Рішення адміністративного суду від 2022-05-05 00:00:00+03

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. В жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної судової адміністрації України, Восьмого апеляційного адміністративного суду, в якому просив: 1.1. Стягнути з Державної судової адміністрації України, як головного розпорядника бюджетних коштів на користь [PERSON] - судді Восьмого апеляційного адміністративного суду, суддівську винагороду за квітень, травень, червень, липень, серпень 2020 року на підставі частин 2, 3, 4, 5 статті 135 Закону України „Про судоустрій і статус суддів, виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2020 року, з врахуванням регіонального коефіцієнту 1,2; 70% доплати до посадового окладу за вислугу років, у загальній сумі 501971 (п`ятсот одну тисячу дев`ятсот сімдесят одну) гривню 96 коп., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. 2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебуваючи на посаді судді Восьмого апеляційного адміністративного суду, за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року суддівську винагороду йому нараховано та виплачено на підставі\~ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", а не\~ст. 130 Конституції України\~та\~ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що призвело до зменшення її розміру та відповідно до порушення прав позивача. \~КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 3. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року позов задоволено частково. 3.1. Стягнуто з Восьмого апеляційного адміністративного суду на користь [PERSON] невиплачену суддівську винагороду у період з 18.04.2020 по 28.08.2020, у зв`язку із застосуванням обмеження відповідно до\~ ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік", в розмірі 501971 (п`ятсот одна тисяча дев`ятсот сімдесят одна) грн. 96 коп., із врахуванням податків та зборів. 3.2. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ 4. Восьмий апеляційний адміністративний суд, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 5. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що головним розпорядником бюджетних коштів є ДСА України, а тому здійснюючи у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року виплату суддівської винагороди позивачу у розмірі, визначеному абз. 1 ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (у редакції Закону №\~553 - ІХ), Восьмий апеляційний адміністративний суд діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 6. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач - [PERSON] перебуває на посаді судді Восьмого апеляційного адміністративного суду та має право на отримання суддівської винагороди, розмір якої визначається відповідно до\~статті 135 закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII\~(далі Закон №1402-VIII). 7. 18.04.2020 набрав чинності\~Закон №553-ІХ\~на підставі якого розмір суддівської винагороди був обмежений розміром, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. Вказане обмеження припинене з 29.08.2020 року, у зв`язку з прийняттям\~Конституційним Судом України рішення від 28.08.2020 року №10-р/2020. 8. Отже, в період з 18.04.2020 до 28.08.2020 суддівська винагорода нараховувалась та виплачувалась позивачу з урахуванням обмеження, встановленого\~Законом №553-ІХ, а не на підставі положень\~статті 135 Закону №1402-VIII. 9. Не погодившись з діями відповідачів щодо нарахування та виплати суддівської винагороди в обмеженому розмірі, позивач звернувся до суду з цим позовом. ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН 10. Позивач зазначив, що перебуває на посаді судді Восьмого апеляційного адміністративного суду. За період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року суддівську винагороду йому нараховано та виплачено на підставі\~ ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", а не\~ ст. 130 Конституції України\~ та\~ ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що призвело до зменшення її розміру та відповідно до порушення його прав. 11. Доводи апелянта викладені в пунктах 4-5 цієї постанови. ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ 12. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 13. Згідно зі\~статтею 126 Конституції України, незалежність і недоторканність судді гарантуються\~Конституцією\~і законами України. 14. В свою чергу,\~статтею 130 Конституції України\~врегульовано, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. 15. У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності\~Конституції України\~(конституційності) положень статей\~19,\~42 Закону України "Про Державний бюджет України на 1999 рік"\~(справа про фінансування судів) від 24 червня 1999 року № 6-рп/1999, Конституційний Суд України зазначив: однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів. Важливим механізмом забезпечення такої гарантії є встановлений частиною першою\~статті 130 Конституції України\~обов`язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів шляхом окремого визначення у Державному бюджеті України видатків на утримання судів. Централізований порядок фінансування судових органів з Державного бюджету України в обсягах, які мають забезпечувати належні економічні умови для повного і незалежного здійснення правосуддя, фінансування потреб судів (витрати на розгляд судових справ, комунальні послуги, ремонт і охорону судових приміщень, придбання оргтехніки, поштові витрати тощо) має обмежити будь-який вплив на суд і спрямований на гарантування судової діяльності на основі принципів і приписів\~Конституції України"\~(абзац третій пункту 2 мотивувальної частини). 