Рішення адміністративного суду від 2023-01-30 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з адміністративним позовом до Черкаської митниці, в якому просив суд: - визнати протиправною та скасувати постанову, винесену начальником Черкаської митниці Меньшиковим Даніїлом Олексійовичем, 13 жовтня 2021 року в справі про порушення митних правил №0075/90200/21 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 4 ст. 469 МК України. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 04 листопада 2022 року позов залишено без задоволення. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт, посилаючись на порушення судом першої інтанцхі норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та прийняти нову постанову якою позов задовольнити у повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відмовляючи у задоволення адміністративного позову суд першох інстанції не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. Зокрема, апелянтом вказється, що він не вчиняв адміністративне правопорушення за яке на нього накладено штрафні санкції. Відповідно до доводів апеляційно скарги, позивач стверджує, що хоча і ввіз на митну териорію України таранспортний засіб, однак, іній особі у користування його не передавав, термін дії доручення на користування таким транспортним засобом сплив у 2018 році. Крім того, апелянт зазначає, що відповідно до наданих доказів, транспортний засіб відчужено на користь іншої особи саме власником такого транспортного засобу, тоді як позивач не являється стороною цього договору. До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду відкрито провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 04 листопада 2022 року та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, з належними документами, що посвідчують право представників представляти їх інтереси, в судове засідання не з`явилися. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції постановлено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке. Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 03.02.2017 року через пункт пропуску «Виступовичі-Нова Рудня» митного поста «Північний» Житомирської митниці ДФС громадянином України [PERSON] на митну територію України в митному режимі «транзит» ввезено автомобіль «БМВ 3161», VIN - [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] , країна реєстрації - LT, що зареєстрований у відповідних реєстраційних органах Литовської Республіки за державним номером - [NUMBER] . 16.07.2021 року до Черкаської митниці, для здійснення митного оформлення, подано митну декларацію № UA902020/2021/200705, відповідно до якої встановлено, що транспортний засіб «БМВ 3161», VIN - [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] , країна реєстрації - LT, передано громадянином України [PERSON] громадянину України [PERSON] без дозволу митного органу. 08.09.2021 року головним державним інспектором Відділу боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Черкаської митниці Жуком М.В. складено протокол за ст. 469 ч. 4 МК України відносно [PERSON] , оскільки в порушення вимог ч. 1 ст. 90, ч. 3 ст. 325 Митного кодексу України, транспортний засіб «БМВ 3161», VIN - [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] , країна реєстрації - LT, який ввезено на митну територію України в митному режимі «транзит» передано у користування громадянину України [PERSON] , чим вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України. У відповідності до листа В.о. начальника Меньшикова Д. щодо направлення протоколу про порушення митних правил [PERSON] направлено примірник протоколу про порушення митних правил № 0075/90200/21 від 08.09.2021, складеного за ч. 4 ст. 469 МК України, а також запропоновано протягом 5 днів з моменту отримання вказаного протоколу про порушення митних правил прибути до Черкаської митниці для надання пояснень по суті справи. Вказане направлення отримано [PERSON] 22.09.2021 року, про що свідчить трекінг з сайту «Укрпошти». Постановою начальника Черкаської митниці Меньшикова Д.О. в справі про порушення митних правил № 0075/90200/21 від 20.10.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 4 ст. 469 МК України, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000,00 грн, оскільки [PERSON] передав транспортний засіб «БМВ 3161», VIN - [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] , країна реєстрації - LT, який ввезено на митну територію України в митному режимі «транзит» у користування особі, яка не поміщувала його у митний режим «транзиту». Не погоджуючись із вказаною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності позивач звернувся до суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спірні правовідносини регулюються Митним кодексом України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, наказом ДМС України № 1118 від 17.11.2005 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України». Віповідно до приписів статті 486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням. Згідно зі ст.ст. 487, 488, 489 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення. Провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил. Посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Згідно ч. 1 ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. За змістом ст. 10 КпАП України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 486 МК України щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил згідно зі ст. 489 МК України зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно зі ст. 526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил митним органом цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи. Так, відповідно до ч. 6 ст. 530 МК України, перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України. Згідно з пунктом 3 розділу 1 Наказу № 1118 ТЗ для здійснення митного контролю та митного оформлення може бути пред`явлений митному органу як власником, так і вповноваженою особою. Уповноважена особа - особа, яка на підставі договору або належно оформленого доручення, виданого власником товарів і транспортних засобів, наділена правом учиняти дії, пов`язані з пред`явленням цих товарів і транспортних засобів митним органам для митного контролю та митного оформлення при переміщенні їх через митний кордон України, або іншим чином розпоряджатися зазначеними товарами та транспортними засобами. Відповідно до пункту 4 розділу 1 зазначеного наказу ТЗ, що переміщуються через митний кордон України громадянами, перебувають під митним контролем: при ввезенні з метою транзиту - з моменту перетину митного кордону України до вивезення за межі митної території України; при вивезенні для вільного обігу або тимчасово - з моменту пред`явлення митному органу до завершення митного оформлення та вивезення за межі митної території України. Згідно з пунктом 7 розділу 1 наказу ДМС України № 1118 власник т.з. або вповноважена особа, який переміщує т.з. через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає (серед іншого) оригінали та ксерокопії таких документів: що підтверджують право власності на т.