Рішення адміністративного суду від 2023-05-04 00:00:00+03

в листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення. Рішенням Вінницького\~ \~окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погодившись з прийнятим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. 10 квітня 2021 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів. Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 03 квітня 2021 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного. Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що 12.10.2015 року Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області, на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України "Про імміграцію", видано дозвіл №9242 на імміграцію в Україну громадянину Республіки Ірак [PERSON] 02.10.2015 року позивача документовано посвідкою на постійне місце проживання серії [NUMBER] , термін дії - "безстроково". 30.08.2022 року Управлінням стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України складено подання №2757/55/101/01-2022 про скасування дозволу на імміграцію [PERSON] . Зі змісту даного подання встановлено, що відповідно до Стратегії боротьби з організованою злочинністю, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України №1126-р від 16.09.2020 року, в умовах складного безпекового середовища навколо України та криміногенної ситуації всередині держави, за результатами реалізації отриманої оперативної інформації, встановлено що громадянин Республіки Ірак [PERSON] є активним учасником організованої злочинної групи, створеної на етнічній основі, до складу якої входять вихідці з країн Йорданія та Республіки Ірак, маючи розгалужені зв`язки серед криміналітету області готується до незаконного заволодіння шахрайським шляхом грошовими активами громадян України та іноземців, під приводом укладання фіктивних договорів на експорт сільськогосподарської та іншої продукції за кордон. Також, Управлінням зазначено, що у ході проведення оперативно-розшукової діяльності встановлено, що громадянин Республіки Ірак [PERSON] відомий в кримінальному середовищі Вінницької області, поширює вплив організованої злочинності на процеси, що відбуваються в економічній, політичній та суспільній сферах. Крім цього вказали, що за період перебування на території України [PERSON] притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 367 Кримінального кодексу України по кримінальному провадженню №120190200200001357 від 19.06.2019 року. 01.11.2022 року Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області, на підставі подання Управлінням стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 30.08.2022 року, складений висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Ірак [PERSON] . Також, 01.11.2022 року Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області прийнято рішення №867, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну від 12.10.2015 року громадянину [PERSON] , на підставі пункту 3 та 4 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" та посвідку на постійне проживання вказаній особі серії [NUMBER] від 02.10.2015 року, на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне місце проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів №321 від 25.04.2018 року. Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову,суд першої інстанції виходив з того, що рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 01.11.2022 року №867 про скасування громадянину Республіки Ірак [PERSON] дозволу на імміграцію в Україну та посвідки посвідки на постійне проживання прийнято з дотриманням положень Закону №2491-III та Порядку №1983. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2ст. 2 КАС України. Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно з статтею 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Така ж норма міститься в частині 1 статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 1 Закону України "Про імміграцію" №2491-ІІІ від 07.06.2001 (Закон №2491-ІІІ) імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання. Згідно ст.12 Закону №2491-ІІІ, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання. Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. Відповідно до статті 13 Закону №2491-ІІІ якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. Згідно статті 14 Закону №2491-ІІІ особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію чи його скасування. Відповідно до пункту 21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (Порядок №1983), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро, Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію. Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу. У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці 2 пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу (пункт 22 Порядку №1983). Згідно пункту 23 Порядку №1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. З матеріалів справи встановлено, що ініціатором скасування дозволу на імміграцію в [PERSON] є \~Управлінням стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (подання від 30.08.2022 №2757/55/101/01-2022). Оскаржуване рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну було прийняте на підставі пункту 3 та 4 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" (дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України). Статтею 1 Закону України "Про основи національної безпеки" надано визначення поняттю національна безпека, відповідно якого національна безпека визначається як захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам у сферах правоохоронної діяльності, боротьби з корупцією, прикордонної діяльності та оборони, міграційної політики, охорони здоров`я, охорони дитинства, освіти та науки, науково-технічної та інноваційної політики, культурного розвитку населення, забезпечення свободи слова та інформаційної безпеки, кібербезпеки та кіберзахисту, соціальної політики та пенсійного забезпечення, житлово-комунального господарства, ринку фінансових послуг, захисту прав власності, фондових ринків і обігу цінних паперів, податково-бюджетної та митної політики, торгівлі та підприємницької діяльності, ринку