Рішення адміністративного суду від 2023-08-24 00:00:00+03

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову поліцейського СРПП Бердичівського РВП Головного управління Національної поліції в Житомирській області старшого сержанта поліції Воронюка Олександра Івановича серії БАБ\~№ 173909 від 28.05.2023 року про\~притягнення до\~адміністративної відповідальності\~ [PERSON] за\~ч.\~1\~ст.\~122\~КУпАП та провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 28.05.2023 року поліцейським СРПП Бердичівського РВП, старшим сержантом поліції Воронюком Олександром Івановичем, було винесено постанову серії БАБ № 173909, про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАІІ, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню за таких підстав. Відповідно до змісту постанови, [PERSON] , [INFO] , керуючи транспортним засобом Opel Astra, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , 28.05.2023 року о 12 год. 10 хв. в м. Андрушівка по вулиці Зозулінського, при заїзді на Автостанцію проігнорувала вимоги д.з. Рух механічних транспортних засобів заборонено' чим порушила п.п. 8.4 ПДР України, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП. В дійсності, позивач правил дорожнього руху не порушувала. 28.05.2023 року, на території Автостанції, яка знаходиться в м. Андрушівка по вулиці Зазулінського, до позивача підійшов поліцейський та повідомив її, що відносно неї буде складено постанову про притягнення яо адміністративної відповідальності за здійснення нею руху на автомобілі в зоні дії знаку Рух механічних транспортних засобів заборонено та попросив надати документи для складання постанови. В зв`язку з тим, що позивач юридично не обізнана з своїми правами, та обов`язками поліцейського, надала останньому водійське посвідчення, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Поліцейський, взявши документи позивача, почав складати постанову. При складанні постанови, поліцейський проігнорував клопотання позивача про надання доказів скоєння нею правопорушення. Через деякий час, поліцейський надав постанову про накладення адміністративного стягнення для підпису позивачу. Із оскаржуваної постанови не вбачається, чому поліцейський зробив висновок, що позивач рухалася на транспортному засобі в зоні дії знаку Рух механічних транспортних засобів заборонено (доказів не надано). Також вказане безпосереднє місце скоєння правопорушення - вулиця Зозулінського. Позивач ніколи не перебувала на даній вулиці в м. Андрушівка. Таким чином інспектором не встановлено належним чином саму подію та склад адміністративного правопорушення, що відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП України виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи. Ст. 258 КУпАП вказує на те, що працівник\~патрульної поліції\~повинен дотримуватись\~вимог ст.283\~КУпАП,\~яка зазначає,\~що постанова\~виноситься тільки\~за результатами\~розгляду справи.\~Незаконно розглянувши\~справу без\~належних та\~допустимих доказів,\~поліцейський Воронюк\~О.І.\~не дав\~позивачу можливості\~скористатися своїми\~правами,\~передбаченими ст.268\~КУпАП у\~повному обсязі,\~не встановив\~її майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. В постанові про накладення адміністративного стягнення відсутні належні та допустимі докази, які свідчать про порушення позивачем ч.1 ст. 122 КУпАП, не зазначено будь-якого технічного засобу, яким було здійснено фіксацію порушення правил дорожнього руху, постанова незаконно винесена, з порушенням порядку розгляду справи, що в сукупності порушує права позивача. Своїми діями, поліцейський Воронюк О.І. грубо порушив вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП. Також представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання направила заяву в якій просила справу розглядати у її відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. \~ \~Представник позивача\~в судовому\~засіданні позов\~підтримав з\~вищевикладених підстав\~та пояснив,\~що 28.05.2023\~року поліцейський\~підійшов до\~ [PERSON] \~та повідомив,\~що відносно\~неї буде\~винесено постанову.\~Позивач надала\~відповідні документи.\~Однак поліцейським\~не було\~встановлено порушення\~позивачем ПДР.\~Чому поліцейський\~зробив висновок\~щодо керування\~позивачем транспортним\~засобом,\~не було\~роз"яснено\~права позивачу\~передбачені КУпАП.\~Постанова виносилася\~без позивача.\~Поліцейський не\~зупиняв автомобіль\~позивача,\~автомобіль стояв\~на території\~автостанції.\~Поліцейський не\~надав належні\~докази,\~відеофіксація не\~проводилася.\~Фото знімкудорожнього\~знаку не\~є належним\~доказом.\~На відео\~з відеореєстратора\~відсутній запис\~заїзду позивача\~в зону\~дії знаку,\~крім того,\~постанова не\~містить посилання\~на відео\~фіксацію,\~тому не\~може бути\~доказом у\~справі.\~Тобто в постанові про накладення адміністративного стягнення відсутні належні та допустимі докази, які свідчать про порушення позивачем ч.1 ст. 122 КУпАП, не зазначено будь-якого технічного засобу, яким було здійснено фіксацію порушення правил дорожнього руху, постанова незаконно винесена, з порушенням порядку розгляду справи, що в сукупності порушує права позивача. Відповідач ГУ НП в Житомирській області направили відзив на адресу суду в якому просили справу слухати без участі представника та відмовити позивачу в повному обсязі. Вважають, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими. Постанова була винесена інспектором правомірно та у встановленому законом порядку. Факт керування водієм транспортним засобом та порушення останнім ПДР України, підтверджується відеозаписом з відеореєстратора з автомобіля поліцейських та фотознімком наявності дорожнього знака 3.2 по вул.Зазулінського в м.Андрушівка. Також звертають увагу, що дідповідно до пошукової системи Google по вул.