Рішення адміністративного суду від 2023-08-02 00:00:00+03

Заступник керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області (далі - Позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Світловодської міської ради Кіровоградської області (далі Відповідач), в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Світловодської міської ради щодо не\~ оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку під КЗ «Гімназія сучасної освіти №9 «Меридіан» за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, м. Світловодськ, вул. Робітнича, будинок 2; - зобов`язати Світловодську міську раду вжити заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку під КЗ «Гімназія сучасної освіти №9 «Меридіан» за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, м. Світловодськ, вул. Робітнича, будинок 2. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що в порушення норм чинного законодавства Відповідачем протягом тривалого часу не вчинено жодних дій, направлених на оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку під КЗ «Гімназія сучасної освіти №9 «Меридіан», а відсутність таких документів створює передумови зловживань щодо розпорядження вказаним об`єктом. Як на підставу звернення до суду з позовом, прокурор послався на відсутність органу, уповноваженого державою звертатися до суду з позовом до органу місцевого самоврядування у спірних правовідносинах. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року у справі №340/1395/23 в задоволенні адміністративного позову Заступника керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області до Світловодської міської ради про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. Керівник Кіровоградської обласної прокуратури, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов Заступника керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги, зазначено про те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема, положень статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, частини шостої статті 25, частини першої статті 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР та частин першої та другої статті 80 Закону України «Про освіту» від 05 вересня 2017 року № 2145-VIII, внаслідок чого суд першої інстанції, за твердженням заявника апеляційної скарги, дійшов необґрунтованого висновку про відсутність у цій справі правових підстав для представництва прокурором інтересів держави у суді. Керівник Кіровоградської обласної прокуратури зазначає, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення безпідставно не врахував правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17 жовтня 2019 року у справі № 569/4123/16-а, від 5 березня 2020 року у справі № 520/6826/19, від 11 серпня 2020 року у справі № 810/2903/18, від 1 червня 2021 року у справі № 0440/6514/18, від 23 грудня 2021 року у справі № 0440/6596/18, про те, що позови прокурора до органу місцевого самоврядування, за загальним правилом, подаються з такої підстави, як відсутність суб`єкта, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у такій категорії справ орган прокуратури повинен лише довести, що оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень завдано шкоду інтересам держави. Разом з цим, заявник апеляційної скарги, наголошує на тому, що суд першої інстанції також безпідставно не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14.02.2023 у справі №580/1374/22, де суд касаційної інстанції чітко зазначив, що прокурор є належним позивачем у справах про визнання бездіяльності рад протиправною щодо не оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку під навчальними закладами та зобов`язання вжити заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку під навчальними закладами. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд апеляційну скаргу керівника Кіровоградської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Міністерство освіти і науки уповноважене здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, усуваючи ризики функціонування і організації культурно-освітнього процесу в гімназії, чим створює умови для здобуття громадянами освіти. Окрім цього, на думку Відповідача, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити щодо представництва громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Водночас такого повідомлення заступник керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області до КЗ «Гімназія сучасної освіти №9 «Меридіан» не подавав та не отримував згоду останнього на представництво інтересів. Звертаючись до суду із позовом в інтересах держави заступник керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області вказує на відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м. Світловодськ, вул. Робітнича, 2, та розташовану в ній будівлю КЗ «Гімназія сучасної освіти №9 «Меридіан», що, на його думку, створює передумови для зловживань зазначеним майном, формує ризики для нормального функціонування дошкільного закладу та учбового процесу, що може в майбутньому призвести до негативних наслідків та порушення прав дітей та інтересів держави у сфері охорони дитинства. Тобто звернення з позовом фактично спрямоване на захист прав та інтересів КЗ «Гімназія сучасної освіти №9 «Меридіан». При цьому, Позивачем не надано доказів волевиявлення КЗ «Гімназія сучасної освіти №9 «Меридіан» щодо оформлення правовстановлюючих документів на будівлю закладу та земельну ділянку, на якій вона розташована, а також доказів звернення до органів прокуратури із відповідною заявою з метою захисту прав та інтересів в цій частині. З огляду на вказане Відповідач вважає, що заступник керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави , належним чином не обґрунтував \~в чому саме полягає