Рішення адміністративного суду від 2024-02-13 00:00:00+02

Адвокат Іваночко Ю.А. в інтересах [PERSON] (далі позивачка) звернувся до суду з адміністративним позовом до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач) про визнання дій протиправними щодо винесення постанови від 13.10.2023 про виправлення помилки у процесуальному документі, визнання протиправними та скасування постанов: від 13.10.2023 про виправлення помилки у процесуальному документі у виконавчому провадженні №49041636, від 16.10.2023 про відкриття виконавчого провадження №73054950 та від 18.10.2023 про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №73054950. Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані постанови були винесені відповідачем протиправно, всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, позивач спільно із солідарним боржником \~борг в сумі 356730,00 грн. перед стягувачем УкрСиббанком сплатила у повному обсязі. Крім того, боржниками сплачено 10% від суми боргу виконавчого збору 35673,00 грн. Жодних законних підстав сплачувати виконавчий збір у валюті не було, так як відповідно до рішення Калуського міськрайонного суду та згідно виконавчого листа від 03.04.2015 у справі №345/5684/13-ц підлягала стягненню загальна сума боргу за кредитним договором 43331 (сорок три тисячі триста тридцять один) швейцарський франк 09 сан., що за курсом НБУ станом на 11.07.2013 становило 356730 (триста п`ятдесят шість тисяч сімсот тридцять) грн. У виконавчому провадженні №49041636 сума боргу стягувалась саме в національній валюті. Відсутність боргу перед банком та виконавчою службою підтверджується банківськими платіжними документами. Тому, постанови: від 13.10.2023 про виправлення помилки у процесуальному документі у виконавчому провадженні №49041636, від 16.10.2023 про відкриття виконавчого провадження №73054950 та від 18.10.2023 про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №73054950 є протиправними і повинні бути скасовані. З вказаних підстав просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову начальника Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №7 від 15.06.2022 про результати перевірки законності виконавчого провадження №49041636. Визнано протиправними дії Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо винесення постанови від 13.10.2023 про виправлення помилки у процесуальному документі постанові про стягнення виконавчого збору від 22.02.2022 у виконавчому провадженні №49041636. Визнано протиправною та скасовано постанову Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13.10.2023 про виправлення помилки у процесуальному документі постанові про стягнення виконавчого збору від 22.02.2022 у виконавчому провадженні №49041636. Визнано протиправною та скасовано постанову Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.10.2023 про відкриття виконавчого провадження №73054950. Визнати протиправною та скасовано постанову Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 18.10.2023 про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №73054950. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 3220 (три тисячі двісті двадцять) гривень 80 копійок. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що вважає рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 року по справі №300/7416/23 таким, що суперечить чинному Законодавству України та таким що прийняте судом з виходом за межі позовних вимог позивача [PERSON] . Суть доводів апелянта зводиться до того, що оскаржувані постанови винесені державним виконавцем правомірно, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5. Розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми, яка підлягає стягненню, тому його слід було стягувати у іноземній валюті швейцарських франках. Відповідно до постанови від 15.06.2022 №7 за результатами перевірки законності виконавчого провадження була скасована постанова про закінчення виконавчого провадження №49041636 від 26.05.2022 через те, що виконавчий збір стягнуто не у повному обсязі. У подальшому, державним виконавцем винесена постанова про виправлення помилки у процесуальному документі постанові про стягнення виконавчого збору від 22.02.2022 та замість суми виконавчого збору 35673,00 грн. вказано суму 4333,10 швейцарських франків. Апелянт зазначає, що Законом чітко передбачений обов`язок державного виконавця виносити постанову про відкриття виконавчого провадження у разі надходження виконавчого документа на виконання за заявою стягувача, якщо такий виконавчий документ, відповідає вимогам Закону. Ураховуючи, що виконавчий документ відповідав вимогам встановленим ст. 4 Закону, та враховуючи всі вищенаведені обставини у державного виконавця відсутні правові підстави щодо не винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.10.2023 у ВП №73054950 та повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, та з урахуванням наведеного відсутні протиправні дії, оскільки останні вчиненні, відповідно до вимог Закону. