Рішення адміністративного суду від 2022-03-23 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень №0053171305, №0053181305 від 15.11.2018 р. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року позов задоволено повністю. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач - ГУ ДПС у Вінницькій області подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. Позивач на адресу суду надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що судом першої інстанції правильно встановлено та досліджено усі обставини справи, в результаті чого прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Сторони в судове засідання не з"явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення строку введення воєнного стану та винесення указу про скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях. Також посилається на наказ ДПС України від 24.02.2022 року №243-0 "Про встановлення простою працівникам податкової служби та її територіальних органів". Оцінюючи вказані причини колегія суддів виходить з наступного. Нормами ст. 313 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Колегія суддів зауважує, що станом на день апеляційного розгляду даної справи, Головне управління ДПС у Вінницькій області не зупинило фактично свою діяльність та її працівники продовжують свою роботу в дистанційному режимі. Таким чином, відповідач не був позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні свого представника в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon", яке дозволяє знаходитьсь учаснику судового засідання поза межами суду та у відеоконференцзв"язку приймати участь у судовому засіданні. Однак, відповідач таким правом не скористався. Неможливість такої участі учасника судового засідання і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. Однак, доказів такої неможливості відповідачем не надано, як не підтверджено й мотиви викладені в поданому клопотанні. Також необхідно врахувати двохмісячний строк розгляду справ, визначений статтею 309 КАС України, що також не дає можливості перенести апеляційний розгляд на іншу дату. Отже, на думку колегії суддів, наведені у клопотання мотиви не можуть вважатись поважними причинами, за яких суд зобов`язаний чи може відкласти судове засідання, а тому подане клопотання задоволенню не підлягає. Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке. Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 19 травня 2017 року між [PERSON] та ПАТ "ОТП Банк" укладено Договір про внесення змін та доповнень №1 (про прощення боргу) до Кредитного договору №ML- B00/G004/2007 від 18.04.2007 р. Відповідно до умов цієї додаткової угоди сторони дійшли згоди про анулювання (прощення) Банком заборгованості в сумі 104 549, 24 доларів США, за умови погашення позивачем до 19.05.2017 р. суми заборгованості у розмірі 39 000 доларів США. Вказана умова Позивачем виконана. Податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору фізичної особи платника податків [PERSON] отриманих нею доходів як додаткове благо з АТ "ОТП Банк" за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р., за результатами якої складено акт №5288/1305/2951009141 від 24.10.2018 р.. В акті відображені наступні порушення: - підпункту д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України в результаті чого донараховано суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 322 979, 58 грн.; - п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, внаслідок чого проведеною перевіркою донараховано військовий збір з доходів, отриманих фізичною особою у вигляді додаткового блага за 2017 рік в сумі 26914,97 грн. Висновки акта перевірки ґрунтуються на тому, що позивачка отримала дохід у вигляді додаткового блага - прощення заборгованості за кредитом Банку в сумі 1 794 331 грн., проте, не сплатила до бюджету податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з отриманого доходу. На підставі акта перевірки податковим органом 15 лютого 2018 року прийнято наступні податкові повідомлення-рішення: - №0053171305, яким позивачці збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 403 724,48 грн., у тому числі: за основним платежем 322 979, 58 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 80 744,90 грн.; - №0053181305, яким позивачці збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з військового збору у розмірі 33 643, 71 грн., у тому числі: за основним платежем 26 914,97 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 6 728,74 грн. Не погоджуючись із рішеннями, позивач звернулась до суду із даним позовом. Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити повністю. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та враховує наступне. Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Підпунктом 14.1.54 пункту14.1статті14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні. За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбаченихстаттею 165 цього Кодексу). Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормамирозділу IV цього Кодексу). Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом164.2.17пункту164.2статті164 ПК України є вичерпним. Відповідно до підпункту д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті164 ПК України (в редакції, чинній з 15.04.2017 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом. Пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України встановлено, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті , визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів , комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року. Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню. В силу колізійного принципу пріоритету норми правового акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 1 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 1 січня 2014 року та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України. Відповідна правова позиція викладена в постановах ВС від 21.09.2019 р. у справі №1940/1610/18 та від 18 січня 2021 року у справі №120/935/19-а. Судом встановлено, що позивачка отримала кредит в іноземній валюті у 2007 році у розмірі 151 742,50 доларів США та станом на 1 січня 2014 року такий повністю не погашений, відтак, визначення суми додаткового блага повинно здійснюватись з урахуванням пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України. Наведене свідчить про те, що приписи пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України не можуть застосовуватись, оскільки зміни валюти не відбулось. В даному випадку суд першої інстанції вірно зауважив, що до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу не повинна бути включена курсова різниця між сумою основного (прощеного) боргу в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання з іноземної валюти у гривню (тобто, при визначенні розміру оподатковуваного доходу у національній валюті України в еквіваленті сумі прощеного боргу в іноземній валюті на дату такого прощення), та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року. Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощенного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню. Оскільки Договором про внесення змін та доповнень №1 від 19.05.20217 р. прощено борг у розмірі 104 549,24 доларів США, що еквівалентно 2 759 414, 30 грн., зокрема із них: 68 231,22 доларів США - основної суми боргу та 36 318,02 доларів США - відсотків, визначаючи суму отриманого доходу у гривнях, податковий орган проводить саме зміну валюти зобов`язання, та повинен враховувати приписи пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України. Однак відповідачем, при прийнятті податкових повідомлень-рішень, що оскаржуються, не було враховано приписів пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, що призвело до невірного обрахування сум грошових зобов"язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Водночас, як встановлено з умов Договору про внесення змін та доповнень №1 від 19.05.2021 р. загальна сума заборгованості [PERSON] становила 143 549, 24 доларів США, з яких: 39000 доларів сума боргу, яка підлягала самостійному погашенню та 104 549, 24 доларів США сума, яка мала бути прощена фінансовою установою. Таким чином, сума курсової різниці обраховується наступним чином : 3 788 752, 51 грн. (еквівалент основної суми боргу позивача у розмірі 143 549, 24 доларів США, визначений у гривні за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за кредитом (26.3934 грн. за 1 дол. США) мінус 1 147 389, 07 грн. (еквівалент основної суми боргу позивача у розмірі 143 549, 24 доларів США, визначений у гривні за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за кредитом 7,993 грн. за 1 дол. США) становить 2 641 363, 44 грн. Отже, сума 2 641 363, 44 грн. прощена кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, не підлягала оподаткуванню. Підпунктом 1.7 пункту 16-1 Підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення ПК України передбачено, що звільняються від оподаткування військовим збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою). Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги відносно того, що позивачка отримала дохід у вигляді додаткового блага в сумі 1 794 331 грн., оскільки податковим органом не надано доказів та розрахунків, які б підтверджували, що [PERSON] отримано додаткове благо внаслідок прощення боргу в сумі 1794331 грн. та правомірність і обгрунтованність нарахованої суми. Окремо варто відмітити, що сума, яка не підлягала оподаткуванню, а саме - 2 641 363, 44 грн. поглинає суму, яка визначена податковим органом. Враховуючи зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку, що договір про внесення змін та доповнень №1 від 19.05.2021 р. до Кредитного договору №ML- B00/G004/2007 від 18.04.2007 року, на виконання умов якого відбувається (прощення) боргу [PERSON] в сумі 104 549,24 доларів США, що еквівалентно на день виконання Договору по курсу НБУ 2 759 414, 30 грн., сторони якого фактично здійснили переведення іноземної валюти кредиту долара США в українську гривню, зазначивши загальну суму заборгованості по Кредитних договорах в гривні, визначили суму і кошти, які необхідно сплатити позичальнику для виконання умов та порядку прощення валютного кредиту в гривні та зазначили суму до списання в гривні, змінивши валюту виконання кредитних зобов"язань. Така позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, висловлених у справі №826/954/17, яка також підтримана Великою Палатою Верховного Суду. Разом з тим, посилання апелянта у апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28 липня 2021 року у справі №826/12872/17, колегія суддів вважає помилковими, оскільки спірні правовідносини між сторонами у справі №826/12872/17 та №120/9943/21 не є тотожними. Таким чином, враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Зазначеним вимогам закону рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року, відповідає. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд вважає, що Вінницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Результат розгляду: denied