Рішення адміністративного суду від 2022-01-12 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до адміністративного суду з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), в якому просив: - визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №65997565 від 07.07.2021, прийняту державним виконавцем Першого відділу ДВС у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В. № 9667 виданим 01.12.2014. - визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Першого відділу ДВС у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) у виконавчому провадженні № 65997565 від 07.07.2021 про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року позов [PERSON] до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження №65997565 від 07.07.2021, прийняту державним виконавцем Першого відділу ДВС у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В. № 9667 виданим 01.12.2014. Визнано протиправними та скасовано постанови державного виконавця Першого відділу ДВС у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) у виконавчому провадженні № 65997565 від 07.07.2021 про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, Товариство з обмеженою відповідальністю "Галицька фінансова компанія" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про сплив строку на пред`явлення виконавчого документу з огляду на те, що виконавчий напис був пред`явлений до виконання, а відповідно строк пред`явлення переривався. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити враховуючи наступне. Як встановлено судом з матеріалів справи, на виконанні Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) перебував виконавчий лист, виданий 10.02.2015 Волочиським районним судом Хмельницької області по справі № 671/1301/14-ц від 13.08.2014 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Надра" боргу у розмірі 1 084 063,23 грн., 3654 грн. судового збору і 225 грн. витрат на оголошення в газеті. Постановою від 02.04.2015 відкрите виконавче провадження ВП № 47086982. Постановою від 09.04.2020 старший державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) повернув виконавчий лист № 671/1301/14-ц від 10.02.2015 у зв`язку з тим, що в боржника відсутнє майно та кошти, на яке може бути звернене стягнення. Згідно постанови державного виконавця від 07.07.2021 відкрите виконавче провадження із звернення стягнення на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] в рахунок погашення боргу по кредиту 95764,37 дол. США. Разом із тим, 07.07.2021 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника [PERSON] виконавчого збору у розмірі 124 064,82 грн. у виконавчому провадженні № 65997565 та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 200,00 грн. Не погоджуючись із вказаними постановами відповідача від 07.07.2021 про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з даним позовом. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що строк пред`явлення до примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса складає 3 роки з наступного дня після набрання ним законної сили, тобто з 01.12.2014 та закінчився 01.12.2017, а до відділу ДВС стягувач звернувся 01.07.2021, а тому відповідач відкрив виконавче провадження за документом, строк пред`явлення до примусового виконання якого закінчився. Оцінюючи правомірність висновків суду першої інстанції та законність рішення суду колегія суддів враховує наступне. Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно ст.ст.3, 5 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчі написи нотаріусів. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". У відповідності із ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки. Згідно ч.ч.1-3 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів. До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати. Відповідно до ч.5 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Частиною 1 статті 4 Закону № 1404-VIII передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти. Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку (ч.3 ст.4 Закону № 1404-VIII). Згідно ч.4 ст.4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю. У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами. При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок. Із аналізу даних правових норм слідує, що на державного виконавця покладено обов`язок примусового виконання рішень. Серед виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню, вказано «виконавчий напис нотаріуса». Державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, серед іншого, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Отримавши заяву стягувача про примусове виконання рішення, державний виконавець перевіряє відповідність виконавчого документа вимогам ст.4 Закону № 1404-VIII, і в разі відсутності визначених ч.4 ст.4 Закону № 1404-VIII підстав для повернення виконавчого документа, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Судом встановлено, що виконавчий напис нотаріуса №9667, виданий 01.12.2014 року, відповідає вимогам виконавчого документа, встановленим ст.4 Закону № 1404-VIII. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У ч.1 ст.91 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення. Разом з тим положеннями ч.4 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у тому числі в разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. Закон України «Про нотаріат» був прийнятий 02.09.1993 року, тоді як Закон України «Про виконавче провадження» 02.06.2016 року. Враховуючи вищевикладене суд критично ставиться до твердження позивача про те, що Закон України "Про нотаріат" є спеціальним законом по відношенню до Закону України "Про виконавче провадження", адже у Законі України "Про виконавче провадження" чітко вказано що всі інші закони і нормативно-правові акти мають прийматися на підставі цього Закону (2016 року). Це означає, що Закон "Про нотаріат" який було прийнято у 1993 році не може застосовуватись, якщо він встановлює інший, ніж Закон (2016 року) порядок виконання виконавчих написів нотаріусів. Крім того, відповідно до п.5. Розділ XIII Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. При цьому, суд через наявність різних строків у різних Законах застосовує принцип розумності законодавця. Це припущення передбачає обрання норми права, яка є більш прогресивною внаслідок її пізнішого прийняття або ж норми, яка спрямована на врахування особливостей певного різновиду суспільних відносин. В основу колізійного принципу lexposterior покладено припущення, що «і той, і інший акт виражає волю одного законодавця, але бажаніше надавати перевагу тій волі законодавця, яка виражена останньою, так як саме вона повинна відповідати духу часу». На час вчинення цього виконавчого напису, на підставі якого прийнято оскаржувану постанову діяла редакція Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV, який втратив чинність з 05.10.2016 року. Пунктом 1 ч.1 ст.23 цього Закону передбачалось, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Отже, системний аналіз норм права дає підстави для висновків, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання строк пред`явлення його до виконання встановлюється з дня повернення. Повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання. Тобто, після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення, і час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. Судом першої інстанції було встановлено, що згідно матеріалів виконавчого провадження ТОВ "Галицька фінансова компанія" заявою від 01.07.2021 звернулось до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) з заявою про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса № 9667, виданого 01.12.