Рішення адміністративного суду від 2022-02-01 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до 11 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській, в якому просив суд: - визнати протиправним рішення 11 Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Київській області оформлене листом від 21.07.2021 № 355/11/01 щодо не нарахування та не виплати компенсації вартості неотриманого речового майна відповідно до інформації зазначеної в листі ГУ ДСНС України у Київській області від 23.12.2020 № 5601-11258/4-М-209; - зобов`язати 11 Державний пожежно-рятувальний загін ГУ ДСНС України у Київській області нарахувати та виплатити компенсацію вартості неотриманого речового майна із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до інформації зазначеної в листі ГУ ДСНС України у Київській області від 23.12.2020 № № 5601-11258/4-М-209 [PERSON] . Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року позов [PERSON] залишено без задоволення. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що при вирішенні спору по суті суд формально підійшов до вирішення спору, оскільки вважає, що йому належить до виплати компенсація за належні до видачі предмети речового майна при звільненні. До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке. Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу начальника ГУ ДСНС України в Черкаській області № 126/ос від 30.04.2020 звільнено зі служби в запас (з виключенням з кадрів ДСНС України) за пунктами 12, 56, 173, 176 пунктом "3" (за станом здоров`я), з 30.04.2020 капітана служби цивільного захисту [PERSON] , фахівця відділення персоналу 11 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Київській області (м. Чорнобиль). У липні 2021 року позивач звернувся до установи із заявою, в якій, серед іншого, просив нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості речового майна у повному обсязі відповіді до інформації ГУ ДСНС у Київській області, викладеної в листі від 23.12.2020 № 5601-1125/4-М-209. Листом № 355/11/01 від 21.07.2021 відповідач повідомив [PERSON] , що 11 ДПРЗ ГУ ДСНС у Київській області не може задовольнити вимоги позивача щодо нарахування та виплати грошової компенсації вартості речового майна, так як це не передбачено чинним законодавством. Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 93 Кодексу цивільного захисту України фінансування заходів у сфері цивільного захисту здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів, коштів суб`єктів господарювання, інших не заборонених законодавством джерел. Відповідно до статей 111 та 112 Кодексу цивільного захисту України особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту забезпечуються форменим одягом і відповідними знаками розрізнення за рахунок коштів Державного бюджету України, що виділяються центральному органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, іншому центральному органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки. Опис та зразки форменого одягу і відповідних знаків розрізнення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту та норми забезпечення форменим одягом затверджуються Кабінетом Міністрів України. Використання форменого одягу і знаків розрізнення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту сторонніми особами тягне за собою відповідальність відповідно до закону. У державних аварійно-рятувальних службах форменим одягом забезпечуються основні працівники за рахунок коштів, передбачених на утримання таких державних аварійно-рятувальних служб, за нормами та зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Для проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт з ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій та гасіння пожеж спеціальним одягом, спорядженням і засобами індивідуального захисту забезпечуються: 1) особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - за рахунок коштів Державного бюджету України, що виділяються центральному органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, іншому центральному органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки; 2) працівники підрозділів відомчої, місцевої та добровільної пожежної охорони - за рахунок коштів місцевого бюджету та коштів суб`єктів господарювання, що утримують такі підрозділи пожежної охорони; 3) основні працівники аварійно-рятувальних служб - за рахунок коштів, передбачених на утримання таких аварійно-рятувальних служб; 4) працівники формувань цивільного захисту - за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що утворюють такі формування. Статтею 115 вказаного кодексу визначено, що держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів управління та сил цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів. Постановою Кабінету Міністрів України № 81 від 14 лютого 2018 року, відповідно до частини другої статті 111 Кодексу цивільного захисту України Кабінет Міністрів України, затверджено опис та зразки форменого одягу і відповідних знаків розрізнення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту; норми забезпечення форменим одягом осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту. Крім того, особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту використовують формений одяг і відповідні знаки розрізнення, опис та зразки яких затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2005 року № 795, до закінчення строків його носіння. Вказана постанова не передбачає компенсації за неотримане, на момент звільнення, речове майно. Як вірно зауважено судом першої інстанції, компенсація вартості за речове майно, що не отримано, передбачена Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2011-XII). Так приписами частини 1 статті 9-1 цього Закону встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України. Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, відповідно до пунктів 1 та 2 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року № 593, у цьому Положенні визначається порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та регулюються питання, пов`язані з перебуванням громадян України (далі - громадяни) у добровільному порядку в резерві служби цивільного захисту. Служба цивільного захисту є державною службою особливого характеру, яка забезпечує пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, вживає заходів до запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідації їх наслідків у мирний час та в особливий період. Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що нормами чинного законодавства не встановлено права позивача на отримання компенсації вартості за речове майно, що не отримано. Посилання апелянта на те, що частково діяльність відповідача врегульовано спеціальним законодавством для військовослужбовців, а тому застосування і до даних правовідносин приписи Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є доречним колегія суддів оцінює критично, оскільки норми на які посилається апелянт не регулють дані правовідносини. Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю. Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Результат розгляду: denied