Рішення адміністративного суду від 2022-03-24 00:00:00+02

Міське комунальне підприємство "Хмельницькводоканал" звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фізична особа-підприємець [PERSON] , Приватне підприємство "Алгоритм-В", Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Екологія України" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27 липня 2021 року №8563/2201-0714, №8567/2201-0714, №8575/2201-0714, №8577/2201-0714, №8582/2201-0714. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року позов задоволено повністю. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач - ГУ ДПС у Хмельницькій області подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що перевіркою повноти визначення доходу на прибуток встановлено заниження в сумі 13512630 гривень в результаті не віднесення до його складу безоплатно отриманих активів - будівельних послуг від ФОП [PERSON] , Приватного підприємства "Алгоритм-В" та ТОВ "Науково-виробнича фірма "Екологія України". Вважає, що ці контрагенти позивача не проводили виконання робіт по правочинах, лише оформлювали первинні документи про виконані роботи з метою отримання необгрунтованої податкової вимоги.. Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити. Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується апеляційним судом, Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області проведено документальну планову виїзну перевірку Міського комунального підприємства "Хмельницькводоканал", складено Акт №3440/22-01-07-14/03356128 від 24.06.2021, і зроблено висновки про порушення платника. Відповідно до листа Головного управління ДПС у Хмельницькій області за №8479/6/22-01-07-14 від 21.07.2021, МКП "Хмельницькводоканал" повідомлено, що надані заперечення не спростовують висновки акту документальної планової виїзної перевірки, і є правомірними. Згідно з податковим повідомленням-рішенням №8563/2201-0714 від 27.07.2021 встановлено заниження рядка 2240 "Інші доходи" в сумі 13512630 гривень, тому числі за І півріччя 2018 року в сумі 336731 гривень, три квартали 2018 року в сумі 1811198 гривень, 2018 рік в сумі 1811198 гривен, І квартал 2019 року в сумі 502615 гривень, півріччя 2019 року в сумі 918718 гривень, три картали 2019 року в сумі 6329526 гривень, 2019 рік в сумі 11089764 гривень, І квартал 2020 року в сумі 28877 гривень, півріччя 2020 року в сумі 430489 гривень, три квартали 2020 в сумі 430489 гривень, 20202 рік в сумі 611668 гривень в результаті не віднесення їх до складу безоплатно отриманих активів - будівельних послуг, оскільки у постачальників ТОВ "НВФ "ЕКОЛОГІЯ УКРАЇНИ" ПП "Алгоритм-В" та ФОП " [PERSON] для здійснення постачання в таких обсягах були відсутні виробничі та трудові ресурси; за реквізитами даних суб`єктів господарювання оформлені лише первинні документи з метою формування витрат та податкового кредиту для МКП "Хмельницькводоканал" та, як наслідок, мінімізація сплати податків до бюджету. Отже, встановлено порушення п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.2.1, п.2.2 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №20 від 31.01.2020, п.14 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 37 "забезпечення, умовні зобов`язання та умовні активи", п.5 Положення (стандарту) 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999, п.9 - п.12 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 18 "Дохід" та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 13512630 гривень. Відповідно до податкового повідомлення-рішення №8567/2201-0714 від 27.07.2021 встановлено порушення пп.57.1-1.2 п.57.1-1 ст.57-1, п.137.1 ст.136 ПК України. Перевіркою встановлено заниження авансового внеску з податку на прибуток підприємств на суму виплачених дивідендів (прирівняних до них платежів) всього в сумі 97611 гривень, в тому числі за: І квартал 2020 року в сумі 97600 гривень, півріччя 20202 року в сумі 97607 гривень, три квартали 20202 року в сумі 97607 гривень, 2020 рік в сумі 97611 гривень в результаті: не вірного застосування нормативу відрахування частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до місцевого бюджету за І квартал 2020 року; не віднесення до складу інших доходів від безоплатно одержаного активу (будівельно-монтажних робіт) по проведених операціях з ФОП [PERSON] на загальну суму 611668 гривень у зв`язку з чим збільшено суму грошового зобов`язання на 97611 гривень. Згідно з податковим повідомленням-рішенням №8575/2201-0714 від 27.07.2021 встановлено порушення п.44.1 ст.44, пп. "а" п.198.1 ст.198, п.198.3 ст.198 ПК України. Перевіркою встановлено завищення задекларованих