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповецькою Оленою Володимирівною про звернення стягнення на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м.Хмельницький, вул.Бугська, буд.5/1 в рахунок погашення боргу по кредиту 95764,37 дол. США. Разом із поданою заявою, стягувач надав копії договорів, які свідчать про перехід права стягувача від ПАТ КБ "Надра" до ТОВ "Галицька фінансова компанія", а саме: - Договір № 20/07/2020/1 від 20.07.2020 про відступлення прав вимоги, укладеного між ТзОВ "ФК "Факторінгс" і ТОВ "Галицька фінансова компанія", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюк Л.В. за реєстровим №853; - Договір № 20/07/2020 від 20.07.2020 про відступлення прав вимоги, укладеного між ТзОВ "ФК "Факторінгс" і ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюк Л.В. за реєстровим №852; - Договір № GL481N718070_І_1 від 15.07.2020 про відступлення прав вимоги, укладеного між ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" і ПАТ "КБ "Надра", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюк Л.В. за реєстровим №834. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов до висновку, що строк пред`явлення до примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса складає 3 роки з наступного дня після набрання ним законної сили, тобто з 01.12.2014 та закінчився 01.12.2017, а до відділу ДВС стягувач звернувся 01.07.2021, суд дійшов висновку, що відповідач відкрив виконавче провадження за документом, строк пред`явлення до примусового виконання якого закінчився. Разом з тим, колегія суддів вказує, що ТОВ "Галицька фінансова компанія" не було залучено стороною по справі, а звернулося до суду з апеляційною скаргою, в порядку ч. 1 ст.293 КАС України, за якою учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. До апеляційною скарги ТОВ "Галицька фінансова компанія" інформацію з автоматизованої системи виконавчого провадження від 30.06.2021 року про виконавче провадження №46032659, відповідно до якої на виконанні у Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) знаходився на виконанні виконавчий напис приватного нотаріуса №9667, виданого 01.12.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповецькою Оленою Володимирівною з 14.01.2015 року по 06.02.2020 року. Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що строк пред`явлення до виконання цього виконавчого напису становить три роки, при цьому з 16.01.2015 вказаний строк було перервано, а 22.01.2020 р. - поновлено. Тому суд визнає, що було своєчасно пред`явило виконавчий напис нотаріуса для примусового виконання і у органу ДВС не було підстав для повернення виконавчого документа через закінчення строку пред`явлення його до виконання. За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки державний виконавець як суб`єкт владних повноважень, вживаючи заходів передбачених Законом України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконавчого напису діяв в межах повноважень та у спосіб передбачений цим законом та Конституцією України. Щодо стягнення судових витрат понесених Товариством з обмеженою відповідальністю "Галицька фінансова компанія", то колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат. За змістом статті 139 КАС України за загальним правилом право на відшкодування витрат зі сплати судового збору мають учасники справи (сторони та треті особи, які не є суб`єктами владних повноважень), якщо відповідне судове рішення ухвалено на їх користь. Водночас за правилами КАС України особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки (частина перша статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України). У такому випадку ці особи користуються таким же обсягом прав що й інші учасники справи, включаючи право на відшкодування понесених ними судових витрат, за умови задоволення їх апеляційних скарг. З матеріалів справи встановлено, що ТОВ "Галицька фінансова компанія" звернулось до Сьомого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.09.2021 з підстав, що суд вирішив питання про його права, за результатами розгляду якої апеляційну скаргу товариства задоволено. Наведе правове регулювання свідчить про те, що право на відшкодування витрат зі сплати судового збору мають як учасники справи (сторони та треті особи, які не є суб`єктами владних повноважень), так і особи, які не були учасниками справи під час провадження у суді першої інстанції, однак звернулися з відповідними апеляційними скаргами, якщо судом апеляційної інстанції відповідне судове рішення ухвалено на їх користь. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.01.2021 у справі № 9901/378/19. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Галицька фінансова компанія" за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 3405,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 09/12/02/ від 09.12.2021. Отже, з урахуванням висновку Верховного Суду на користь ТОВ "Галицька фінансова компанія" підлягають стягненню з позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 3405,00 грн. Окрім того, згідно частини першої та третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи. Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. 23.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Галицька фінансова компанія" та Адвокатським об`єднанням «Дмитренко та Партнери» укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги. На підтвердження повноважень на надання правової (правничої) допомоги адвокатом Дмитренком В.П. (свідоцтво від 17.12.2008 року №1458) оформлено ордер Серії ВС №1110112. Додатком до Договору від 09.12.2021 року сторонами визначено порядок, умови та розмір виплати гонорару, що склав 5500 грн. Так, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, останній було наголошено, «щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, Суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним». Аналогічний висновок викладено також в постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, згідно якого «судова колегія зазначає, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017 року, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відшкодуванню Товариству з обмеженою відповідальністю "Галицька фінансова компанія" з [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5500,00 грн. Відповідно до ст.317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Результат розгляду: granted