16. Відсутність встановлених нормативів фінансування судів державою не може бути підставою для довільного визначення його обсягів органами законодавчої або виконавчої влади, оскільки необхідні витрати з Державного бюджету України на суди не можуть скорочуватися до рівня, який не забезпечує виконання вимог\~статті 130 Конституції України\~щодо фінансування судів. 17. Отже, видатки Державного бюджету України на утримання судової влади захищені безпосередньо\~Конституцією України\~і не можуть бути скорочені органами законодавчої або виконавчої влади нижче того рівня, який забезпечує можливість повного і незалежного здійснення правосуддя згідно із законом" (абзаци шостий, сьомий пункту 2 мотивувальної частини). 18. Зменшення (в тому числі шляхом зупинення дії окремих нормативних актів) видатків Державного бюджету на фінансування судів і суддів не забезпечує повного і незалежного здійснення правосуддя, нормального функціонування судової системи, що може призвести до зниження довіри громадян до державної влади, загрожувати реалізації гарантованого\~Конституцією України\~права людини і громадянина на судовий захист. 19. Згідно з пунктом 14 частини 1\~статті 92 Конституції України\~виключно законами України визначаються, зокрема судоустрій, судочинство, статус суддів. 20. Частиною другою\~статті 130 Конституції України\~передбачено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій. Наведений припис вказаної норми як норми прямої дії вказує на те, що розмір винагороди судді встановлюється виключно\~законом України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII 21. Ця ж норма знаходить своє відображення і у положеннях частини першої\~статті 135 закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII, згідно з яких суддівська винагорода регулюється цим\~Законом\~та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. 22. Вищенаведене вказує на те, що зазначені норми є більш спеціальними по відношенню до будь-яких інших норм, які можуть визначати розмір суддівської винагороди, а тому при виборі норми, яка підлягає застосуванню у відносинах з виплати суддівської винагороди відповідні їх учасники, зокрема і розпорядник бюджетних коштів, мають віддавати перевагу згаданим вище нормам\~Конституції\~та\~Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII\~незалежно від того коли у часі були ухвалені будь-які інші норми інших нормативних актів. 23. Таким чином, з урахуванням положень\~Конституції України\~та\~закону України "Про судоустрій і статус суддів"\~виключно цим\~законом\~встановлюється та регулюється розмір винагороди судді та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ \~\~ 24. Вирішуючи питання обґрунтованості апеляційної скарги колегія суддів виходить з такого. 25. Частиною 9 ст. 135 Закону № 1402-VIII, визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків. 26. Окрім цього, з 18.04.2020 набрав чинності Закон №553-IX від 13.04.2020 Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік, згідно з пунктом 10 розділу І якого Закон №294-IX від 14.11.2019 Про Державний бюджет України на 2020 рік доповнено, зокрема, статтею 29 такого змісту (тут - в редакції, яка діяла до ухвалення Рішення Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28.08.2020): Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки. 27. Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 29). 28. Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до ч. 2 цієї статті; ч. 3 ст. 29). 29. З аналізу наведених норм права, колегія суддів дійшла висновку, що Закон № 553-IX від 13.04.2020 Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік, як і Закон України Про Державний бюджет України на 2020 рік не є законами про судоустрій, в розумінні ст. 130 Конституції України. Наведеними чи іншими законами не вносилися зміни до Закону № 1402-VIII Про судоустрій і статус суддів (стосовно розміру суддівської винагороди), з цих підстав Закон України Про Державний бюджет України на 2020 рік не може встановлювати розміру винагороди судді. Розбіжність між нормами (різних) законів щодо регулювання одних правовідносин (розміру суддівської винагороди), яка виникла у зв`язку з набранням чинності Законом № 553-ІХ, має вирішуватися на користь Закону № 1402-VIII. 30. Для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону № 1402-VIII, які попри те, що в часі цей закон прийнятий раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону № 294-ІХ (у редакції Закону № 553-ІХ). 31. При цьому Закон № 294-ІХ (у редакції Закону № 553-ІХ) має іншу сферу регулювання. Вимоги щодо його змісту містяться в ч. 2 ст. 95 Конституції України та деталізовані у Бюджетному кодексі України. Цей закон (про державний бюджет) не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів. 32. Цей правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.03.2021 №340/1916/20. 33. Таким чином, єдиним нормативно-правовим актом, яким визначається розмір суддівської винагороди є Закон № 1402-VIII. 34. Цей закон є спеціальним щодо встановлення (визначення) розміру суддівської винагороди. У разі колізії між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами, застосовувати слід спеціальний, якщо він не скасований виданим пізніше в часі загальним актом. 35. Зміни до Закону №1402-VIII у частині, що регламентує розмір суддівської винагороди у період з 18.04.2020 по 28.08.2020, не вносилися, тож законних підстав для обмеження її виплати не було. 36. Отже, суд першої інстанції правильно застосував норми статті 135 Закону № 1402-VIII, констатуючи, що цей закон є спеціальним для спірних правовідносин і неправомірним було обмеження виплати позивачу суддівської винагороди протягом квітня-серпня 2020 року розміром, що не перевищував десяти прожиткових мінімумів на підставі статті 29 Закону № 294-ІХ (у редакції Закону № 553-ІХ) 37. Водночас, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, неправомірно виходив з того, що порушення прав позивача допустив Восьмий апеляційний адміністративний суд, і відповідно обрав не вірний спосіб захисту, шляхом стягнення саме з Восьмого апеляційного адміністративного суду з огляду на таке. 38. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 148 Закону № 1402-VIII, Державна судова адміністрація України (далі - ДСА) здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА. 39. Згідно ст. 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. 40. На думку колегії суддів Верховного Суду, яка відображена в постанові від 11.08.2021 у справі №\~560/4152/20 та від 05.08.2021 у справі № 560/6212/20, для правильного вирішення цієї справи суди попередніх інстанцій мали б з`ясувати також правовий (звідси - і процесуальний) статус ДСА України (через призму її компетенції щодо розпорядження бюджетними коштами, виділеними на фінансування судів) у застосуванні обмежень при виплаті суддівської винагороди (позивачу), передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 29 Закону № 294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ), адже ТУ ДСА як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня може здійснювати свої повноваження виключно в межах тих асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі (на 2020 рік). 41. Виплата суддівської винагороди (відповідачем) із застосуванням обмежень, передбачених ст. 29 Закону № 294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ), на думку колегії суддів, могла бути обумовленою, окрім іншого, меншим обсягом бюджетних асигнувань головним розпорядником на оплату праці суддівського корпусу (протягом спірного періоду), що вочевидь свідчить про безпосередню участь ДСА України у механізмі фінансування видатків на виплату суддівської винагороди, зокрема й до появи заборгованості з її виплати протягом квітня-серпня 2020 року. 42. Зважаючи на наведені положення статтей 148, 149 Закону № 1402-VIII у зіставленні з положеннями частини першої, пункту 1 частини другої, частини п`ятої статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України, колегія суддів приходить до висновку, що позаяк головним розпорядником бюджетних коштів, виділених, зокрема, на виплату суддівської винагороди (суддям місцевих і апеляційних судів) є ДСА України, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, то саме ДСА України як суб`єкт владних повноважень мала б відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати судді у повному обсязі суддівської винагороди. 43. Разом з тим, суд зазначає, що у віданні ДСА України діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів, призначена саме для таких цілей. За правилами пункту 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею. У цьому зв`язку треба зауважити також, що враховуючи приписи частини першої статті 2, частини першої статті 3 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VI Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів (тобто з ДСА). 44. У розрізі обставин цієї справи колегія суддів не намагається заперечити, що Восьмий апеляційний адміністративний суд є належним відповідачем за позовом. Зазначення цього органу як відповідача у цій справі видається цілком закономірним, адже саме він як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня нараховує і виплачує суддівську винагороду суддям Восьмого апеляційного адміністративного суду. Тож його дії у ситуації, яка виникла з виплатою (в обмеженому розмірі) суддівської винагороди теж вимагали правового оцінювання, що судом першої інстанції і зроблено. Однак поза увагою залишилося питання фактичної фінансової можливості в апеляційного суду \~виплатити судівську винагороду в указаний період в повному розмірі . \~\~ 45. Водночас, з огляду на наведені міркування, правильне вирішення справи і застосування ефективного способу захисту порушеного права вимагає, що стягнення заборгованості по суддівській винагороді за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 має здійснюватись з ДСА України, яка є головним розпорядником бюджетних коштів і несе відповідальність за належне фінансування судів, зокрема й витрат на суддівську винагороду. 46. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 23.06.2021 у справі № 520/13014/2020 та від 22.07.2021 у справі № 260/3598/20. 47. Крім того, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. 48. Принагідно слід зазначити, що правова конструкція вирішення даного спору, застосована судом першої інстанції, ставить виконання рішення про стягнення коштів з Восьмого апеляційного адміністративного суду в залежність від виділення коштів для цього Державною судовою адміністрацію України, що на думку колегії суддів не сприяє ефективному захисту порушеного права позивача, а також є суперечливою самою по собі. \~ 49. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку що з метою захисту прав позивача необхідно стягнути з Державної судової адміністрації України, шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів" на користь позивача суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у розмірі 501 971 грн. 96 коп. 50. Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції. VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ. 51. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 52. У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. 53. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 54. З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: partial