Рішення адміністративного суду від 2022-06-13 00:00:00+03

У травні 2021 року [PERSON] звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Управління освіти Костянтинівської міської ради, Костянтинівської міської ради про: - визнання протиправною бездіяльності Управління освіти Костянтинівської міської ради, яка полягає у несвоєчасному складанні подання до органу виконавчої влади про звільнення від сплати за харчування дітей, які є внутрішньо переміщеними особами відповідно до змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення безкоштовним харчуванням дітей внутрішньо переміщених осіб» №474-ІХ від 16.01.2020, який набув чинності 20.05.2020 року; - визнання протиправною бездіяльності Костянтинівської міської ради, яка полягає у невнесенні змін до рішення Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради про організацію харчування вихованців закладів дошкільної освіти, учнів загальної середньої освіти в 2020 році відповідно до змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення безкоштовним харчуванням дітей внутрішньо переміщених осіб» №474-ІХ від 16.01.2020, який набув чинності 20.05.2020 року; - стягнення з Костянтинівської міської ради сплачені кошти за харчування доньки [PERSON] в дошкільному закладі Управління освіти Костянтинівської міської ради за період з вересня 2020 року по грудень 2020 року включно в сумі 1188,00 грн. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року позовні вимоги задоволені. Визнано протиправною бездіяльність Управління освіти Костянтинівської міської ради щодо не забезпечення безкоштовним харчуванням дітей внутрішньо переміщених осіб відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення безкоштовним харчуванням дітей внутрішньо переміщених осіб» №474-ІХ. Визнано протиправною бездіяльність Костянтинівської міської ради щодо невнесення змін до рішення Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради про організацію харчування вихованців закладів дошкільної освіти, учнів загальної середньої освіти в 2020 році відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення безкоштовним харчуванням дітей внутрішньо переміщених осіб» №474-ІХ від 16.01.2020. Стягнуто з Костянтинівської міської ради сплачені [PERSON] кошти за харчування доньки [PERSON] в закладі дошкільної освіти № 9 «Оленка» Костянтинівської міської ради за період з вересня 2020 року по грудень 2020 року включно в сумі 1188 (одна тисяча сто вісімдесят вісім) грн. 00 коп. Не погодившись із судовим рішенням, міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати вищевказане рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що законодавством України дійсно було встановлено пільги, що звільняють від сплати за харчування вихованців закладів дошкільної освіти, але на той час КМУ не було затверджено порядку забезпечення безкоштовним харчуванням та не було прийнято рішення Костянтинівською міською радою щодо надання такого пільгового харчування. Лише 30.12.2020 року виконкомом Костянтинівської міської ради ухвалено рішення №919 «Про організацію харчування вихованців закладів дошкільної освіти, учнів закладів загальної освіти у 2021 році», згідно з яким з 01.01.2021 року не сплачується плата за харчування дітей в закладах дошкільної освіти міста з числа внутрішньо переміщених осіб, дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що [PERSON] та її донька, [PERSON] , є громадянами України та внутрішньо переміщеними особами (а.с. 4-7, 9). Донька позивача відвідує заклад дошкільної освіти №9 «Оленка» Костянтинівської міської ради з 03.09.2020 року по теперішній час (а.с. 8). За період з вересня 2020 року по грудень 2020 року включно позивачем було сплачено 1188,00 грн. за харчування доньки в дошкільному закладі (а.с. 10-12). 09.12.2020 року позивач звернулась до Управління освіти Костянтинівської міської ради із заявою, в якій просила повернути сплачені кошти за харчування доньки з посиланням на норми Закону №474-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення безкоштовним харчуванням дітей внутрішньо переміщених осіб» (а.с. 13). Листом від 23.12.2020 року №37/01-18 управління освіти повідомило позивача, що звільнення від плати за харчування дітей в закладах освіти міста здійснюється на підставі рішення виконавчого комітету Костянтинівської міської ради, тому забезпечити дитину безкоштовним харчуванням буде можливим тільки після ухвалення відповідного рішення (а.с. 16). В подальшому позивач повторно зверталась до відповідачів з аналогічною заявою, на що їй були надані відповіді, що 30.12.2020 року виконкомом Костянтинівської міської ради було ухвалено рішення №919 «Про організацію харчування вихованців закладів дошкільної освіти, учнів закладів загальної освіти у 2021 році», згідно з яким з 01.01.2021 року не сплачується плата за харчування дітей в закладах дошкільної освіти міста з числа внутрішньо переміщених осіб, а зробити перерахунок батьківської плати за вересень-грудень 2020 року неможливо у зв`язку з відсутністю законодавчих підстав (а.с. 18-20, 21). Позивач, вважаючи, що відповідач допустив протиправні дії щодо незабезпечення безоплатним дитячим харчуванням у 2020 році, звернулась до суду з цим позовом. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обмеження відповідачем права позивача на отримання безоплатного харчування її доньки у закладі дошкільної освіти є протиправними, а тому її права мають бути відновленими. Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, з наступних підстав. Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду. Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд. Статтею 53 Конституції України передбачено, що держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Згідно ст. 19 Закону України «Про охорону дитинства» держава гарантує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах. За пунктом 6 частини 1 статті 32 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить організація медичного обслуговування та харчування у закладах освіти, культури, фізкультури і спорту, оздоровчих закладах, які належать територіальним громадам або передані їм. Відповідно до частини 2 статті 35 Закону України «Про дошкільну освіту» від 11.07.2001 № 2628-ІІІ (далі - Закон України «Про дошкільну освіту») організація та відповідальність за харчування дітей у державних і комунальних закладах дошкільної освіти покладаються на Раду міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київську та Севастопольську міські державні адміністрації, районні державні адміністрації, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти, інші центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані заклади дошкільної освіти, органи місцевого самоврядування, а також на керівників закладів дошкільної освіти. Згідно з частиною 5 статті 35 Закону України «Про дошкільну освіту» батьки або особи, які їх замінюють, вносять плату за харчування дітей у державному та комунальному закладі дошкільної освіти у розмірах, визначених органами місцевого самоврядування або відповідними органами управління. Пільгові умови оплати харчування дітей у закладах дошкільної освіти для багатодітних та малозабезпечених сімей та інших категорій, які потребують соціальної підтримки, надаються за рішенням органу місцевого самоврядування за рахунок коштів місцевого бюджету. Органи місцевого самоврядування та місцеві органи виконавчої влади забезпечують безкоштовним харчуванням дітей в закладах дошкільної освіти міста з числа внутрішньо переміщених осіб, дітей, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення безкоштовним харчуванням дітей внутрішньо переміщених осіб» №474-ІХ від 16.01.2020, який набув чинності 20.05.2020 року. Пунктом 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення безкоштовним харчуванням дітей внутрішньо переміщених осіб» №474-ІХ, статтю 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (Відомості Верховної Ради України, 2015 р., № 1, ст. 1, № 11, ст. 75; 2016 р., № 6, ст. 58) після частини дев`ятої доповнити новою частиною такого змісту: "10. Діти з числа внутрішньо переміщених осіб чи діти, які мають статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, які навчаються у дошкільних, загальноосвітніх, професійно-технічних навчальних закладах незалежно від підпорядкування, типів і форми власності, забезпечуються безкоштовним харчуванням у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України". Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач та її донька, яка відвідує дошкільний заклад, є внутрішньо переміщеними особами, а отже мають право на пільги, встановлені Законом України «Про внутрішньо переміщених осіб», зокрема на забезпечення безкоштовним харчуванням у дошкільному закладі з дати набрання Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення безкоштовним харчуванням дітей внутрішньо переміщених осіб» №474-ІХ чинності, що не заперечується і відповідачами у справі. Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 «Порядку встановлення плати для батьків за перебування дітей у державних і комунальних дошкільних та інтернатних навчальних закладах», затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України №667 від 21.11.2002 (далі-Порядок), відповідно до статті 35 Закону України "Про дошкільну освіту" батьки або особи, які їх замінюють, вносять плату за харчування дітей у державному та комунальному дошкільному навчальному закладі в розмірах, визначених місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування або підприємствами, організаціями та установами, які перебувають у державній (комунальній) власності і мають у своєму підпорядкуванні дошкільні навчальні заклади. Розмір плати за поданням дошкільного навчального закладу встановлюють місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування або підприємства, організації та установи, які перебувають у державній (комунальній) формі власності і мають у своєму підпорядкуванні дошкільні навчальні заклади, один раз на рік з урахуванням матеріального стану сім`ї та режиму роботи закладу. Вони можуть установлювати додаткові пільги щодо батьківської плати за харчування дітей у дошкільних навчальних закладах за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів, підприємств, організацій, установ. Пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей встановлено, що незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага має приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відтак право позивача в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо не забезпечення безкоштовним харчуванням дітей внутрішньо переміщених осіб відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення безкоштовним харчуванням дітей внутрішньо переміщених осіб» №474-ІХ підлягає задоволенню. Суд не приймає посилань відповідача/апелянта на відсутність порядку, встановленого КМУ, щодо забезпечення безкоштовним харчуванням дітей внутрішньо переміщених осіб, оскільки підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Отже, відповідачем/апелянтом допущена протиправна бездіяльність щодо невнесення змін до рішення Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради про організацію харчування вихованців закладів дошкільної освіти, учнів загальної середньої освіти в 2020 році відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення безкоштовним харчуванням дітей внутрішньо переміщених осіб» №474-ІХ від 16.01.2020. Враховуючи вищевикладене, відновленням порушеного права позивача буде стягнення з Костянтинівської міської ради сплачені кошти за харчування доньки позивача в закладі дошкільної освіти № 9 «Оленка» Костянтинівської міської ради за період з вересня 2020 року по грудень 2020 року включно в сумі 1188,00 грн. Таким чином, позовні вимоги позивача до Управління освіти Костянтинівської міської ради, Костянтинівської міської ради, про визнання протиправною бездіяльність та стягнення коштів, підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Результат розгляду: denied