суб`єктом господарювання показників у колонці "Б" рядка 10.1 податкових декларацій "Придбання ( виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України з основною ставкою" у сумі 1941314 гривень, тому числі в розрізі звітних періодів за липень 2019 року у сумі 582500 гривень, вересень 2019 року - 486819 гривень, жовтень 2019 року - 721233 гривень, грудень 2019 року - 150762 гривень, в результаті віднесення його до складу податку на додану вартість по операції з постачання ТОВ "НВФ "ЕКОЛОГІЯ УКРАЇНИ" на адресу МКП "Хмельницькводоканал", що фактично не здійснювалось в межах господарської діяльності суб`єктів господарювання у зв`язку з чим збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на 1941314 гривень та штрафної (фінансової) санкції на суму 485329 гривень. Відповідно до податкового повідомлення-рішення №8577/2201-0714 від 27.07.2021 встановлено порушення п.12.3 ст.12 ПК України, п.29 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Перевіркою встановлено заниження частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до місцевого бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями в сумі 542282 гривень у зв`язку з чим за платежем чистий прибуток (доход), що вилучається до бюджету об`єднаної територіальної громади міста збільшено суму грошового зобов`язання на 542282 гривень. Згідно з податковим повідомленням-рішенням №8582/2201-0714 від 27.07.2021 встановлено порушення пп.255.5.2 п.255.5, п.255.7 ст.255 ПК України, заниження рентної плати (за спеціальне використання води) в сумі 3002202,68 гривень, в результаті застосування коефіцієнту "0,3" до обсягів води, поставлених вторинним споживачам, за 2 - 4 квартали 2018 року, 1 - 4 квартали 2019 року, 1 - 4 квартали 2020 року, 1 квартал 2021 року у зв`язку з чим згідно з пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.58.1 ст.58 , п.123.2 ст.123 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання на суму 3002202,68 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 750550,67 гривень за платежем рентна плата за спецводокористування води. Позивач, вважаючи, що податковий орган безпідставно зробив висновки, що господарські операції позивача з ФОП [PERSON] , Приватним підприємством "Алгоритм-В" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Екологія України" не відбувались, а лише здійснено документальне оформлення нереальних господарських операцій, звернувся до суду з даним позовом. Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції визнав, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 27 липня 2021 року №8563/2201-0714, №8567/2201-0714, №8575/2201-0714, №8577/2201-0714, №8582/2201-0714 є протиправними, у зв"язку з чим підлягають скасуванню. Також, у відповідності до вимог ст. 139 КАС України, суд першої інстанції стягнув на користь Міського комунального підприємства "Хмельницькводоканал" судовий збір у розмірі 22700,00 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області Колегія суддів, переглядаючи оскаржуване рішення, погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг. Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (абзац перший пункту 198.6 статті 198 ПК України). Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника. Крім того, однією із судових доктрин, виділених на сьогоднішній день національним законодавством та судовою практикою Верховного Суду, є доктрина реальності господарської операції. Суть вказаної доктрини полягає в тому, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України. При цьому будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року по справі № 420/3288/20. Водночас, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Суд зауважує, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Ні відсутність сертифікатів якості, ні наявність податкової інформації щодо контрагентів по ланцюгу постачання, самі по собі дійсно не є самостійними підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, за наявності об`єктивних сумнівів щодо реальності господарських операцій, в тому числі, з огляду на дефектність первинних документів, наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу. Статтею 42 Водного кодексу України визначено, що водокористувачами в Україні можуть бути підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи. Водокористувачі можуть бути первинними і вторинними. Первинні водокористувачі - це ті, що мають власні водозабірні споруди і відповідне обладнання для забору води. Вторинні водокористувачі (абоненти) - це ті, що не мають власних водозабірних споруд і отримують воду з водозабірних споруд первинних водокористувачів