банківських послуг, інвестиційної політики, ревізійної діяльності, монетарної та валютної політики, захисту інформації, ліцензування, промисловості та сільського господарства, транспорту та зв`язку, інформаційних технологій, енергетики та енергозбереження, функціонування природних монополій, використання надр, земельних та водних ресурсів, корисних копалин, захисту екології і навколишнього природного середовища та інших сферах державного управління при виникненні негативних тенденцій до створення потенційних або реальних загроз національним інтересам; загроза національній безпеці визначається як наявні та потенційно можливі явища і чинники, що створюють небезпеку життєво важливим національним інтересам України. Відповідно подання Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України №2757/55/101/01-2022 від 30.08.2022 року, за результатами реалізації отриманої оперативної інформації, встановлено що громадянин Республіки Ірак [PERSON] є активним учасником організованої злочинної групи, створеної на етнічній основі, до складу якої входять вихідці з країн Йорданія та Республіки Ірак, маючи розгалужені зв`язки серед криміналітету області готується до незаконного заволодіння шахрайським шляхом грошовими активами громадян України та іноземців, під приводом укладання фіктивних договорів на експорт сільськогосподарської та іншої продукції за кордон. Також, у ході проведення оперативно-розшукової діяльності встановлено, що громадянин Республіки Ірак [PERSON] відомий в кримінальному середовищі Вінницької області, поширює вплив організованої злочинності на процеси, що відбуваються в економічній, політичній та суспільній сферах. Крім цього, за період перебування на території України [PERSON] притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 367 Кримінального кодексу України по кримінальному провадженню №120190200200001357 від 19.06.2019 року. Судом апеляційної інстанції, при розгляді вказаної апеляційної скарги, надано оцінку рішенню суду першої інстанції, законності і обґрунтованості дій та рішень Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, виходячи із доказової бази, яка надана \~в матеріали справи сторонами. Встановлено, що документи, які стали підставою винесення відповідачем рішення відносно позивача є : лист про розгляд подання; подання управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про розгляд питання щодо прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання; висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Ірак [PERSON] ; копія справи \~на громадянина Республіки Ірак [PERSON] , яка відноситься до 2015 року щодо надання дозволу на імміграцію даному громадянину та посвідки на проживання в Україні; свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] \~від 28.01.2018 року; свідоцтва про народження \~дитини серії [NUMBER] від 07 листопада 2019 року від спільного браку між громадянином Республіки Ірак [PERSON] та громадянкою України [PERSON] . На підставі вказаного відповідач дійшов до висновку, що дії іммігранта громадянина Республіки Ірак [PERSON] становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні і скасування позивачу дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України. Зазначені у поданні дані, що громадянин Республіки Ірак [PERSON] є активним учасником організованої злочинної групи, створеної на етнічній основі, до складу якої входять вихідці з країн Йорданія та Республіки Ірак, маючи розгалужені зв`язки серед криміналітету області готується до незаконного заволодіння шахрайським шляхом грошовими активами громадян України та іноземців, не підтверджені жодними належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами в розумінні статей 72-76 КАС України. Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Предметом доказування в даній адміністративній справі є наявність в діях [PERSON] \~загрози національній безпеці України станом на момент прийняття оскарженого рішення. При цьому, відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували обставини, які покладені в основу оскаржуваного рішення - вчинення позивачем діянь, що загрожують національній безпеці України, громадському порядку в Україні. Рішення відповідача ґрунтуються на припущеннях, без належного підтвердження зазначених в поданні та рішенні фактах та доказах. Настання негативних наслідків з боку позивача на території України є лише теоретичним припущенням суб`єкта владних повноважень, які можуть наступити або не наступити взагалі. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Ljatifi v. the former Yugoslav Repablic of Macedonia суд вказав, що навіть у випадку, коли справа стосується національної безпеки, концепція законності та верховенства права в демократичному суспільстві вимагають, щоб заходи з депортації, які впливають на фундаментальні права людини, були предметом змагального провадження в незалежному органі або суді, який має повноваження ефективно перевірити підстави депортації та відповідні докази, якщо необхідно, з відповідними процесуальними обмеженнями у випадку наявності інформації з обмеженим доступом. Особа повинна мати можливість оскаржити твердження державного органу про ризик для національної безпеки. Хоча оцінка державного органу того, у чому саме полягає загроза для національної безпеки, об`єктивно має значну вагу, незалежний орган або суд повинен мати можливість реагувати в справах, у яких застосування цієї концепції не ґрунтується на відповідних фактах або виявляє тлумачення національної безпеки, що суперечить закону або загальноприйнятому значенню і є свавільним. У ході розгляду даної справи відповідачем не було доведено наявність підстав, не надано обґрунтувань існування загроз, передбачених пунктами 3, 4 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію", які могли б бути підставами для скасування позивачу дозволу на імміграцію. У матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача про те, що стосовно нього розглядається питання про скасування дозволу на імміграцію в Україну та доказів того, що позивача запрошували в Управління ДМС у Вінницькій області для надання відповідних пояснень. Згідно пункту 67 рішення Європейського суду з прав людини у справі Класс та інші проти Німеччини від 06 вересня 1978 року ефективність засобу юридичного захисту у значенні статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Крім того, орган, що згадується в цій статті, не обов`язково має бути судовим. Однак при визначенні того, чи є звернення до нього ефективним засобом юридичного захисту мають ураховуватися його повноваження і процесуальні гарантії, які він забезпечує. Під визначенням терміну процесуальні гарантії суд вважає, зокрема, право бути вислуханим компетентним органом під час проведення процедури, що передувала оскаржуваному рішенню. Колегія суддів зауважує, що оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень неминуче призведе до негативних наслідків для позивача. Такими наслідками відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію" є обов`язок особи, стосовно якої прийняте рішення про скасування дозволу на імміграцію, виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії рішення про скасування дозволу на імміграцію. Особа яка не виїхала протягом місяця підлягає видворенню в порядку передбаченому Законом. Комісар Ради Європи з прав людини видав рекомендацію від 19.09.2001 стосовно прав іноземців, які бажають в`їхати на територію держав-членів Ради Європи, та виконання рішень про видворення (CommDH(2001)19). Відповідно до пункту 11 зазначеної рекомендації у випадках, коли особа стверджує, що компетентні органи порушили право, гарантоване Європейською конвенцією з прав людини, або що існує можливість порушення ними цього права, необхідно забезпечити, щоб право на засіб юридичного захисту у значенні статті 13 Конвенції гарантувалося не лише законом, але також на практиці. При цьому конвенційний механізм захисту прав передбачає, зокрема те, що основоположні права, гарантовані Конвенцією, повинні виконуватися безпосередньо на державному рівні, зокрема, державними органами. Право особи на безпосередню участь у проведенні процедури про скасування дозволу на імміграцію в Україну гарантовано національним законодавством України, а саме пунктом 23 Порядку №1983. Особа, якої стосується рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна мати у своєму розпорядженні ефективний засіб юридичного захисту, що дає їй змогу брати участь у провадженні під час розгляду її справи у компетентному судовому або адміністративному органі влади або в компетентному органі, члени якого є безсторонніми і які користуються гарантіями незалежності. З урахуванням наведеного, Управління ДМС України у Вінницькій області не виконало вимоги пункту 23 Порядку №1983, оскільки позивача, у даному випадку, позбавлено процесуальних гарантій, встановлених статтею 13 Конвенції, щодо безпосередньої участі сторони у процедурі прийняття рішення компетентним органом. Вказані обставини свідчать про порушення права позивача бути заслуханим в процесі прийняття рішення щодо нього. Суд вважає безпідставним посилання суду першої інстанції та відповідача на кримінальне провадження №120190200200001357 від 19.06.2019 року стосовно громадянина Республіки Ірак [PERSON] , як підставу прийняття описаного рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки відповідачем не надано доказів винесення обвинувального вироку, який набрав законної сили щодо позивача, а пункт 2 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року. Саме кримінальне провадження, яке згідно матеріалів адміністративної справи закрите судом відносно позивача в 2019 році, не може бути самостійною та єдиною підставою для прийняття рішення відносно громадянина Республіки Ірак [PERSON] про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, без наявності інших доказових обставин порушення позивачем чинного законодавства України. Колегія суддів звертає увагу, що підставою для скасування особі дозволу на імміграцію згідно пункту 3, 4 частини 1 статті 12 Закону №2491-III є саме дії іммігранта, що становлять загрозу національній безпеці України чи громадському порядку в Україні, а також якщо це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України. Колегія суддів також враховує, що згідно положень статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту. Таким чином, зазначені у поданні від 30.08.2022 Управлінням стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України складено подання №2757/55/101/01-2022, з якими погодився відповідач та суд першої інстанції, не містять жодних обґрунтувань і доказів вчинення позивачем протиправних дій, які створюють загрозу громадському порядку України чи несуть загрозу здоров`ю, порушують права та законні інтереси громадян та впливають на погіршення криміногенної ситуації, як наслідок, скасування позивачу дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України в розумінні Закону України "Про імміграцію". Крім того, слід зазначити, що подаючи подання Управлінням стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань зазначено, що громадянин Республіки Ірак [PERSON] [INFO] , не перебуває в статусі підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 01.11.2022 року №867 про скасування громадянину Республіки Ірак [PERSON] дозволу на імміграцію в Україну прийнято з порушенням положень Закону №2491-III та Порядку №1983, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, а також проаналізувавши чинне законодавство України, яке регулює питання скасування дозволу на імміграцію та посвідки на проживання іноземцю, також практику Верховного Суду, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови про задоволення \~позовних вимог. В силу \~\~\~вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право \~\~\~скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі \~\~\~ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Частиною 6 ст.139 КАС України вказано, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. За приписами ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. За таких обставин на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 2481 грн. судового збору: за подання адміністративного позову - 992,40 грн. та апеляційної скарги - 1488,60 грн.

Результат розгляду: granted