Рішення адміністративного суду від 2023-02-28 00:00:00+02

Позивач [PERSON] звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до \~Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив суд: \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Харківській області від 03.03.2022 №153 про притягнення начальника відділу контролю за обігом зброї ГУНП в Харківській області [PERSON] до дисциплінарної відповідальності; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Харківській області від 03.03.2022 №131 про звільнення начальника відділу контролю за обігом зброї ГУНП в Харківській області [PERSON] зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію"; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- поновити [PERSON] , на службі в поліції на посаді начальника відділу контролю за обігом зброї ГУНП в Харківській області; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2022 відмовлено у позові [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Харківській області про \~визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем [PERSON] подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2022 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що внаслідок застосування передчасного, неповного та необґрунтованого висновку дисциплінарної комісії, видано протиправні накази від 03.03.2022 №153 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та від 03.03.2022 №131 про звільнення. Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем вчинено дисциплінарний проступок в умовах запровадження правового режиму воєнного стану і полягав як в невиконанні нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, так і в недотриманні службової дисципліни, за який, в порядку Дисципланраного статутут, відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів поліції. \~ В судовому засіданні 28.02.2023 від позивача надійшла заява про відмову від позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2023 заяву [PERSON] про часткову відмову від позову задоволено. Прийнято відмову [PERSON] від частини позовних вимог, а саме про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2022 по справі №520/4561/22 про відмову в задоволенні позову в цій частині позовних вимог визнано нечинним. Провадження у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрито. Також, в судовому засіданні позивач та представник позивача просили рішення суду першої інстанції скасувати, з підстав наведених в апеляційній скарзі та позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи підтверджено, що Наказом ГУНП в Харківській області № 593 о/с від 01.10.2021 [PERSON] призначено на посаду начальника відділу контролю за обігом зброї ГУНП в Харківській області. Наказом ГУНП в Харківській області № 131 о/с від 03.03.2022 згідно з Законом України "Про Національну поліцію" звільнено за п. 6 ч. 1 ст. 77 /у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України/ начальника відділу контролю за обігом зброї ГУНП в Харківській області полковника поліції [PERSON] , з 03.03.2022, без виплати грошового забезпечення з 24.02.2022. Підставою для видання наказу про звільнення є порушення Присяги на вірність Українському народові, наказ ГУНП в Харківській області від 03.03.2022 № 153 та Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022. Відповідно до \~наказу ГУНП в Харківській області від 03.03.2022 № 153, з 24.02.2022 по 03.03.2022 полковник поліції [PERSON] безпідставно був відсутній на службі без поважних причин, про своє місце перебування нікого не повідомив, а також не взяв участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України тим самим, вчинив дисциплінарний проступок, який є несумісним з подальшим проходженням служби в Національній поліції України. Також, вказаним наказом ГУНП в Харківській області від 03.03.2022 № 153 до позивача за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у порушені вимог пункту 1 частини 1 статті 18, пункту 24 частини 1 до статті 23 та ч. 2 ст. 24 Закону України "Про Національну поліцію України", п. 1 та п. 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Не погодившись з наказами ГУНП в Харківській області від 03.03.2022 № 131 о/с та № 153, позивач оскаржив їх до суду. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанцїї виходив з їх необґрунтованості. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про національну поліцію" поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського. Поліція не має права відмовити в розгляді або відкласти розгляд звернень стосовно забезпечення прав і свобод людини, юридичних осіб, інтересів суспільства та держави від протиправних посягань з посиланням на вихідний, святковий чи неробочий день або закінчення робочого дня. Згідно з ст. 17 Закону України "Про національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді. Згідно статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 5 березня 2018 року № 2337-VIII "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України". Згідно із статтею 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна передбачає дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Частинами другою, третьою статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу. Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема: - бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; - знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; - утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; - поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень. Відповідно до частини першої статті 11 Статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Статтею 12 Статуту встановлено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Згідно з частиною першою статті 13 Статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Частиною 3 вказаної статті встановлено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції. Згідно приписів статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України. Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 893 від 07 листопада 2018 року затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України. Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку № 893, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Так, матеріалами справи підтверджено, що 03.03.2022 до ГУНП в Харківській області надійшов рапорт начальника УГІ ГУНП в Харківській області полковника поліції Тюніна В.О., про те, що начальник відділу контролю за обігом зброї ГУНП в Харківській області [PERSON] був відсутній на службі без поважних причин з 24.02.2022 по 03.03.2022. В подальшому, наказом ГУНП в Харківській області від 03.03.2022 № 414 призначено службове розслідування за обставинами, викладеними у рапорті. Під час службового розслідування встановлено наступне. Опитаний начальник УГІ ГУНП в Харківській області полковник поліції [PERSON] пояснив, що 24.02.2022, 25.02.2022 та 26.02.2022 \~під час прибуття на оперативні наради за участю всіх керівників структурних підрозділів ГУНП в Харківській області виявлено відсутність на ній начальника відділу контролю за обігом зброї ГУНП в Харківській області полковника поліції [PERSON] . Останній продовжив безпідставно бути відсутнім на службі без поважних причин з 24.02.2022 по 03.03.2022. На телефонні дзвінки останній не відповідає, про обставини свого неприбуття він не повідомив. Опитаний заступник начальника ГУНП в Харківській області полковник поліції [PERSON] , який є безпосереднім керівником позивача відповідно до наказу ГУНП в Харківській області від 17.12.2021 № 2507 (закріплення підрозділу ВКОЗ за заступником начальника ГУНП [PERSON] ) пояснив, що з 24.02.2022 по 03.03.2022 на щоденних оперативних нарадах за участю всіх керівників структурних підрозділів ГУНП в Харківській області був відсутній начальник відділу контролю за обігом зброї ГУНП в Харківській області полковник поліції [PERSON] . На телефонні дзвінки останній не відповідав та він взагалі був вимкнений, про обставини свого неприбуття він також не повідомляв. Крім цього, ним особисто 27.02.2022-28.02.2022 полковнику поліції [PERSON] з використанням електронної комунікації, а саме: месенджера "WhatsApp" відправлялись повідомлення щодо необхідності його прибуття на оперативні наради за участю начальника ГУНП в Харківській області. Однак, полковник поліції [PERSON] на данні наради не приїздив та не перебував. Також полковнику поліції [PERSON] відомо, що полковник поліції [PERSON] з 24.02.2022 по теперішній час причин та до виконання своїх службових обов`язків не приступив, відсутній на службі без поважних причин. З метою перевірки вищевказаних фактів, 03.03.2022 \~здійснено виїзд до відділу контролю за обігом зброї ГУНП в Харківській області, який розташований на [ADDRESS] , де встановлено, що кабінет полковника поліції [PERSON] розташований на третьому поверсі та він був зачинений. Останній на службі був відсутній та відповідно до виконання своїх службових обов`язків не приступив, про що складено відповідний акт від 03.03.2022 № 242/119-15/02-2022. В подальшому, наказом ГУНП в Харківській області від 03.03.2022 №153 притягнуто [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та наказом ГУНП в Харківській області від 03.03.2022 №131 [PERSON] звільнено зі служби в поліції. Колегія суддів зазначає, що підставою для проведення службового розслідування у відношенні [PERSON] став рапорт начальника УГІ ГУНП в Харківській області Тюніна В., в якому зазначено, що 24.02.2022, 25.02.2022 та 26.02.2022 під час прибуття на оперативні наради за участю всіх керівників структурних підрозділів ГУНП в Харківській області виявлено відсутність на ній начальника відділу контролю за обігом зброї ГУНП в Харківській області Стрільця О.