та скидають стічні води в їхні системи на підставі договору про водопостачання (поставку води) та/або про водовідведення без отримання дозволу на спеціальне водокористування. Відповідно до п.255.1 ст. 255 ПК України в редакції чинній з 01.01.2019, платниками рентної плати за спеціальне використання води є: первинні водокористувачі - суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують та/або передають вторинним водокористувачам воду, отриману шляхом забору води з водних об`єктів; суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва. Згідно з п.255.2 ст.255 ПК України, не є платниками рентної плати за спеціальне використання води водокористувачі, які використовують воду виключно для задоволення питних і санітарно-гігієнічних потреб населення (сукупності людей, які знаходяться на даній території в той чи інший період часу, незалежно від характеру та тривалості проживання, в межах їх житлового фонду та присадибних ділянок), у тому числі для задоволення виключно власних питних і санітарно-гігієнічних потреб юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та платників єдиного податку. Для цілей цієї статті під терміном "санітарно-гігієнічні потреби" слід розуміти використання води в туалетних, душових, ванних кімнатах і умивальниках та використання для утримання приміщень у належному санітарно-гігієнічному стані. Відповідно до п.255.3 ст.255 ПК України, об`єктом оподаткування рентною платою за спеціальне використання води є фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі, а до 01.01.2019 об`єктом оподаткування рентною платою за спеціальне використання води був фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі, з урахуванням обсягу втрат води в їх системах водопостачання. Судом встановлено, що контролюючим органом з другого кварталу 2018 року по перший квартал 2021 року з урахуванням письмової Інформації МКП "Хмельницькводоканал" №1261 від 02.06.2021 про обсяги води, зокрема, поставленої іншим споживачам (п.3 інформації), застосовано коефіцієнт 1, і як наслідок, визначено грошове зобов`язання з рентної плати за спеціальне використання води у податковому повідомленні-рішенні №8582/2201-0714 від 27.07.2021, чому суд дає критичну оцінку. Адже: 1) відповідач не встановив цих "інших" споживачів, яких більше 3000 абонентів, відповідно до довідки №2500 від 14.12.2021, якими можуть бути, також житлово-комунальні підприємства (наприклад підприємства теплопостачання), інші водокористувачі та кількість використаної води для власних питних і санітарно-гігієнічних потреб цих "інших" юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та платників єдиного податку; 2) позивач є житлово - комунальним підприємством, яке надає послуги з водопостачання, яке відповідно до п.255.7 ст.255 ПК України застосовує до ставок рентної плати коефіцієнт 0,3, тому немає порушення щодо розмірів ставок рентної плати, і пп.255.5.2 п.255.5, п.255.7 ст.255 ПК України, враховуючи вищевказане. Щодо податкового зобов`язання зі сплати до місцевого бюджету частини чистого прибутку (доходу), відповідно до податкового повідомлення-рішення №8577/2201-0714 від 27.07.2021, яким встановлено порушення п.12.3 ст.12 ПК України, п.29 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", суд враховує, що згідно з п.12.3 ст.12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень. Законом України від 16.01.2020 № 466-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", зокрема, врегульовано питання контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати до бюджету частини чистого прибутку (доходу) та застосування до платників відповідальності, і цей закон набрав чинності з 23.05.2020. Як вірно зауважив суд першої інстанції, відповідач визначив грошове зобов`язання на суму 542282 гривень позивачу за 2020 рік, враховуючи рішення Хмельницької міської ради №13 від 11.12.2019, яким був встановлений норматив відрахування частини чистого прибутку для підприємств, організацій та установ, що належать до комунальної власності міста, зокрема, позивачу - 10% та не віднесення до складу інших доходів від безоплатно одержаного активу від ФОП [PERSON] в загальній сумі 611668 гривень. При цьому, позивач керувався рішенням Хмельницької міської ради №3 від 29.04.2020, яким внесено зміни до рішення Хмельницької міської ради №13 від 11.12.2019, і позивачу встановлено норматив відрахування частини чистого прибутку для підприємств, організацій та установ, що належать до комунальної власності міста - 0,01% . Пунктом 29 ч.1 ст.26 Закону України, від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що компетенцією