Рішення адміністративного суду від 2022-09-05 00:00:00+03

у грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернувся до відповідача з заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, а саме, на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", проте отримав протиправну відмову. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року позов задоволено, а саме: - визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 29.09.2021 №222030001329; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу державної служби [PERSON] періоди з 17.12.2002 по 28.08.2006, з 29.08.2006 по 30.11.2010, з 09.12.2010 по 21.12.2010, з 22.12.2010 по 05.05.2021; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити [PERSON] з 22.09.2021 (дати звернення з заявою) пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" в розмірі 60% суми заробітної плати, зазначеної у довідках від 21.09.2021 №Н/1342-ор та від 21.09.2021 №Н/1349-ор, виданих Хмельницькою обласною радою, та здійснити нарахування й виплату з врахування виплачених сум. Стягнуто на користь позивача судовий збір. Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги відповідач вказав, що дія ст. 3 Закону України «Про державну службу» не поширюється, зокрема, на депутатів місцевих рад, посадових осіб місцевого самоврядування, а тому позивачу правомірно не зараховано спірний трудовий стаж до стажу державної служби. \~ Позивач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України, своїм правом не скористалась та не подав відзив на апеляційну скаргу. Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 04 липня 2022 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши апеляційні скарги в межах їх доводів, а також доводи відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного. Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, відповідно до відомостей трудової книжки [NUMBER] позивач працював: - з 17.12.2002 по 28.08.2006 керуючим справами районної ради; - з 29.08.2006 по 30.11.2010 заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради; - з 09.12.2010 по 21.12.2010 радником голови обласної ради; - з 22.12.2010 по 11.01.2011 начальником відділу внутрішньої політики виконавчого апарату обласної ради; - з 12.01.2011 по 17.05.2020 - начальником відділу з питань внутрішньої політики, адміністративно-територіального устрою та інформаційного забезпечення виконавчого апарату обласної ради; - з 18.05.2020 по 05.05.2021 начальником відділу з питань місцевого самоврядування та комунікацій виконавчого апарату обласної ради. [PERSON] , [INFO] , з 24.09.2018 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV). Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою від 22.09.2021 щодо переведення на пенсію за віком згідно з Законом України "Про державну службу" з врахуванням довідок від 21.09.2021 №Н/1342-ор та від 21.09.2021 №Н/1349-ор, виданих Хмельницькою обласною радою. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 29.09.2021 №222030001329 позивачу відмовлено в задоволенні його заяви. Зазначено, що позивач працював в органах місцевого самоврядування, а посади органів місцевого самоврядування не відносяться до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ "Про державну службу" (далі по тексту - Закон №889-VIIІ). Про зазначене рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду. Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої виходив із того, що відповідно до норм чинного законодавства до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування". \~ Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу. Пунктами 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Таким чином, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Аналізуючи доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не зарахування до стажу державної служби позивача періоди роботи з 17.12.2002 по 28.08.2006, з 29.08.2006 по 30.11.2010, з 09.12.2010 по 21.12.2010, з 22.12.2010 по 05.05.2021 колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283), цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби. Порядок №283 втратив чинність 01.05.2016, у зв`язку з затвердженням 25.03.2016 постановою Кабінету Міністрів України №229 нового Порядку обчислення стажу державної служби (далі - Порядок №229). Порядок №229 у пункті 6 містить аналогічну норму, як і в пункті 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII про те, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. Тобто, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 здійснюється відповідно до Порядку №283. Згідно з пунктом 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування. Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 46 Закону №889-VIII до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування". Зміст наведених норм свідчить про те, що до стажу державної служби відноситься час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, які визначені Законом №2493-ІІІ. Так, згідно з частиною 1 статті 14 Закону №2493-ІІІ в органах місцевого самоврядування встановлюються, зокрема, такі категорії посад: п`ята категорія - посади керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, старост; шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад. Закон №2493-ІІІ набрав чинності 04.07.2001. Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2493-ІІІ визначено, що дія Закону України "Про державну службу" поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування. Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 у справі №351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Законом №889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 Закону №889-VIII та пункту 4 Порядку №229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування", зараховується до стажу державної служби. Здійснивши аналіз вищенаведених правових норм чинного законодавства, колегія суддів вважає, що доводи відповідача про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований, як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця є безпідставними. З огляду на вищенаведені обставини, колегія суддів вважає вірним висновком суду першої інстанції, щодо необхідості зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати період роботи позивачки з 17.12.2002 по 28.08.2006, з 29.08.2006 по 30.11.2010, з 09.12.2010 по 21.12.2010, з 22.12.2010 по 05.05.2021 до стажу державної служби. Варто також звернути увагу на те, що Головним управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення від 29.09.2021 №222030001329 щодо відмови в призначенні пенсії за віком державного службовця. Підставою цього вказано те, що станом на 01.05.2016 позивач працював на посадах посадової особи місцевого самоврядування. Водночас, в даному випадку суд розглядає на предмет законності рішення, яким відмовлено у перерахунку пенсії, а саме перехід на інший вид пенсії (за віком по Закону №3723-ХІІ). Враховуючи, що суд встановив наявність підстав для зарахування до стажу державної служби позивача періоду з 17.12.2002 по 28.08.2006, з 29.08.2006 по 30.11.2010, з 09.12.2010 по 21.12.2010, з 22.12.2010 по 05.05.2021, у який входить і 01.05.2016, а тому спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню. Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу». Враховуючий вищезазначений стаж на посадах, що прирівнюються до посад державного службовця, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що [PERSON] має право на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу". При цьому, під час розрахунку пенсії підлягають застосуванню відомості відображені в довідках про заробітну плату у довідках від 21.09.2021 №Н/1342-ор та від 21.09.2021 №Н/1349-ор, виданих Хмельницькою обласною радою, оскільки як з`ясовано з матеріалів справи, з усіх видів виплат, включених у довідки, позивачем сплачено страхові внески. Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: denied