Рішення адміністративного суду від 2022-01-17 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просив: - визнати протиправною відмову Головного управління ДФС у Житомирській області щодо незарахування йому вислуги років у пільговому обчисленні, за період з 24.12.2002 по 01.07.2013 оформлену листом №592/7/06-30-05 від 14.08.2020; - зобов`язати Головне управління ДФС у Житомирській області зарахувати йому вислуги років у пільговому обчисленні, час проходження служби у податковій міліції у зоні гарантованого добровільного відселення один місяць служби за півтора місяці з 24.12.2002 по 01.07.2013. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року позов [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) до Головного управління ДФС у Житомирській області (вул.Юрка Тютюнника,7, м.Житомир,10003, код ЄДРПОУ 39459195) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління ДФС у Житомирській області щодо незарахування [PERSON] вислуги років у пільговому обчисленні, за період з 24.12.2002 по 01.07.2013 оформлену листом №592/7/06-30-05 від 14.08.2020. Зобов`язано Головне управління ДФС у Житомирській області зарахувати [PERSON] вислуги років у пільговому обчисленні, час проходження служби у податковій міліції у зоні гарантованого добровільного відселення один місяць служби за півтора місяці з 24.12.2002 по 01.07.2013. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що зарахуванням пільгової вислуги відбувається за умови затвердження компетентними органами переліків військових частин, підрозділів, установ, а тому визначити чи підпадає саме Коростенська об`єднана ДПІ Житомирської області під дію Постанови КМУ №393 від 17.07.1992 в частині умов зарахування на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця не представляється за можливе. Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що у період з 24.12.2002 по 01.07.2013 [PERSON] проходив службу на різних посадах у підрозділі податкової міліції Коростенської ОДПІ Житомирської області, а з 01.07.2013 по 30.06.2020 у податковій міліції оперативного управління ГУ ДФС у Житомирські області. Однак, період служби з 24.12.2002 по 01.07.2013 не було зараховано позивачу у пільговому обрахунку один місяць за півтора, оскільки перелік підрозділів, які дислоковані у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого (добровільного) відселення для призначення пенсії співробітникам податкової міліції Державною фіскальною службою України не затверджено. При зверненні [PERSON] до відповідача з приводу проведення відповідного пільгового обрахунку листом ГУ ДФС у Житомирській області листом № 592/7/06-30-05 від 14.08.2020 було відмовлено. Суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позову, виходив з того, що відсутність затвердження підрозділів, які дислоковані у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого (добровільного) відселення для призначення пенсії співробітникам податкової міліції Державною фіскальною службою України не давало права відповідачу для відмови позивачу в зарахуванні вислуги років в пільговому обчисленні. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно абзацу 15 пп. "в" пункту 3 Порядку №393 (в редакції до 01.01.2015) до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї Постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця періоду служби у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, передбачених в пунктами 2 і 3 ст.2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (у відповідній редакції) згідно з переліками військових частин, підрозділів та установ, затверджуваними відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Центральним управлінням служби безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони. Поняття зони безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення визначалось ст.2 Закону України від 27 лютого 1991 року "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи". Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" виключено дану норму, у зв`язку з чим існує певна правова невизначеність поняття "зони безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення". Однак, Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", визначено перелік населених пунктів віднесених до зони безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення. Зокрема, до переліку населених пунктів зони безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення віднесено місто Коростень Житомирської області. Матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем, що позивач з 24.12.2002 по 01.07.2013 проходив службу на різних посадах у підрозділі податкової міліції Коростенської ОДПІ Житомирської області в м.Коростень, яке розташовано в зоні гарантованого добровільного відселення. Оскільки Постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" № 393 від 17.07.1992 року визначено зарахування служби в органах внутрішніх справ у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, передбачених в пунктами 2 і 3 ст.2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із розрахунку один місяць за півтора і цей порядок діє, то у відповідача не було правових підстав для відмови в зарахуванні позивачу вислуги років в пільговому обчисленні. Отже враховуючи, що Порядком №393 визначено зарахування служби в органах внутрішніх справ у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення із розрахунку один місяць за півтора і цей порядок діє, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відповідача не було правових підстав для відмови у зарахуванні позивачу вислуги років у пільговому обчисленні. При цьому доводи відповідача про відсутність законом визначених підстав для зарахування позивачу при звільненні до вислуги років у пільговому обчисленні періоду служби у зоні гарантованого добровільного відселення є необгрунтованими та безпідставними. Окрім цього, колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані із реалізацією права на соціальний захист, і сформував правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, податковій міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання кримінальних покарань (на даний час ДКВС України), тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 № 5 рп/2002, необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що така служба пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Отже дії відповідача щодо не зарахування позивачу у пільговому обчисленні вислуги років при проходженні служби в органах податкової міліції у зоні гарантованого добровільного відселення у пільговому обчисленні - один місяць за півтора місяця є протиправними. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправною відмову Головного управління ДФС в Житомирській області, оформлену листом від 14.08.2020 №592/7/06-30-05 щодо не зарахування [PERSON] до вислуги років у пільговому обчисленні часу проходження служби в органах податкової міліції у зоні гарантованого добровільного відселення один місяць служби за півтора місяця за період з 24.12.2002 по 01.07.2013 та зобов`язання відповідача зарахувати [PERSON] до вислуги років у пільговому обчисленні час проходження служби в органах податкової міліції у зоні гарантованого добровільного відселення один місяць служби за півтора місяця за період з 24.12.2002 по 01.07.2013. На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied