Рішення адміністративного суду від 2022-05-12 00:00:00+03

І. Історія справи 1. У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської міської митниці ДФС України, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд: - стягнути з Київської міської митниці ДФС України на його користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника за час затримки з 12.04.2008 по 12.06.2016 (без врахування часу самостійного працевлаштування з 28.11.2008 по 10.12.2009) у сумі 1 313 982,06 грн.; - стягнути з Київської міської митниці Державної фіскальної служби України на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 50 000 грн.; - зобов`язати Київську міську митницю Державної фіскальної служби України перерахувати заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника [PERSON] за час затримки з 12.04.2008 по 12.06.2016 (без врахування часу самостійного працевлаштування з 28.11.2008 по 10.12.2009) відповідно до індексу інфляції. 2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11.04.2008 постановою Приморського районного суду м. Одеси позовну заяву [PERSON] задоволено частково, а саме: зобов`язано Енергетичну регіональну митницю внести зміни у наказ «Про призначення [PERSON] на посаду заступника начальника митного поста «Одеса-нафтогавань» від 15.06.2005 №97-к, виключивши з наказу слова «з шестимісячним випробувальним терміном», поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника митного поста «Одеса-нафтогавань» Енергетичної регіональної митниці з 13.10.2005, стягнуто на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 81 900 грн, моральну шкоду в розмірі 15 000 грн, а всього 96 900 грн, зобов`язано перерахувати заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу [PERSON] відповідно до індексу інфляції. Позивач зазначав, що через постійне оскарження постанов державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень щодо примусового виконання судових рішень, прийнятих на його користь, фактичне виконання постанови від 11.04.2008 в частині поновлення його на посаді заступника начальника митного поста «Одеса-нафтогавань» Енергетичної регіональної митниці з 13.10.2005 відбулось лише 13.06.2016 відповідно до наказу Київської митниці ДФС України №560-ос, тобто через 8 років та 3 місяці після набрання законної сили рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2008. У зв`язку з цим просив суд стягнути на свою користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення. Також стверджував, що навмисні протиправні дії відповідача щодо його звільнення та протиправна бездіяльність щодо виконання рішення суду, яке набрало законної сили, завдали йому значної моральної шкоди, підривають його ділову репутацію, та перешкоджають забезпеченню достатнього життєвого рівню його сім`ї. Короткий зміст рішення суду першої інстанції 3. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.06.2018, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2018, адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Київської міської митниці ДФС на користь [PERSON] середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника за час затримки з 12.04.2008 по 12.06.2016 (без урахування часу самостійного працевлаштування з 28.11.2008 по 10.12.2009) у розмірі 436 994,76 грн. Стягнуто з Київської міської митниці ДФС на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 40 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 4. Суд першої інстанції вказав на те, що матеріалами справи підтверджується затримка відповідачем виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого [PERSON] та наявність законних підстав для стягнення з Київської міської митниці ДФС середнього заробітку при затримці виконання рішення про поновлення позивача на роботі за період вимушеного прогулу з 12.04.2008 по 12.06.2012 (без урахування часу самостійного працевлаштування). 5. Судом першої інстанції застосовано положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджені постановою КМУ №100 від 08.02.1995, а також взято до уваги результати судової економічної експертизи, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про те, що загальна сума середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду складає 436 994,76 грн. 6. Суд першої інстанції також дійшов висновку про те, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 12.04.2008 по 12.06.2016 (без врахування часу самостійного працевлаштування з 28.11.2008 по 10.12.2009) не є складовою фонду оплати праці за виконану роботу та носить разовий характер, а тому така сума нарахування не підлягає індексації, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача перерахувати заборгованість з урахуванням індексації. 7. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначив, що тривале невиконання відповідачем рішення суду призвело до моральних страждань та індивідуально-психологічного приниження честі та гідності позивача. Суд вважав доречними та переконливими доводи позивача, викладені в позовній заяві на підтвердження факту заподіяння відповідачем моральних страждань та втрат немайнового характеру внаслідок тривалого невиконання рішення про поновлення на роботі, яке підлягало негайному виконанню. Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що для встановлення справедливої та достатньої сатисфакції належною та обґрунтованою сумою компенсацією завданої моральної шкоди є 40 000 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнив частково. 8. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2018 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.06.2018 залишено без змін. 9. Постановою Верховного Суду від 24.07.2019 постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2018 скасовано на підставі пункту 3 частини 3, частини 4 статті 353 КАС України, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 10. Передаючи справу на новий розгляд, Верховний Суд вказав, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до порушення гарантованих та передбачених процесуальних законодавством прав скаржника (Київської міської митниці Державної фіскальної служби). Верховний Суд дійшов висновку про те, що суду апеляційної інстанції були відомі причини неявки в судове засідання представника відповідача, які, на думку Суду, були поважними та настали не з вини учасника справи, та позбавили останнього права на судовий захист. Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 11. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2019 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.06.2018 залишено без змін. 12. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі по день видання власником або уповноваженим ним органом про це відповідного наказу, у митного органу виник обов`язок щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, тривалістю 1 786 днів, з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, становить 436 994,76 грн. Короткий зміст вимог касаційної скарги Київської міської митниці ДФС України та відзиву на неї 13. Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, у жовтні 2019 року Київською міською митницею ДФС України подано касаційну скаргу на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.06.2018 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2019. У касаційний скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 14. Касаційна скарга обґрунтована тим, що тривале невиконання судового рішення зумовили численні реорганізаційні реформи митних органів, внаслідок яких посада позивача та орган, в якому його поновлено, були скорочені. Також відповідач не погоджується з розрахунком суду сум середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення. Скаржник вважає, що положення Додатку №57 до Постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006, яким керувався судовий експерт при розрахунку належних до виплати позивачу сум, та який був взятий до уваги судами попередніх інстанцій, не поширюються на органи митної служби, а при прийнятті [PERSON] на роботу йому не було присвоєно спеціальне звання, а тому, на думку відповідача, надбавки за ранг та спеціальне звання не мають бути включені до розрахунку середнього заробітку. Крім того, відповідач вказує, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди за допомогою належних та допустимих доказів. 15. У відзиві на касаційну скаргу позивач вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими, просить касаційну скаргу Київської міської митниці ДФС України залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій - без змін. 14. Позивач зазначає, що у відповідача не було законних підстав не виконувати постанову Приморського районного суду міста Одеси від 19.01.2006, та вважає, що відповідачем не було надано судовому експерту всіх необхідних документів для розрахунку середнього заробітку позивача, внаслідок чого сума його середнього заробітку була занижена. Короткий зміст вимог касаційної скарги [PERSON] та відзиву на неї 15. Також, не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, у листопаді 2019 року, [PERSON] звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить Суд змінити рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.06.2018 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2019 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Київської митниці ДФС України перерахувати позивачу заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу за час затримки виконання судового рішення відповідно до індексу інфляції, та прийняти нову постанову, якою вказану позовну вимогу задовольнити. 16. В касаційній скарзі позивач посилається на рішення Конституційного Суду України №9-рп/2013 від 15.10.2013, та зазначає, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, як складових належної працівнику заробітної плати. Також, зазначає, що Закон України «Про компенсацію громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не ставить у залежність компенсацію втрати частини доходів від попереднього нарахування доходів. 17. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити касаційну скаргу [PERSON] без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. На думку відповідача, виплати, що обчислюються із середньої заробітної плати, не відносяться до об`єктів індексації. Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції 18. Відповідно до протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №815/3998/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Жук А.В., судді - Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М. 19. Ухвалою Верховного Суду від 31.10.2019 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Київської міської митниці Державної фіскальної служби України, встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 20. Ухвалою Верховного Суду від 28.11.2019 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою [PERSON] , встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 21. Ухвалою Верховного Суду від 11.05.2022 об`єднано вказані касаційні скарги в одне касаційне провадження, адміністративну справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи 22. Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Приморського районного суду міста Одеси від 11.04.2008 у справі №2а-354/08 позовну заяву [PERSON] до Енергетичної регіональної митниці Державної митної служби України, Державної митної служби України, Державного казначейства України про поновлення на роботі, внесення змін до наказу про призначення на посаду, виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задоволено частково, а саме: - зобов`язано Енергетичну регіональну митницю внести зміни у наказ «Про призначення [PERSON] на посаду заступника начальника митного поста «Одеса-нафтогавань» від 15.06.2005 №97-к, виключивши з наказу слова «з шестимісячним випробувальним терміном», - поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника митного поста «Одеса-нафтогавань» Енергетичної регіональної митниці з 13.10.2005, - стягнуто на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 81 900 грн, моральну шкоду в розмірі 15 000 грн, а всього 96 900 грн, - зобов`язано перерахувати заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу [PERSON] відповідно до індексу інфляції. 22.1. Постанову суду в частині поновлення [PERSON] на посаді допущено до негайного виконання. 23. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2008 задоволено апеляційну скаргу Енергетичної регіональної митниці та Державної митної служби України, постанову Приморського районного суду міста Одеси від 11.04.2008 скасовано. 24. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.11.2011 постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2008 скасовано, залишено в силі постанову Приморського районного суду міста Одеси від 11.04.2008. 25. Рішення суду в адміністративній справі №2а-354/08 набрало законної сили 30.11.2011. 26. Ухвалами Приморського районного суду міста Одеси від 10.05.2016, залишеними без змін ухвалами Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016, заяви Київської міської митниці ДФС про роз`яснення виконання судового рішення та про встановлення способу і порядку виконання судового рішення в частині стягнення на користь [PERSON] середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу з 13.10.2005 по 11.04.2008 залишено без задоволення. 27. Судами попередніх інстанцій також встановлено, що наказом Київської міської митниці ДФС Державної фіскальної служби України від 13.06.2016 №560-ос, на виконання постанови Приморського районного суду міста Одеси від 11.04.2008 у справі №2а-354/08, з урахуванням ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 10.05.2016 у справі №2-354/08 [PERSON] поновлено на роботі з 13.10.2005 та зараховано з 13.06.2016 на посаду завідувача сектору бухгалтерського обліку вилученого майна управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності з щомісячним посадовим окладом 1828 гривень. Відповідно до п.3 Наказу №560-ос від 13.06.2016 [PERSON] присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової та митної справи І рангу». 28. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 05.08.2016 відмовлено у прийнятті заяви [PERSON] про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі, внесення змін до наказу про призначення на посаду, виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. ІІІ. Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційних скарг 29. За приписами ч. 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 30. Оцінюючи обґрунтованість поданих касаційних скарг, Верховний Суд виходить з наступного. 31. В силу вимог частини першої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. 32. Також, згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. 33. Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Приморського районного суду міста Одеси від 11.04.2008 у справі №2а-354/08 позивача поновлено на посаді заступника начальника митного поста «Одеса-нафтогавань» Енергетичної регіональної митниці з 13.10.2005, стягнуто на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 81 900 грн, моральну шкоду в розмірі 15 000 грн, а також зобов`язано перерахувати заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу [PERSON] відповідно до індексу інфляції. 34. Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України (в редакції до 15.12.2017, чинній на момент прийняття судового рішення у справі №2а-354/08) постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. 35. Таким чином, вказана постанова суду підлягала виконанню відповідачем з моменту набрання нею законної сили, а саме 30.11.2011, а в частині, допущеній до негайного виконання, тобто поновлення позивача на посаді - 11.04.2008. 36. Згідно з ч. 1 ст. 255 КАС України у зазначеній редакції постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. 37. За таких обставин, оскільки відповідач є правонаступником Енергетичної регіональної митниці, доводи відповідача про те, що судове рішення не могло бути ним виконане через тривалий процес реформування митних органів, відхиляються. 38. Верховний Суд вважає безпідставними доводи касаційної скарги відповідача про те, що положення Додатку №57 до Постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006 не поширюються на органи митної служби, оскільки відповідно до п. 1 Постанови №268 Додатком №57 встановлено розміри надбавок за ранг державного службовця, в тому числі державним службовцям, які обіймають посади в органах митної служби України, та оклади яким встановлено додатком №25 до вказаної постанови. Отже, Постанова Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006, в частині Додатку №57 має бути застосована до спірних правовідносин. 39. Верховний Суд відхиляє доводи відповідача про те, що надбавки за спеціальне звання не мають бути включені до розрахунку середнього заробітку через те, що спеціальне звання мало бути присвоєно позивачу тільки по закінченню випробувального терміну, оскільки судами у справі №2а-354/08 визнано незаконним та скасовано наказ про призначення позивача на посаду саме в частині встановлення йому випробувального терміну. 40. Отже, судами попередніх інстанцій встановлено, що постанова Приморського районного суду міста Одеси від 11.04.2008 у справі №2а-354/08 була виконана відповідачем лише 13.06.2016, з прийняттям відповідного наказу про поновлення позивача на роботі, що беззаперечно свідчить про те, що відповідачем допущено затримку у виконанні рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого [PERSON] , та відповідно, про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку при затримці виконання рішення про поновлення позивача на роботі за період вимушеного прогулу. При цьому судами попередніх інстанцій не встановлено поважних причин такого тривалого невиконання судового рішення з боку відповідача. 41. Верховний Суд звертає увагу на те, що неможливість особою домогтися виконання судового рішення, винесеного на її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року (справа Жовнер проти України) Суд відзначив, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін. 42. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 43. Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. 