порушення інтересів держави та яка необхідність захисту інтересів держави в цьому випадку. Заявник апеляційної скарги подав заперечення на відзив Відповідача, в яких наголосив на тому, що позови прокурора до органу місцевого самоврядування, за загальним правилом, подаються з такої підстави як відсутність суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо здійснення контролю за правомірністю дій та рішень органів місцевого самоврядування. З огляду на те, що управління об`єктами освіти, у тому числі прийняття рішень щодо оформлення речових прав на об`єкти комунальної власності, є обов`язком відповідної ради, тому, на думку заявника апеляційної скарги, прокуратурою правильно визначено сторін у цій справі. Відповідач, який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки суд не сповістив. Клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. За таких обставин, колегія суддів, з урахуванням думки прокурора, ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи, які не з`явились. В судовому засіданні прокурор вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника заявника апеляційної скарги, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що листом від 04.01.2023 №55/03-56 вих-23 заступник керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області звернувся до Управління освіти, молоді та спорту територіальної громади Світловодської міської ради із запитом, в якому просив повідомити: перелік всіх навчальних закладів на території територіальної громади Світловодської міської ради з зазначенням назви навчального закладу, місця розташування, площі земельної ділянки, яка використовується навчальним закладом; чи наявні правовстановлюючі документи на відповідні земельні ділянки, якщо такі оформлені; чи виготовлялась документація із землеустрою на відповідні земельні ділянки; надати інформацію про заклади, щодо яких не оформлені правовстановлюючі документи із зазначенням які заходи вживались для оформлення вказаних документів, та причини не оформлення вказаних документів (а.с. 17-18). На вказаний запит, Управління освіти, молоді та спорту територіальної громади Світловодської міської ради листом від 09.01.2023 №01-29/39 повідомив, що в додатках №1 та №2 зазначені освітні заклади на які відсутні правовстановлюючі документи. На даний час не проводиться оформлення документів на земельні ділянки із-за відсутності фінансування. Згідно з додатком №2 на земельну ділянку площею 18682,1 за адресою вул. Робоча, 2, м. Світловодськ, Кіровоградська обл., на якій знаходиться КЗ «Гімназія сучасної освіти №9 «Меридіан», відсутній земельний акт (а.с. 24). За повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області земельна ділянка по вул. Робоча, 2, м. Світловодськ, Кіровоградської області, несформована (а.с.40-41). На лист заступника керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області від 06.03.2023 №55/03-1256вих-23 Управління освіти, молоді та спорту територіальної громади Світловодської міської ради повідомило, що Світловодською міською радою 20.01.2021 було прийняте рішення №96 «Про затвердження Програми розвитку земельних відносин на 2021-2024 роки» (зі змінами від 27.04.2021 №373 «Про внесення змін до Програми розвитку земельних відносин на 2021-2024 року») відповідно до даного рішення на «Інвентаризацію земель» закладено коштів на 2021 рік в сумі 218,84 тис. грн, на 2022 рік в сумі 219 тис. грн. Протягом 2021-2022 років Управління освіти, молоді та спорту територіальної громади Світловодської міської ради не зверталося до Світловодської міської ради щодо оформлення земельної ділянки, яка використовується КЗ «Гімназія сучасної освіти №9 «Меридіан» (а.с. 44). Виявлені порушення зумовили звернення заступника керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області до суду із позовом у цій справі. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що Міністерство освіти і науки уповноважене здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, усуваючи ризики функціонування і організації культурно-освітнього процесу в КЗ «Гімназія сучасної освіти №9 «Меридіан», чим створює умови для здобуття громадянами освіти. Таким чином Міністерство освіти і науки наділене законом повноваженнями щодо звернення з позовом до Ради у питанні усунення ризиків функціонування і організації культурно-освітнього процесу в Гімназії. Тому прокурор є неналежним Позивачем. До початку розгляду справи по суті і після прокурор не дав згоди на заміну позивача, що зобов`язує суд враховувати припис частини 1 статті 48 КАС України (заміна тільки за наявності двох згод). Підсумовуючи, суд зробив висновок про відмову у задоволені позову. Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Щодо наявності підстав для звернення заступника керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області до суду із позовом у цій справі, суд апеляційної інстанції зазначає таке. Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до частини третьої статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У Законі України «Про прокуратуру» закріплено вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді у некримінальних провадженнях. Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закон прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави». Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99). Ці міркування Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Так, у Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, зазначено, що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Статтею 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, відповідно до статті 28 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право дитини на освіту, і з метою поступового досягнення здійснення цього права на підставі рівних можливостей вони, зокрема: сприяють розвиткові різних форм середньої освіти, як загальної, так і професійної, забезпечують її доступність для всіх дітей. Верховний Суд неодноразово наголошував на пріоритетності положень зазначеного Міжнародного договору, зокрема, у постановах від 20 березня 2018 року у справі №337/3087/17(2-а/337/236/2017), від 25 квітня 2019 року у справі № 226/1056/17, від 24 жовтня 2019 року у справі № 815/1729/16, від 25 березня 2020 року у справі № 387/168/17(2-а/387/8/17), від 26 травня 2020 року у справі №303/5848/16-а. Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Забезпечення якнайкращих інтересів дитини є одним із базових міжнародних принципів, який закріплений, зокрема, у статті 24 Хартії основних прав Європейського Союзу. Зміст цього принципу полягає у тому, що при здійсненні будь-яких дій по відношенню до дітей, як з боку органів державної влади, так і з боку приватних установ, вищі інтереси дитини повинні розглядатися як пріоритетні. Згідно з положеннями частини другої статті 4 Закону України «Про освіту» право на безоплатну освіту забезпечується: для здобувачів дошкільної та повної загальної середньої освіти - за рахунок розвитку мережі закладів освіти всіх форм власності та їх фінансового забезпечення у порядку, встановленому законодавством, і в обсязі, достатньому для забезпечення права на освіту всіх громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають на території України. Відтак, обов`язок органів державної влади та місцевого самоврядування полягає у створенні, у межах визначених законом повноважень, умов для отримання дитиною освіти, забезпечення її доступності шляхом, зокрема, належного функціонування розгалуженої мережі навчальних закладів. Відповідно до частини четвертої статті 53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу. Системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що стаття 53 КАС України вимагає вказувати в адміністративному позові, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором. У справі, що розглядається, прокурор в адміністративному позові зазначив, що захисту полягають інтереси держави у сфері охорони права на освіту дітей шляхом зобов`язання вжиття заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій знаходиться навчальний заклад. Крім того, захисту підлягають інтереси держави у сфері охорони права на освіту дітей шляхом створення належних та безпечних умов для здобуття освіти, які порушено протиправною бездіяльністю Відповідача. З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що у цій справі подання заступником керівника Олександрійської окружної прокуратури позову мало на меті захист «інтересів держави». Стосовно наявності підстав, визначених частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва інтересів держави у суді у справі, що розглядається, колегія суддів зазначає наступне. У справі, що розглядається, судом встановлено та підтверджено наявними доказами, що прокурор послався на відсутність органу, уповноваженого державою звертатися до суду з позовом до органу місцевого самоврядування у спірних правовідносинах. Водночас, суд першої інстанції вказав на необґрунтованість таких доводів прокурора та дійшов висновку, що такими повноваженнями у спірних правовідносинах наділене Міністерство освіти і науки. Надаючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Частиною першою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб згідно з частиною першою статті 122 ЗК України. Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання регулювання земельних відносин. Управління закладами освіти, які належать територіальним громадам відповідно до підпункту першого пункту частини першої статті 32 Закону № 280/97-ВР належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. З аналізу викладених норм колегія суддів дійшла висновку, що управління об`єктами культури, у тому числі прийняття рішень щодо оформлення речових прав на об`єкти комунальної власності є обов`язком відповідної ради. Відповідно Статуту КЗ «Гімназія сучасної освіти №9 «Меридіан» його засновником є Світловодська міська рада. Положенням п. 4.1 Статуту КЗ «Гімназія сучасної освіти №9 «Меридіан» визначено, що його органом управління є Управління освіти, молоді та спорту територіальної громади Світловодської міської ради. З матеріалів справи встановлено, що на запит заступника керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області від 04.01.2023 №55/03-56 вих-23 Управління освіти, молоді та спорту територіальної громади Світловодської міської ради листом від 09.01.2023 №01-29/39 повідомило, що в додатках №1 та №2 зазначені освітні заклади на які відсутні правовстановлюючі документи. На даний час не проводиться оформлення документів на земельні ділянки із-за відсутності фінансування. Згідно з додатком №2 на земельну ділянку площею 18682,1 за адресою вул. Робоча, 2, м. Світловодськ, Кіровоградська обл., на якій знаходиться КЗ «Гімназія сучасної освіти №9 «Меридіан», відсутній земельний акт (а.