Рішення адміністративного суду від 2022-09-05 00:00:00+03

04.11.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Військової частини [NUMBER] про визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період із 28.04.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року та зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача вказану індексацію. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач в спірний період не виплачував індексацію грошового забезпечення, чим порушив вимоги Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 р. позов задоволено частково: визнано протиправними дії Військової частини [NUMBER] щодо невиплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 28.04.2016 по 28.02.2018; зобов`язано Військову частину [NUMBER] нарахувати [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 28.04.2016 по 28.02.2018. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що нарахована індексація позивачу за період з березня 2016 по лютий 2018 року відповідно до норм та првил, визначених Порядком № 1078 становить 0,00 грн. щомісячно. Відповідно до ст.311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебував на військовій службі у Військовій частині [NUMBER] . Як вбачається з довідки Військовій частині [NUMBER] від 26.10.2021 № 1558 позивачу з 28.04.2016 по 28.02.2018 індексація грошового забезпечення не проводилась (а.с. 8). Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення та вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася з позовом до суду. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не вчинялись дії щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 28.04.2016 по 28.02.2018 року. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в цій частині з огляду на наступне. Відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Індексація грошових доходів населення здійснюється відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Статтею 4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено підстави для проведення індексації. Згідно з пунктом 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році - 103 відсотка, у 2017 році -103 відсотка). Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту. Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби. Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення не була проведена, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправної бездіяльності допущеної відповідачем та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 28.04.2016 по 28.02.2018. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17.08.2016 у справі № 806/2255/15 (К/800/44306/15). Отже, доводи відповідача, зазначені в довідці, щодо відсутності коштів для виплати індексації судом не заслуговують на увагу, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів. Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. З огляду на вказане всі аргументи апелянта не заслуговують уваги, оскільки вони не спростовують вірних висновків суду першої інстанції і не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Стаття 77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Колегія суддів зауважує, що позивачем рішення суду в частині відмовлених вимог не оскаржувалось. На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування. Повне судове рішення складено 05.09.2022 р.

Результат розгляду: denied