Рішення адміністративного суду від 2023-03-14 00:00:00+02

У жовтні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЧИСТІ МАТЕРІАЛИ» (далі - позивач, ТОВ «ЧИСТІ МАТЕРІАЛИ») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25 травня 2015 року № 0000052831. Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 14 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року, позов задовольнив, визнав протиправним та скасував вказане податкове повідомлення-рішення. Верховний Суд постановою від 11 червня 2019 року касаційну скаргу відповідача задовольнив частково. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у справі № 826/23910/15 скасував, а справу направив на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва. Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 03 жовтня 2019 року позов залишив без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з повторною неявкою позивача (його представника) у судове засідання. Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 21 травня 2020 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за скаргою ТОВ «ЧИСТІ МАТЕРІАЛИ» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2019 року на підставі пункту 4 частини 1 статті 299 КАС України (апелянт у десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду про залишення апеляційної скарги без руху не подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних підстав для такого поновлення). Верховний Суд постановою від 03 грудня 2020 року касаційну скаргу ТОВ «ЧИСТІ МАТЕРІАЛИ» задовольнив. Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2020 року скасував, а справу передав для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 14 січня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «ЧИСТІ МАТЕРІАЛИ» задовольнив, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2019 року скасував, а справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду. Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 08 вересня 2021 року позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 25 травня 2015 року № 0000052831. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у м. Києві, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (далі - ГУ ДПС у м. Києві), 28 жовтня 2021 року подало апеляційну скаргу. Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22 грудня 2021 року повернув зазначену апеляційну скаргу у зв`язку із невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та відсутністю підстав для продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги. 04 січня 2022 року Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу повторно. Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 16 серпня 2022 року закрив апеляційне провадження за скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на підставі пункту 2 частини 1 статті 305 КАС України, оскільки до апеляційної скарги не додано документів, які б засвідчували право Гайдая В. на здійснення представництва юридичної особи у порядку самопредставництва. Верховний Суд постановою від 28 грудня 2022 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, задовольнив. Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року скасував. Справу № 826/23910/15 направив до Шостого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду. Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 30 січня 2023 року прийняв справу № 826/23910/15 до свого провадження. Призначив справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чисті Матеріали" до Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14 березня 2023 року. Таким чином, наразі на розгляді апеляційного суду перебуває апеляційна скарга Головного управління ДПС у місті Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2021 року, яким визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 25 травня 2015 року № 0000052831. В обґрунтування апеляційної скарги відповідачем зазначено, що в ході проведення перевірки встановлено, що ТОВ «Чисті матеріали» завищено суму залишку від`ємного значення попередніх (звітних) податкових періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (р. 30 декларації з ПДВ) на 508 555 гривень. Відповідно до декларації за лютий 2015 розрахунок суми залишку від`ємного значення попередніх податкових періодів до 01 лютого 2015 року (Д2 до декларації з ПДВ від 20 березня 2015 року № 9045197634) періодами виникнення від`ємного значення вказано: листопад 2014 року - 47 грн., січень 2014 року - 575 грн., березень 2012 року - 335 887 грн., травень 2011 року - 6 128 грн., березень 2011 року - 164 442 грн., лютий 2011 року - 2 098 гривень. При цьому, ТОВ «Чисті матеріали» протягом 1095 днів не було використано залишок від`ємного значення з ПДВ у розмірі 172 668 грн., в тому числі: травень 2011 року - 6 128 грн., березень 2011 року - 164 442 грн., лютий 2011 року - 2 098 гривень. Відзиву на апеляційну скаргу відповідача від позивача не надходило. Водночас, 22 лютого 2023 року позивачем подано до суду клопотання про повернення відповідачу апеляційної скарги без задоволення у зв`язку з тим, що ним не сплачено судовий збір при зверненні до суду з відповідною скаргою. В судовому засіданні представник позивача підтримав дане клопотання. Представник відповідача проти вказаного клопотання заперечував з підстав сплати апелянтом судового збору згідно платіжного доручення від 27 жовтня 2022 року на суму 7 308,00 грн. Колегія суддів наголошує, що матеріали справи не містять зазначеного представником апелянта платіжного доручення і судовий збір при поданні апеляційної скарги дійсно відповідачем сплачений не був. При цьому колегія суддів під головуванням судді Файдюка В.В. прийняла справу до свого провадження після її направлення Верховним Судом на продовження розгляду та, відповідно, не мала ані підстав, ані повноважень перевіряти апеляційну скаргу на відповідність вимогам статті 296 КАС України у вже відкритому провадженні. Слід зазначити, що КАС України не передбачає залишення апеляційної скарги без руху, її повернення після відкриття провадження у справі, закриття провадження чи іншої процесуальної дії з підстав несплати скаржником судового збору. Показовим є те, що представник позивача не послався на жодну норму процесуального права, яка б передбачала бажані ним наслідки. Натомість, колегія суддів зауважує, що існує механізм стягнення судового збору при прийнятті постанови, що є найбільш доречним у ситуації, що склалася. У зв`язку з наведеним у задоволенні заявленого позивачем клопотання відмовлено. Крім того, в судовому засіданні представник позивача знов наголосив на не підтвердженні повноважень відповідача, у зв`язку з чим просив у задоволенні скарги відмовити. На переконання колегії суддів, таке посилання є недоречним, безпідставним, необґрунтованим та свідчить про зловживання позивачем своїми процесуальними правами, оскільки безпосередньо в межах даної справи Верховний Суд перевірив повноваження підписанта апеляційної скарги та констатував належність та достатність доказів, поданих на їх підтвердження. Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. На виконання вимог вказаної норми колегія суддів надає оцінку рішенню суду першої інстанції виключно з тих підстав, що визначені самим податковим органом, тобто, щодо строку, протягом якого позивач мав право використати залишок від`ємного значення ПДВ та не вдається до аналізу правомірності виникнення такого залишку. При цьому слід наголосити, що доводи апеляційної скарги зводяться до цитування висновків акта перевірки та статей Податкового кодексу України та не містять жодної оцінки аргументів, покладених в основу оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, у позові Товариство зазначило, що задекларувало до бюджетного відшкодування в рахунок зменшення податкових зобов`язань 508 555,00 грн. В рядок 30 податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 року (арк. с. 338-341) «сума залишку від`ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку» Товариством внесено суму 509 177 грн. Разом з декларацією Товариством подана заява про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника податку, що перевищує суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету (арк. с. 44). Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування Товариством бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за лютий 2015 року. За результатами перевірки складено акт від 15 травня 2015 року №233/28-28-49/32669200. За висновками акта перевірки встановлено порушення пункту 102.5 статті 102, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, а саме Товариством завищено суму залишку від`ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (рядок 30 декларації з ПДВ) на 508 555,00 грн. На підставі висновків акта перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 25 травня 2015 року №0000052831, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 508 555,00 грн. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, вважаючи його протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся із вказаним позовом до суду. Відповідно до п. 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.3 статті 200 Податкового кодексу України). Згідно п. 200.4 статті 200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду. Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що сума, розрахована за правилами п. 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, набуває статусу бюджетного відшкодування та підлягає поверненню з бюджету. При цьому, законодавчо встановлений порядок повернення з бюджету сум бюджетного відшкодування не передбачає автоматичного погашення сум бюджетного відшкодування у разі, якщо такі суми не були своєчасно заявлені до відшкодування. Крім того, за спірним податковим повідомленням-рішенням, податковим органом прийнято рішення про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість, а не суми відшкодування податку на додану вартість. Положення п. 102.5 статті 102 Податкового кодексу України не регулюють питання формування від`ємного значення податку на додану вартість, а отже посилання відповідача в акті на порушення вказаної норми, внаслідок чого позивачем завищена сума від`ємного значення податку на додану вартість у лютому 2015 року, є безпідставними. Положеннями п. 102.5 статті 102 Податкового кодексу України регулюються строки давності у двох випадках - подання платником податку заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або заяви про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому в останньому випадку строк 1095 днів починає обліковуватися від дня, наступного за днем отримання права на таке відшкодування. Тобто, для застосування цієї норми встановленню підлягає дата виникнення права на відшкодування податку. Таким чином, позивач правомірно задекларував суми податкового кредиту та проводив декларування сум від`ємного значення по податку на додану вартість, яке було відображено у рядку 30 декларації по податку на додану вартість. На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вірно зазначено та жодним чином не спростовано фіскальним органом, що Податковий кодекс України не передбачає позбавлення платника податків права перенести відображені у рядку 30 декларації дані з тієї тільки підстави, що з моменту декларування пройшло 1095 днів, що, у свою чергу, свідчить про необґрунтованість висновку відповідача про порушення позивачем норм податкового законодавства. Законодавством надано право платнику податку довільно визначати момент повернення бюджетного відшкодування без обмеження строку. Крім того, відвідна заява подана позивачем у відповідності до редакції Податкового кодексу України, чинної на момент її подання. Відповідно до ч.2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Колегія суддів зауважує, що в апеляційній скарзі відповідач жодним чином не вказує на те, у чому полягає порушення судом першої інстанції норм процесуального права та/або неправильне застосування норм матеріального права. Зміст апеляційної скарги не розкриває суть порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки скаржником не зазначено, яку саме нopмv порушено, у чому полягає таке порушення та чи є таке порушення підставою для скасування рішення. Так, відповідно до п. 6 ч. 2 статті 296 КАС України в апеляційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права. Натомість, в апеляційній скарзі лише процитовано висновки акта перевірки та статей Податкового кодексу України, вона не містять жодної оцінки аргументів, покладених в основу оскаржуваного рішення суду першої інстанції. При цьому, відповідач не навів жодних доводів, які б спростовували доводи позивача та суду першої інстанції, як і не наведено обґрунтованих підстав щодо безпідставності позовних вимог. В той же час, всі аргументи Головного управління ДПС у місті Києві, зазначені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, їм була надана належна правова оцінка. Жодних інших аргументів, відмінних від заявлених в суді першої інстанції, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у апеляційній скарзі не зазначено. За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи. Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Отже при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування. За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Відповідно до п.1 ч.5 статті 296 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору. Законом України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду,- у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до норм статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду дорівнює 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Ставка судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою, складала 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. За подання адміністративного позову ТОВ «ЧИСТІ МАТЕРІАЛИ» було сплачено судовий збір на суму 9535,41 грн. Тобто, при поданні апеляційної скарги відповідач мав сплатити судовий збір у розмірі 14 303, 12 грн. (150% від 9535,41 грн.), чого ним не було зроблено. Відповідно, у суду наявні підстави для стягнення з апелянта судового збору у зазначеному вище розмірі.

Результат розгляду: granted