Зазулінського у м.Андрушівка, дійсно знаходиться автостанція, а тому твердження позивача щодо невірно зазначеної вулиці у оскаржуваній постанові є безпідставними. Звертають увагу суду на те, що позивачем не наведено обставин, які б свідчили про порушення поліцейським вимог Закону № 580-VIII при здійсненні відеозапису, що може бути підставою для виключення такого електронного доказу з числа доказів у розумінні ст.251 КУпАП. При цьому, сама по собі відсутність посилання на технічний засіб у змісті оспорюваної постанови, яким здійснено відеозапис, свідчить про порушення поліцейським вимог ч.3 ст.283 КУпАП щодо складання змісту постанови, однак ні в якому разі не підтверджує порушення поліцейським вимог Закону № 580-VIII при здійсненні відеозапису, а відтак зазначені твердження позивача не є підставою для визнання таких доказів неналежними і недопустимими в силу вимог ст.ст. 73,74 КАС України. Позивач жодним чином не була обмежена у своїх правах та обов"язках. Доводи позивача стосовно необгрунтованості винесення постанови, а саме факту не здійснення нею правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП є безпідставними та не обгрунтованими, а крім того жодними доказами не підтвердженими. Також вважали безпідставними витрати на професійну правову допомогу та просили відмовити в їх стягненні. (а.с.43-53). Особа рішення якої оскаржується: поліцейський СРПП Бердичівського РВП старший сержант поліції Воронюк Олександр Іванович в судове засідання не з"явився, будучи повідомленим про дату та місце судового розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, оцінивши докази відповідно до вимог ст. ст. 72 - 79 КАС України, дійшов наступних висновків. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Згідно до вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно ч. 1 ст.122 КУпАП адміністративна відповідальність настає за - Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками. Вимогами статті 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України. Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, наявність яких доводиться шляхом надання належних та допустимих доказів. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Відповідно до п.24 постанови Постанов Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення. Згідно постанови серія БАБ № 173909 від 28.05.2023 року, 28.05.2023 року о 12.20 год. [PERSON] керуючи транспортним засобом Opel Astra реєстраційний номер [NUMBER] в м. Андрушівка по вул. Зозулінського, при заїзді на автостанцію проігнорувала вимоги д.з. "Рух механічних транспортних засобів заборонено", чим порушила п.п.8.4 ПДР України. Як видно із вказаної постанови в ній відсутнє посилання на здійснення відеофіксації правопорушення, а вказано лише що до постанови додається фотознімок. Із відеозапису (а.с. 52), наданого суду відповідачем із відзивом на позовну заяву, видно проїзд поліцейського автомобіля на якому встановлений відеореєстратор повз територію автостанції, однак доказів перебування автомобіля під керування позивача [PERSON] в зоні дії дороднього знаку 3.2 - заборона руху механічних транспорних засобів відео не містить. Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. За визначенням ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. \~ \~У разі\~відсутності в\~оскаржуваній постанові\~по справі\~про адміністративне\~правопорушення посилань\~на технічний\~засіб,\~за допомогою\~якого здійснено\~відеозапис,\~такий відеозапис\~згідно з\~вимогами статті\~73\~КАС України\~ не\~може вважатися\~належним та\~допустимим доказом\~вчинення адміністративного\~правопорушення. Суд вважає, що наданий відповідачем відеозапис з урахуванням позицій ВС не може бути використаний як доказ у даній справі, оскільки не зазначені у постанові, тому вказаний відозапис є неналежним доказом, який не містить доказової інформації щодо інкримінованого позивачу правопорушення, а також не зазначений у постанові. Фотознімок, доданий до постанови на якому зображений дорожній знак 3.2 - Рух механічних транспортних заборонено також не містить доказової інформації у даній справі, окрім зони дії знаку, доказів перебування в зоні дії вказаного дорожнього знаку автомобіля позивача не містить, тому суд вважає зазначений доказ неналежним у даній справі. Жодних інших належних та достатніх доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП відповідачем надано та належного розгляду справи про адміністриавне правопорушення відповідно до вимог ст.279 КУпАП не було. Суд звертає увагу, що не може бути підтвердженням порушення позивачем ПДР України лише сама постанова серії БАБ № 173909 від 28.05.2023 року, оскільки лише описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Також, суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача. Таким чином, оскільки доказів вини позивача у вчиненні правопорушення відповідачем не надано, то в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вказане свідчить про неправомірність складеної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тому позов [PERSON] про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення підлягає задоволенню. З врахуванням наведеного та відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, суд вважає за необхідне скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правополуршення. Щодо стягнення витрат на професійну правничук допомогу на корить позивача в сумі 6700,00 грн., то з врахуванння доводів відповідача та положень ст. 134 КАС України щодо співмірності зі складністю справи, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу та стягує на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 1000, 00 грн., а також судовий збір в сумі 547,54 грн..

Результат розгляду: granted