Рішення адміністративного суду від 2022-01-11 00:00:00+02

[PERSON] (надалі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (надалі - відповідач 1, ВССУ), Пенсійного фонду України в особі Департаменту пенсійного забезпечення (надалі - відповідач 2, Пенсійний фонд) у якій, з урахуванням уточнених позовних вимог (10.12.2018) просив суд: - визнати неправомірним, визначений до виплати у виданій ВССУ довідці від 20.03.2018 №99 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання розміру суддівської винагороди у сумі 37440,00 грн, з яких 19200,00 грн - посадовий оклад, 15360,00 грн - доплата за вислугу років 2880,00 грн - доплата за науковий ступінь; - зобов`язати ВССУ видати довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, в якій вказати, що суддівська винагорода, яка враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, судді ВССУ, який перебуває на відповідній посаді, станом: після 01.01.2017 склала 118080,00 грн, у тому числі, посадовий оклад - 57600,00 грн, доплата за вислугу років - 51840, 00 грн, доплата за науковий ступінь - 8640,00 грн; після 01.01.2018 склала 137 378,70 грн, у тому числі, посадовий оклад - 76 014,00 грн, доплата за вислугу років - 60312,60 грн, доплата за науковий ступінь - 10052,10 грн; - зобов`язати Пенсійний фонд України в особі Департаменту пенсійного забезпечення здійснити позивачу перерахунок розміру довічного грошового утримання та виплатити різницю за весь оскаржуваний період. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив про безпідставний розрахунок суддівської винагороди судді ВССУ, вказаний в довідці від 20.03.2018 №99, обчислений виходячи з 1600, 00 грн, оскільки неврахування збільшення мінімальної заробітної плати у 2017-2018 роках призводить до порушення конституційних прав позивача на отримання грошового утримання судді у відставці у визначеному законодавством розмірі. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27.06.2018 позовну заяву [PERSON] до ВССУ про визнання визначеного до виплати розміру суддівської винагороди неправомірним, зобов`язання вчинити певні дії, передано на розгляд Окружного адміністративного суду міста Києва. Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва Чудак О.М. від 22.03.2019 прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за його позовом. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 квітня 2021 р. позов задоволено частково: - визнано протиправними дії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка полягає у відмові, викладеній у листі від 03.08.2020 № 11-124/0/4-20 у видачі [PERSON] довідки про суддівську винагороду для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; - зобов`язано Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ видати [PERSON] довідку про суддівську винагороду працюючого судді вищого спеціалізованого суду, яка враховується для перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, станом на 01.01.2020 виходячи із базового посадового окладу 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачем (надалі - апелянт 1) подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позові вимоги у повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що йому було гарантовано збереження рівні грошового та соціально-побутового забезпечення, а зміни до законодавства не могли погіршити надані позивачу гарантії незалежності суддів. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач 2 (надалі - апелянт 2) подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що видавати позивачеві іншу довідку з іншим обчисленням посадового окладу за відсутності законодавчо встановленого порядку такого обчислення не має можливості. Крім того, ВССУ, як орган державної влади не може самостійно визначити порядок обчислення будь-яких складових суддівської винагороди, який не передбачений діючим законодавством. Відповідачі відзиви на апеляційну скаргу не подавали. На адресу суду апеляційної інстанції від відповідача 1 надійшли пояснення, в яких останній зазначає, що посилання позивача на Закону про внесення змін до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» не підлягає врахуванню, оскільки в даному випадку є проектом даний Закон. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Відзивів на апеляційну скаргу до суду не надходило. Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] з червня 1982 року по січень 2003 року працював на посаді судді Центрального районного суду міста Одеси, з січня 2003 року по січень 2011 року - суддею Приморського районного суду міста Одеси, з січня 2011 року - суддею ВССУ. Згідно із рішенням Вищої ради правосуддя від 30.11.2017 № 3884/0/15-17 [PERSON] звільнено з посади судді ВССУ у зв`язку із поданням заяви про відставку. 25.02.2018 позивач звернувся до ВССУ із заявою, у якій, посилаючись на положення пункту 23 Розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», статті 133 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів України», просив видати йому довідку про розмір суддівської винагороди працюючого судді ВССУ - посадового окладу у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, збільшеного на коефіцієнт 1, 2, із урахуванням мінімальної заробітної плати установленої у 2017 році Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»: з січня 2017 року - 3200, 00 грн, 90 % доплат за вислугу років, 15 відсотків доплат за вчене звання. Виконуючим обов`язки керівника апарату ВССУ [PERSON] видана довідка від 20.03.2018 № 99 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, про те, що станом на 01.12.2017 його суддівська винагорода, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 37 440, 00 грн, у тому числі: 1. Посадовий оклад - 1920, 00 грн; 2. Доплата за вислугу років - 15360, 00 грн; 3. Доплата за перебування на адміністративній посаді в суді - 0, 00 грн; 4. Доплата за науковий ступінь - 2880, 00 грн; 5. Доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - 0,00 грн; 6. Щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону № 1402-VIII - 0, 00 грн. Вважаючи дії відповідачів щодо нарахування та виплати йому суддівської винагороди у зазначених розмірах протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки дії ВССУ на час виникнення спірних відносин хоча і вчинені у порядку, у спосіб та в межах наданих законом повноважень, проте після ухвалення рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 за зверненням позивача із заявою від 01.07.2020 (вх. № 130/0/1-20), не були вчиненні для досягнення позивачем законної мети, для якої витребовувалась така довідка. В частині позовних вимог до Центрального ОУ ПФУ, правонаступником якого є ГУ ПФУ слід відмовити з огляду на те, що вони є передчасними, оскільки без подання до територіального органу ПФУ відповідно довідки в силу вимог Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, у територіального органу ПФУ не виникає обов`язку на здійснення перерахунку довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці. Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Згідно ст. 130 Основного Закону держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій. Так, у відповідності до ч. 2 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Пунктом 3 р. ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (в редакції, що була чинною на момент зарахування позивача до штату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ) судді Верховного Суду України, переведені до вищих спеціалізованих судів чи інших судів загальної юрисдикції, прирівнюються за статусом, у тому числі за рівнем грошового, соціально-побутового забезпечення, до суддів Верховного Суду України. В той же час, Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII було внесено зміни, зокрема, до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в тому числі виключений розділ ХІІІ «Перехідні положення» із відповідними нормами щодо суддів Верховного Суду України. Таким чином станом на момент звільнення позивача з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (30.11.2017) положення, які передбачали прирівнення позивача за статусом, у тому числі за рівнем грошового, соціально-побутового забезпечення, до суддів Верховного Суду України втратили чинність. Частиною 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (надалі - Закон №1402) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 4 ст. 142 вказаного Закону у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Згідно з пунктом 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Нормами п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. Колегія суддів звертає увагу, що положення п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 визнано неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020. Згідно зі ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Статтею 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів. Матеріальне забезпечення суддів після виходу їх у відставку як складова їхнього правового статусу є не особистим привілеєм, а засобом конституційного забезпечення незалежності суддів, які здійснюють правосуддя, і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду за справедливим, неупередженим та незалежним правосуддям. Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів. Судом першої інстанції встановлено, що позивач звільнений з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у відставку та йому призначено довічне грошове утримання, як судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції зазначив, що саме з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право на врахування у довідці про суддівську винагороду для обчислення його довічного щомісячного грошового утримання судді суддівської винагороди працюючого судді вищого спеціалізованого суду у розмірі базового посадового окладу 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, з наступних підстав. Так, Конституційний Суд України у рішенні від 11 березня 2010 року №8рп- 2010 дійшов висновку, що вищі суди здійснюють на підставах і в межах, встановлених законами про судочинство, повноваження суду касаційної інстанції. Конституційний Суд України, враховуючи частину четверту статті 125 Конституції України, згідно з якою відповідно до закону діють апеляційні та місцеві суди, дійшов висновку, що вищі суди повноважні забезпечувати за законом касаційне оскарження та перегляд рішень судів відповідних юрисдикцій. Крім того, в резолютивній частині рішення від 11 березня 2010 року №8рп-2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що конституційний статус Верховного Суду України не передбачає наділення його законодавцем Конституційний Суд України чітко вказав на те, що судді вищих судів, зокрема Вищого адміністративного суду України, є суддями касаційної інстанції. Порівняльний аналіз положень Конституції України до та після внесення до неї змін Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02 червня 2016 року № 1401-VIII, приписів Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-УІ зі змінами та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-УІІІ дає підстави для висновку, що немає відмінностей між юридичним статусом судді Вищого адміністративного суду України, Вищого господарського суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та судді відповідного касаційного суду у складі Верховного Суду. При цьому, фактична диференціація довічного грошового утримання суддів (ВАСУ, ВГСУ, ВССУ) та суддів відповідного касаційного суду у складі Верховного Суду не узгоджується з принципом незмінюваності суддів, що є складовою конституційної гарантії незалежності суддів. Колегія суддів звертає увагу, що перехідними положеннями Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-УІІІ передбачалось здійснення правосуддя вищими спеціалізованими судами як публічними органами державної влади, без зміни їх функцій як вищих судових органів (судів касаційної інстанції), до створення судового органу, призначеного виконувати такі самі публічні функції, під назвою - Верховний Суд. Після припинення своєї діяльності вищі спеціалізовані суди України передали до касаційних судів у складі Верховного Суду, які були створені їх на матеріально-технічній базі, усі нерозглянуті справи, матеріали та заяви чим фактично передали цим новоутвореним органам свої функції та повноваження щодо здійснення правосуддя, як судам касаційної інстанції у справах відповідних категорій. Отже, на даний час розглядаються справи суддями касаційних