Рішення адміністративного суду від 2023-01-04 00:00:00+02

07.10.2022 [PERSON] звернувся в суд з заявою про встановлення судового контролю, просив ухвалити рішення, яким встановити судовий контроль за виконанням рішення Волинського окружного адміністративного суду від \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~03 серпня 2021 року у справі №140/6512/21 шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі Управління) подати в установлений судом термін звіт про виконання рішення суду. Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року у задоволенні заяви відмовлено. Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у межах своїх повноважень вчиняв активні дії, спрямовані на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 у даній справі, зокрема, в добровільному порядку провів перерахунок пенсії, та з 01.10.2021 здійснює виплату пенсії у збільшеному розмірі. Суд першої інстанції вказав, що невиплату позивачу на даний час заборгованості в сумі 175 157,30 грн. за період з 01.04.2019 по 30.09.2021 відповідач пояснює об`єктивними, незалежними від нього обставинами, а саме відсутністю виділених коштів на цю мету з Державного бюджету України, про що надав інформаційну довідку від 19.10.2022 №0300-05-7/34779, з якої вбачається, що станом на 01.10.2022 надійшло 15 756 судових рішень у справах про пенсійне забезпечення громадян, фінансування яких здійснюється за окремою бюджетною програмою по погашенню заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Суд першої інстанції зазначив, що борги нараховані на виконання рішень суду обліковані ГУ ПФУ у Волинській області в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації (електронні пенсійні справи) та будуть виплачені в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Суд першої інстанції зазначив, що вказані обставини не можуть свідчити про наявність протиправної бездіяльності ГУ ПФУ у Волинській області чи про ухилення відповідача від виконання у повному обсязі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 у даній справі, оскільки у межах своїх повноважень відповідач вчинив необхідні дії для виконання вказаного судового рішення, а невиконання на даний час рішення суду в частині виплати перерахованої пенсії зумовлено обставинами, які не залежать від відповідача чи його посадових осіб. Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, [PERSON] подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року та ухвалити рішення, яким вимоги заяви задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що виконавчий лист носить зобов`язальний характер та не береться на облік Державною казначейською службою України для його виконання відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Скаржник вказує, що реалізація права, пов`язаного з отриманням бюджетних коштів, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Скаржник зазначає, що у разі відсутності дієвого механізму перерахунку пенсійних виплат або відсутності передбачених законом видатків захист прав позивача на пенсію не повинен унеможливлюватись. Вказує, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат. Також вказує на обов`язок суду контролювати виконання свого судового рішення. Крім того, скаржник вважає, що суд першої інстанції прийняв до уваги, що Кабінет Міністрів України 14.10.2022 вже затвердив бюджет Пенсійного фонду на 2022 рік та спрямував кошти, в тому числі на виконання рішень судів, однак не врахував, що на момент винесення ухвали боржник не виплатив заборгованість за рішенням суду. Враховуючи положення статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає. Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року у справі №140/6512/21, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не проведення з 01 квітня 2019 року перерахунку та виплати пенсії [PERSON] відповідно до статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від \~\~\~\~\~\~\~\~30 серпня 2017 року №704, на підставі довідки [INFO] від 09 листопада 2020 року №ХА18397/18. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії (з урахуванням раніше виплачених сум) відповідно до статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від \~\~\~\~\~\~\~\~30 серпня 2017 року №704, на підставі довідки [INFO] від 09 листопада 2020 року №ХА18397/18. 04.10.2021 Волинським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №16517/2021 у справі №140/6512/21, який звернено [PERSON] до примусового виконання. Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 08.12.2021 ВП №67087583 виконавчий лист №16517/2021 повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», зазначено, що через відсутність фінансового ресурсу територіальний орган Пенсійного фонду України не має можливості провести виплату нарахованих коштів. Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 15.09.2022 відкрито виконавче провадження ВП №69848461 з примусового виконання виконавчого листа №16517/2021 виданого 04.10.2021. 16.09.2022 [PERSON] звернувся у Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 в якій зазначив, що вказане рішення суду виконано частково, а саме здійснено лише перерахунок пенсії за період з 01.04.2019 по 30.09.2021, а в частині виплати нарахованої пенсії судове рішення не виконано. Просив виконати рішення у справі №140/6512/21 та здійснити виплату нарахованої заборгованості в розмірі 175\~ 157,30 грн., що виникла за період з 01.04.2019 по 30.09.2021 при виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.08.2021. Листом Управління від 29.09.2022 [PERSON] за результатами розгляду заяви повідомлено, що перерахунок пенсії проведено в межах покладених судовим рішенням зобов`язань, виплата заборгованості в сумі 2 415,68 грн. та в сумі 175\~ 157,30 грн. на виконання рішень суду буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Вказано також, що сума коштів на фінансування зазначених видатків буде визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2022 рік, який на час надання відповіді не затверджено. З метою виконання Управлінням рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року, [PERSON] звернувся в суд з заявою про встановлення судового контролю. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. Згідно з статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до частин 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначений статтею 382 КАС України згідно з положеннями якої суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, установити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, вправі суд, який ухвалив судове рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу. Встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи, запобігає неналежному виконанню обов`язків, пов`язаних зі змістом задоволених позовних вимог. Підставами застосування таких заходів впливу є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що вказують на протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в справі. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, встановленому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. Конституційний Суд України у Рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 зазначив, що механізм ефективного судового захисту обумовлює у необхідних випадках застосування процедури примусового виконання рішень суду. Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини). Суд апеляційної інстанції зауважує, що добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Цей обов`язок не залежить від того, подала особа, на користь якої прийнято рішення, заяву чи виконавчий лист. Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами КАС України. При цьому, передбачені статтею 382 КАС України процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами. З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року у справі №140/6512/21 Управління провело перерахунок пенсії [PERSON] , в результаті чого розмір пенсії [PERSON] складає 15501 грн., виплату пенсії в новому розмірі проведено у жовтні 2021 року, за період з 01.04.2019 по 30.09.2021 нараховано суму виплати 175 157 грн. Як зазначає Управління вказана сума не виплачена через недостатність бюджетних призначень до Пенсійного фонду України. При цьому відповідач, вказуючи на здійснення всіх залежних від нього дій для забезпечення виконання вказаного судового рішення окрім інформаційної довідки, адресованої суду першої інстанції, та копії Бюджету Пенсійного фонду України на 2022 рік, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.10.2022 №1167, жодних належних та допустимих доказів вжиття відповідних заходів не надає, тоді як планування у відповідному регіоні доходів та видатків коштів Фонду, забезпечення виконання бюджету Фонду у межах компетенції віднесено до повноважень відповідача. Надані Управлінням документи, на переконання суду апеляційної інстанції, не є належними та достатніми доказами на підтвердження виконання Управлінням обов`язку щодо виплати заборгованості позивачу. Вказане у своїй сукупності, на переконання суду апеляційної інстанції, вказує на фактичне невиконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~03 серпня 2021 року у справі №140/6512/21 понад рік. Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40). Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури. Отже, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами КАС України. При цьому, передбачені статтею 382 КАС України процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами. Водночас, практична ефективність інституту судового контролю у соціальних справах залежить від наявності дієвого законодавчого механізму, розширення меж дискреційних повноважень державних органів щодо шляхів виконання судового рішення. Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Суд апеляційної інстанції зауважує, що невиконання рішень, постановлених національними судами, є системною проблемою України, яка констатована у багатьох рішеннях ЄСПЛ. Так, у рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine, заява № 40450/04,) ЄСПЛ констатував порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до неї та вказав, що вони є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв`язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту. Рішення ЄСПЛ від 12 жовтня 2017 року у справі «Бурмич та інші проти України» (Burmych and Others v. Ukraine, заява №46852/13) є продовженням пілотного рішення у зазначеній вище справі. У цьому рішенні ЄСПЛ зазначив, що в рамках процедури пілотного рішення одним із найважливіших завдань є спонукання держави-відповідача до запровадження засобу юридичного захисту для всіх потерпілих від системного порушення, а відповідальність за надання відшкодування обов`язково покладатиметься на національні органи влади. У цій справі заявники скаржилися на невиконання або тривале невиконання рішень національних судів, ухвалених на їхню користь, і з цих підстав стверджували про порушення Україною їхніх прав, гарантованих статтями 6, 13 Конвенції, а також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. ЄСПЛ відзначив, що порушені заявниками питання вже вирішувалися у згаданому пілотному рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», проте Україна не забезпечила ефективного виконання цього рішення, що зумовило лише зростання кількості аналогічних заяв. За встановлених обставин, надаючи правову оцінку наведеним заявником обставинам, враховуючи, що встановлення судового контролю в порядку статті 382 КАС України є однією з повноцінних форм забезпечення виконання судових рішень, яка встановлена з метою фактичного виконання судового рішення на користь позивача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що наявні правові підстави для задоволення заяви позивача щодо зобов`язання Управління подати звіт про виконання рішення суду зазначивши суму коштів, яка була виділена (була у розпорядженні) Управління з жовтня 2021 та на 2022 рік; як виділенні суми були розподіленні із зазначенням дати надходжень судових рішень на виконання до Управління, вказавши черговість їх виконання у взаємозв`язку з датою їх надходження, також, зазначити в такому звіті і рішення щодо позивача, для належного його поінформування, щодо стану виконання судового рішення постановленого за його позовом. Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали недотримано норми процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та апеляційну скаргу задовольнити.

Результат розгляду: granted