Рішення адміністративного суду від 2022-02-17 00:00:00+02

В травні 2021 року [PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області (надалі відповідач-1, Ліквідаційна комісія), Міністерства внутрішніх справ України (надалі відповідач-2, МВС), в якому (з врахуванням уточненої позовної заяви від 02.08.2021 року) просив: - визнати протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії та МВС щодо не виплати позивачу одноразової грошової допомоги в разі встановлення третьої групи інвалідності від захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в розмірі 340500,00 грн.; - зобов`язати МВС призначити та перерахувати на рахунок УМВС України в Миколаївській області суму одноразової грошової допомоги позивачу як інваліду третьої групи інвалідності від захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС для подальшої виплати - зобов`язати голову Ліквідаційної комісії виплатити позивачу суму одноразової грошової допомоги як інваліду третьої групи інвалідності від захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в розмірі 340500,00 грн.. В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що головою Ліквідаційної комісії було протиправно відмовлено позивачу у направлені його документів до МВС для прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, з підстав того, що у свідоцтві про хворобу від 06.12.1998 року №819 не вказано, що захворювання пов`язане саме з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Позивач стверджує, що має статус учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи 3-а категорії та приймав безпосередню участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в період з 29.01.1988 року по 27.04.1988 року. Крім того, експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 25.01.2021 року підтверджено, що захворювання позивача пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 року в задоволенні позову відмовлено. Дану справу було розглянуто судом першої інстанції у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження. Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивач під час проходження служби в міліції у 1988 році приймав участь в ліквідації аварії на ЧАЕС. Позивач має статус учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи 3-а категорії, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 01.04.2021 року. Відповідно до Свідоцтва про хворобу №819 від 06.12.1998 року, виданого позивачу при звільненні, військово-лікарська комісія УВС у Миколаївській області за розпорядженням здійснила медичний огляд позивача, згідно п.12 якого хвороби позивача пов`язані з проходженням служби в ОВС. Під час складення вказаного свідоцтва про хворобу позивач перебував у званні капітана міліції. Вже після звільнення позивача з міліції на пенсію, йому згідно копії посвідчення серії [NUMBER] від 18.02.2021 року безстроково встановлена ІІІ група інвалідності, в зв`язку із чим позивач має пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Згідно виписки МСЕК №409949 від 05.02.2021 року, позивачу при повторному огляді встановлено безстроково 3 групу інвалідності по захворюванню, пов`язаному із виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 25.01.2021 року №3906 захворювання позивача пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Також у висновку зазначено, що хвороби, які не вказані в даному експертному висновку вважати не пов`язаними. 20.04.2021 року позивач звернувся до голови Ліквідаційної комісії із заявою, в якій зазначив про те, що отримав ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та просив направити документи до МВС для прийняття рішення про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови КМ України від 21.10.2015 року №850. Листом від 28.04.2021 року Ліквідаційна комісія повідомила позивача про те, що підстав для направлення матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги до МВС України немає, оскільки позивач отримав третю групу інвалідності від захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, але при цьому, у свідоцтві про хворобу від 06.12.1998 року №819 не вказано, що захворювання позивача пов`язані з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. У відзиві на адміністративний позов зазначено, що встановлена позивачу група інвалідності не пов`язана із проходженням служби в МВС України, бо хвороби з якими пов`язана інвалідність не визначались у свідоцтві про хворобу від 06.12.1998 року №819, як такі що пов`язані з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Також у відповідності до п.7 Порядку Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 р. № 850 (надалі Порядок №850), позивачем не надано усіх необхідних і належних документів для складання висновку і направлення пакету документів до уповноваженого органу для прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, з чим пов`язана його інвалідність, не має права на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок інвалідності від захворювання, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ. Також суд першої інстанції зазначив, що в жодного з відповідачів по справі не має обов`язку у відповідності до Порядку №850, на який посилається позивач, виплачувати одноразову грошову допомогу за інвалідність, яка настала по виконанню службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Крім того, суд першої інстанції звернув увагу на те, що згідно висновку довідки МСЕК інвалідність позивача пов`язана із ліквідацією наслідків ЧАЕС, а не із виконанням службових обов`язків в органах внутрішніх справ, а виплата будь-яких компенсацій і пільг учасникам ліквідації не є компетенцією органів системи МВС України. Колегія суддів вважає, що при вирішенні даного спору, суд першої інстанції дав невірну оцінку фактичним обставинам справи. Згідно з п.15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», тобто до 07.11.2015 року, право та порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано статтею 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком №850, відповідно. Частиною 6 ст.23 Закону України «Про міліцію» було встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства. Відповідно до ст.23 Закону України «Про міліцію» Кабінет Міністрів України постановою №850 від 21.10.2015 року затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції. Згідно із пунктом 1 Порядку №850 цей Порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції. Відповідно до Порядку №850, грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи. (п.3 Порядку №850) За наявності в працівника міліції або членів його сім`ї права на отримання одночасно одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених статтею 23 Закону України «Про міліцію», та встановлених іншими законами компенсаційної виплати або одноразової грошової допомоги виплата проводиться з однієї підстави за вибором особи. (п.5 Порядку №850) Працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: - заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; - довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: - довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; - постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; - акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; - сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; - документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України). (п.7 Порядку №850) Відповідно до п.8 Порядку №850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги. Згідно п.9 Порядку №850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови. Отже, з наведених пунктів Порядку №850 вбачається, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, згідно Порядку №850, зобов`язаний зареєструвати подані у відповідності до переліку зазначеному в п.