01:000:0319, 0522481800:01:000:0313, 0522481800:01:000:0295, 0522481800:01:000:0296 та перенести відомості щодо них до архівного шару Національної кадастрової системи України. Ухвалою суду від 03.05.2022 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення 14 сесії 8 скликання Літинської селищної ради №3197, №3185, №3186, №3188, №3189, №3190, №3198. №3201, №3210. №3207, №3209, №3208, №3211, №3206, №3205, №3204, №3203, №3202, №3200, №3199, №3184, №3196, №3195, №3194, №3193, №3192, №3191 від 23 грудня 2021 року, згідно яких третім особам було надано дозволи на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства за межами села Громадське Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області скасувати записи у Поземельних книгах про державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами: 0522481800:01:000:0292, 0522481800:01:000:0297, 0522481800:01:000:0309, 0522481800:01:000:0318, 0522481800:01:000:0314, 0522481800:01:000:0311, 0522481800:01:000:0317, 0522481800:01:000:0300, 0522481800:01:000:0299, 0522481800:01:000:0294, 0522481800:01:000:0316, 0522481800:01:000:0302, 0522481800:01:000:0320, 0522481800:01:000:0301, 0522481800:01:000:0312, 0522481800:01:000:0322, 0522481800:01:000:0321, 0522481800:01:000:0307, 0522481800:01:000:0303, 0522481800:01:000:0298, 0522481800:01:000:0310, 0522481800:01:000:0308, 0522481800:01:000:0315, 0522481800:01:000:0305, 0522481800:01:000:0319, 0522481800:01:000:0313, 0522481800:01:000:0295, 0522481800:01:000:0296. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області перенести відомості щодо земельних ділянок з зазначеними вище кадастровими номерами до архівного шару Національної кадастрової системи України. Стягнуто на користь кожного позивача судовий збір в розмірі 992,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Стягнуто на користь [PERSON] судові витрати на правову допомогу у розмірі 33750 грн за рахунок бюджетних асигнувань Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області. Стягнуто на користь [PERSON] судові витрати на правову допомогу у розмірі 33750 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач - [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції та викласти її в новій редакції з підстав, зазначених у апеляційній скарзі. В свою чергу, треті особи також, не погодившись з рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року, звернулись до суду з апеляційною скаргою, в якій просять його скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволення позовних вимог позивачів. В обґрунтування апеляційної скарги апелянти послались на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на їх думку, призвело до неправильного вирішення спору. Представником позивачів, адвокатом Тиховським М.О. та представником Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області подані відзиви на апеляційні скарги, які також враховані судом апеляційної інстанції при здійсненні апеляційного розгляду справи. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг. Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з огляду на таке. Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у березні 2021 позивачі через свого представника звернулись до відповідача із клопотанням в порядку ст. 118, 121 Земельного кодексу України, в якому просили надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 2,00 га, розташованих за межами населених пунктів Літинської селищної територіальної громади з метою передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, кадастровий номер суміжної земельної ділянки 0522481800:01:000:0275. Рішеннями 5 сесії 8 скликання Літинської селищної ради від 09.04.2021 позивачам було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. Не погоджуючись з рішеннями Літинської селищної ради від 09.04.2021, позивачі оскаржили їх до суду. На підставі судових рішень Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/4475/21-а від 18.06.2021, та №120/4469/21 від 16.06.2021, які набрали законної сили, рішеннями 14 сесії 8 скликання Літинської селищної ради від 23.12.2021 №3322, №3323, №3324, №3325, №3326, №3327. №3332, №3333, №3334. №3335, №3336, №3337. №3338. №3339. №3343. №3344. №3345. №3346, №3347, №3348. №3349, №3350, №3351, №3352, №3353, №3355, №3356, №3357 надано дозволи позивачам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площами 2,0000 га з метою передачі у власність для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за межами с.