судів у складі Верховного Суду є ідентичними тим, що до моменту його створення розглядались суддями вищих спеціалізованих судів України. На ідентичність зазначених справ також вказують положення процесуальних кодексів України як до змін, так і після їх внесення у 2017 році, стосовно предметної та інстанційної підсудності. Це свідчить про те, що судді вищих спеціалізованих судів і судді касаційних судів у складі Верховного Суду мають однаковий професійний рівень, кваліфікацію та статус судді касаційного суду. Отже, судді касаційних судів у складі Верховного Суду з 15 грудня 2017 року фактично почали (продовжили) виконувати функції та повноваження, що були покладені на суддів вищих спеціалізованих судів як суддів касаційної інстанції. Так, у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішенням від 18.02.2020 року №2-р/2020 та постанови Верховним Судом у зразковій справі від 16.06.2020 року №620/1116/20, у позивача виникає право на перерахунок пенсії. Відповідно до пункт 2 розділу ІІІ Порядку №3-1 до заяви про перерахунок щомісячного довічного утримання додається довідка про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди. Отже, в даному випадку для перерахунку довічного грошового утримання позивачу необхідно надати довідку про суддівську винагороду саме працюючого судді. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що на даний час Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ перебуває в стані ліквідації та в ньому відсутні судді, які розглядають справи, а отже, останній не може надати вищезазначену довідку позивачу для Пенсійного фонду. Так, згідно з пунктом 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку, що фактично функції ВССУ щодо здійснення правосуддя - перешли до Верховного Суду, а отже останній зобов`язаний надати позивачу довідку про суддівську винагороду працюючого судді (касаційної інстанції) за відповідною посадою. З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині щодо визнання неправомірним, визначений до виплати у виданій ВССУ довідці від 20.03.2018 №99 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання розміру суддівської винагороди у сумі 37440,00 грн, з яких 19200,00 грн - посадовий оклад, 15360,00 грн - доплата за вислугу років 2880,00 грн - доплата за науковий ступінь є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В частині позовних вимог щодо зобов`язати ВССУ видати довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, в якій вказати, що суддівська винагорода, яка враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, судді ВССУ, який перебуває на відповідній посаді, станом: після 01.01.2017 склала 118080,00 грн, у тому числі, посадовий оклад - 57600,00 грн, доплата за вислугу років - 51840,00 грн, доплата за науковий ступінь - 8640,00 грн; після 01.01.2018 склала 137378,70 грн, у тому числі, посадовий оклад - 76014,00 грн, доплата за вислугу років - 60312,60 грн, доплата за науковий ступінь - 10052,10 грн, колегія суддів зазначає наступне. Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції, вирішуючи цей спір, не врахував особливостей правового регулювання спірних правовідносин та залишив поза увагою факт того, що ВССУ не наділений правом видавати довідку про заробітну плату працюючих суддів Верховного Суду. Так, за приписами ч. 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. Отже, з наведеної норми слідує, що можливість заміни неналежного відповідача може здійснюватися виключно під час розгляду справи в суді першої інстанції. У даному випадку, суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, позбавлений можливості в межах наданої йому КАС України компетенції виправити вказаний процесуальний недолік суду першої інстанції та мав відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів того, що позов заявлено до неналежного позивача, оскільки ч. 7 ст. 48 вказаного Кодексу визначено, що заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. Іншого процесуальним законодавством не передбачено. Відповідно до ч. 4 ст. 48 КАС України, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави. Згідно ч. 7 ст. 48 КАС України, заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. Верховний суд у постанові від 17 вересня 2020 року по справі №742/2298/17 зазначив наступне: "… позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі, й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду". Колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, позбавлений можливості, в межах наданих йому КАС України процесуальних повноважень, виправити вказаний процесуальний недолік суду першої інстанції та здійснити заміну первинного відповідача (ВССУ) належним відповідачем чи залучити співвідповідача (Верховний Суд). Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції передчасно прийнято рішення про задоволення позовних вимог при цьому не залучивши до розгляду справи співвідповідача Верховний Суд, а отже рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та прийняття нового про відмову в задоволенні позовних вимог. З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги позивача щодо зобов`язати ВССУ видати довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, в якій вказати, що суддівська винагорода, яка враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, судді ВССУ, який перебуває на відповідній посаді, станом: після 01.01.2017 склала 118080,00 грн, у тому числі, посадовий оклад - 57600,00 грн, доплата за вислугу років - 51840, 00 грн, доплата за науковий ступінь - 8640,00 грн; після 01.01.2018 склала 137 378,70 грн, у тому числі, посадовий оклад - 76014,00 грн, доплата за вислугу років - 60312,60 грн, доплата за науковий ступінь - 10052,10 грн не підлягають задоволенню. В частині позовних вимог щодо зобов`язати Пенсійний фонд України в особі Департаменту пенсійного забезпечення здійснити позивачу перерахунок розміру довічного грошового утримання та виплатити різницю за весь оскаржуваний період не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними. Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги - задовольнити частково, а рішення суду - скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог частково.

Результат розгляду: partial