Рішення адміністративного суду від 2024-04-10 00:00:00+03

23 червня 2022 року адвокат Киченок А.С., який представляє інтереси позивача [PERSON] , звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовною заявою до інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону № 2 полку № 1 Управління патрульної поліції у місті Києві старшого лейтенанта поліції Михайлика Юрія Олександровича (далі - відповідач 1), Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач 2), просив суд: - скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5461673 від 08 червня 2022 року, винесену інспектором взводу № 1 роти № 3 батальйону № 2 полку № 1 старшим лейтенантом Михайлик Юрієм Олександровичем ; - закрити провадження по адміністративній справі, відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Відмова мотивувальна тим, що непред`явлення для перевірки документів, зазначених у пункті 2.1 Правил дорожнього руху, є самостійним складом адміністративного правопорушення, за яке нормами чинного законодавства передбачено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. Не погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції, позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази порушення позивачем правил дорожнього руху, а саме: не виконання вимог державного знаку 5.18, тобто, підстави, які слугували зупиненню транспортного засобу та доказів існування у інспектора поліції законного права вимагати у позивача пред`являти документи на транспортний засіб. Відзив на апеляційну скаргу не надходив. В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити. Відповідачі, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи явку уповноважених представників до суду не забезпечили та причини неявки суду не повідомили. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів встановила наступне. Як вбачається з матеріалів справи, інспектор поліції Михайлик Ю.О. склав постанову серії ЕАО № 5461673 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за змістом якої 08 червня 2022 року о 13:33 у місті Київ по вулиці Івана Кудрі, 46, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «ROVER MINI», державний номерний знак [NUMBER] , здійснив поворот ліворуч, не виконавши при цьому вимогу дорожнього знаку 5.18. При перевірці документів [PERSON] пред`явив на вимогу працівника поліції водійське посвідчення [NUMBER] (а.с. 18) без реєстраційного документу на транспортний засіб, чим порушив підпункт 2.1. (б) Правил дорожнього руху - керування транспортним засобом без реєстраційних документів на транспортний засіб, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 гривень. Вважаючи постанову серії ЕАО № 5461673 протиправною, представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, мотивуючи це слідуючим. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року за № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII). Частиною першою статті 8 Закону №580-VIII встановлено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Згідно пунктів 8, 11 частини першої статті 23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Відповідно частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII (далі - Закон №3353-XII) учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону №3353-XII визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Згідно пункту 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Згідно статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. За змістом статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Колегія суддів звертає увагу, що тільки належна фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивачем може підтвердити правомірність накладення на нього адміністративного стягнення та вважається належним доказом по справі. З постанови серії ЕАО № 5461673 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності зазначено інформацію про здійснення відеозапису на камеру №475807. Адвокат Киченок А.С. (далі - представник позивача) 09 червня 2022 року направив на адресу Управління патрульної поліції в м. Києві адвокатський запит про надання відеоматеріалів з нагрудних боді-камер працівників патрульної поліції щодо події, яка відбулася напередодні 08 червня 2022 року при зупинці [PERSON] (а.с. 9). В червні 2022 року Департамент патрульної поліції листом за вих. №192аз/41/11/4/02-2022 повідомив представника позивача, що із дати події пройшло більше місячного терміну, а тому забезпечити надання відео-аудіозаписи із портативного відеореєстратора працівників патрульної поліції у місті Києві Департамент патрульної поліції немає можливості. Суд апеляційної інстанції критично оцінює посилання відповідача про закінчення на момент звернення представника позивача з адвокатським запитом тридцятиденного строку зберігання відеозапису, що передбачений пунктом 3 розділу VIII «Загальний порядок зберігання та видачі відеозаписів» Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026, оскільки пунктом 4 розділу VIII зазначеної Інструкції передбачена можливість збільшення строку зберігання відеозаписів за рішенням керівника органу, підрозділу поліції, зокрема, у разі використання їх в провадженнях у справах про адміністративні правопорушення. Колегія апеляційного суду звертає увагу, що із вищезазначеним адвокатським запитом представник позивача звернувся до відповідача на наступний день після складання оспорюваної постанови ЕАО № 5461673, тобто в межах десятиденного строку з моменту винесення відповідачем оскаржуваної постанови, а відмова в наданні відео-аудіозаписи йому в тому ж червні місяці 2022 року, через наявність у відповідача організаційних складнощів у зберіганні відеофайлів, ніяким чином не звільняє Департамент патрульної поліції, як суб`єкт владних повноважень, від обов`язку доведення правомірності прийнятого ним рішення, яке оскаржується позивачем. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року витребувано у Департаменту патрульної поліції те саме відео з камери №475807, що долучалося до оспорюваної постанови серія ЕАО №5461673 від 08 червня 2022 року. Департаментом патрульної поліції не виконано вимоги суду апеляційної інстанції станом на час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції про надання відео з камери №475807, що долучалося до оскаржуваної постанови серія ЕАО №5461673 від 08 червня 2022 року. Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладений на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень, і саме він повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані, як докази у справі. Факт порушення Правил дорожнього руху має бути належним чином задокументованим та доведеним належними і допустимими доказами. Зазначена позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 15 березня 2019 у справі №686/11314/17. Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 у справі №560/751/17. Колегія суддів звертає увагу, що оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО №5461673 від 08 червня 2023 року не містить будь-яких пояснень правопорушника та можливих свідків правопорушення, як і інших доказів винуватості [PERSON] у даній справі. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення є недоведеним. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі №295/3099/17, від 24 липня 2019 року у справі №161/10598/16-а, від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а, від 19 лютого 2020 року у справі №607/3394/17, від 27 лютого 2020 року у справі №344/4629/16-а. Враховуючи викладене, оскільки вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення не підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, колегія суддів вважає за належне скасувати рішення суду першої інстанції, адміністративний позов задовольнити та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАО №5461673 від 08 червня 2022 року і закрити справу про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] . Згідно частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Частиною першою цієї статті передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у даній справі було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 496,20 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 744,30 грн. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, колегія суддів вважає, що судовий збір підлягає стягненню з відповідача у сумі 1240,50 грн на користь позивача. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За такого правового регулювання та обставин справи, ухвалене у справі судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: granted