Рішення адміністративного суду від 2022-05-24 00:00:00+03

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, Олександрівського відділу Державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила: визнати дії відповідачів протиправними та скасувати Вимогу ГУ ДФС від 13.03.2019 та постанову ВП №60579586 від 12.11.2019 про стягнення з позивача боргу (недоїмки) в сумі 9009,66 грн. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року у справі №280/2393/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено. [PERSON] , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне встановлення фактичних обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що в матеріалах справи відсутня інформація, коли саме Вимога про сплату боргу (недоїмки) була направлена на адресу позивача, відсутнє поштове повідомлення та відповідна відмітка про відмову від отримання такої вимоги, що, на думку позивача, свідчить про те, що спірна вимога належним чином [PERSON] не вручена. Крім того, позивач звернув увагу на те, що відповідачем-2 було порушено приписи норм ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», в якій зазначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Головне управління ДПС в Запорізькій області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило у задоволенні апеляційної скарги [PERSON] відмовити у повному обсязі, з огляду на те, що позивачу єдиний внесок нараховано як самозайнятій особі, що виключає застосування до спірних правовідносин положень ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VI, в частині звільнення позивача від сплати єдиного внеску як пенсіонера. Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України. Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №235 від 07.07.1994 та з 10.02.1995 була зареєстрована, як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування. 28.02.1996 року [PERSON] було призначено пенсію за віком. З 09.02.2018 [PERSON] обліковується, як особа яка провадить незалежну професійну адвокатську діяльність, відповідно до свідоцтва від 06.07.1994 №236. 13.03.2019 ГУ ДФС у Запорізькій області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6458-49У, за якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку з єдиного внеску в розмірі 9009,66 грн., яка обліковується станом на 31.01.2019. Заявою від 03.05.2019 за №25370/0.801.08-01-49-08 ГУ ДФС у Запорізькій області направило до Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для примусового виконання вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6458-49У від 13.03.2019. 12.11.2019 державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Вінецькою Н.І. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №60579586 щодо примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6458-49У. Правомірність прийняття відповідачами вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6458-49У та постанови про відкриття виконавчого провадження №60579586 є предметом судового розгляду у даній справі. З урахуванням положень ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції зокрема виходив з того, що позивач станом на момент розгляду справи по суті є такою, що здійснює індивідуальну адвокатську діяльність, відповідно до свідоцтва від 06.07.1994 №236. Будь-які відомості про припинення/призупинення індивідуальної адвокатської діяльності Єдиний реєстр адвокатів України не містить. Відповідно до інформації отриманої з Реєстру застрахованих осіб (Форма ОК-5), позивач з 2017 року єдиний внесок не сплачувала, як і будь-яка інша особа роботодавець не сплачував єдиний внесок замість позивача. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач не виконав обов`язок щодо сплати єдиного внеску, як самозайнята особа, на рівні не нижче мінімального, у зв`язку з чим відповідач мав право на формування спірної вимоги. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування спірної постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ був пред`явлений до виконання у встановленні строки та підлягає примусовому виконання, а та обставина, що виконавчий документ зареєстровано з порушенням строків є підставою для вирішення питання притягнення винних осіб до відповідальності встановленої законом, а не для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, яка прийнята на підставі та в межах наданих повноважень. Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до пункту 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469) (далі - Інструкція №449) органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. У випадках, передбачених абзацами третім або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Пунктом ж 4 вказаного розділу Інструкції №449 визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога). В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання: платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження; вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу. Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис,- в органі доходів і зборів. Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові. Дата надсилання (вручення) проставляється на корінці вимоги: службовою (посадовою) особою юридичної особи, фізичною особою або їх законним чи уповноваженим представником - у разі вручення вимоги під підпис; працівником структурного підрозділу, до функцій якого належать приймання, реєстрація та обробка вхідної і вихідної кореспонденції,- у разі надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до корінця вимоги; інформаційно-телекомунікаційною системою контролюючого органу - у разі надсилання вимоги до електронного кабінету платника (для платників, які пройшли ідентифікацію в електронному кабінеті та обрали спосіб взаємодії з контролюючим органом в електронній формі). У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Після надсилання (вручення) вимоги про сплату боргу (недоїмки) платнику корінець такої вимоги з відміткою про вручення підшивається до справи платника та: якщо вимога органу доходів і зборів скасовується чи змінюється судом, підшивається і примірник (копія) рішення суду до справи платника поряд з корінцем від вимоги, щодо якої відбувся судовий розгляд; у разі списання боргу (недоїмки) у випадках, визначених статтею 25 Закону, підшивається і копія рішення про списання. Відповідно до п. 5 розділу VI Інструкції №449 протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені. У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку. З аналізу наведених вище положень слідує, що у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску фіскальний орган на підставі даних звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу формує та надсилає (вручає) платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму такої недоїмки. При цьому, обов`язок сплати платником податків зазначених у пункті 1 вимоги сум недоїмки, штрафів та пені виникає із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки). Вимога про сплату недоїмки набуває чинності (є узгодженою) після закінчення десятиденного строку, який обчислюється з дня отримання вимоги платником або, у разі її оскарження, з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду. У той же час, в межах спірних правовідносин контролюючий орган не надав належних та допустимих доказів скерування на адресу позивача вимоги про сплату боргу (недоїмки) у визначені строки та її отримання останнім, що свідчить про порушення останнім вимог Інструкції №449. Про факт існування вимоги про сплату боргу позивач дізнався після відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього суми боргу за оскаржуваною вимогою, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що недотримання відповідачем порядку надіслання вимоги про сплату боргу позбавило позивача можливості передбачати наслідки, та позбавило, у випадку необхідності та з належною допомогою, узгоджувати свою поведінку, та як наслідок призвело до покладення на позивача надмірного тягаря зі сплати єдиного внеску. Більш того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що контролюючим органом в порушення вимог Інструкції №449 у корінці спірної вимоги також не проставлено дату надсилання (вручення) такої вимоги позивачу (а.с. 151). Враховуючи той факт, що вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом, на підставі якого може здійснюватися примусове виконання та стягнення визначеної у такій вимозі суми боргу, в той час як особа з причин, що від неї не залежать, позбавлена права оскарження її у передбачений Законом строк, тому зважаючи на положення п. 5 розділу VI Інструкції №449, вимога №Ф-6458-49У вважається такою, що не набрала чинності. При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права. Згідно з частинами першою, другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Так, предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «БулвесАД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Верховний Суд неодноразово звертав увагу у своїх рішеннях на те, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі). Окрім того, виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Рішенням Європейського суд з прав людини від 20.01.2012 у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (пункт 70). За встановлених у даній справі обставин відсутності доказів направлення на адресу позивача податкової вимоги від 13.03.2019 №Ф-6458-49У (так як і податкової вимоги від 13.03.2019 №Ф-6458-49) рекомендованим листом з повідомленням про вручення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність у контролюючого органу підстав для звернення до виконавчої служби для здійснення стягнення за вимогою про сплату боргу (недоїмки), оскільки в розумінні ПК України таке рішення контролюючого органу не вважається належним чином надісланим (врученим), що призвело до неможливості встановлення строку, із закінченням якого законодавець пов`язує виникнення у контролюючого органу права на примусове стягнення податкового боргу. Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправною та скасування постанови ВП №60579586 від 12.11.2019 про відкриття виконавчого провадження, колегія суддів вважає, що така вимога є передчасною та задоволенню не підлягає, оскільки відсутні підстави вважати, що після прийняття рішення суду у даній справі, яким визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.03.2019 №Ф-6458-49У, виконавче провадження №60579586 не буде закінчено відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, саме по собі посилання позивача на порушення державним виконавцем строків прийняття рішення не може бути підставою для скасування такого рішення, з огляду на положення статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 23 червня 2021 року підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області на користь [PERSON] витрат зі сплати судового збору у розмірі 2610,50 грн., з яких: (1816 грн. за подання позовної заяви, 681 грн. за подання заяви про забезпечення позову, 2724 грн. за подання апеляційної скарги)-50%. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial