Рішення адміністративного суду від 2023-08-29 00:00:00+03

25.05.2023 до Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов [PERSON] до Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яким, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 22.06.2023, просив: - визнати протиправною та скасувати постанову Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 24.04.2023 ВП № [NUMBER] про скасування процесуального документу, при примусовому виконанні постанови № [NUMBER] від 29.09.2017 року; - визнати протиправною та скасувати постанову Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 24.05.2023 ВП № [NUMBER] про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання постанови № [NUMBER] від 29.09.2017 року; - визнати протиправною бездіяльність Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не виконання Ухвали Верховного Суду від 17.05.2023 року про зупинення виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року у справі № 580/10383/21 до закінчення перегляду справи в касаційному порядку; - зобов`язати Звенигородський відділ державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконати Ухвалу Верховного Суду від 17.05.2023 року про зупинення виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року у справі № 580/10383/21 та прийняти рішення у виконавчому провадженні № [NUMBER] щодо скасування постанови ВП № [NUMBER] від 24.04.2023 року про арешт майна боржника, постанови ВП № [NUMBER] від 24.04.2023 року про арешт коштів боржника, постанови ВП № [NUMBER] від 03.05.2023 року про розшук майна боржника. Додатково просив встановити судовий контроль за виконанням судового рішення. Позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмета позову обгрунтовано тим, що спірна постанова ВП №60136346 від 24.04.2023 року прийнята з порушенням процедури, передбаченої абз. 2-4 ст. 74 Закону "Про виконавче провадження" та розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, зокрема без проведення необхідних заходів щодо перевірки законності здійснення старшим державним виконавцем Башовою О.А. виконавчого провадження № [NUMBER] та відсутності виявлених порушень вимог Закону за наслідками такої перевірки, оскільки, як зазначає позивач, старший державний виконавець Башова О.А. обмежена у прийнятті такого роду рішень та в силу п. 3 ч. 3 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" має право виключно виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки. Щодо протиправності постанови від 24.05.2023 позивач зазначив, що за відсутності судового рішення щодо зупинення стягнення на підставі постанови Звенигородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ № [NUMBER] від 29.09.2017 про стягнення виконавчого збору в розмірі 91868,01 грн у відповідача відсутні правові підстави, визначені п. 2 ч. 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", для прийняття спірної постанови ВП № [NUMBER] від 24.05.2023 про зупинення вчинення виконавчих дій. Позивач вважає, що враховуючи ухвалення рішення відповідно до статті 375 КАС України щодо зупинення виконання оскаржуваного судового рішення до закінчення його перегляду в касаційному порядку, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023 № 580/10383/21 не підлягає виконанню, у зв`язку із чим позивач вважає, що належним виконанням ухвали Верховного Суду від 17.05.2023 є скасування рішень, що були прийняті при здійсненні виконавчих дій в межах виконавчого провадження № [NUMBER] на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023, при цьому вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання ухвали Верховного Суду від 17.05.2023. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 24.04.2023 ВП № [NUMBER] про скасування процесуального документу. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Скасовуючи постанову старшого державного виконавця Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 24.04.2023 ВП № [NUMBER] про скасування процесуального документу, суд першої інстанції виходив із того, що спірну постанову про скасування процесуального документу від 24.04.2023 прийнято не уповноваженим суб`єктом та з порушенням процедури, встановленої ч. 3 ст. 74 Закону № 1404-VIII та розділом XII Інструкції №512/5. Не погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, якою просять рішення суду в частині задоволених вимог скасувати та прийняти рішення про відмову у задоволенні позову повністю. На обгрунтування апеляційної скарги відповідачем зазначено, що спірну постанову державним виконавцем прийнято на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року у справі № 580/10383/21. Разом з тим, позивач також оскаржив рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, вважаючи, що висновки суду щодо передчасності похідних вимог є хибними. З цих та інших підстав позивач вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати в частині відмовлених вимог і ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2023 та від 22.08.2023 було відкрито апеляційне провадження у даній справі, встановлено строк для подання відзивів на апеляційні скарги та призначено справу до судового розгляду. Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, позивачем відзиву на апеляційну скаргу відповідача не подано. У судовому засіданні позивач підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, при цьому заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача. Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав. Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, старший державний виконавець Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на підставі заяви стягувача прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] від 11.05.2017 з примусового виконання виконавчого листа № 694/718/16-ц2/694/403/16, виданого 09.02.2017 Звенигородським районним судом Черкаської області, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості за договором кредиту та витрат по сплаті судового збору в загальному розмірі 921581,23 грн. В межах виконавчого провадження № [NUMBER] державний виконавець Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області прийняв постанову від 29.09.2017 року № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] виконавчого збору в сумі 91868,01 грн. У подальшому, державний виконавець Звенигородського відділу ДВС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 23.09.2019 відкрив виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання постанови від 29.09.2017 року № [NUMBER] по стягненню з [PERSON] як боржника, на користь стягувача - Звенигородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ виконавчого збору в сумі 91868,01 грн. Рішенням від 22.11.2022 у справі № 580/10383/21 Черкаський окружний адміністративний суд визнав протиправною та скасував постанову Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 29.09.2017 № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] виконавчого збору в сумі 91868,01 грн. На підставі зазначеного рішення суду від 22.11.2022 у справі № 580/10383/21, старший державний виконавець у виконавчому провадженні № [NUMBER] 22.12.2022 прийняла постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". Але, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023 у справі № 580/10383/21 скасовано рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.11.2022, у задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання протиправною та скасування постанови від 29.09.2017 №53898846 про стягнення з позивача виконавчого збору у сумі 91868,01 грн - відмовлено. На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023 у справі № 580/10383/21 старшим державним виконавцем у виконавчому провадженні № [NUMBER] 24.04.2023 прийнято постанову про скасування процесуального документу, якою на підставі абз. 4 ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 22.12.2022 у виконавчому провадженні № [NUMBER]. 