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. У судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. За клопотанням представника відповідача, судове засідання було призначено в режимі відоеконференції з власних засобів, однак з технічних причин, незалежних від суду, відеокнференція з представником відповідача не відбулась. Відповідно до ч. 5 ст. 195 КАС України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що виконавче провадження №49041636 відкрите відповідно до постанови від 20.10.2015, винесеної на підставі заяви стягувача Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк та виконавчого листа, виданого Калуським міськрайонним судом 03.04.2015 у справі №345/5684/15-ц. Відповідно до вказаного виконавчого листа суд вирішив: стягнути в солідарному порядку з [PERSON] \~і [PERSON] на користь ПАТ УкрСиббанк суму боргу за кредитним договором всього 43331 (сорок три тисячі триста тридцять один) швейцарський франк 09 сан., що за курсом НБУ станом на 11.07.2013 становило 356730 (триста п`ятдесят шість тисяч сімсот тридцять) грн. Згідно постанови про стягнення виконавчого збору від 22.02.2022, винесеної у вказаному виконавчому провадженні з [PERSON] підлягало стягненню 35673,00 грн. виконавчого збору. Дослідженими в судовому засіданні оригіналами платіжних документів та запису на звороті постанови про стягнення виконавчого збору судом установлено, що боржниками перераховано відповідачу виконавчий збір: [PERSON] в сумі 23909,28 грн. у виконавчому провадженні №49041636 та [PERSON] у виконавчому провадженні №49041661 в сумі 405,51 швейцарський франк (12602,48 грн.), що разом становить 36511,76 грн.. Перерахування вказаних коштів в рахунок погашення суми виконавчого збору не заперечував відповідач. Окрім вказаного, сплата виконавчого збору на вказану вище суму підтверджується дослідженими в судовому зсіданні оригіналами виконавчих проваджень №49041636, №49041661, копії яких долучені до матеріалів адміністративної справи. У зв`язку з повним виконанням боргових зобов`язань, у тому числі, зі сплати виконавчого збору, відповідно до постанови від 26.05.2022 виконавче провадження №49041636 закінчено. Водночас, постановою №7 від 15.06.2022 начальника Калуського відділу ДВС у Калуському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасована постанова від 26.05.2022 про закінчення виконавчого провадження №49041636 у зв`язку з порушенням вимог статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, через несплату у повному обсязі виконавчого збору. На виконання вказаної вище постанови державним виконавцем у виконавчому провадженні №49041636 прийнята постанова від 13.10.2023 про виправлення описки у процесуальному документі постанові від 22.02.2022 про стягнення виконавчого збору та замість суми виконавчого збору 35673,00 грн. вказано суму 4333,10 швейцарських франків. У подальшому, державним виконавцем на звороті постанови від 22.02.2022 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №49041636 зроблено відмітку про те, що на момент завершення вказаного виконавчого провадження божником [PERSON] сплачено виконавчий збір в сумі 737 швейцарських франків (23909,28 грн.) у виконавчому провадженні №49041636 та [PERSON] у виконавчому провадженні №49041661 в сумі 405,51 швейцарських франків, залишок виконавчого збору становить 3190,59 швейцарських франків. Враховуючи вказані процесуальні документи постановою від 16.10.2023 відкрито виконавче провадження №73054950 про стягнення з [PERSON] 4333,10 швейцарських франків. Борг зі сплати виконавчого збору становить 3190,59 швейцарських франків. Відповідно до постанови від 18.10.2023 у виконавчому провадженні №73054950 накладено арешт на майно боржника у межах суми стягнення 129470,80 грн.. Не погоджуючись із вказаними діями та рішеннями відповідача, позивач звернулась в суд із даним позовом. Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що оскаржувані постанови відповідачем винесені безпідставно та протиправно, всупереч вимогам норм матеріального права, оскільки відповідно до виконавчого листа Калуського міськрайонного суду від 03.04.2015 у справі №345/5684/13-ц та виконавчого провадження №49041636 стягнення суми боргу здійснювалось у національній валюті гривні. Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне. \~ Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ ). У відповідності до ст.1 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. У ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Згідно зі ст.10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до статті 2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 вказаного Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди. Порядок сплати виконавчого збору регламентований нормами статі 27 Закону №1404-VIII. Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України ( ч. 1 ст. 27 Закону). Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина 2 статті 27). Частиною 4 статті 27 встановлено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. Згідно частини 6 статті 27 у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання. Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті врегульовані нормами статті 49 Закону №1404-VIII. Відповідно до частини 1 статті 49 у разі якщо кошти боржника в іноземній валюті розміщені на рахунках, внесках або на зберіганні у банку чи іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг, які мають право на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх продати протягом семи робочих днів іноземну валюту в сумі, необхідній для погашення боргу. У разі якщо такі кошти розміщені в банку або іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг, які не мають права на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх перерахувати протягом семи робочих днів такі кошти до банку або іншої фінансової установи, небанківського надавача платіжних послуг за вибором виконавця, що має таке право, для їх реалізації відповідно до частини першої цієї статті (частина 2 статті 49). У разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця (частина 3 статті 49). Згідно частини 4 статті 49 вказаного Закону кошти виконавчого збору, стягнуті під час виконання рішення про стягнення коштів в іноземній валюті, відповідно до цієї статті підлягають валютообмінній фінансовій операції, а одержані після цього кошти у гривнях зараховуються до Державного бюджету України. Витрати у зв`язку з валютообмінними фінансовими операціями та інші витрати, пов`язані з перерахуванням коштів, покладаються на боржника (частина 5 статті 49). Проте, у даній справі відповідно до виконавчого листа Калуського міськрайонного суду від 03.04.2015 у справі №345/5684/13-ц та виконавчого провадження №49041636 стягнення суми боргу здійснювалось у національній валюті гривні, тому апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що покликання відповідача на норми статті 49 Закону №1404-VIII є безпідставними. Позивач у даному адміністративному позові просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо винесення постанови від 13.10.2023 про виправлення помилки у процесуальному документі, визнати протиправними та скасувати постанови: від 13.10.2023 про виправлення помилки у процесуальному документі у виконавчому провадженні №49041636, від 16.10.2023 про відкриття виконавчого провадження №73054950 та від 18.10.2023 про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №73054950. Разом з тим судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що постанова державного виконавця від 13.10.2023 про виправлення помилки у процесуальному документі постанові про стягнення виконавчого збору від 22.02.2022 у виконавчому провадженні №49041636 та дії державного виконавця, пов`язані з прийняттям цього рішення вчинялись на виконання постанови начальника Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №7 від 15.06.2022 про результати перевірки законності виконавчого провадження №49041636. Вказана постанова начальника Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №7 від 15.06.2022 про результати перевірки законності виконавчого провадження №49041636 прийнята з посиланням на норми статті 49 Закону №1404-VIII \~та нею встановлено, що державним виконавцем безпідставно винесено постанову від 26.05.2022 про закінчення виконавчого провадження, оскільки виконавчий збір стягнутий не у повному обсязі, так як його слід було стягувати не в національній валюті України гривні, а в швейцарських франках. При цьому, судом першої інстанції віно встановлено, що посилання відповідача на норми статті 49 Закону №1404-VIII є безпідставними, оскільки згідно виконавчого листа Калуського міськрайонного суду від 03.04.2015 у справі №345/5684/13-ц та виконавчого провадження №49041636 стягнення суми боргу здійснювалось саме у національній валюті гривні. Яку уже зазначалось вище, \~у виконавчому листі виданому судом, зазначено, що сума боргу за кредитним договором становить всього 43331 (сорок три тисячі триста тридцять один) швейцарський франк 09 сан., що за курсом НБУ станом на 11.07.2013 становило 356730 (триста п`ятдесят шість тисяч сімсот тридцять) грн. Згідно постанови про стягнення виконавчого збору від 22.02.2022, винесеної у вказаному виконавчому провадженні з [PERSON] підлягало стягненню 35673,00 грн. виконавчого збору. Доказом наведеного також є постанова про арешт коштів боржника від 10.10.2028 р. №49041636, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти [PERSON] на рахунках ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» « у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 