Рішення адміністративного суду від 2022-04-12 00:00:00+03

У липні 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Шампань України» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.05.2021 року № 00106760701. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 00106760701 від 07.05.2021 року. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права. Представником позивача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. Апеляційний розгляд справи продовжено в порядку письмового провадження на підставі заяви ТОВ «Шампань України» про розгляд справи в порядку письмового провадження, а також згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Шампань України» зареєстроване 06.11.2000 року та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Одеській області. Основними видами діяльності за КВЕД є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур; 01.21 Вирощування винограду; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 11.02 Виробництво виноградних вин; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. В період з 16.03.2021 року по 22.03.2021 року посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Шампань України», код за ЄДРПОУ 00413143, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2018 року по 31.12.2020 року. За результатами перевірки 29.03.2021 року Головним управлінням ДПС в Одеській області складено акт № 6031/15-32-07-01-17 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Шампань України», код за ЄДРПОУ 00413143. В ході перевірки було встановлено, серед іншого, порушення п.п. 198.1, 198.3 ст. 198, \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 259343,67 грн., в т.ч. за період: вересень 2018 року на суму 1156 грн; грудень 2018 року на суму 2688 грн; березень 2019 року на суму 4399,67 грн., квітень 2019 року на суму 251100 грн. На підставі вказаного акту перевірки Головне управління ДПС в Одеській області прийняло, серед іншого, податкове повідомлення-рішення № 00106760701 від 07.05.2021 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 324180 грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням 259344 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 64836 грн. Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом. Вирішуючи справу та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції дійшов висновку про помилковість та недоведеність висновків акту перевірки, та протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Колегія суддів частково погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на викладене. Як вбачається з акту перевірки та поданої апеляційної скарги, підставою для виставлення позивачу оскаржуваного податкового повідомлення рішення стали господарські операції позивача з ТОВ «Карго Технолоджи», ТОВ «Агора Дніпра», ТОВ «Престиж Комфорт Груп», ТОВ «Новсум». При цьому, виставляючи наведене податкове повідомлення рішення, відповідач послався на вставлені порушення з боку позивача при здійсненні господарських операцій із вказаними контрагентами наступних положень: п.п. 198.1, 198.3 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України. Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, у вказаній редакції, передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Пунктом 198.6 статті 198 цього Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відповідно до п.п. 201.1, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження. Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб`єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства. При цьому, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування. Водночас, наявність податкової накладної за відсутності здійснення господарської операції позбавляє покупця права на формування податкового кредиту. Що стосується господарських операцій позивача з ТОВ «Карго Технолоджи», колегія суддів зазначає наступне. Так, на підтвердження фактичності здійснення господарських операцій з ТОВ «Карго Технолоджи» та відповідно правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість за квітень 2019 року позивачем, як до перевірки, так і до суду, надані договір поставки № 0104/Х від 01.04.2019 року, укладений ТОВ «Шампань України» з ТОВ «Карго Технолоджи», видаткові та товарно-транспортні накладні (товар авіатор Хрrо), подорожні листи, платіжні доручення, податкові накладні, акт про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин, накладні внутрішньогосподарського призначення, свідоцтво про реєстрацію обприскувача с/х. Як вбачається зі змісту акту оскаржуваної перевірки, при її проведенні відповідачем були досліджені наведені первинно - бухгалтерські документи позивача щодо господарських операцій з ТОВ «Карго Технолоджи», відповідач не заперечує їх наявність. В акті оскаржуваної перевірки відповідачем також вказано про наявність у позивача податкових накладних щодо наведених господарських операцій та включення сум податку на додану вартість за такими податковими накладними до складу податкового кредиту відповідних періодів, відображення їх у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним Додатку 5 податкової декларації. В свою чергу, як відображено в акті спірної перевірки та поданій апеляційній скарзі, висновки щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства, що стали підставою для виставлення позивачу оскаржуваного податкового повідомлення рішення по операціям з ТОВ «Карго Технолоджи», ґрунтуються на наведеній в акті перевірки податковій інформації щодо підприємств, що мали взаємовідносини з контрагентом позивача. Однак, колегія суддів вважає недостатніми для висновків акту перевірки про порушення позивачем податкового законодавства посилання в ньому на податкову інформацію щодо підприємств, що мали взаємовідносини з контрагентом позивача. Колегія суддів зазначає, що відповідно до абз. 11 ст. 1, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи - документи, які