24.04.2023 старший державний виконавець у виконавчому провадженні № [NUMBER] прийняла постанови про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, 03.05.2023 про розшук майна боржника. Ухвалами від 17.05.2023 Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою [PERSON] на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року у справі № 580/10383/21 та зупинив виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року у справі № 580/10383/21 до закінчення перегляду справи в касаційному порядку. У зв`язку із ухвалами Верховного Суду від 17.05.2023 у справі № 580/10383/21 старший державний виконавець у виконавчому провадженні № [NUMBER] прийняла постанову від 24.05.2023 про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № [NUMBER] на підставі п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження". Вважаючи постанову про скасування процесуального документу, а також бездіяльність відповідача щодо не виконання ухвали Верховного Суду від 17.05.2023 про зупинення виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року у справі № 580/10383/21 до закінчення перегляду справи в касаційному порядку протиправними, позивач звернувся до суду. Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені, знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, і не є спірними. Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне. Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5). Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У частині першій статті 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Частинами першою та п`ятою статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що за заявою стягувача виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до абзацу 11 пункту 8 розділу III Інструкції № 512/5 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню шляхом виокремлення в самостійне виконавче провадження у разі закінчення того виконавчого провадження, у межах якого його первісно було винесено. Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів звертає увагу на те, відповідно до абз. 2, 3 ч. 3 ст. 74 Закону № 1404-VIII начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова. Відповідно до абз. 8 п. 1 Розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5) перевірити законність виконавчого провадження мають право, зокрема, начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі. Згідно п. 2 Інструкції № 512/5 посадові особи, зазначені в абзаці восьмому пункту 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження також за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника). Відповідно до абз. 9 п. 7 розділу XII Інструкції № 512/5 якщо посадовою особою, зазначеною в абзаці восьмому пункту 1 цього розділу (начальник відділу державної виконавчої служби), прийнято рішення про скасування постанови або іншого процесуального документа (або їх частини), винесених у виконавчому провадженні в резолютивній частині постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження, зазначається постанова або документ, який скасовується (частина, яка скасовується). Отже, як вірно було зазначено судом першої інстанції, приписи Закону № 1404-VIII та Інструкції № 512/5 вказують на чіткий та законодавчо встановлений розподіл повноважень державного виконавця та начальника відділу державної виконавчої служби, відповідно до якого, у питанні внесення змін до прийнятого раніше державним виконавцем рішення, повноваження державного виконавця обмежені та можуть бути реалізовані лише шляхом виправлення допущених у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичних чи арифметичних помилок. Натомість скасування постанови або іншого процесуального документа (або їх частини), винесених державним виконавцем у виконавчому провадженні може бути реалізовано виключно начальником відділу державної виконавчої служби. Як правильно було встановлено судом першої інстанції та не спростовано апеляційним судом, старший державний виконавець у виконавчому провадженні № [NUMBER] прийняла постанову від 24.04.2023 про скасування процесуального документу, якою на підставі абз. 4 ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" скасувала постанову старшого державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 22.12.2022 у виконавчому провадженні № [NUMBER]. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що спірна постанова прийнята не уповноваженим суб`єктом та з порушенням процедури, встановленої ч. 3 ст. 74 Закону № 1404-VIII та розділом XII Інструкції №512/5, оскільки спірну постанову про скасування процесуального документу від 24.04.2023 прийняв старший державний виконавець, а не начальник відділу державної виконавчої служби, до виключного переліку повноважень якого належить вчинення такої процесуальної дії. Отже, не зважаючи на правильність висновків відповідача щодо наявність підстав відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року у справі № 580/10383/21 скасування Постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.12.2022, однак порушення процедури такого скасування дає підстави суду для висновку про протиправність постанови про скасування процесуального документу від 24.04.2023, що вимагає від відповідача у подальшому усунення таких недоліків. Доводи апеляційної скарги відповідача таких висновків суду першої інстанції не спростовують, тому дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. Стосовно доводів апеляційної скарги позивача, зокрема в частині позовних вимог про скасування постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 24.05.2023, визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виконання Ухвали Верховного Суду від 17.05.2023 року про зупинення виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023 у справі № 580/10383/21 та зобов`язання відповідача прийняти рішення про скасування постанов від 24.04.2023 про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, постанови від 03.05.2023 про розшук майна боржника, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, що всі наступні процесуальні рішення прийняті державним виконавцем є похідними, оскільки їх правомірність поставлено у залежність від правомірності постанови про скасування процесуального документу від 24.04.2023, тому у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних. При цьому, також є безпідставними доводи позивача щодо бездіяльності відповідача щодо не виконання Ухвали Верховного Суду від 17.05.2023 року про зупинення виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023 у справі № 580/10383/21, оскільки відповідачем було прийнято постанову від 24.05.2023 про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № [NUMBER] на підставі п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" на підставі відповідної ухвали Верховного Суду. Отже, доводи апеляційної скарги позивача також не заслуговують на увагу, тому апеляційна скарга позивача також не підлягає задоволенню. Аналізуючи всі доводи апелянта, судова колегія також враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід. Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. . Таким чином, апеляційні скарги [PERSON] та Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) підлягають залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 р. - без змін. З огляду на результат розгляду цієї справи, судові витрати у розмірі 1610,40 грн, сплату яких було ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2023 відстрочено [PERSON] до ухвалення судового рішення у цій справі, підлягають стягненню. Повне судове рішення складено 29.08.2023 р.

Результат розгляду: granted