Рішення адміністративного суду від 2023-05-30 00:00:00+03

Позивач, фізична особа [PERSON] (далі за текстом позивач, ФОП [PERSON] ) звернувся до суду з адміністративним позовом до ГУ ДПС у Рівненській області про: 1) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.08.2022 №3399/1700240522, яким нараховано 179971,25грн. (основне зобов`язання - 143977,00грн.; штраф - 35994,25грн.) з податку на додану вартість; 2) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.08.2022 №3401/1700240522, яким нараховано 66,43 грн. штрафних санкцій за несвоєчасну сплату військового збору; 3) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.08.2022 №3397/1700240522, яким нараховано 722,8грн. (основне зобов`язання - 578,24грн.; штраф - 144,56 грн.) військового збору; 4) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.08.2022 №3395/1700240522, яким нараховано 8673,56грн. (основне зобов`язання - 6.938,85грн.; штраф - 1.734,71грн.) з податку на доходи фізичних осіб; 5) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.08.2022 №3400/1700240522, яким нараховано 924,31 грн. штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2023 адміністративний позов залишено без задоволення. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на\~неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, \~недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначає, що контролюючий орган провів невірне обчислення показника обсягу господарських операцій з продажу товарів (робіт, послуг) у цілях виконання суб`єктом господарювання ФОП обов`язку з приводу реєстрації платником ПДВ, не здійснивши виключення з отриманого фінансового результату умовного арифметичного значення у розмірі ставки ПДВ - 20%. Стверджував, що у разі виключення із обсягу господарських операцій заявника з поставки товарів (робіт, послуг) на 1016627,21грн. суми, котра припадає на 20% (203325,44грн.), залишок складає 813301,77грн., тобто відсутня подія перевищення операцій з постачання понад 1000000,00 млн. грн., а тому і відсутній обов`язок здійснення реєстрації платником податку на додану вартість. Також зазначає, що штрафи за справляння податку на доходи фізичних осіб та військовий збір були протиправно застосовані у розмірі 25%, так як порушення мало місце до 01.01.2021р., тобто до запровадження цієї нововведеної міри юридичної відповідальності. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 30.05.2023 представник позивача, Бабич Ю.В., та представник відповідача, Форет М.С., підтримали свої правові позиції по справі. Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації суб`єктів господарювання, 05.04.2016р. набув правовий статус суб`єкта господарювання - підприємця, протягом періоду 05.04.2016р.-29.12.2020р. провадив власну господарську діяльність у правовому статусі фізичної особи - підприємця, здійснював оподаткування фінансових результатів господарських операцій із застосуванням правил загальної системи оподаткування, платником податку на додану вартість не реєструвався, податок на додану вартість у межах господарських операцій з постачання товарів (робіт, послуг) не справляв, 29.12.2020р. за власною ініціативою припинив статус самозайнятої особи - ФОП, про що було внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 10.12.2021р. контролюючим органом відносно позивача було видано наказ №9415 з приводу призначення документальної позапланової виїзної перевірки у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності із питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків і зборів, виконання вимог валютного законодавства, дотримання законодавства з питань працевлаштування найманих робітників, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Результати проведеної перевірки оформлені актом від 31.01.2022р. №2187/20-40-07-16-05/ [NUMBER] (далі за текстом - Акт перевірки). У тексті Акту перевірки викладені висновки контролюючого органу про вчинення особою низки податкових правопорушень, зокрема: п.п.164.1.3 ст.164, п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України за рахунок заниження на 225.696,27грн. оподатковуваного доходу за 2018р. і відповідно 6.938,85грн. податку на доходи фізичних осіб за 2018р.; п.п.1.2 п.161 підрозділу 10 підрозділу ХХ Податкового кодексу України в частині заниження за 2018р. грошового зобов`язання з військового збору на 578,85грн.; п.180.1 ст.180, п.181.1 ст.181, п.п.183.1 ст.183, п.п.183.2 ст.183, п.п.183.10 ст.183 Податкового кодексу України за рахунок заниження на 143.977,00грн. грошових зобов`язань з ПДВ за березень-липень 2020р.; п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України за рахунок несвоєчасної оплати самостійно задекларованого грошового зобов`язання з військового збору за 2019р.; п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України за рахунок несвоєчасної оплати самостійно задекларованого грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2018-2019р.