Рішення адміністративного суду від 2023-08-25 00:00:00+03

[PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (далі - ТУ ДСА в Полтавській області, відповідач), в якому просив суд: - визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати [PERSON] суддівської винагороди за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 31.12.2022 з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з січня 2021 року у розмірі 2102,00 грн та з січня 2022 року у розмірі 2102,00 грн, -зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити [PERSON] суддівську винагороду за вказані періоди у відповідності до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого з 01.01.2021 складає 2270,00 грн, а з 01.01.2022 - 2481,00 грн, з урахуванням фактично виплачених сум суддівської винагороди та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів; - зобов`язати ТУ ДСА в Полтавській області нарахувати та виплатити позивачу всі виплати (доплата за вислугу років, щорічні відпустки (основні та додаткові за вислугою років), допомогу на оздоровлення, виплати з тимчасової непрацездатності тощо), обчислення яких здійснюється з розміру суддівської винагороди за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 та за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 у відповідності до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" з урахуванням базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого з 01.01.2021 складає 2270,00 грн, а з 01.01.2022 - 2481,00 грн, з урахуванням фактично виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 у справі № 440/2234/23 позов залишено без задоволення. Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2022 у справі № 440/2234/23 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що ТУ ДСА України в Полтавській області в порушення ст.130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за період з 01.01.2021р. по 31.12.2021р. та з 01.01.2022р. по 31.12.2022р. нараховано позивачу суддівську винагороду обраховану виходячи з розміру прожиткового мінімуму 2102,00 грн., що є меншим ніж гарантовано спеціальним законодавством, оскільки на думку позивача відповідач повинен був нарахувати суддівську винагороду виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2021 року в розмірі 2270 грн. (за період з 01.01.2021р по 31.12.2021р.), та на 01.01.2022 року в розмірі 2481 грн. (за період з 01.01.2022р. по 31.12.2022р). У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 24.03.2000 №1499-ІІІ [PERSON] обрано на посаду судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області безстроково. Наказом голови Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21.07.2020 №05-03.15 позивачу встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу як такому, що станом на 16.07.2020 має стаж роботи на посаді судді 30 років 00 місяців 00 днів (а.с. 16). Згідно з розрахунковими листами про виплату суддівської винагороди за січень 2021 року - грудень 2022 року (а.с. 87-95) та довідками щодо нарахованої і виплаченої суддівської винагороди, утримань та відрахувань з неї за період 2021-2022 роки (а.с. 17-19) розмір посадового окладу позивача, у т.ч. при нарахуванні та виплаті допомоги на оздоровлення при виході у відпустку, становив 69 366,00 грн. При обчисленні розміру посадового окладу [PERSON] відповідач застосовував базову величину 2102,00 грн. Не погоджуючись із правомірністю застосування відповідачем прожиткового мінімуму для працездатних осіб для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102,00 грн за період з 01.01.2021 по 31.12.2022, позивач звернувся до суду з цим позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як територіальний орган ДСА, виконуючи функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів в межах бюджетного призначення, встановлених законами про державний бюджет України, діяв відповідно до вимог чинного законодавства. На момент виникнення спірних правовідносин відповідні положення статті 7 Закону №1082-ІХ та статті 7 Закону №1928-IX не визнані неконституційними, тому підстави для їх незастосування відповідачем відсутні. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про те, що дії ТУДСА щодо нарахування та виплати [PERSON] суддівської винагороди із застосуванням на підставі статей 7 Закону №1082-ІХ та Закону №1928-IX розрахункової величини "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді" з січня 2021 року по грудень 2021 року та з січня 2022 року по грудень 2022 року у розмірі 2102,00 грн відповідають положенням законодавчого регулювання. Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст.2 КАС України вимогам. В силу вимог ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів». Як визначено ч.1 ст.135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Указана норма кореспондує згаданим вище приписам ч. 2 ст. 130 Конституції України. За приписами п.1 ч. 3 ст. 135 Закону (яка згідно рішення Конституційного Суду України № 4-р/2020 від 11.03.2020 діє у редакції Закону № 1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Крім того, згідно ч.1 ст.136 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів. Колегія суддів також звертає увагу на вимоги ст.7 Закону України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік», за якими у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня для працездатних осіб - 2270 гривень, а для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2 102,00 гривні. Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня для працездатних осіб - 2481 гривня, а для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2 102,00 гривні. Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що суддівську винагороду у 2021-2022рр. позивачу обчислено, виходячи з приписів статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", з розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2 102,00 грн. Надаючи оцінку доводам сторін з приводу правомірності/протиправності застосування при обрахунку суддівської винагороди у спірному періоді розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2 102,00 грн. відповідно до ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та відповідно до ст.7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", апеляційний суд зауважує, що однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення. Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема в рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 03.06.2013 № 3-рп/2013, а також від 04.12.2018 № 11-р/2018. Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом, положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод. У пункті 62 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до Комітету міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів підкреслюється, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країн) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя. Апеляційний суд також звертає увагу, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та ст. 135 спеціального Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть, адже згідно ч. 2 ст. 130 Конституції України, розмір винагороди судді встановлюється виключно законом про судоустрій. При цьому, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Водночас, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст.46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі України від 15.07.1999 № 966-XIV «Про прожитковий мінімум» (далі - Закон № 966-XIV). Згідно ст. 1 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку. У змісті наведеної норми Закону № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення відносно яких визначається прожитковий мінімум. Статтею 4 Закону № 966-XIV встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження. З огляду на наведене вище, Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді». Крім того, цим Законом, судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо. Натомість, як було зазначено вище, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» разом із встановленням на 1 січня 2021 року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2 270,00 грн, був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2 102,00 грн., який і на 2022 рік згідно ст.7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" становив також 2102грн. Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що зміни до спеціального Закону в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, а також в Закон № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму, не вносилися. Відтак, поза розумним сумнівом, на переконання суду апеляційної інстанції, законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає. Отже, для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону, які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», та так само стосовно положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік». В свою чергу, як визначено у рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-рп(II)/2020, до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість. Водночас Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону. Аналогічне стосується й ЗУ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" в частині застосування іншої складової порівняно із спеціальним Законом, для визначення базового розміру посадового окладу судді у 2022р. Отже, ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та ЗУ «Про прожитковий мінімум» не передбачено існування будь-якого альтернативного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а як наслідок і обов`язку застосування такої величини. В даному випадку, зменшений розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб для обрахунку розміру суддівської винагороди наявний виключно в Законах України Про Державний бюджет України на відповідні 2021 та 2022рр. Відтак, оскільки спеціальним Законом закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, та указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, то відповідач неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу, застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2021 (2270,00 грн) та на 01.01.2022р. (2481грн), на іншу розрахункову величину, яка спеціальним Законом не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн) у 2021 році, на підставі абз. 5 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та у 2022 році на підставі абз.5 ст.7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" було неправомірним, та такий висновок апеляційного суду з даного питання відповідає правовим позиціям Верховного Суду, висловленим у постановах від 10.11.2021 у справі №400/2031/21 та від 30.11.2021 у справі № 360/503/21. Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати [PERSON] суддівської винагороди за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 31.12.2022 з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з січня 2021 року у розмірі 2102,00 грн та з січня 2022 року у розмірі 2102,00 грн. Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Закон № 1402-VIII встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. В справі "East/West Alliance Limited" проти України" (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96). З огляду на викладене, враховуючи висновки суду апеляційної інстанції стосовно протиправності дій відповідача щодо нарахування та виплати [PERSON] суддівської винагороди за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 31.12.2022 з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з січня 2021 року у розмірі 2102,00 грн та з січня 2022 року у розмірі 2102,00 грн, беручи до уваги, що виконання судового рішення є частиною процедури відновлення порушеного права особи в судовому порядку, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити [PERSON] суддівську винагороду за вказані періоди у відповідності до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого з 01.01.2021 складає 2270,00 грн, а з 01.01.2022 - 2481,00 грн, з урахуванням фактично виплачених сум суддівської винагороди та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів, а також зобов`язати ТУ ДСА в Полтавській області нарахувати та виплатити [PERSON] всі виплати, обчислення яких здійснюється з розміру суддівської винагороди за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 та за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 у відповідності до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" з урахуванням базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого з 01.01.2021 складає 2270,00 грн, а з 01.01.2022 - 2481,00 грн, з урахуванням фактично виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення. З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 по справі № 440/2234/23 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: granted