сільських, селищних, міських рад є встановлення для підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, розміру частки прибутку, яка підлягає зарахуванню до місцевого бюджету. Відповідно до п. 35 ч.1 ст. 64 Бюджетного кодексу України до доходів загального фонду бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад належить: частина чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучається до бюджету, у порядку, визначеному відповідними місцевими радами. Наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №4 затверджено уніфіковану форму Розрахунку частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку (далі - Розрахунок) для усіх суб`єктів господарювання, які зобов`язані нараховувати та сплачувати частину чистого прибутку (доходу) або дивіденди, нараховані на державну частку до державного бюджету. Відповідно до п. 46.1 ст.46 ПК України, розрахунок, який подається до контролюючих органів відповідно до іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, прирівнюються до податкової декларації. Згідно з п. 46.2 ст.46 ПК України, для частини чистого прибутку (доходу) податковими (звітними) періодами є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. Розрахунок, складений наростаючим підсумком за податкові (звітні) періоди - квартал, півріччя, три квартали, подається у строки, визначені пп. 49.18.2 п. 49.18 ст.49 ПК України, тобто протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) періоду. При цьому відповідно до пп. 49.18.6 п. 49.18 ст.49 ПКУ Розрахунок, що складається наростаючим підсумком за рік, подається до контролюючих органів протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року. З урахуванням п. 57.1 ст.57 ПК України, частина чистого прибутку (доходу), визначена у Розрахунку, сплачується протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого для подання Розрахунку. Наведене підтверджує висновок суду першої інстанції про те, що відрахування до місцевих бюджетів частини чистого прибутку (доходу) комунальними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями здійснюється відповідно до порядку та нормативів, визначених відповідними місцевими радами, що і було зроблено Хмельницькою міською радою, яка своїм рішення №3 від 29.04.2020 встановила цей норматив позивачу - 0,01% на 2020 рік. Тобто, немає підстав вважати, що позивач порушив порядок та норматив сплати до місцевого бюджету частини чистого прибутку у 2020 році, адже подав розрахунки за діючим в 2020 році нормативом, встановленим рішенням Хмельницької міської ради №3 від 29.04.2020 та сплатив грошове зобов`язання 28.07.2020, 29.10.2020 та 12.05.2021, відповідними платіжними дорученнями. Крім цього, необхідно враховувати, що у діях (бездіяльності) позивача відсутній склад податкового правопорушення, яким відповідно до п.109.1 ст.109 ПК України, є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Щодо правовідносин позивача з ФОП [PERSON] та Приватним підприємством "Алгоритм-В" по договору підряду №155 від 16.04.2018 про виконання будівельно-монтажних робіт з капітального ремонту аварійної рубероїдної покрівлі ВНС-1 за адресою: вул. Водопровідна, 75 м. Хмельницького, договору підряду №249 від 06.07.2018 про капітальний ремонт аварійної рубероїдної покрівлі хлораторної ВНС-10, договору підряду №186 від 04.05.2018 про капітальний ремонт аварійної рубероїдної покрівлі хлораторної ВНС-10, договору підряду №177 від 02.03.2020 про капітальний ремонт приміщення прохідної ВНС-9 та договору підряду №360 від 28.10.2019 про виконання робіт з капітального ремонту зовнішніх стін та системи водопостачання побутових приміщень ВНС-10, колегія суддів вважає за необхідне врахувати наступне. Позивачем на підтвердження господарських операцій з ФОП [PERSON] та Приватним підприємством "Алгоритм-В" надано суду докази, зокрема, довідки форми КБ-2в, КБ-3, Акти приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об`єктів, дефектної відомості, рахунків, платіжні доручення та письмові пояснення третіх осіб. Зазначені докази колегія суддів вважає достатніми для спростування висновків контролюючий орган що у зазначених третіх осіб недостатньо основних засобів, матеріальних та трудових ресурсів. При цьому необхідно врахувати, що податковий орган не провів перевірок (звірок) ФОП [PERSON] та Приватного підприємства "Алгоритм-В", і відповідно щодо взаємовідносин їх з позивачем не встановив недійсності правочинів, які ставить під сумнів. Як вірно звернув увагу суд першої інстанції, покликаючись на окремі невідповідності у довідках форми КБ-2в, КБ-3, контролюючий орган міг встановити фактично виконані