містять відомості про господарську операцію. Відповідно до ч. 2 ст. 3 вказаного Закону на даних бухгалтерського обліку ґрунтуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку. За таких обставин, при проведенні документальної перевірки позивача та посилаючись на порушення позивачем вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ «Карго Технолоджи» відповідач зобов`язаний був визначити в акті перевірки, в чому полягає невідповідність договорів позивача з його контрагентом, його виконання, з посиланням на первинні документи. В свою чергу, за відсутності такого визначення, висновок відповідача про порушення позивачем податкового законодавства при формуванні податкового кредиту по господарських операціях з вказаним контрагентом є необґрунтованим і не може бути підставою для прийняття рішення про донарахування податкових зобов`язань. На думку колегії суддів, такого роду обґрунтування, взагалі не припустимі в офіційних документах суб`єктів владних повноважень, на підставі яких приймаються акти індивідуальної дії, на зразок оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки, по-перше, приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України чітко визначено, що органи державної влади та їх посадові особи можуть діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тобто, роблячи висновок про допущення будь-яким суб`єктом правовідносин порушення діючого законодавства, орган державної влади зобов`язаний чітко встановити склад такого порушення, зазначивши, в якій саме події воно полягає та якими саме фактичними даними (доказами) це підтверджується, та жодним чином не викладати припущення щодо порушення законодавства за відсутності належних доказів на підтвердження їх вчинення. По-друге, суб`єкт владних повноважень повинен бути здатним підтвердити правомірність зроблених ним висновків у законодавчо визначеному порядку. Більш того, колегія суддів наголошує, що в акті оскаржуваної перевірки відповідачем переліковуються підприємства, що мали взаємовідносини з контрагентом позивача, а також відповідач аналізуючи зміст операцій цих підприємств згідно даних бази «Податковий блок» лише за певні періоди у 2019 р. робить висновок, що останні не здійснювали постачання товарів контрагенту позивача, які за номенклатурою придбало ТОВ «Шампань України». Проте, відповідачем не здійснювалась перевірка діяльності ТОВ «Карго Технолоджи», а також діяльності контрагентів цього підприємства, перелік який наведений відповідачем (іменовані відповідачем перший ланцюг). Так само відповідачем не проводились зустрічні звірки контрагента позивача та інших підприємств, що мали взаємовідносини з контрагентом позивача. За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок відповідача, за відсутності дослідження діяльності ТОВ «Карго Технолоджи», діяльності контрагентів цього підприємства (іменовані відповідачем перший ланцюг), про не підтвердження взаємовідносин позивача та вказаного контрагента згідно аналізу інформації стосовно постачальників цього підприємства є безпідставним та необґрунтованим. Фактично доводи відповідача про відсутність придбаного позивачем товару на першій ланці його постачання ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними доказами з боку відповідача під час судового розгляду справи. Крім того, колегія суддів зазначає, що Податковий кодекс України не ставить право на податковий кредит в залежність від обов`язкового підтвердження декларування відповідної суми податкових зобов`язань контрагентом. Податок на додану вартість є непрямим податком і сплачується при придбанні товару (послуги) не безпосередньо до бюджету, а постачальнику товарів (послуг). І лише у такого постачальника товарів (послуг), який у складі вартості проданого товару (послуги) отримав податок на додану вартість, виникають зобов`язання стосовно сплати податку до бюджету. При цьому, покупець товарів (послуг) не може нести відповідальність за постачальника. Відповідно, несплата податку на додану вартість постачальником сама по собі не є підставою для зменшення податкового кредиту зазначеного податку товариству, яке віднесло до податкового кредиту суму податку на додану вартість, сплачену в ціні товару. Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. Можливі ж порушення податкового законодавства з боку контрагента позивача при здійсненні господарських операцій в ланцюзі постачання з третіми особами для зниження об`єкту оподаткування, доказів чого податковим органом до суду надано не було, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про відсутність фактичного здійснення цим суб`єктом господарювання господарських операцій для позивача та відсутність у позивача, як покупця товару, права на податковий кредит, а тому, не можуть бути підставою для позбавлення позивача права формувати такий податковий кредит по господарських операціях з цим контрагентом. Також, колегія суддів зазначає, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями та їх постачальниками, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, позивач та його контрагент (контрагенти цього контрагента) на момент укладання та виконання спірних операцій були зареєстровані в ЄДР, знаходились на податковому обліку в ДПІ, мали свідоцтва платника податку на додану вартість, що не заперечується відповідачем, а також відображено в акті оскаржуваної перевірки. Окрім викладеного, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача, як на підставу для виставлення позивачу оскаржуваного податкового повідомлення рішення та відповідно не підтвердження господарських операцій з ТОВ «Карго Технолоджи», на неможливість з наданих ТТН встановити місце постачання товару, оскільки товарно-транспортні накладні щодо транспортування товару позивачем від ТОВ «Карго Технолоджи» містять пункт навантаження м. Одеса, а також позивачем додатково надано лист-повідомлення від 12.04.2019 року ТОВ «Карго Технолоджи», яким