44. За таких обставин, оскільки неможливість для позивача отримати виконання рішення, винесеного на його користь, протягом тривалого строку становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном, колегія суддів дійшла висновку, що через душевні страждання, які позивач зазнав у зв`язку з надмірно тривалим невиконанням остаточного рішення з вини посадових осіб Київської міської митниці ДФС України та про які зазначає у позовній заяві, заявник має право на відшкодування йому моральної шкоди. 45. Виходячи з меж розумності, суди першої та апеляційної інстанцій вважали достатнім стягнення на користь позивача 40 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Враховуючи тривале невиконання відповідачем судового рішення в частині поновлення позивача на посаді протягом восьми років, а також враховуючи розмір задоволених позовних вимог (436 994,76 грн), Верховний Суд погоджується з визначеним судами розміром відшкодування моральної шкоди з урахуванням обставин справи та вини відповідача. Так, судом першої інстанції вірно вказано на неправомірність дій відповідача, які підірвали ділову репутацію [PERSON] та зумовили обставини, які вимагали від позивача додаткових зусиль по організації власного життя та його родини, зокрема неповнолітньої доньки та батьків похилого віку. 46. Верховний Суд звертає увагу на те, що доводи касаційної скарги Київської міської митниці ДФС України фактично зводяться до переоцінки встановлених обставин справи та не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій, у зв`язку з чим зазначені доводи колегією суддів відхиляються. 47. Стосовно доводів касаційної скарги [PERSON] про наявність підстав для перерахунку заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі за період з 12.04.2008 по 12.06.2016 (без врахування часу самостійного працевлаштування з 28.11.2008 по 10.12.2009) відповідно до індексу інфляції, Верховний Суд зазначає наступне. 48. Спірні правовідносини у цій частині стосуються виплати компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. 49. Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. 50. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. 51. Статтею 3 зазначеного Закону встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). 52. Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 відтворюють положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій. 53. У пункті 4 цього Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. 54. Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. 55. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. 56. Колегія суддів звертає увагу, що використане у статті 3 Закону формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. 57. Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №826/13003/16. 58. Як вбачається зі справи №2а-354/08, суд під час її розгляду вирішив питання виплати відповідачем заробітної плати за час вимушеного прогулу. 59. Колегія суддів вважає помилковими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі не є складовою фонду оплати праці за виконану роботу та носить разовий характер, оскільки з огляду на зміст позову, предметом спору є стягнення компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою позивачу саме заробітної плати як незаконно звільненому працівнику, яка має постійний, а не разовий характер. 60. Положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку №159 право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не ставлять у залежність від порядку виплати доходу - у добровільному чи судовому порядку. 61. Компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат. 62. Разом з тим, як було зазначено вище, за приписами Конституції України та КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. 63. Таким чином, у разі невиконання судового рішення, позивач має право на виплату компенсації за час затримки виконання судового рішення. 64. Однак, коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону №2050-III є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів. 65. За таких обставин, право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення. Наведена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №815/2454/18, від 31.03.2020 у справі №817/621/18 та від 26.02.2020 у справі №826/8319/16. 66. Слід також зауважити, що у постанові від 11.07.2017 у справі №2а-1102/09/2670 Верховний Суд України виклав правову позицію щодо застосування Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строку їх виплати» саме у контексті втрати позивачем заробітку у зв`язку з невиконанням відповідачем судового рішення про поновлення його на роботі. Так, у цій постанові Верховний Суд України дійшов висновку, що правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Від вказаного висновку Велика Палата Верховного Суду не відступала, а отже він є застосовним до спірних правовідносин у цій справі. 67. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення на користь [PERSON] коштів компенсації втрати частини доходів у зв`язку з невчасним поновленням його на роботі. 68. Враховуючи приписи статті 242 КАС України обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами. 69. З огляду на наведене, суди попередніх інстанцій мали встановити період, за який з вини відповідача не нараховано і не виплачено доходи, на які він мав право з урахуванням пункту 4 Порядку №159. 70. Відповідно до ч. 2 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 71. Оскільки вказані вище обставини залишилися поза межами дослідження судів як першої так і апеляційної інстанції, Верховний Суд дійшов висновку про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. 72. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої або апеляційної інстанції і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. 73. Згідно з ч. 4 статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. 74. Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а судові рішення - скасуванню в частині відмовлених позовних вимог про зобов`язання відповідача перерахувати заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі відповідно до індексу інфляції із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. 75. З огляду на результат касаційного перегляду справи перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Результат розгляду: partial