Рішення адміністративного суду від 2022-03-03 00:00:00+02

У грудні 2020 року [PERSON] звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач) щодо застосування обмежень граничним розміром при виплаті йому пенсії та зобов`язати відповідача здійснити її виплату без обмеження граничним розміром, з урахуванням вже виплаченої пенсії. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 у задоволенні позову було відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015 (далі - Закон №911-VIII), дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується лише до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016, при цьому пенсія йому була призначена значно раніше, ніж був прийнятий відповідний Закон та зміни щодо обмеження її максимального розміру. Оскільки він отримує пенсію з 19.01.1990, тобто до 01.01.2016, дія положень Закону №911-VIII щодо визначення максимального розміру пенсії до нього не застосовується. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Відтак, в контексті положень ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності сторін. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. З матеріалів справи видно, що [PERSON] з 18.02.2009 перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує пенсію за вислугою років як працівник льотного складу цивільної авіації відповідно до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Під час перерахунків загальний розмір пенсії позивача за віком з 01.03.2018 по 06.12.2018 (по 2-м складовим) становив 14606,12 грн, максимальний розмір пенсії до виплати - 13730,00 грн; з 01.12.2018 по 30.06.2019 загальний розмір пенсії за віком - 14845,66 грн; з 01.07.2019 по 30.11.2019 загальний розмір пенсії за віком - 14846,41 грн; з 01.03.2019 по 30.06.2019 загальний розмір пенсії за віком - 18349,15 грн, максимальний розмір пенсії до виплати - 14970 грн; з 01.07.2019 по 30.11.2019 загальний розмір пенсії за віком - 18359,87 грн, максимальний розмір пенсії до виплати - 15640,00 грн; з 01.12.2019 по 30.06.2020 загальний розмір пенсії за віком 21382,73 грн, максимальний розмір пенсії до виплати - 16380,00 грн; з 01.07.2020 по 30.11.2020 загальний розмір пенсії - 21394,57 грн максимальний розмір пенсії до виплати 17120,00 грн; з 01.12.2020 21401,76 грн, максимальний розмір пенсії до виплати 17690,00 грн. З 01.03.2018 по 06.12.2018 виплата позивачу пенсії була обмежена максимальним розміром 13730,00 грн, з 01.03.2019 по 30.06.2019 -14970,00 грн, з 01.12.2019 по 30.06.2020 - 16380,00 грн, з 01.07.2020 по 30.11.2020 - 17120,00 грн, а з 01.12.2020 - 17690,00 грн. 20.11.2020 [PERSON] звернувся до пенсійного органу зі скаргою, в якій просив вжити заходів для відновлення виплати розміру пенсії, нарахованої йому станом на 01.03.2020 в сумі 20537,17 грн, на яку листом №8615-8759/С-52/8-1300/20 від 14.12.2020 отримав відповідь, що розмір пенсії при виплаті обмежено 10-ма розмірами прожиткового мінімуму на підставі п.3 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення». Пенсійна виплата обчислена з урахуванням страхового стажу 51 рік 02 місяці 23 дні (в тому числі 41 рік 09 місяців 05 днів на посадах льотного складу). Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» №294-ХІ від 14.11.2019 було визнано прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на рівні 1769,00 грн. Відтак, розмір пенсії позивача з 01.12.2020, який складає 21596,95 грн, з урахуванням максимального розміру становить 17690,00 грн. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо застосування обмежень пенсії позивачу граничними розмірами. Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-VI від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-VI), «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-ХІІ). Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, Пенсія за вислугу років працівникам льотно-випробного складу та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації регулюються статтями 53, 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) та постановою Кабінету Міністрів України №418 від 21.07.1992 «Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу». Частиною третьою статті 53 Закону №1788-XII передбачено, що працівникам льотно-випробного складу та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотам, штурманам, бортінженерам, бортмеханікам, бортрадистам, льотчикам-наглядачам) і бортоператорам, які виконують спеціальні роботи в польотах, пенсії обчислюються з середньомісячного заробітку за роботу, що дає право на пенсію за вислугу років (частина перша статті 64 та статті 65, 66, 69), одержуваного перед її припиненням, і призначаються в розмірах, передбачених частинами першою - третьою, шостою статті 19 та статтею 21 цього Закону для пенсій за віком, і не можуть перевищувати 85 процентів заробітку для працівників льотно-випробного складу та 75 процентів заробітку для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах. При