повідомлено про те, що місце, з якого відбуватиметься відвантаження товару, на виконання договору поставки від 01.04.2019 року \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 0104/Х, знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Грушевського, 41. Таким чином, оскільки під час розгляду справи, встановлений рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Карго Технолоджи», та зв`язок між фактом придбання позивачем товарів, понесенням витрат і господарською діяльністю цього платника податку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про фактичність господарських операцій щодо придбання позивачем товару від ТОВ «Карго Технолоджи» за перевіряємий період, а також про добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку. В свою чергу, в акті перевірки висновки відповідача щодо відсутності фактичності поставки товару від ТОВ «Карго Технолоджи» за перевіряємий період, які покладені в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, на думку колегії суддів, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними документами та доказами з боку відповідача. Більш того, припущення, висновки відповідача в акті перевірки, не є підставою для позбавлення позивача, як добросовісного платника податку, права на віднесення сплачених ним у ціні товару відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту. Позивач виконав усі передбачені законом обов`язки щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту по господарським операціям з його контрагентом. На підставі наведеного у сукупності, враховуючи надану позивачем первинно-бухгалтерську документацію щодо операцій з ТОВ «Карго Технолоджи», з огляду на те, що усі доводи відповідача, що наведені ним в акті оскаржуваної перевірки та поданій апеляційній скарзі, в обґрунтування правомірності винесення податкового повідомлення рішень та відповідно в обґрунтування висновків про безпідставність формування позивачем податкового кредиту за перевіряємий період по ТОВ «Карго Технолоджи» спростовані матеріалами справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення рішення в частині визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 251100 грн. та за штрафними санкціями на 62775 грн. Разом з цим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення рішення в частині визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 8244 грн. та за штрафними санкціями на 2061 грн. Так, як вже зазначалось колегією суддів, підставою для виставлення оскаржуваного податкового повідомлення рішення у вказаній частині стали господарські операції позивача з ТОВ «Агора Дніпра», ТОВ «Престиж Комфорт Груп», ТОВ «Новсум». На підтвердження фактичності операцій з вказаними контрагентами позивачем надано видаткові та податкові накладні щодо придбання відеокамери, смартфону, набору інструментів електромонтера універсального НЕУ, платіжні доручення, довіреності на отримання товару. Однак, з наданих документів неможливо встановити, яким чином отримувався товар, яким чином здійснювалась доставка. Договорів, укладених з вказаними контрагентами, та які б визначали умови поставки, не надано. В свою чергу, у видаткових накладних місце складання вказано м. Київ, м. Дніпро, в той час, як місцезнаходження позивача м. Одеса. При цьому, позивачем не надано будь-яких доказів, яким чином доставлявся товар (кур`єр тощо), яким чином здійснювалась оплата доставки. Також, позивачем не надано жодного доказу щодо оприбуткування придбаного товару. Більш того, як вірно наголошено відповідачем, позивачем не надано жодного доказу щодо використання придбаного товару відеокамери, смартфону, набору інструментів у власній господарській діяльності. В ході розгляду справи позивач лише вказує на те, що придбані товари ним використовуються у власній господарській діяльності, однак, будь-яких доказів на підтвердження цих обставин ним не надано. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що товари від вказаних контрагентів були придбані у 2018 році, а перевірка проводилась 2021 році, однак, зі сплином часу з моменту придбання товару відеокамери, смартфону, набору інструментів позивач так не зміг надати доказів, яким чином ці товару були оприбутковуванні та яким чином використовуються у власній господарській діяльності. Посилання позивача на те, що ним не отримувалось запиту податкового органу щодо надання документів по наведеним господарським операціям не спростовують вказаних обставин, оскільки за правилами п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки. Крім того, колегія суддів зазначає, що до суду так само не надано наведені документи щодо операцій з ТОВ «Агора Дніпра», ТОВ «Престиж Комфорт Груп», ТОВ «Новсум». Колегія суддів наголошує, що з аналізу наведених вимог ПК України вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. При цьому, при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 71 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень. Проте, у разі надання контролюючим органом доказів, які свідчать, що платником податків сформовано податковий кредит на підставі документів, які містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої ст. 71 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено правомірність формування податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «Агора Дніпра», ТОВ «Престиж Комфорт Груп», ТОВ «Новсум» та не надано доказів, які спростовують висновки контролюючого органу. Таким чином, враховуючи встановлену судом часткову протиправність ППР, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача є частково обґрунтованими, податкове повідомлення - рішення від 07.05.2021 року № 00106760701 підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 251100 грн. та за штрафними санкціями на 62775 грн., в задоволенні іншої частині позовних вимог слід відмовити. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Результат розгляду: partial