Рішення адміністративного суду від 2022-04-19 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив: - визнати протиправними дії відповідача щодо призначення позивачу пенсійного забезпечення шляхом переведення його з пенсії за вислугу років від Міноборони на пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за період 2014-2016 роки, з якої сплачено страхові внески, а саме: 3 764, 40 грн., - зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії за віком позивача, починаючи з 01.01.2021, виходячи із показника середньої заробітної плати в Україні за період 2018-2020 роки, з якої сплачено страхові внески, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме: 9 117, 83 грн. та виплатити позивачу різницю в недоплаченій пенсії з 01.01.2021 (так як позивач набув право на пенсію за віком з цієї дати) і по дату прийняття судового рішення у даній справі; - врахувати страховий стаж 45 років 2 місяці при обчисленні розміру пенсії; - нарахувати пенсію не менше ніж до перерахунку. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03.11.2021 позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови [PERSON] в проведенні перерахунку пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески за 2018-2020 роки; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, код ЄДРПОУ - 21366538) здійснити [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП - [NUMBER] , [INFO] ) перерахунок пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески за 2018-2020 роки за період з 18.03.2021р. по 23.05.2021р. включно та здійснити виплату перерахованих сум пенсії за вказаний період з урахуванням фактично виплачених сум; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України Черкаської області звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 18.03.2021. Згідно матеріалів справи, зокрема протоколу перерахунку пенсії, суд встановив, що до 18.03.2021, позивач отримував пенсію відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ). Листом № 12350-2454/М-02/8-2300/21 від 14.04.2021 відповідач повідомив позивача, що для обчслення розмір його пенсії за віком враховано середню заробітну плати в Україні за 2014-2016 роки. Вважаючи протиправними дії відповідача щодо призначення позивачу пенсійного забезпечення із застосування показника середньої заробітної плати в Україні за період 2014-2016 роки, з якої сплачено страхові внески, а саме: 3 764, 40 грн., позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду першої інстанції. Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, мотивував своє рішення тим, що оскільки [PERSON] пенсію за віком призначено 18.03.2021 вперше, то її слід нараховувати із застосуванням середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески за 2018-2020 роки, починаючи з 18.03.2021 по 23.05.2021, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства право на призначення/перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням середньої заробітної плати в Україні за 2018, 2019 та 2020 роки у [PERSON] відсутнє, оскільки показник середнього заробітку має враховуватись від попереднього виду пенсії. Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення. Отже, оскільки апелянт у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ) законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. Відповідно до ст. 7 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Згідно з приписами ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи. Частиною третьою ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Виходячи з аналізу вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника), на інший. Показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Колегія суддів звертає увагу, що [PERSON] вперше було призначено пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. Зокрема, за Законом № 2262-ХІІ позивачу призначалась пенсія в процентному відношенні до відповідних сум заробітної плати без застосування показників середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески. При цьому, за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач 18.03.2021 звернувся вперше. Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що застосування в спірних правовідносинах норм ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є безпідставним. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.07.2018 у справі № 565/645/17, від 23.10.2018 у справі № 317/4184/16, від 31.05.2019 у справі № 344/7053/17, від 17.01.2020 у справі № 591/5266/16-а. Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, застосування при розрахунку [PERSON] пенсії за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за його заявою від 18.03.2021 показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні за 2014-2016 роки є безпідставним, оскільки такий показник мав бути врахований за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії у 2021 році, тобто за 2018-2020 роки. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Відповідно до п. 4-7 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, пенсії/щомісячне довічне грошове утримання яким призначені відповідно до законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про державну службу», «Про Національний банк України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про судоустрій і статус суддів», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого п. 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ. Таким чином, переведення (призначення) пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» може бути здійснене в автоматичному порядку, визначеному пунктом 4-7 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», коли розмір пенсії, розрахований за нормами цього Закону, є більшим, ніж розмір пенсії, отримуваної за іншим законом. У свою чергу, переведення (призначення) пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» може бути здійснене також і власне за вибором пенсіонера. Отже, виходячи з аналізу вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки [PERSON] звернувся із заявою про призначення пенсії за віком 18.03.2021 вперше, то пенсію останнього слід нараховувати із застосуванням середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески за 2018-2020 роки, починаючи з 18.03.2021 по 23.05.2021, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню. Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції. Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Результат розгляду: denied