цьому розмір пенсії для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах, не може перевищувати дві з половиною величини середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за календарний рік, що передує місяцю, з якого призначається пенсія. Статтею 54 Закону №1788-XII визначено окремі категорії працівників авіації і льотно-випробного складу, які мають право на пенсію за вислугу років. За змістом п.7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №418 від 21.07.1992, в редакції постанови Кабінету Міністрів України №713 від 09.08.2005, у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії. Коли розмір пенсії, обчислений із заробітку, визначеного відповідно до цього пункту, менший ніж розмір пенсії до перерахунку, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі. Згідно ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VІ від 08.07.2011 (далі - Закон №3668-VІ), максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», постанови Верховної Ради України від 13.10.1995 «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Податкового кодексу України, Митного кодексу України, Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», постанови Верховної Ради України від 13.10.1995 «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати 10740 гривень. Пунктом другим Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VІ законодавець передбачив, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Вказаним законом було внесено зміни до низки інших законів, зокрема, до ч.3 ст.85 Закону №1788-XII. Так, відповідно до ч.3 ст.85 Закону №1788-XII, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017 року максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень. Відповідно до ч.3 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування максимальний розмір пенсії» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень. Разом з тим, зазначені норми законів введено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015 (далі - Закон №911-VIII), пунктом 2 Прикінцевих положень якого передбачено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01.01.2016. За таких обставин, колегія суддів вважає, що з урахуванням тієї обставини, що позивач отримує пенсію з 2009 року, тобто до 01.01.2016, відтак дія положень Закону №911-VIII щодо визначення максимального розміру пенсії до нього не застосовується в силу вимог п.2 Прикінцевих положень цього закону. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.11.2019 по справі №360/1428/17, яка в силу положень ч.5 ст.242 КАС України має бути врахована при розгляді цієї справи. Отже, враховуючи час призначення позивачу пенсії та положень пункту 2 Прикінцевих положень Закону №911-VIII обмеження пенсії максимальним розміром до нього, на думку колегії суддів не застосовується. За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі Хонякіна проти Грузії (Khoniakina v. Georgia), №17767/08, пункт 72, від 19.06.2012). Європейський Суд з прав людини наголошував на тому, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі Колишній Король Греції та інші проти Греції (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ). Чинне законодавство України чітко визначає випадки, при виникненні яких у держави виникає право на обмеження прав і свобод громадянина, у тому числі і пенсійних виплат. Відповідно до ч.3 ст. 22, ст.64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк. Таку правову позицію Конституційний Суд України висловив у Рішенні від 30.02.2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій) (пункт 6 мотивувальної частини). В силу положень статті 22 Конституції України, закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються державою і не можуть бути скасовані або обмежені. Звуження змісту прав і свобод особи означає зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або величину (кількість) благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики. Таким чином, обмеження Відповідачем розміру пенсійної виплати позивачу з покликанням на зміни пенсійного законодавства, норми якого на нього не поширюються, є неприпустимим. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що відповідач, обмежуючи розмір пенсії позивачу до виплати, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. Крім того, невиплата позивачу призначеної пенсії у повному обсязі є позбавленням його конституційного права на соціальний захист у разі досягнення пенсійного віку визначеного Законом. Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Враховуючи наведені вище норм законодавства та фактичні обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з неправильним застосуванням норм матеріального права, що у порядку, визначеному статтею 317 КАС України, є підставою для його скасування та прийняття постанови про задоволення позову з огляду на приведені вище підстави.

Результат розгляду: granted