роботи, які би свідчили про завищеннння) об`єму виконаних робіт та їх вартості, однак цього немає, і це не встановлює не виконання робіт в цілому цими підрядниками. Окрім того, висновки відповідача з цього питання також не можуть бути доведеними та грунтуватись на кримінальних провадженнях №12020240000000092, №120150600020004521 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3, 5 ст.191 КК України, щодо можливого перерахування коштів МКП "Хмельницькводоканал" за невиконані повністю чи частково роботи в тому числі ФОП [PERSON] та Приватному підприємству "Алгоритм-В". Суд першої інстанції вірно відмітив, що за відсутності на час розгляду цієї адміністративної справи результату кримінальних проваджень за №12020240000000092, №120150600020004521 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3, 5 ст.191 КК України (вирок, інше) немає обставин, які адміністративний суд повинен враховувати, відповідно до вимог ст.78 КАС України при розгляді цієї адміністративної справи. Також судом встановлено, що судовим рішення Господарського суду Хмельницької області у справі у справі №924/1220/20, яке набрало законної сили 26.05.2021 встановлені обставини щодо реальності господарських операцій між МКП "Хмельницькводоканал" та ТОВ "Науково-виробнича фірма "Екологія України". Зокрема, відповідно до даного рішення, відмовлено у позові МКП "Хмельницькводоканал" до ТОВ "Науково-виробнича фірма "Екологія України" про стягнення 3465379,46 гривень. Судом встановлено, що договір підряду №240 від 03.07.2019 між ТОВ "Науково-виробнича фірма "Екологія України" та МКП "Хмельницькводоканал" про виконання будівельно-монтажних робіт з "Реконструкція системи знезараження питної води ВНС-9 по проспекту Миру, 36/2А у м. Хмельницькому" виконаний на загальну суму 11647886,88 гривень з ПДВ що документально засвідчено довідками форми КБ-2в, КБ-3. Зафіксовані в Акті Управління західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області за №06-08/14 від 31.07.2020 окремі порушення та недоліки, а саме недостовірні дані актів виконаних ремонтних робіт на загальну суму 3465379,46 гривень є необгрунтованими. Відповідно до вимог ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені у справі №924/1220/20 не потребують доказуванню. Крім цього, ці обставини, також підтверджені письмовим поясненням третьої особи - ТОВ "Науково-виробнича фірма "Екологія України" наданому суду (арк. спр.137-140, т.6) та іншими доказами: правочинами, довідками форми КБ-2в, КБ-3, актами-звітами, Актом про завершення монтажних, пуско-налагоджувальних робіт від 24.12.2019, Звітом про виконання договору про закупівлю від 02.01.2020, Актом готовності об`єкта до експлуатації від 31.01.2020, наказом про прийняття в експлуатацію закінченого об`єкта будівництва, сертифікатом серії ХМ 162200481736 від 17.02.2020, сертифікатами відповідності №02063, 02058 від 21.01.2019, рахунками та платіжними дорученнями (арк. спр.2-211, т.2). Відтак, колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції, що висновки контролюючого органу про віднесення до складу ПДВ операцій, які не здійснювалися, не здійснення господарських операцій, і безоплатно одержаних активів, є недоведеними та не є підтвердженими належними доказами. Узагальнюючи зазначене вище, колегія суддів зауважує, що ключовим, при вирішенні даної справи є застосування принципу індивідуальної відповідальності платника податку, як це визначено у статті 61 Конституції України. З даного приводу Верховний Суд у постанові від 09.03.2021 року у справі №826/7270/18 висловив свою однозначну позицію, де зокрема зазначив, що за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Також правова позиція стосовно індивідуальної відповідальності платника податків була застосована Верховним Судом у постанові від 01.07.2021 року по справі №820/1399/17. Неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі "Булвес АД проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності". Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив в рішенні у справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б. Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом. Беручи до уваги встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення. Щодо інших доводів апеляційної скарги по суті спірних правовідносин, колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Зазначеним вимогам закону рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року відповідає. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд вважає, що Хмельницького окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Результат розгляду: denied