394545,55 грн.». Апеляційний суд звертає увагу, що постанова начальника Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №7 про результати перевірки законності виконавчого провадження №49041636 була винесена 15.06.2022, а постанова про виправлення помилки у виконавчому документі 13.10.2023 р. З урахуванням наведених обставин справи та норм чинного законодавства, постанови: від 13.10.2023 про виправлення помилки у процесуальному документі у виконавчому провадженні №49041636, від 16.10.2023 про відкриття виконавчого провадження №73054950 та від 18.10.2023 про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №73054950 є протиправним та підлягають скасуванню. Також колегія суддів висновує наступне. Статтею 74 \~Закону України «Про виконавче провадження» визначено оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом ( ч. 1 ). Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом ( ч. 2 ). Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня ( ч 3). Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом ( ч. 4). Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова ( ч. 5). Водночас, з постанови начальника Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №7 від 15.06.2022 про результати перевірки законності виконавчого провадження №49041636 не вбачається яке саме порушення Закону України «Про виконавче провадження» було допущено виконавцем при виконанні вказаного вище виконавчого листа, ураховуючи наявні в матеріалах виконавчого провадження документи. Крім цього, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, \~що вихід за межі позовних вимог в даній справі безумовно узгоджується з захистом прав, свобод та інтересів фізичної особи та, відповідно, спрямований на ефективне відновлення порушених прав цієї особи. Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог, так як це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, що є завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Тому, враховуючи вищевказану норму частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд \~першої інстанції правильно визнав протиправною та скасував постанови начальника Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №7 від 15.06.2022 про результати перевірки законності виконавчого провадження №49041636. Щодо покликання апелянта на правову позицію, яка міститься в постанові Великої Палати ВС у справі №761/12665/14-ц від 04.07.2018, то апеляційний суд зазначає, що обставини у вказаній справі є іншими. Крім цього, Верховний Суд у постанові від 20.09.2022 року у справі №1340/4977/18 зазначив, що обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили, не мають абсолютного характеру і не можуть сприйматися судами як такі, які неможливо спростувати під час судового розгляду іншої справи. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших адміністративних, цивільних чи господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною першою статті 72 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 КАС України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. Аналогічні висновки також містяться у постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 826/6828/17. Крім цього, відповідно до статті 2 КАС України однією із засад адміністративного судочинства є офіційне з`ясування всіх обставин у справі. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційним є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення. У цій справі, судом надається оцінка оскаржуваним рішенням відповідача, які винесене останнім саме з тих мотивів, що були предметом перевірки у судовому засіданні на підставі досліджених у справі доказів та з урахуванням доводів та заперечень сторін \~саме щодо цих доказів та обставин. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є контроль за законністю прийняття рішень. Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Перевіривши правомірність прийнятих відповідачем рішень згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що \~постанови: від 13.10.2023 про виправлення помилки у процесуальному документі постанові про стягнення виконавчого збору від 22.02.2022 у виконавчому провадженні №49041636; від 16.10.2023 про відкриття виконавчого провадження №73054950; від 18.10.2023 про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №73054950 та постанова начальника Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №7 від 15.06.2022 про результати перевірки законності виконавчого провадження №49041636 вказаним вище критеріям не відповідають, тому є протиправними та підлягають скасуванню. Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд. Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається. Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення. За правилами ст.139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Результат розгляду: granted