Рішення адміністративного суду від 2022-02-10 00:00:00+02

20.05.2021 [PERSON] звернувся в суд з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради та просив: визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради щодо обмеження норм споживання пільг [PERSON] , та членам його сім`ї права на 75-відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива з 27.02.2020; зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради. поновити [PERSON] , та членам його сім`ї згідно статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" 75-відсоткову знижку на оплату житлової площі, комунальних послуг, а також палива без обмежень норм споживання, виконавши для цього всі необхідні дії в межах його повноважень, та здійснивши відшкодування витрат з дати обмеження норм споживання з 27.02.2020. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач- [PERSON] , який в апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги зокрема зазначає, що 27.02.2020 року, № З-р/2020 Конституційним Судом України по справі № 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості ВР України, 1993р, № 45, ст.425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів, та бюджетів фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, жодним словом не згадав дане рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року. Апелянт зазначає, що на підставі вищезазначеного рішення Конституційного Суду України позивач просив надати пільги без обмеження норм споживання з 27.02.2020 року. Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін Сторони будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи явки уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі. Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Протокольною ухвалою суду від 10.02.2022 продовжено строк розгляду справи на 15 днів. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги, відзиву, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи [PERSON] з вересня 2018 року є пенсіонером, відповідно до пенсійного посвідчення виданого 18.09.2019 року, серія [NUMBER] та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та являється учасником бойових дій відповідно до посвідчення від 21.02.2019 року серії [NUMBER] . [PERSON] та члени його сім`ї мають право відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" на забезпечення пільг на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 75%. Як зазначено судом першої інстанції, з 01.04.2014 року надання пільг, які були встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасника бойових дій, було змінено позивачу, а саме - були зменшені норми споживання комунальних пільг у зв`язку із змінами в законодавстві. В подальшому у квітні 2021 року [PERSON] звернувся із заявою до Управління соціального захисту населення Дрогобицької міської ради із заявою про повернення пільг у розмірі 75% від загальної норми споживання, та відповіддю від 11.05.2021 року №1368 відповідач повідомив позивача, що він числиться в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків, як учасник бойових дій та пільги надаються йому згідно норм визначених законодавством України, а саме постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування" від 06.08.2014 року №409. Не погодившись з такими діями Управління соціального захисту населення Дрогобицької міської ради, [PERSON] звернувся в суд з даним позовом. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни. Згідно ст. 5 цього Закону, учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Відповідно до ст. 2 зазначеного Закону, права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Відповідно до пунктів 4, 5 статті 12 Закону України "Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема: 4) 75-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю); 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені пунктами 4-6 цієї статті, надаються учасникам бойових дій та членам їх сімей, що проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього (пункт 22 частини 2 статті 12 Закону України "Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"). При цьому, засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права та обов`язки батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначені Сімейним кодексом України. Пунктом 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України передбачено, що при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати, до членів сім`ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані інвалідами з дитинства І та II групи або інвалідами І групи; особа, яка проживає разом з інвалідом війни І групи та доглядає за ним, за умови що інвалід війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним. 06.08.2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування" (набрала чинності з 01.10.2014 року) пунктом 3 якої встановлено соціальні нормативи, в межах яких держава надає громадянам пільги або субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком: для користування послугами з газопостачання: за наявності газової плити в разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача - 5,4 куб. метра на одну особу на місяць: у разі використання природного газу для індивідуального опалення - 4 куб. метри природного газу на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період; для користування послугами з електропостачання у житлових приміщеннях (будинках): у житлових приміщеннях (будинках), крім тих, що зазначені в абзацах третьому - шостому цього підпункту, - 70 кВт/г на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи Таким чином судом першої інстанції вірно зазначено, що з 01.10.2014 року надання пільг, які були встановлені законодавством України для ветеранів війни, - учасників бойових дій були змінені, а саме - зменшені норми споживання комунальних пільг у зв`язку із змінами у законодавстві. Разом з тим, як вже зазначалось вище, пунктом 5 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що учасникам бойових дій надається 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) в межах середніх норм споживання. Частиною 4 статті 4 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що нормативи споживання - розміри споживання в натуральному виразі за певний проміжок часу (за рік, за місяць, за день) продуктів харчування, непродовольчих товарів поточного споживання та деяких видів послуг. Як передбачено статтею 9 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних соціальних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів витрат на найм житла, управління житлом і оплату комунальних послуг, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло До державних соціальних нормативів належать: гранична норма витрат на управління житлом, оплату комунальних послуг, передбачених Законом України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від отримуваного доходу; соціальна норма житла та соціальні нормативи користування комунальними послугами, з оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії громадянам; показники якості управління багатоквартирним будинком і надання комунальних послуг. Відповідно до статті 5 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України. Як вірно зазначено судом першої інстанції, постанова Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року № 409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування" прийнята з метою забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій, відповідно до статей 5 і 9 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії". Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування" є чинною, то відповідно її положення підлягають для застосування. Відтак колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що системний аналіз вищевказаних норм права дає підстави стверджувати, що законодавством України не передбачено надання позивачу та членам його сім`ї безтермінового (довічного) права на 75-відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива без обмежень норм споживання, оскільки Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" як у редакції, чинній на момент отримання статусу позивачем учасника бойових дій, так і в редакції чинній на момент його звернення із заявою до відповідача про повернення пільг передбачено надання таких пільг саме в межах середніх норм споживання (нормативів споживання), право на встановлення, формування та затвердження яких у відповідності до вимог статті 5 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" надано Кабінету Міністрів України. Також в матеріалах справи наявні, довідки згідно з якими позивачу нараховувалася пільга у розмірі 75% як учаснику бойових дій по оплаті житлової площі, комунальних послуг. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачу правомірно у відповідності до вимог статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" надано пільги у розмірі 75-відсоткової знижки по оплаті житлово-комунальних послуг як учаснику бойових дій в межах середніх норм споживання (нормативів споживання) згідно постанови Кабінету Міністрів України №409 від 06.08.2014 року, а відтак підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо обмеження норм споживання пільг позивачу та членам його сім`ї безтермінового права на 75-відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива з 01.10.2014 року відсутні. Що стосується посилання апелянта на Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020р. у справі № 1-247/2018 (3393/18), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМ України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, колегія суддів зазначає, що даним рішенням КСУ визнав неконституційним положення Бюджетного кодексу України, а не норми статті 12 Закону №3551-XII. Таким чином, судом першої інстанції підставно відмовлено в задоволенні позову. Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції. За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Результат розгляду: denied