п.6 або 7 вказаного порядку заяву та документи, скласти висновок, та подати МВС в 15-денний строк з дня реєстрації вказані документи та висновок. МВС в місячний строк, після надходження зазначених у п.8 Порядку №850 документів, приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги. Як вбачається з матеріалів справи та зазначено вище, позивач після отримання ІІІ групи інвалідності звернувся до Ліквідаційної комісії із відповідною заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови КМ України від 21.10.2015 року №850 до якої долучив наступний пакет документів: - копію сторінок паспорта; - копію картки платника податків; - копію свідоцтва про хворобу №819 від 06.12.1998 року, згідно якого його хвороби пов`язані із проходження служби в органах внутрішніх справ; - довідку №024091 від 10.02.2021 року про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності, відповідно до якої ступень втрати професійної працездатності ставить 50 відсотків; - копію виписки МСЕК №409949 від 05.02.2021 року, згідно якої позивачу при повторному огляді встановлено 3 групу інвалідності у зв`язку із виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідність встановлена безстроково; - довіку НАСК «Оранта» від 10.02.2021 року, згідно якої позивачу страхову відшкодування не отримував; - копію експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України №3906 від 25.01.2021 року, відповідно до якого захворювання пов`язане із виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; - копію посвідчення серії [NUMBER] від 18.02.2021 року, згідно якої позивач є інвалідом ІІІ групи та має пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни; - копію посвідчення серії [NUMBER] від 01.04.2021 року, згідно якої позивач є інвалідом ІІІ групи та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році; - довідку УСВК Первомайського району від 18.02.2021 року №178. Однак Ліквідаційна комісія всупереч п.8 Порядку №850 повернула позивачеві пакет документів з посиланням на певні розбіжності в обставинах, які зазначені у наданих позивачем документах. Колегія суддів вважає, що Порядок №850 не наділяє Ліквідаційну комісію повноваженнями на повернення заявникам поданих документів на отримання грошової допомоги, а відповідно до п.8 цього порядку Ліквідаційна комісія у 15-денний строк з дня реєстрації поданих позивачем документів повинна була скласти свій висновок щодо виплати грошової допомоги (позитивний або негативний) та направити його разом із поданими позивачем документами до МВС, яке відповідно до п.9 Порядку №850 вже повинно прийняти остаточне рішення про призначення або про відмову в призначенні позивачу грошової допомоги. Таким чином, внаслідок недотримання Ліквідаційною комісією вказаних вимог Порядку №850, остаточне рішення про призначення або про відмову в призначенні позивачу вказаної грошової допомоги не було прийнято уповноваженим на те державним органом, тобто МВС України. Колегія суддів звертає увагу на те, що суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питання, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. У даному випадку повноваження щодо розгляду заяви про виплату позивачу грошової допомоги є виключною компетенцією МВС, і здійснюється нею за наявності необхідного переліку документів, передбачених Порядком №850 і з урахуванням встановлених ним правил, при цьому за наслідками вирішення цих питань МВС, в залежності від обставин, може прийняти як рішення про призначення виплати, так і рішення про відмову в здійсненні такої. Відтак, суд позбавлений можливості надати оцінку правомірності відмови у виплаті позивачу вказаної грошової допомоги, оскільки рішення з цього питання МВС не приймало, а тому в рамках даного спору у суду відсутні підстави для прийняття рішення про зобов`язання відповідачів призначити та виплатити позивачу таку допомогу. За таких обставин, заявлені позивачем позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо не виплати позивачу одноразової грошової допомоги, та щодо зобов`язання відповідачів призначити, перерахувати та виплатити позивачу суму одноразової грошової допомоги є передчасними і задоволенню не підлягають. З цих же підстав колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в рамках даного спору зробив передчасні висновки як про відсутність у позивача права на отримання вказаної допомоги, так і про відсутність у відповідачів обов`язку виплачувати таку допомогу, а також надав передчасну оцінку експертному висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 25.01.2021 року №3906, який був доданий позивачем Ліквідаційній комісії до свого пакету документів для отримання вказаної допомоги. Суд апеляційної інстанції не вважає за необхідне надавати оцінку тим доводам апелянта та відповідачів, які стосуються права позивача на отримання вказаної допомоги, оскільки таку оцінку, перш за все, повинно надати МВС України, шляхом прийняття відповідного рішення про призначення або про відмову в призначенні позивачу грошової допомоги у відповідності до вимог Порядку №850, і лише у разі незгоди позивача з таким рішенням та у разі його оскарженням в судовому порядку, у суду з`явиться можливість надати таку оцінку. Колегія суддів також звертає увагу на те, що виявлені судом апеляційної інстанції по даній справі неправомірні дії Ліквідаційної комісії по поверненню позивачу поданих ним документів для отримання вказаної грошової допомоги не є предметом оскарження, а відповідно до ч.5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для виходу у даній справі за межі заявлених позивачем позовних вимог на підставі ч.2 ст.9 КАС України шляхом прийняття рішення про визнання неправомірними дій Ліквідаційної комісії по поверненню позивачу поданих ним документів для отримання вказаної грошової допомоги, оскільки такий спосіб захисту не призведе до задоволення заявлених позивачем вимог у вигляді зобов`язання відповідачів призначити, перерахувати та виплатити позивачу вказану допомогу. Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позивачем у даній справі позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.317 КАС Українки зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. Оскільки суд першої інстанції прийняв вірне по суті рішення про відмову у задоволенні позовних вимоги, але в його обґрунтування поклав помилкові та передчасні висновки, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині підстав для відмови у задоволенні позову. За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial