Рішення адміністративного суду від 2022-04-06 00:00:00+03

ІСТОРІЯ СПРАВИ Короткий зміст позовних вимог 1. Приватне підприємство «КОМПАНІЯ СОФТОРГ» (далі - позивач, Підприємство) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі - відповідач, контролюючий орган) в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 25.05.2020 № 0011960508, №0011980508, №0011970508. 2. Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій контролюючого органу та безпідставністю висновків акту перевірки про порушення Підприємством вимог податкового законодавства, оскільки такі висновки базуються виключно на припущеннях та не підтверджені доказами, натомість у позивача наявні всі первинні документи, що підтверджують правомірність формування даних податкового обліку. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 3. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2021 року, позов Підприємства задоволено в повному обсязі, оскаржувані податкові повідомлення - рішення визнано протиправними та скасовано. 4. Рішення судів обґрунтовані безпідставністю висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства. Суди при прийнятті рішень, виходили з того, що акт перевірки не підписано всіма перевіряючими, а згідно правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 05.03.2020 р. у справі №826/16217/17, відсутність підписів посадових осіб контролюючого органу у акті перевірки, які її проводили, робить такий акт нечинним, а тому останній не може слугувати підставою для прийняття податкових повідомлень - рішень щодо нарахування платнику податків податкових зобов`язань. Також суди дійшли висновку, що позивачем правомірно сформовано об`єкт оподаткування податком на додану вартість (ПДВ) та податковий кредит з ПДВ, натомість висновки акту перевірки про допущені Товариством порушення вимог податкового законодавства є не обґрунтованими, базуються на припущеннях контролюючого органу та не підтверджені належними доказами. Короткий зміст вимог касаційної скарги 5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2021 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Підприємства в повному обсязі. 6. Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ 7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що фахівцями контролюючого органу проведено документальну планову виїзну перевірку ПП «КОМПАНІЯ СОФТОРГ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 30.09.2019, за результатами якої оформлено акт перевірки №000081/15-32-05-08/30628780 від 24.03.2020 та встановлено порушення позивачем вимог, зокрема: - п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 187.1 ст. 187, п.201.1 ст. 201, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 2969009 грн та завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду вересень 2019 року на суму 14467 грн; - п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, відсутність реєстрації в ЄРПН податкових накладних. На підставі акту перевірки та результатів адміністративного оскарження контролюючим органом прийнято податкові повідомлення - рішення від 25.05.2020: №0011960508, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 3711261 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями 2969009 грн, за штрафними (фінансовими)санкціями 742252 грн; №0011980508, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 14467 грн; №0011970508, яким до позивача за відсутність складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого п. 201, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкових накладних/розрахунків коригування застосовано штраф у розмірі 1491765 грн. Порушення позивачем вимог норм податкового законодавства контролюючим органом обґрунтовано не включенням до податкових зобов`язань суми податку на додану вартість по операціях з реалізації товару на адресу ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ПП "ЦЕНТР ШВЕЙНИХ ТЕХНОЛОГІЙ" всього в сумі 1626980 грн. Також, позивач здійснював реалізацію продукції контрагентам-покупцям за ціною нижче ціни придбання, усього перевіркою встановлено постачання продукції за ціною нижче собівартості на суму 3128849 грн, де собівартість реалізованої продукції складає 5403484 грн, відтак, позивачем не включено до податкових зобов`язань суму податку на додану вартість, розраховану, виходячи з перевищення бази оподаткування над фактичною ціною в сумі 454927 грн. Крім того, станом на 01.01.2017 у позивача була наявна кредиторська заборгованість перед ФОП [PERSON] в сумі 5098952,08 грн, проте позивачем не було включено до податкових зобов`язань вказані кошти у грудні 2016 року у відповідності до вимог пункту 187.1 статті187 Податкового кодексу України, тобто за правилом першої події. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 8. Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій контролюючий орган зазначив неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадку, передбаченому пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що суди при прийнятті рішень не врахували відповідних висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 19.06.2020 у справі № 140/388/19, від 25.09.2019 у справі № 823/6518/18, від 12.03.2019 у справі № 725/254/16-а, від 26.06.2018 у справі № 826/24815/15. 9. Підприємством відзиву на касаційну скаргу контролюючого органу надано не було. ПОЗИЦІЯ СУДУ Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої і апеляційної інстанцій 10. Надаючи оцінку доводам скаржника у касаційні скарзі колегія суддів касаційної інстанції виходить з вимог частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного. 11. Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (пункт 187.1 статті 187 Податкового кодексу України). А згідно вимог пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів. При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг. У разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання (пункт 189.1 статті 189 Податкового кодексу України). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг. У разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання (пункт 189.1 статті 189 Податкового кодексу України). Тобто база оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання товарів не може бути нижче ціни придбання таких товарів. Як встановлено судами та вбачається з акту перевірки контролюючий орган дійшов висновку, що позивач здійснював реалізацію продукції контрагентам - покупцям за ціною нижче ціни придбання, а саме поставлено продукції за ціною нижче собівартості на загальну суму 3 128 849 грн, де собівартість (ціна придбання) реалізованої продукції складає 5 403 484 грн, в результаті чого порушено вимоги статей 185, 188 та 189 Податкового кодексу України та занижено податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 454927 грн. Суди не погодились з висновками контролюючого органу та вказали, що відповідачем не обґрунтовано та не доведено факту реалізації ПП «Компанія Софторг» продукції контрагентам-покупцям за цінами нижче придбання. Проте колегія суддів вважає такі висновки передчасними, оскільки фактично судами взагалі не досліджено операції позивача з контрагентами щодо реалізації товару за ціною нижче його придбання та не надано оцінки доводам контролюючого органу, зазначеним в акті перевірки, відзиві та в апеляційній скарзі, про допущені при цьому порушення вимог статей 185 та 188 Податкового кодексу України в частині оподаткування таких операцій. Як вбачається з акту перевірки контролюючий орган висновки щодо реалізації позивачем продукції контрагентам [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Жасмін Лінжері», ТОВ «Лінжері Про», [PERSON] , ТОВ «Березнянка», ТОВ «Т-Стиль», ТОВ «Грація-Тексалекса», ТОВ «Літма», ТОВ «Лккостюм», ПП «Центр швейних технологій», ФОП [PERSON] , ТОВ «Т-Стиль», ТОВ «Формат-Медіа», ТОВ «Бренд Менеджмент Компані» за ціною нижче ціни придбання зробив на підставі наданих Підприємством первинних документів, а саме видаткових та прибуткових накладних (номер, дата, сума зазначені в акті перевірки), а також регістрів бухгалтерського обліку за рахунками 281 та 902. Проте суди у своїх рішеннях обмежились виключно цитуванням норми статей 188 та 189 Податкового кодексу України та посиланням на наявність первинних документів по правовідносинах з зазначеними вище контрагентами, які належним чином оформлені та містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій. При цьому не було наведено жодного первинного документу, який такі операції підтверджує, фактично не було проаналізовано жодної видаткової та прибуткової накладної, на які посилається відповідач в акті перевірки, не співставлено ціни придбання та ціни реалізації товару, даних регістрів бухгалтерського обліку за рахунками 281 та 902. Встановлення вказаних обставин є визначальним для правильного вирішення спору по суті, чого судами всупереч вимог статей 73 та 90 Кодексу адміністративного судочинства України зроблено не було. Таким чином, висновок судів про протиправність визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі суму 454927 грн був зроблений без дослідження змісту порушення, яке зафіксовано в акті перевірки, та фактичних правовідносин, що їх зумовили. 12. Також контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем занижено суму податкових зобов`язань на 901621,18 грн. Як встановлено судами та вбачається з акту перевірки контролюючий орган дійшов такого висновку з урахуванням наступного. Станом на 01.01.2017 за позивачем рахувалася кредиторська заборгованість перед ФОП [PERSON] в сумі 5098952,08 грн. Контролюючий орган стверджує, що позивач мав у відповідності до вимог пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, тобто за правилом першої події, задекларувати в грудні 2016 року та включити до податкових зобов`язань кошти отримані від ФОП [PERSON] в сумі 5098952,08 грн. Проте позивачем було задекларовано лише 1350604,14 грн. У серпні 2017 року ФОП [PERSON] на користь позивача перерахував кошти в сумі 67900 грн та в січні 2018 року в сумі 242875 грн, станом на 01.10.2018 рахувалася кредиторська заборгованість на суму 5 409 727,08 грн. Позивачем на користь ФОП [PERSON] у жовтні, грудні 2018 року (29.10.2018, 03.12.2018 та 28.12.2018) було реалізовано товар при цьому у видаткових накладних зазначено, що така реалізація товару здійснюється на підставі рахунку на оплату від 15.12.2016 № СФ00001916. Контролюючи орган стверджує, що при аналізі номенклатури видаткових та податкових накладних за 2016 - 2017 роки, серпень 2017 року та січень 2018 року встановлено, що номенклатура реалізованого товару та товару, який оплачено в попередніх періодах не співпадає по жодній позиції. На підставі вказаного контролюючий орган дійшов висновку, що товар, який був реалізований позивачем у жовтні, грудні 2018 року не є товаром, оплату за який проведено у попередніх періодах, а відтак не підтверджено, що реалізація товару на адресу ФОП [PERSON] це друга подія в розумінні пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, і така операція з реалізації не підлягає включенню до податкових зобов`язань в період відвантаження товару та реєстрації податкових накладних. Суди з такими висновками та доводами контролюючого органу не погодились та вказали, що ФОП [PERSON] здійснив передоплату за товар у сумі 5 098 952,08 грн, а позивачем відповідно до вимог Податкового кодексу України включено до податкових зобов`язань та задекларовано отримання зазначеної суми коштів від ФОП [PERSON] за правилами першої події, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями податкових накладних, складених та зареєстрованих в ЄРПН при здійсненні операцій з постачання товару на користь ФОП [PERSON] (т.2, а.с. 220-222). Проте, колегія суддів вважає такі висновки також передчасними, з огляду на те, що суди фактично не дослідили спірні операції з реалізації ФОП [PERSON] товарів у період жовтень, грудень 2018 року на суму 5 098 952,08 грн, та чи дійсно такі були оплачені раніше, згідно рахунку на оплату від 15.12.2016 № СФ00001916, як не встановили на яку суму сформовано вказаний рахунок, яка сума коштів надійшла на розрахунковий рахунок позивача, дату їх надходження. Фактично суди обмежились виключно посиланням на те, що позивачем за отриманою передоплатою у сумі 5 098 952,08 грн було сформовано податкові зобов`язань за правилами першої події, про що свідчать складені та зареєстровані податкові накладні, проте суди не вказують конкретні податкові накладні, їх дати та номера, суми коштів за такими накладними. Не надано судами і жодної оцінки посиланням контролюючого органу на те, що позивач у грудні 2016 року зареєстрував податкові накладні лише на суму 1350604,14 грн, проте згідно рахунку на оплату від 15.12.2016 № СФ00001916 у зазначений період мало б надійти 5 098 952,08 грн. Крім того, суди взагалі не звернули увагу на посилання контролюючого органу на те, що номенклатура реалізованого товару вказана у видаткових накладних, який оплачено в попередніх періодах, не співпадає по жодній позиції вказаній у податкових накладних. Таким чином, висновок судів про протиправність визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі суму 901 621 грн був зроблений без дослідження змісту порушення, яке зафіксовано в акті перевірки, та фактичних правовідносин, що їх зумовили. 13. Щодо встановленого контролюючим органом порушення, яке полягало у здійсненні повернення товарів (деталі до швейного обладнання, спеціальні меблі для швейного обладнання та інше обладнання), які були відсутні в залишках товарів станом на 01.01.2017 (згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 281 в розрізі номенклатури залишків товарів). Суди попередніх інстанцій в становили, що позивач у контрагентів ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] та ПП "Центр швейних технологій" в межах договорів купівлі продажу придбавав товарно - матеріальні цінності (деталі до швейного обладнання, спеціальні меблі для швейного обладнання та інше обладнання), що підтверджено первинними документами. В подальшому на підставі додаткових угод позивачем було повернуто вказаним контрагентам товар згідно визначеної номенклатури, кількості та ціни. Судами також встановлено, що під час проведення перевірки була проведена інвентаризація, за наслідками якої складено та надано ПП «Компанія Софторг» до контролюючого органу інвентаризаційні відомості, а також надано інвентаризаційні відомості за попередні періоди. Зокрема, в матеріалах справи наявний акт інвентаризації матеріальних цінностей по складу від 01.01.2017, яким підтверджено факт наявності товару на складі позивача, який в подальшому і був повернутий контрагентам (т.1, а.