В. В судовому засіданні позивач пояснив, що він з 24.02.2022 по 27.02.2022 перебував на своєму робочому місці, виконував свої службові обов`язки, однак щодо проведення оперативних нарад не був обізнаний. Відповідно до ч. 3 ст. 73 КАС України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Однак, відповідачем до суду першої та апеляційної інстанції не надано доказів \~повідомлення позивача про проведення оперативних нарад, як і не надано протоколів, звітів тощо, які складені за наслідками проведення таких нарад з 24.02.2022 по 27.02.2022. В матеріалах справи також міститься рапорт т.в.о. заступника начальника УГІ ГУНП в Харківській області начальника ВП Шадріна А. від 03.03.2022, в якому зазначено, що за результатами виїзду за адресою, де відповідно до схеми оповіщення особового складу відділу контролю за обігом зброї ГУНП в Харківській області мешкав полковник поліції Стрілець, однак останній за даною адресою був відсутній, а також акт від 03.03.2022 про відсутність на службі та не виконання службових обов`язків [PERSON] . Однак, факт відсутності на робочому 03.03.2022 не заперечується і самим позивачем. Останній пояснив, що з 28.02.2022 по 03.03.2022, у зв`язку з хворобою знаходився у бомбосховищі (підвалі) приватного будинку за адресою: [ADDRESS] . Колегія суддів відхиляє доводи представника відповідача, що [PERSON] не міг знаходитись у вказаному будинку, оскільки з наданих в судовому засіданні апеляційної інстанції роздруківок фото з мережі інтернет, неможливо встановити характеристик зазначеного будинку, у зв`язку з чим не приймає їх як доказ. З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що висновки службового розслідування щодо безпідставної відсутності позивача в період з 24.02.2022 по 03.03.2022 на службі без поважних причин, є передчасними та необґрунтованими. Протилежного під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не встановлено. Водночас, слід зазначити, що мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об`єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв`язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов`язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника і його ставлення до вчиненого. Вказаний висновок відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.10.2019 по справі №2040/7660/18. Відповідно до ч. 2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та своєчасно, тобто протягом розумного строку. З аналізу наведених норм Закону України "Про дисциплінарний статут Національної поліції України" та Закону України "Про Національну поліцію", встановлено, що звільнення зі служби в поліції є найбільш суворим дисциплінарним стягненням, що може застосовуватися до працівника. Дане може підтверджуватися, зокрема, наслідками застосування цього виду дисциплінарного стягнення та особливим порядком його застосування, а саме - застосування даного дисциплінарного стягнення здійснюється лише керівниками, які уповноважені приймати на службу до поліції, призначати на посаду та присвоювати спеціальне звання (ч. 9 ст. 20 Дисциплінарного статуту). Отже, розслідування випадків можливого вчинення поліцейським дисциплінарних правопорушень, що тягнуть за собою накладення такого виду дисциплінарного стягнення як "звільнення зі служби в поліції", мають розслідуватися повно, всебічно та неупереджено і обов`язково з дотриманням високих стандартів доказування, притаманних, зокрема, кримінальному провадженню, а саме: поза розумним сумнівом (beyond a reasonabledoubt) оскільки можливими наслідками є обмеження основоположних прав особи. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Абу Зубайда проти Литви" від 31.05.2018, Суд підкреслював, що відповідно до його усталеної практики, доведеність може випливати зі співіснування достатньо сильних, чітких та взаємоузгоджених умовиводів або такого ж плану неспростовних презумпцій. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що наказ ГУНП в Харківській області від 03.03.2022 №153 про притягнення \~начальника відділу контролю за обігом зброї ГУНП в Харківській області [PERSON] до дисциплінарної відповідальності є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. З урахуванням наведеного, наказ ГУНП в Харківській області від 03.03.2022 №131 про звільнення начальника відділу контролю за обігом зброї ГУНП в Харківській області [PERSON] зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" також підлягає скасуванню, а тому позивач має бути поновлений на посаді з дати звільнення. Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Суддів також враховує позицію ЄСПЛ, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п. 29). Також, згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, колегія суддів доходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про \~задоволення позовних вимог. З огляду на приписи пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду в частині поновлення позивача на посаді допустити до негайного виконання.

Результат розгляду: granted