Громадське Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області. Разом з тим, 23.12.2021 Літинська селищна рада також надала 27 особам дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення тих самих земельних ділянок, а саме прийняла рішення 14 сесії 8 скликання Літинської селищної ради від 23.12.2021 №3197, №3185, №3186, №3188, №3189, №3190, №3198, №3201, №3210, №3207, №3209, №3208, №3211, №3206, №3205, №3204, №3203, №3202, №3200, №3199, №3184, №3196, №3195, №3194, №3193, №3192, №3191 від 23.12.2021. Вважаючи, що приймаючи рішення щодо надання 27 особам дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення тих же земельних ділянок, що і позивачам, Літинська селищна рада створила перешкоди у реалізації прав та законних інтересів позивачів, вони звернулися до суду із даним позовом. Ухвалюючи оскаржуване рішення від 15 серпня 2022 року, суд першої інстанції встановив, що земельна ділянка за рахунок якої третім особам надано дозволи на розроблення проектів землеустрою є сформованою, їй присвоєно кадастровий номер 0522481800:01:000:0260, така ділянка перебуває у комунальній власності, за основним цільовим призначенням належить до земель сільськогосподарського призначення, землі запасу. Відтак, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 0522481800:01:000:0260, з частин якої третім особам надано дозволи на розроблення проектів землеустрою, є сформованою, на переконання суду, таку ділянку можливо отримати у власність на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо поділу ділянки з кадастровим номером 0522481800:01:000:0260, а не за розробленим та затвердженим проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Крім того суд вказав, що третіми особами подано Літинській селищній раді клопотання щодо надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, що унеможливлювало надання таких дозволів на земельну ділянку з кадастровим номером 0522481800:01:000:0260, адже в даному випадку слід було звертатися із клопотаннями про надання дозволів на виготовлення (розроблення) технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 0522481800:01:000:0260. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення 14 сесії 8 скликання Літинської селищної ради №3197, №3185, №3186, №3188, №3189, №3190, №3198. №3201, №3210. №3207, №3209, №3208, №3211, №3206, №3205, №3204, №3203, №3202, №3200, №3199, №3184, №3196, №3195, №3194, №3193, №3192, №3191 від 23 грудня 2021 року, згідно яких 27 громадянам (третім особам), було надано дозволи на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства за межами села Громадське Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області є протиправними та підлягають скасуванню. Щодо позовних вимог позивачів, в частині скасування записів у Поземельних книгах про державну реєстрацію земельних ділянок та щодо перенесення їх до архівного шару Національної кадастрової системи України, суд зазначив, що оскільки рішення 14 сесії 8 скликання Літинської селищної ради №3197, №3185, №3186, №3188, №3189, №3190, №3198. №3201, №3210. №3207, №3209, №3208, №3211, №3206, №3205, №3204, №3203, №3202, №3200, №3199, №3184, №3196, №3195, №3194, №3193, №3192, №3191 від 23 грудня 2021 року, визнано судом протиправним, відтак, належним способом захисту порушених прав позивачів буде зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області скасувати записи у Поземельних книгах про державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами та перенести їх до архівного шару Національної кадастрової системи України. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд, дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат понесених позивачами на правничу допомогу, дійшов висновку, заявлені витрати пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджуються документально в розмірі 70000 грн. Також суд врахував, що у частині позовних вимог, ухвалою суду від 27.07.2022 провадження у справі закрито, тому, виходячи із співмірності понесених витрат, розмір судових витрат на правничу допомогу адвоката судом задоволені в сумі 67500 грн, що відповідатиме обставинам справи та вимогам розумності. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Так, оскаржуючи рішення суду, скаржник - [PERSON] , який є позивачем у даній справі, у апеляційній скарзі звернув увагу, що судом першої інстанції не взято до уваги доводів позивачів щодо неправомірної поведінки Літинської селищної ради, оскільки надання дозволів на розробку проектів землеустрою іншим громадянам під час невиконання рішення суду зобов"язального характеру на користь позивачів, свідчить про зловживання своїм обов"язком відповідача надати такий дозвіл у відповідності до вимог закону, чим порушуються права позивача, гарантовані законом. Крім того, [PERSON] також не погоджується з мотивувальною частиною рішення суду першої інстанції відносно того, що підставою для скасування прийнятих рішень селищної ради стали висновки суду про те, що відведення бажаних позивачами та третіми особами земельних ділянок має відбуватись за розробки технічної документації щодо поділу земельної ділянки, оскільки бажані земельні ділянки мають відводитись із сформованої земельної ділянки. В свою чергу скаржники, які є третіми особами у даній справі, у апеляційній скарзі зазначили, що ані позивачі, ані треті особи не є користувачами бажаної ними земельної ділянки, тому не можуть отримати згоду на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі. Тобто, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про скасування рішень Літинської селищної ради тільки з тих мотивів, що третім особам необхідно було звертатись із клопотаннями про надання дозволів на виготовлення (розроблення) технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, а не з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою. Скаржники (треті особи) вважають, що правомірно звернулись до Літинської селищної ради із клопотаннями про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційних скарг, колегія суддів враховує наступне. Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У даній справі повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України. Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 24.11.2020 у справі №2240/3066/18, від 05.03.2019 у справі №2040/6320/18, від 29 вересня 2020 року по справі №814/2221/17, від 17 лютого 2021 року справа № П/811/397/18. Водночас, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14 серпня 2019 року у справі №0640/4434/18, від 12 вересня 2019 року у справі №0640/4248/18, від 28 лютого 2020 року у справі №806/3304/18 та від 07 жовтня 2020 року у справі № 826/25472/15. Поряд із цим, відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів: - звернення громадянина з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; - надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування; - розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадянина проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; - погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України; - затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Тобто отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є одним з початкових етапів визначеної законом процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування. Крім того, законодавством не визначено такого стану земельної ділянки як її перебування у стані "відведення" та не передбачає відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв`язку із наданням такого дозволу іншій особі. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №360/2334/17. Колегія суддів зазначає, що стаття 118 ЗК України встановлює вичерпний перелік таких підстав, серед яких відсутня така підстав, як надання дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі на ту ж саму земельну ділянку. Аналіз статей 116, 118 ЗК України вказує на те, що місцева рада не має права визначати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою на одну й ту ж саму земельну ділянку. У даному випадку надання такого дозволу вказує про відсутність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки і ще не означає позитивного рішення місцевої ради про передачу у власність цієї земельної ділянки після виготовлення проекту землеустрою. Отже, надання відповідачем дозволу на розроблення проекту землеустрою іншим особам не позбавляє інших осіб права на самостійне звернення до органу виконавчої влади для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою. При цьому, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі не є правовстановлюючим актом, не вказує про наявність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки та не означає позитивного рішення місцевої ради про передачу такої у власність. У постанові від 27.02.2018 у справі № 545/808/17 Верховний Суд погодився з тим, що «чинним законодавством не передбачено право сільської ради відступати від положень ст.118 Земельного кодексу України, в тому числі не передбачено й прийняття сільською радою рішення про відмову у задоволенні вимоги, порушеної в заяві про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, у зв`язку з відведенням земельної ділянки іншій особі». Аналогічного правового висновку дійшов Верховний у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.05.2022 року у справі №154/3345/16 зазначивши, що застосуванню підлягає правовий висновок про вичерпність переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачених частиною сьомою статті 118 ЗК України, та правовий висновок про незаконність відмови у наданні дозволу у зв`язку з відведенням земельної ділянки іншій особі. Водночас, посилання [PERSON] у апеляційній скарзі на практику Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.12.2020 року у справі №617/763/16-ц, та інших подібних справах, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами у даних справах, були предметом розгляду в порядку цивільного судочинства та не є подібними правовідносинам у даній справі. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи позивачів, що Літинська селищна рада створила перешкоди у реалізації їх прав та законних інтересів, приймаючи рішення щодо надання 27 особам (у даній справі треті особи) дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення тих же земельних ділянок, що і позивачам, не є підставою для відмови у наданні цим особам дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вичерпний перелік яких передбачено частиною сьомою статті 118 ЗК України. Суд першої інстанції вірно зазначив, що надання відповідачем дозволу на розроблення проекту землеустрою іншим особам не позбавляє інших осіб права на самостійне звернення до органу виконавчої влади для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Разом з тим, колегія суддів вважає помилковою позицію суду першої інстанції відносно того, що оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 0522481800:01:000:0260, з частин якої третім особам надано дозволи на розроблення проектів землеустрою, є сформованою, тому таку ділянку можливо отримати у власність на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо поділу ділянки з кадастровим номером 0522481800:01:000:0260, а не за розробленим та затвердженим проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Третіми особами подано Літинській селищній раді клопотання щодо надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, що унеможливлювало надання таких дозволів на земельну ділянку з кадастровим номером 0522481800:01:000:0260, адже в даному випадку слід було звертатися із клопотаннями про надання дозволів на виготовлення (розроблення) технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 0522481800:01:000:0260. В даному випадку колегія суддів звертає увагу, що частинами 9, 10 статті 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування; За правилами статті 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видами документації із землеустрою є, зокрема: й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Таким чином, надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а не технічної документації із землеустрою не може бути самостійною підставою для скасування рішень селищної ради, якими третім особам надано дозоли на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Такі ж висновки висловлені Верховним Судом у постановах №808/3080/16 від 19 грудня 2018 року. № 454/805/13-а від 22 жовтня 2020 року та № 349/988/18 від 03 вересня 2021 року, у подібних правовідносинах, де суд касаційної інстанції дійшов висновку, що право отримати згоду на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі має її користувач. В даному випадку, ні позивачі, а ні треті особи не є користувачами бажаної ними земельної ділянки. Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав правових підстав для скасування рішень Літинської селищної ради, якими надано третім особам дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тільки з тих мотивів, що цим особам необхідно було звертатися із клопотаннями про надання дозволів на виготовлення (розроблення) технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, а не із клопотаннями про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою. Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та прийшов до помилкового висновку про скасування рішення 14 сесії 8 скликання Літинської селищної ради №3197, №3185, №3186, №3188, №3189, №3190, №3198. №3201, №3210. №3207, №3209, №3208, №3211, №3206, №3205, №3204, №3203, №3202, №3200, №3199, №3184, №3196, №3195, №3194, №3193, №3192, №3191 від 23 грудня 2021 року з назначених вище мотивів. Відповідно, позовні вимоги позивачів, в частині скасування записів у Поземельних книгах про державну реєстрацію земельних ділянок та щодо перенесення їх до архівного шару Національної кадастрової системи України та висновок суду щодо зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області скасувати записи у Поземельних книгах про державну реєстрацію земельних ділянок колегія суддів також вважає безпідставними. Отже, враховуючи встановлені у даній справі обставини, а також те, що надання відповідачем дозволу на розроблення проекту землеустрою третім особам у даній справі не порушує права позивачів на самостійне звернення до органу виконавчої влади для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення 14 сесії 8 скликання Літинської селищної ради №3197, №3185, №3186, №3188, №3189, №3190, №3198. №3201, №3210. №3207, №3209, №3208, №3211, №3206, №3205, №3204, №3203, №3202, №3200, №3199, №3184, №3196, №3195, №3194, №3193, №3192, №3191 від 23 грудня 2021 року. Відповідно інші позовні вимоги позивачів, які є похідними, не можуть бути задоволені судом. Згідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з ч.2 вказаної статті, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.3 ст.242 КАСУ). У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року підлягає скасуванню, та відмові у задоволенні позовних вимог позивачів, то наявні правові підстави для відмови у задоволенні поданої представником позивачів заяви про стягнення судових витрат у даній справі.

Результат розгляду: partial