Рішення адміністративного суду від 2023-04-07 00:00:00+03

У лютому 2022 року [PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 26.01.2022 р. серії ЕАО №5263911 про накладення адміністративного стягнення, винесену інспектором батальйону №2 роти №5 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Терентьєвим Олександром Федоровичем за ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладене на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2023р. у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт зазначив, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки проїзд перехрестя з круговим рухом на жовтий сигнал світлофору здійснено з метою завершення маневру, а також уникнення дорожньо-транспортної пригоди зі службовим автомобілем патрульної поліції, яке з урахуванням погодних умов могло статись внаслідок застосовування екстреного гальмування. Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки його доводам щодо дотримання інспектором патрульної поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також відсутності в оскаржуваній постанові відомостей про технічний засіб яким здійснювалась відеофіксація. У зв`язку з викладеним, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про задоволення позову. Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступних висновків. Предметом спору у даній справі є оскарження [PERSON] постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 5263911 від 26.01.2022р., якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, 26.01.2022 року о 22 год. 08 хв. в ході виконання службових обов`язків, інспектором батальйону №2 роти №5 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Терентьєвим Олександром Федоровичем за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушко,18, виявлено та зупинено транспортний засіб марки \~«ЗАЗ», дн [NUMBER] , який здійснив з`їзд з перехрестя з круговим рухом на забороняючий (жовтий) сигнал світлофору, чим порушив пункт 8.7.3 г) Правил дорожнього руху України. Встановивши особу водія, інспектором патрульної поліції складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО №5263911 від 26.01.2022р., законність якої є предметом спору у данні справі. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки наявні у справі матеріали підтверджують встановлені за позивачем порушення, підстави для задоволення позову та скасування оскаржуваної постанови відсутні. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 126 Кодексу України проїзд на заборонний сигнал світлофора - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань). Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам. Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху. Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Згідно пп. «ґ» п. 8.7.3 Правил сигнали світлофора мають такі значення - жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів. Пунктом 8.11 ПДР України передбачено, що\~ водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому\~ пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху. Викладене свідчить, що за загальним правилом рух транспортних засобів у разі ввімкнення жовтого сигналу світлофора забороняється. Винятком з цього правила є неможливість зупинки транспортного засобу без використання екстреного гальмування. Ознайомившись з наявними у справі матеріалами, а також відеозаписом зі службового автомобіля патрульної поліції, колегія судів встановила, що ані інспектор патрульної поліції, ані суд першої інстанції не надали належну оцінку дорожній обстановці, яка склалася в момент \~проїзду [PERSON] перехрестя з круговим рухом на жовтий сигнал світлофора, зокрема пору доби, погодні умови, стан дорожнього покриття, які у своїй сукупності дають можливість стверджувати про неможливість завчасного зупинення автомобіля перед світлофором на стоп лінії не вдаючись до екстреного гальмування, оскільки у даному випадку останнє могло призвести, як до аварійно небезпечної ситуації так і до настання дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з чим, судова колегія вважає, що за \~вказаних обставин позивач продовжуючи рух на жовтий сигнал світлофору діяв у відповідності до вимог п. 8.11 ПДР України, а отже підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за ч. 2 ст. 122 КУпАП відсутні. При цьому, судова колегія зазначає, що позивач здійснив проїзд перехрестя з круговим рухомсаме на жовтий сигнал світлофору (п.8.7.3г), водночас в оскаржуваній постанові відповідний маневр кваліфіковано, як проїзд транспортного засобу на забороняючий сигнал світлофору «поєднання червоного і жовтого сигналів» (п.8.7.3є). Однак, згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 30 травня 2013 року у справі «Малофєєва проти Росії», рішення від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена\~ в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення,\~ суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Водночас, судова колегія вважає безпідставними доводи апелянта з приводу підстав не врахування судами наявного у справі відеозапису зі службового автомобіля патрульної поліції, оскільки згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Також, судова колегія вважає необґрунтованими доводи апелянта з приводу не роз`яснення інспектором патрульної поліції його прав передбачених ст.268 КУпАП, оскільки в оскаржуваній постанові міститься підпис, в якому позивач самостійно засвідчує факт ознайомлення з відповідними правами. Разом з цим, у позовній заяві та апеляційній скарзі [PERSON] , в тому числі посилався на порушення інспектором патрульної поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема щодо подання письмових пояснень, а також користування правовою допомогою. З цього приводу колегія суддів зазначає, що згідно ч. 1 та 2\~ \~ст. 77 КАС України\~ \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених\~ \~статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до положень ст. 8, ст. 62 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Частиною 1 ст. 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання;\~ при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Ознайомившись з наявними у справі матеріалами та відеодоказами, судова колегія зазначає, що останні не містять жодних доказів у підтвердження дотримання інспектором патрульної поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, ані в частині забезпечення прав позивача на подання письмових пояснень, ані в частині користування правовою допомогою. Отже, у даному відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів суду факту дотримання інспектором патрульної поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення. Враховуючи, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про задоволення позову. Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Таким чином, постанова серії ЕАО №5263911 від 26.01.2022 р. у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю. З приводу розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. З матеріалів справи судом встановлено, що за подання позову та апеляційної скарги позивачем сплачений судовий збір у сумі 1240,5грн. (а.с. 15, 79) На підставі викладеного, оскільки стягнення судових витрат із суб`єкта владних повноважень, посадова особа якого була відповідачем у справі, прямо передбачено частиною першою статті 139 КАС України, сплачена позивачем сума судового збору за подання апеляційної скарги підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Результат розгляду: granted