з. або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо. У пункті 9 розділу 1 наказу ДМС України №1118 визначено, що ТЗ, на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження) не підлягає пропуску через митний кордон України. Митне оформлення транспортного засобу здійснювалось відповідно до вимог ст. 335 Митного кодексу України, Постанови Кабінету міністрів України №451 від 21.05.2012, Наказу №1118, відповідно до яких оформлення транспортного засобу здійснюється не на водія, а на власника автомобіля або уповноважену ним особу. Відповідно до ст.ст. 90, 95 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - п`ять діб. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту. Відповідно до ч. 5 ст. 102 МК України для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму до закінчення визначеного строку транзиту митного органу призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту та митна декларація або інший документ. У ч. 3 ст. 325 МК України передбачено, що користування та розпорядження товарами, транспортними засобами комерційного призначення, які перебувають під митним контролем забороняється, крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами України. Частиною 1 статті 381 МК України встановлено, що транспортні засоби особистого користування, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, дозволяється ввозити на митну територію України з метою транзиту без письмового декларування та внесення на рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів з метою вільного обігу. Згідно з главою 55 розділу ХІІ МК України поміщення громадянином - резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим ніж транзит супроводжуватиметься обов`язковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу та виконанням інших митних формальностей, передбачених Митним кодексом України (письмове зобов`язання, застосування заходів гарантування тощо). Положеннями ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України передбачено, що передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суть виявленого митним органом порушення полягає у тому, що [PERSON] , здійснивши ввезення транспортного засобу на митну територію України для особистого користування, передав його іншій особі. За змістом оскаржуваної постанови у справі про порушення митних правил № 0075/90200/21 від 20.10.2021 року відповідач за наслідками розгляду матеріалів справи про порушення митних правил дійшов висновку про те, що позивач передав транспортний засіб особистого користування - легковий автомобіль марки «БМВ 3161», VIN - [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] , ввезений 03.02.2017 року у режимі транзиту у користування особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України та не помішувала його у митний режим транзиту. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив саме з того, що наявною в матеріалах справи копією довіреності № 937 від 02.02.2017 року UAB «ANARUS» (м. Вільнюс, Литва, код 304220783), якою уповноважено позивача керувати і користуватися транспортним засобом «БМВ 3161», VIN - [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] , що належить UAB «ANARUS» безаперечно спростовуються доводи позивча щодо невчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, ним дійсно у 2017 року, за наявності відповідної довіреності, ввезено на митну теририторію України легковий автомобіль марки «БМВ 3161», VIN - [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] . Поряді із цим, як вірно зауважено апелянтом та безпосередньо вбачається із змісту довіреності № 937 від 02.02.2017 року UAB «ANARUS» таку видано лише на один рік. Відтак, 02.02.2018 року вказана довіреність втатила свою чинність. З огялду на викладене, суд першої інстанції прийшов до хибних висновків, що вказана довіреність є безпосереднім доказом того, що позивачем здійснивши ввезення транспортного засобу на митну територію України для особистого користування, передав його іншій особі. Колегія суддів зазначає, що згідно наданої відповідачем копії договору купівлі-продажу від 14.04.2021 року, транспортний засіб «БМВ 3161», VIN - [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] придбано громадянином України [PERSON] саме у UAB«ANARUS» (а.с. 19). Будь-яких доказів передання позивачем транспортного засобу марки БМВ 3161», VIN - [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] , ввезеного 02.02.2017 року у режимі транзиту у володіння, користування або розпорядження [PERSON] чи будь-якій іншій особі, відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду не надано. Жодних доказів наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого частиною 4 ст. 469 МК України, матеріали справи не містять. В порушення вимог ст. 489 МК України відповідачем при розгляді справи про порушення митних правил належним чином не з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, не з`ясовано інші обставини, що мають безпосереднє значення для правильного вирішення справи. Колегія суддів зазначає, що за правилами ч. 1 ст. 466 МК України адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України. Згідно ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. За правилами частини 1 статті 8 МК України митна справа здійснюється на основі принципу законності та презумпції невинуватості. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Аналогічний висновок наведений Верховним Судом зокрема у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України правомірність оскаржуваного рішення у справі про порушення митних правил № 0075/90200/21 від 20.10.2021 року відповідачем не доведено, оскільки не доведено факту вчинення позивачем передбаченого частиною 4 ст. 469 МК України порушення митних правил. З матеріалів справи, зокрема наданих відповідачем матеріалів, які слугували підставою для винесення оскаржуваної постанови, не вбачається та відповідачем не доведено факту саме передачі позивачем у володіння, користування або розпорядження транспортного засобу будь-якій іншій особі, тобто митним органом не встановлено під час прийняття спірної постанови наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке частиною четвертою статті 469 МК України передбачено відповідальність. З огялду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо обгрунтованості оводів апеляційної скарги та, відповідно наявності підстав для скасування спірної постанови про притягнення позивача до адміністартивної відповідальності. Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Розглянувши доводи викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог. Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з адміністративним позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 1362,00 грн, а також за подання апелційної скарги в розмірі 992,40 грн, що підтверджується відповідними квитанціями, долученими до матеріалів справи, а тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2354,40 грн.

Результат розгляду: granted