Рішення адміністративного суду від 2022-08-11 00:00:00+03

19.01.2022 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (далі по тексту відповідач), третя особа: Інспектор 4 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції рядовий поліції Задорожня Д.О., в якому просив скасувати постанову серії ЕАО №5221097 від 11.01.2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП; провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2022 року позовні вимоги задоволено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянтом вказувалось, що 11.01.2022 року інспектором на місці вул. Бориса Кротова 35 у м. Дніпро, було зупинено транспортний засіб - ВАЗ2108, та при перевірці документів, водій не пред`явив посвідчення водія. Отже, водій рухався автомобільною дорогою загального користування без наявності відповідних документів,, чим порушив пп. Правил дорожнього руху, відповідальність за виявленні порушення передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП. Апелянт вказував, що при складанні постанови про адміністративне правопорушення позивачу було роз`яснено його права, зокрема право та строки на оскарження постанови. Порушення виявлене особисто поліцейським та під час перевірки реєстраційних документів, здійснено розгляд справи на місці. Апелянт вказував, що постанова про адміністративне правопорушення складена без порушень, чітко описано правопорушення, які були скоєні позивачем. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що справа про адміністративне правопорушення розглянута не повно, без додержання вимог статей\~ 276,\~ 278,\~ 280 КУпАП. Суд першої інстанції вказував, що при розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки правопорушення, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, посадовою особою не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Суд першої інстанції вказував, що відповідач не довів порушення позивачем вимог п. 19.1 та 21.1 Правил дорожнього руху, постанова не містить відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення, а також посилань на будь-які докази. Суд першої інстанції вказував, що сама зупинка водія разом з транспортним засобом є безпідставною та такою по якій інспектор не вчинив дій по фіксації порушення. Автомобіль ВАЗ2108 було зупинено без наявності на те підстав, будь-яких протоколів щодо порушень позивачем п. 19.1 та п. 19.4 Правил дорожнього руху посадовою особою не складалось, при зупинці транспортного засобу, посадова особа повинна з`ясувати підстави вчинення адміністративного правопорушення та накласти відповідне стягнення. Суд першої інстанції вказував, що відповідач не довів вчиненого порушення саме позивачем, що саме позивачем не виконано вимоги пункту Правил дорожнього руху щодо пред`явлення посвідчення водія. Суд першої інстанції вказує, що підставою для зупинки транспортного засобу була не перевірка документів у водія. Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, вина повинна бути встановлена відповідними доказами. Матеріалами справи встановлено, що Інспектором 4 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Задорожньою Д.О. 11.01.2022 року стосовно [PERSON] було складено постанову серії ЕАО № 5221097, відповідно до якої, транспортний засіб ВАЗ 2108 рухався 11.01.2022 року о 15:59 год. у м. Дніпро по вул. Бориса Кротова 35, водій кермував транспортним засобом та не пред`явив документи, зазначені в п. 2.1 ПДР, причина зупинки порушення водієм пунктів 19.1 та 21.1 ПДР, порушив п. 2.4.а ПДР- керував транспортним засобом не пред`являючи для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та документи на транспортний засіб, поліс (договір) страхування, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. [PERSON] постанову підписав, отримав її копію. [PERSON] пояснив, що він рухався дорогою та був зупинений інспектором патрульної поліції, який відмовився пред`явити своє посвідчення інспектора, вказує, що пред`явив посвідчення водія. До постанови серії ЕАО № 5221097 долучено відео докази спілкування позивача з інспектором патрульної поліції. Відповідно до відео, [PERSON] пред`явив після зупинки транспортного засобу посвідчення водія, однак відмовився вийти із автомобіля на пропозицію інспектора. Відповідно до ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Відповідно до ст. 251, ст. 280 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Аналізуючи норми вище приведеного законодавства, колегія суддів зазначає, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності і встановлення її вини, необхідна наявність відповідних доказів. Обов`язок доказування покладається на суб`єкта, який виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення. \~ Пунктом 2 ч.1\~ ст.32 Закон України «Про Національну поліцію»\~ передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав). Згідно ст. 16 Закону України «Про дорожній рух»\~ визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу, які містять і те, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до пп. «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху\~ України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Відповідно до пп. «а» п. 2.4 Правил дорожнього руху\~ України, затверджених\~ постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306\~ , на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в\~ пункті 2.1. Суд апеляційної інстанції зазначає, що в оскаржуваній постанові міститься посилання на посвідчення водія позивача [NUMBER] . Тобто дані посвідчення водія встановлені інспектором. Окремо суд звертає увагу, що згідно пояснень інспектора, підставою для зупинки водія було керування ним транспортним засобом без включення світла шар, чим порушено п. 19.1, 21.1 Правил дорожнього руху, проте за таке порушення відносно [PERSON] постава про накладення адміністративного стягнення не виносилось, таке порушення залишилось поза увагою інспектора патрульної поліції, що вказує на безпідставність зупинки транспортного засобу. Поліцейський при зупинці 11.01.2022 року транспортного засобу, яким керував [PERSON] , вважав, що ним порушено Правила дорожнього руху та поінформував про причину зупинки, однак порушень не зафіксував. Пунктом 11 ч. 1\~ ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію»\~ визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням\~ Правил дорожнього руху\~ його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Згідно ч. 1 ст. 35 Закон України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: зокрема якщо водій порушив\~ Правила дорожнього руху. У разі сумнівів щодо вчинення водієм адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення не накладається. Обставини притягнення особи до адміністративної відповідальності трактуються на користь особи. Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Суд вказує, що адміністративне стягнення накладено на позивача Інспектором 4 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Задорожньою Д.О., яка відповідного до відео доказів, не перебувала на місці зупинки транспортного засобу ВАЗ 2108 номер [NUMBER] , не спілкувалась з [PERSON] . У постанові серії ЕАО № 5221097 вказано місце розгляду справи: м. Дніпро, вул. Бориса Кротова, 35, особа, яка розглянула справу рядовий поліції [PERSON] . Згідно ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються: 1) адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад; 2) виконавчими комітетами (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчими органами, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад та їх посадовими особами, уповноваженими на те цим Кодексом; 4) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями), а у випадках, передбачених цим Кодексом, місцевими адміністративними та господарськими судами, апеляційними судами, вищими спеціалізованими судами, Верховним Судом; 5) органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом. Згідно частин 2, 3 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв. Згідно ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. З відеофіксації вбачається, що особа, яка розглянула справу про адміністративне правопорушення, не була на місці розгляду справи за адресою зупинки транспортного засобу. Згідно відеофіксації, при складанні постанови, перебувала інша особа працівник поліції. Суд приходить до висновку, що інспектор 4 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції рядовий поліції Задорожня Д.О. не перебувала на місці зупинки транспортного засобу, не роз`яснила права та обов`язки [PERSON] , фактично справа розглянута без участі [PERSON] . \~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Зважаючи на сукупність обставин, постанова про накладення адміністративного стягнення є протиправною. Згідно з ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Колегія суддів зазначає, що до повноважень інспектора патрульної поліції входить виявлення, фіксування адміністративних правопорушень, вчинених водіями при керуванні транспортними засобами. Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України \~\~в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України \~\~за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Не передбачено повернення судових витрат у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги, разом як не передбачено повернення судових витрат здійснених суб`єктом владних повноважень. Аналізуючи вищевказані обставини справи та законодавство, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Результат розгляду: denied