Рішення адміністративного суду від 2022-07-25 00:00:00+03

Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Одеській області від 28.09.2021 №Ф-10630-30 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати заборгованості з єдиного внеску (ЄСВ) у сумі 37 788,74 грн. В обґрунтування позову зазначено, що з 2015 року він є найманим працівником та за нього страхові внески сплачувались роботодавцем. Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено. Скасовуючи оскаржувану вимогу, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідача відсутні підстави для нарахування позивачеві податкових зобов`язань зі сплати ЄСВ, оскільки він з 2015 року є найманим працівником в ТОВ «АЛМІ ДИСТРИБЬЮШН», та страхувальником позивача є вказаний роботодавець, якій зобов`язаний сплачувати єдиний внесок. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень). В апеляційний скарзі Головне управління ДПС в Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняте у справі судове рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що позивачеві в автоматичному режимі нарахований єдиний соціальний внесок за період з січня 2017 по грудень 2019 року. Станом на 31.12.2019 року в інтегрованій картці платника податку рахувалась заборгованість у розмірі 37 788,74 грн., що стало підставою для формування вимоги про сплату боргу. Крім того, отримана позивачем заробітна плата як найманого працівника та факт реєстрації його фізичною особою-підприємцем є різними базами нарахування єдиного внеску, що не виключають один одного. [PERSON] своїм правом на подання відзиву не скористався. У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. \~ Фактичні обставини справи. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач 01.10.2004 року був зареєстрований як фізична особо-підприємець (а.с. 18). З 2008 року припинив займатися підприємницькою діяльністю та працевлаштувався. Проте не здійснив заходів щодо припинення своєї діяльності з внесенням запису в ЄДРЮО, ФОП та ГФ (а.с. 13-16). Згідно інтегрованої картки платника податків ФОП [PERSON] , йому нарахований єдиний соціальний внесок за 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік та 2020 рік на загальну суму \~\~\~\~\~\~\~\~\~37 788,74 грн та сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) від 28.09.2021 №Ф-10630-30 на суму 37788,74 грн. (а.с. \~17, 46-49). Після отримання вказаної вимоги позивач здійснив заходи щодо внесення реєстраційного запису про припинення свої діяльності як ФОП та знаття з обліку в контролюючому органі (а.с. 18). Законність винесення податковим органом вказаної вимоги є предметом спору у даній справі. Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції. Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені \~\~Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI \~(далі Закон №2464). Як зазначено у пункті 2 частини 1 статті 1 згаданого Закону, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Положеннями статті 2 Закону №2464 закріплено, що виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску. Виключний перелік платників єдиного внеску закріплений у частині 1 статті 4 Закону України №2464-VI, а саме: роботодавці; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності; члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах; особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зовнішніх зносин, уповноважений орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, - за непрацюючого іншого з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за кордоном за місцем довготермінового відрядження такого працівника. Відповідно до абз.1 п.2 ч.1 ст.7 Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. В той же час, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах з роботодавцем та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, \~\~Законом не врегульовано. З аналізу наведених норм у сукупності вбачається, що платниками єдиного соціального внеску, зокрема, особи, що провадять адвокатську діяльність. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати. Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме для досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності. З огляду на зазначене можна дійти висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому ж випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний. Слід зазначити, що вимога сплачувати єдиний внесок особами, які перебувають на обліку в органах ДПС та які одночасно перебувають у трудових відносинах, як найманий працівник, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску. Судом становлено, що позивачеві нараховано ЄСВ за період з 2017 року по 2020 рік, у той же час, згідно з копією трудової книжки, позивач з 2015 року до теперішнього часу є найманим працівником в ТОВ «АЛМІ ДИСТРИБЬЮШН», та відповідно до Закону №2464-VI страхувальником позивача є вказаний роботодавець, якій зобов`язаний сплачувати єдиний внесок. Судова колегія зазначає, що посилання податкового органу на те, що вимога сформована засобами інформаційної системи ДФС в автоматичному режимі, не спростовує необґрунтованості її формування. Зважаючи на відсутність підстав нарахування єдиного внеску протягом періоду з січня 2017 року по грудень 2019 року, вимога ГУ ДПС Одеській області 28.09.2021 №Ф-10630-30 зі сплати заборгованості з єдиного внеску (ЄСВ) у сумі 37788,74 грн має бути скасована. Таким чином, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної \~скарги та скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року колегія суддів не вбачає. Оскільки судом першої інстанції встановлено всі обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Враховуючи, що вказана справа належить до категорії \~незначної складності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у учасників справи права на касаційне оскарження такого рішення.

Результат розгляду: denied