Рішення адміністративного суду від 2022-01-11 00:00:00+02

товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Л В Лімітед», 14.06.2021, через засоби поштового зв`язку, звернулося в суд із адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів UA 209000/2020/000025/2 від 12.06.2020 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 209150/2020/00019 від 12.06.2020. Обґрунтовує позов тим, що з метою митного оформлення придбаного в іноземної компанії Францен Ландбоу Сі Ві товару, уповноваженим представником ТОВ «Агро ЛВ Лімітед» - ТОВ «Преміум Логістик», подано 12 червня 2020 року митну декларацію UA 209150/2020/00019 з пакетом документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів. В результаті перевірки митної декларації державним інспектором Галицької митниці Держмитслужби відмовлено в оформленні (випуску) товару та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA 209000/2020/000025/2 від 12.06.2020. Зазначає, що оскаржуване рішення є протиправним, адже прийняте на підставі необґрунтованого висновку відповідача про недостатність наданих позивачем документів для підтвердження заявленої ним митної вартості. Також позивач зазначив, що додані до митної декларації документи в повній мірі підтверджують заявлену вартість товару та не викликають сумніву у правильності її визначення згідно основного методу визначенням митної вартості. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року позов задоволено. З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить залишити позовну заяву без розгляду, а у випадку якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про обґрунтованість та підставність причин поновлення строку звернення до суду, скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що оскаржуване по цій справі рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови винесені в порядку, передбаченому Митним кодексом та оскаржується в порядку цього кодексу, отже не є рішеннями контролюючого органу в розумінні п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України, а процедура оскарження не є оскарженням рішень контролюючих органів згідно п.п. 14.1.7 п. 14 ст. 14 ПК України. Тобто, норми Податкового кодексу України, на спірні правовідносини не поширюються. Позивач, 28.12.2021 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Представник відповідача Саган Ю.В. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити. Представник позивача Розанова О.З. у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів. Судом першої інстанції встановлено, що уповноваженим представником ТОВ «Агро ЛВ Лімітед» - ТОВ «Преміум -Логістик», 12 червня 2020 року подано митну декларацію № UА209150/2020/009719 з пакетом документів, шо підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. В результаті перевірки митної декларації № UA209150/2020/009719 від 12.06.2020, державним інспектором Галицької митниці ДФС відмовлено в оформленні (випуску) товару, що підтверджується Карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209150/2020/00019 від 12.06.2020, та прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2020/000025/2 від 12.06.2020. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено задекларовану, за основним методом митну вартість ввезеного на митну територію України товару, натомість відповідачем не виконано обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для визначення за резервним методом митної вартості, а також не наведено обґрунтованих доводів невизнання митної вартості, визначеної декларантом та підтверджених документами, наданими митниці, тобто при винесенні рішення, суб`єкт владних повноважень, Львівська митниця Держмитслужби діяла не в спосіб визначений законом та не надала суду достатніх доказів правомірності свого рішення. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 24, п. 1 ч. 2 ст. 24 Митний кодекс України, кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси. Предметом оскарження є: 1) рішення - окремі акти, якими митні органи або їх посадові особи приймають рішення з питань, передбачених законодавством України з питань митної справи, а також задовольняють скарги, заяви, клопотання конкретних фізичних чи юридичних осіб або відмовляють у їх задоволенні. Суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом спору у цій справі є рішення про коригування митної вартості товарів UA209000/2020/000025/2 від 12.06.2020 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209150/2020/00019 від 12.06.2020. Щодо покликання представника позивача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати строки для оскарження рішення контролюючого органу (1095 днів), які передбачені Податковим кодексом України, то суд не бере такі до уваги, з огляду на таке. За приписами пункту\~ \~56.18 статті 56 Податкового кодексу України\~ \~з урахуванням строків давності, визначених\~ \~статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Пунктом\~ \~102.1 статті 102 Податкового кодексу України\~ \~передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей\~ \~39\~ \~і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом\~ \~133.4 статті 133\~ \~цього\~ \~Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. Відповідно до ч. 5\~ \~ст. 24 Митного кодексу України\~ \~оскарження податкових повідомлень-рішень митних органів здійснюється у порядку, встановленому\~ \~Податковим кодексом України. Тобто, лише податкове повідомлення-рішення, яке винесене митним органом, оскаржується у порядку встановленому\~ \~Податковим кодексом України. Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, предметом оскарження у цій справі, є рішення митного органу про коригування митної товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а не податкові повідомлення-рішення митного органу. Отже, враховуючи, що позивач в у цій справі оскаржує дії митного органу та рішення (рішення про коригування митної товарів та картку відмови), які прийнято з питань державної митної справи, то з урахуванням положень\~ \~статті 29 МК України\~ \~строк його оскарження визначається згідно із вимогами\~ \~КАС України. З огляду на викладене, передбачений\~ \~Податковим кодексом України строк\~ \~для оскарження податкових повідомлень-рішень контролюючого органу відсутні, а тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України. Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 826/13159/17. Крім того, відповідно до ч. 2\~ \~ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України,\~ \~суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Відповідно до\~ \~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права. У справі Європейського суду з прав людини «Стаббігс та інші проти Великобританії» визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав. У Рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25 січня 2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або\~ \~законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства»). Отже, на думку суду апеляційної інстанції, лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо звернення до суду у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення до суду з поважних причин, однак таких відповідачем не наведене. Враховуючи вищенаведене, позов необхідно залишити без розгляду, оскільки рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення прийняті 12.06.2020, а з позовом до суду позивач звернувся 14.06.2021, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, який передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України. Крім цього, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем подано клопотання про залишення позову без розгляду (а. с. 181 том 1), а відповідачем клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду (а. с. 232 том 1). Однак, вказані клопотання залишені поза увагою суду першої інстанції і не були вирішені. Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Суд своєю залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу (п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України). Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, \~якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги ухвалює судові рішення у формі постанов згідно з вимогами, встановленими статтею 34 та главою 9 розділу II цього Кодексу, з урахуванням особливостей, зазначених у цій главі (ч. 1 ст. 321 КАС України). З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при задоволенні \~позову допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення постанови про залишення позову без розгляду.

Результат розгляду: partial