с. 24). Враховуючи встановлені обставини справи та виходячи з характеру спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що прокурором дотримано встановлений статтею 53 КАС України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» порядку звернення до суду з позовом для захисту інтересів держави та про наявність підстав для такого захисту. Стосовно права на звернення до суду з позовом до органу місцевого самоврядування, колегія суддів звертає увагу, що особливістю органів місцевого самоврядування як суб`єктів владних повноважень є те, що кожен із таких суб`єктів, з урахуванням положень Конституції України, є самостійним, автономним і не перебуває у підпорядкуванні жодного органу. Також статтею 20 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що державний контроль за діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і не повинен призводити до втручання органів державної влади чи їх посадових осіб у здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм власних повноважень. Відповідно до частини другої статті 71 цього ж Закону органи виконавчої влади, їх посадові особи не мають права втручатися в законну діяльність органів та посадових осіб місцевого самоврядування, а також вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до повноважень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, крім випадків виконання делегованих їм радами повноважень, та в інших випадках, передбачених законом. Отже, позови прокурора до органу місцевого самоврядування, за загальним правилом, подаються з такої підстави, як відсутність суб`єкта, до компетенції якого віднесені повноваження щодо здійснення контролю за правомірністю дій та рішень органів місцевого самоврядування. У такій категорії справ прокурор повинен лише довести, що оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень завдано шкоду інтересам держави. При цьому інтереси держави, у тому числі, охоплюють інтереси мешканців територіальної громади, оскільки відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає помилковими висновок суду першої інстанції стосовно того, що прокурор є неналежним Позивачем у цій справі. Аналогічний висновок щодо належності прокурора як Позивача у справі за позовом до міської ради з приводу зобов`язання міської ради вжити заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку навчального закладу, засновником якого є така міська рада, викладений у постанові Верховного Суду від 14.02.2023 у справі №580/1374/22, який враховується судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України. Досліджуючи питання правомірності дій/бездіяльності Відповідача щодо оформлення правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, суд апеляційної інстанції зазначає таке. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. До майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 Закону України від 05.09.2017 № 2145-VIII «Про освіту» (далі - Закон № 2145-VIII) належать нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо. Матеріально-технічна база закладу дошкільної освіти згідно з ч. 1 ст. 38 Закону України від 11.07.2001 № 2628-ІІІ «Про дошкільну освіту» включає будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, інвентар, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інше. Майно закладу дошкільної освіти належить йому на правах, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Частиною 2 ст. 80 Закону № 2145-VIII визначено, що порядок, умови та форми набуття закладами освіти прав на землю визначаються Земельним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. На підставі ч. 1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Згідно з п. «а» ч. 2 ст. 92 ЗК України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 125 ЗК України виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV) є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав є обов`язковою. Частиною 1 ст. 5 Закону № 1952-IV встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Отже, речові права на нерухоме майно вказаного закладу освіти, зокрема, земельну ділянку та будівлі, підлягає державній реєстрації відповідно до закону. 17.10.2012 Кабінет Міністрів України прийняв розпорядження №802-р «Про здійснення протягом 2012 і 2013 років заходів, пов`язаних з проведенням землевпорядних робіт, оформленням правовстановлюючих документів на земельні ділянки, на яких розміщені дошкільні та загальноосвітні навчальні заклади», яким зобов`язано органи виконавчої влади, у підпорядкуванні яких перебувають дошкільні, загальноосвітні навчальні заклади, здійснити протягом 2012 та 2013 років заходи, пов`язані з проведенням землевпорядних робіт, оформленням правовстановлюючих документів на земельні ділянки, на яких розміщені навчальні заклади. Тому необхідність оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки та будівлі закладу освіти прямо передбачена вищевказаними нормами. Статтею 12 ЗК України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад, до яких належить розпоряджання землями територіальних громад. Частиною 1 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання регулювання земельних відносин. Управління закладами освіти, які належать територіальним громадам відповідно до пп. 1 п. «а» ч. 1 ст. 32 Закону № 280/97-ВР належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. З аналізу викладених норм суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що управління об`єктами культури, у т.ч. прийняття рішень щодо оформлення речових прав на об`єкти комунальної власності є обов`язком відповідної ради. Як зазначалось вище, відповідно до п. 1.5 Статуту КЗ «Гімназія сучасної освіти №9 «Меридіан» його засновником є Світловодська міська рада. За повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області земельна ділянка по вул. Робоча, 2, м. Світловодськ, Кіровоградської області, є несформованою (а.с.40-41). Отже, з огляду на визначену Законом №1952-IV обов`язкову реєстрацію речових прав та надані Відповідачу Законом №280/97-ВР повноваження, його бездіяльність щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку є протиправною, що, зважаючи на цільове призначення об`єкту освіти, порушує права його користувачів на безпечні умови функціонування і розвитку. Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, не застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 12.05.2023 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: granted