Рішення адміністративного суду від 2022-02-01 00:00:00+02

у вересні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Житомирської митниці Державної митної служби України про визнання незаконною та скасування постанови про порушення митних правил. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 26.11.2021 позов [PERSON] до Житомирської митниці Державної митної служби України про визнання незаконною та скасування постанови про порушення митних правил - задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову начальника Житомирської митниці Ільїнською О.А. у справі про порушення митних правил №№ 0196/101000/21 від 09 вересня 2021, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченихст. 485 МК України, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 7600,05 (сім тисяч шістсот) грн. 05 коп., а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці Державної митної служби України на користь [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свою апеляційну скаргу митний орган обґрунтовує тим, що посилання суду першої інстанції на той факт, що митним органом під час здійснення митного оформлення не було виявлено порушення митних правил працівниками митниці, не свідчить та жодним чином не вказує, що в діях позивача відсутнє у зв`язку з цим порушення митних правил. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, декларантом [PERSON] 24.12.2019 подано до митного органу попередню декларацію UА100530/2021/076312. В 31 графі ЕМД було зазначено наступні відомості про товар: «легковий автомобіль: марка - ОРЕL; модель - ZАFІRА; - серійний номер [NUMBER] ; тип двигуна - бензин; об`єм двигуна - 1598см3; такий, що був у використанні; колір - сірий; календарний рік виготовлення - 2006», яка була прийнята митною установою /а.с. 11/. В подальшому, 03.01.2020 позивачем було подано митну декларацію ІМ40ДЕ UА100530/2020/000146, в якій було пред`явлено митному органу товар про який йдеться в МД ІМ40ЕЕ UА100530/2021/076312 /а.с. 12/, в якій остатньою було відображено аналогічні дані попередньої декларації, в якій [PERSON] змінила тип з декларації ІМ40ЕЕ на ІМ40ДЕ. Відповідно до даних, вказаних у митній декларації, [PERSON] здійснений розрахунок платежів, а саме: ввізне мито 4765,96 грн., акциз 25333,41 грн., ПДВ 15551,79 грн. Розрахунок необхідних платежів, декларантом здійснено із застосуванням вікового коефіцієнту (К вік), що дорівнює «12» при визначення ставки акцизного податку, згідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком легкових транспортних засобів» від 08.11.2018 №2611-VІІІ. Постановою Житомирської митниці Держмитслужби в справі про порушення митних правил №0196/101000/21 від 09 вересня 2021 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 7600,05 грн., у зв`язку із вчиненням декларантом [PERSON] протиправних дій спрямованих на зменшення суми митних платежів, які полягали у внесені до графи 47 ЕМД UА100530/2020/000146 неправдивих відомостей щодо загальної ставки акцизного податку із застосуванням вікового коефіцієнту транспортного засобу «12», що призвело до зменшення розміру митних платежів в сумі 2533,35грн., а саме акциз 2111,12 грн. та ПДВ 422,23. Як зазначено у постанові, для вищевказаного транспортного засобу, календарний рік виготовлення якого 2006 рік, застосовується віковий коефіцієнт (К вік), що дорівнює «13» про визначення ставки акцизного податку у відповідності до підпункту 215.3.5 пункту 215.3 статті 215 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком легкових транспортних засобів» від 08.11.2018 №2611-VІІІ. [PERSON] , вважаючи постанову в справі про порушення митних правил №0196/101000/21 від 09 вересня 2021 року протиправною, звернулася до суду з вимогою про її скасування. Позивач зазначає про наявну технічну помилку, яка пов`язана з тим, що попередня декларація була подана в кінці 2019 році з правильним коефіцієнтом «12», а основа декларація була подана на початку 2020 році коли вже застосовується коефіцієнт «13» і відповідно змінні року програмний комплекс, який використовується позивачем, як митним брокером помилково не застосував новий коефіцієнт, а з копіював коефіцієнт 2019р. Посилається на відсутність підстав вважати, що її дії були спрямовані на умисне зменшення розміру митних платежів, адже жодної помилки в митній декларації допущено не було. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не довів правомірність свого рішення щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальностівідповідно дост.485 МК України та вчинення позивачем умисних дій щодо неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, що є обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, тобто відсутні ознаки суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 522 Митного кодексу України передбачено, що справи про порушення митних правил, передбачені статтями \~468 - 470, 474, 475, 477 - 481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів. Згідно ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. За змістом ст.10 КпАП України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Відповідно до частини першої статті 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. При цьому, статтею 485 МК України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірне зменшення розміру сплати митних платежів, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості. Відповідно до ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Тобто, для притягнення до відповідальності відповідно до статті 485 Митного кодексу України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу. Отож, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння передбаченого статтею 485 МК України обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (визначений законом порядок сплати податків та зборів). Вищевикладене узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі №564/530/17. Так, відповідно до ч.6 ст.530 МК України, перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України. Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративне судочинство України, вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Так, за висновками митного органу внесення позивачем до графи 47 ЕМД \~UА100530/2020/000146 неправдивих відомостей щодо загальної ставки акцизного податку із застосуванням вікового коефіцієнту транспортного засобу «12», призвело до зменшення розміру митних платежів в сумі 2533,35грн., а саме акциз 2111,12 грн. та ПДВ 422,23. Доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 495 МК України). Судом встановлено, що декларантом до митного органу 24.12.2019 \~подано попередню декларацію UА100530/2021/076312. В 31 графі ЕМД було зазначено наступні відомості про товар: «легковий автомобіль: марка - ОРЕL; модель - ZАFІRА; - серійний номер - W0L0АНМ7562206537; тип двигуна - бензин; об`єм двигуна - 1598см3; такий, що був у використанні; колір - сірий; календарний рік виготовлення - 2006». яка була прийнята митною установою /а.с. 11/. При цьому відповідач не ставив під сумнів надані до митного оформлення документи. 03.01.2020 \~позивачем було подано митну декларацію ІМ40ДЕ UА100530/2020/000146, в якій було пред`явлено митному органу товар про який йдеться в МД ІМ40ЕЕ UА100530/2021/076312 /а.с. 12/, з аналогічними даними попередньої декларації, в якій [PERSON] змінила тип з декларації ІМ40ЕЕ на ІМ40ДЕ. В даній спірній ситуації судом першої інстанції правильно враховано, що ч. 1 ст. 352 МК України передбачено, що під час проведення перевірок посадові особи органів доходів і зборів можуть використовувати документи, визначені МК України, податкову інформацію, експертні висновки, судові рішення, документально підтверджені відомості, отримані від уповноважених органів іноземних держав щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів. Відповідно до ч. 7 ст. 54 МК України якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично. Окрім того, митний орган у разі сумніву щодо характеристик транспортного засобу, який ввозиться на митну територію України, має повноваження запитувати у декларанта додаткові документи або коригувати митну вартість. Так, на підставі поданих документів декларантом було подано митну декларацію та сплачено митні платежі відповідно до даних, які наявні у первинних документах на транспортний засіб. Під час розмитнення товару жодних зауважень з боку митних органів не було; не було і зауважень безпосередньо до митної вартості. При цьому, колегія суддів приймає до уваги посилання позивача на наявну технічну помилку, яка пов`язана з тим, що попередня декларація була подана в кінці 2019 році з правильним коефіцієнтом «12», а основа декларація була подана на початку 2020 році коли вже застосовується коефіцієнт «13» і відповідно змінні року програмний комплекс, який використовується позивачем, як митним брокером помилково не застосував новий коефіцієнт, а з копіював коефіцієнт 2019р. та не вбачає у вказаних діях позивача умислу щодо неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Натомість, як встановлено судом, при здійсненні митного оформлення відомості про рік виготовлення транспортного засобу вказаний [PERSON] на підставі належним чином оформлених документів, які були надані митному органу і перевірені у встановленому законом порядку. Отже, при ухваленні оскаржуваної постанови відповідачем не з`ясовано, чи мав позивач умисел ухилитись від сплати митних платежів. Як вбачається з матеріалів справи, рішення про коригування митної вартості відповідачем не приймалось й додаткові документи у декларанта не запитувались. З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не довів правомірність свого рішення щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності відповідно до ст.485 МК України та вчинення позивачем умисних дій щодо неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, що є обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, тобто відсутні ознаки суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Результат розгляду: denied