с. 138-209). Вказаного контролюючим органом не спростовано. Таким чином колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність тверджень відповідача, щодо відсутності товарів в залишках товарів станом на 01.01.2017, які були повернуті контрагентам. 14. Щодо податкового повідомлення - рішення від 25.05.2020 №0011980508, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 14467 грн то як встановлено судами висновок відповідача про завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду відповідач обґрунтував встановленими порушеннями, що викладені в п. 3.2.1 акту перевірки, тобто відсутністю товарів у залишках товарів, які раніше були придбані у контрагентів та поверненні у період, що перевірявся, постачання продукції контрагентам за ціною нижче собівартості та наявності кредиторської заборгованості перед ФОП [PERSON] . Враховуючи те, що фактично судами не було встановлено, по яких саме в вищезазначених правовідносинах відбулося зменшення суми від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 14467 грн, та враховуючи, що такі правовідносини (постачання продукції контрагентам за ціною нижче собівартості та наявності кредиторської заборгованості) судами досліджено не в повному обсязі, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для направлення справи в цій частині також на новий розгляд. При цьому слід зазначити, що контролюючим органом встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, а тому констатування судами того, що позивач у періоді, що перевірявся, не заявляв ПДВ до відшкодування з бюджету, в даному випадку не має жодного значення. Колегія суддів з аналогічних підстав (невстановлення фактичних обставин) приходить також до висновку про необхідність направлення справи на новий розгляд в частині правомірності прийняття податкового повідомлення - рішення від 25.05.2020 №0011970508, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 1491765 грн за відсутність складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого п.201, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкових накладних/розрахунків коригування. 15. Помилковим є також посилання судів попередніх інстанцій у своїх рішеннях на правовий висновок, висловлений у постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №826/16217/17 про те, що оскільки акт перевірки не підписано всіма посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, то такий акт є нечинним та не може слугувати підставою для прийняття податкових повідомлень - рішень щодо нарахування податкових зобов`язань, оскільки Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.06.2020 у справі №140/388/19 відступила від вказаного правового висновку та сформулювала наступний - відсутність у акті перевірки підпису однієї з посадових осіб контролюючого органу, яка її проводила, стосується оформлення результатів перевірки та не може бути самостійною підставою для визнання недійсними рішень контролюючого органу, прийнятих на підставі такого акта, при відсутності порушень правил проведення перевірки. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 16. Враховуючи встановлені обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин колегія суддів приходить до висновку, що суди обґрунтовано задовольнили позовні вимоги Підприємства про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.05.2020 № 0011960508 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 1626980 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 406745 грн. Щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.05.2020 №0011980508, №0011970508 та № 0011960508 в частині суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для направлення справи на новий розгляд. 17. За змістом частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів. Згідно ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 18. Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають, оскільки судами не встановлено всі обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення. 19. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду. За правилами статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. 20. Колегія суддів дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено докази у справі, що є порушенням норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин в частині, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа відповідно до правил статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Результат розгляду: partial