р. 23.08.2022р. контролюючим органом - ГУ ДПС у Рівненській області із посиланням на Акт перевірки були прийняті: податкове повідомлення-рішення від 23.08.2022р. №3399/1700240522 про визначення грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 179971,25грн. (основний платіж - 143977,00грн.; штраф - 35994,25грн.); податкове повідомлення-рішення від 23.08.2022р. №3401/1700240522 про застосування 66,43грн. штрафу за несвоєчасну сплату військового збору; податкове повідомлення-рішення від 23.08.2022р. №3397/1700240522 про визначення грошового зобов`язання з військового збору у загальному розмірі 722,8грн. (основний платіж - 578,24грн.; штраф - 144,56 грн.); податкове повідомлення-рішення від 23.08.2022р. №3395/1700240522 про визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 8673,56грн. (основний платіж - 6938,85грн.; штраф - 1734,71грн.); податкове повідомлення-рішення від 23.08.2022р. №3400/1700240522 про застосування 924,31грн. штрафу за несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб. Не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями контролюючого органу позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції погодився із висновками відповідача, викладеними в акті від 31.01.2022р. №2187/20-40-07-16-05/1878901125 та дійшов висновку про обґрунтованість оскаржуваних рішень податкового органу. Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією \~\~та законами України. Стосовно епізоду заниження грошового зобов`язання з податку на додану вартість. Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Відповідно до абзацу 2 пункту 180.1 статті 180 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платником податку на додану вартість є будь-яка особа, що, зокрема підлягає обов`язковій реєстрації як платник цього податку. Підстави, за якими особа підлягає реєстрації як платник податку на додану вартість, визначені у пункті 181.1 статті 181 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Згідно з пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі операцій з постачання товарів/послуг з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі (зокрема, але не виключно шляхом встановлення спеціального застосунку або додатку на смартфонах, планшетах чи інших цифрових пристроях), нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи. Відповідно до пункту 183.2 статті 183 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу. Враховуючи викладене, податкове законодавство пов`язує виникнення в особи обов`язку із реєстрації платником податку на додану вартість із фактом перевищення такою особою протягом останніх 12 місяців сукупного обсягу оподатковуваних операцій - в сумі 1000000 \~грн. (без урахування податку на додану вартість). При цьому положення «без урахування податку на додану вартість» слід розуміти як необхідність вирахування суми податку на додану вартість із загальної суми із здійснення операцій з постачання товарів, в іншому випадку вказане правове положення не матиме застосування, оскільки відповідні норми стосуються осіб, що не є платниками податку на додану вартість та відповідно не пов`язані з жодним іншим податком на додану вартість, окрім того, що сплачується ними при придбанні товарів (послуг). Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 у справі 815/4591/17, від 05.07.2022 у справі № П/811/25/18. Відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Як вбачається з акту перевірки, наявність у позивача обов`язку зареєструватися платником податку на додану вартість податковий орган встановив на підставі того, що протягом 01.01.2019р. - 28.02.2020р. \~позивачем через реєстратори розрахункових операцій було отримано виручки за продані товари у сумі - 744223,54грн. Отже, обсяг поставки товарів за цим напрямом склав - 744223,54. Окрім того, згідно з відомостями акту перевірки від постачання маркетингових послуг за цей же самий період часу заявником було додатково отримано на рахунок в установі банку - 272403,67грн. Таким чином, на думку контролюючого органу загальний розмір показника обсягу постачання товарів (робіт, послуг), котрі є об`єктом справляння ПДВ протягом 12 послідовних минулих календарних місяців склав 1016627,21грн. Відповідно до частини першої статті 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (абзац перший частини другої цієї статті). Частиною першою статті 90 КАС встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Колегія суддів зазначає, що контролюючий орган, встановивши перевищення позивачем протягом останніх 12 місяців сукупного обсягу оподатковуваних операцій в сумі 1000000 \~грн., не довів суду вирахування суми податку на додану вартість із загальної суми із здійснення операцій з постачання товарів (послуг). Таким чином встановлення контролюючим органом перевищення позивачем протягом останніх 12 місяців сукупного обсягу оподатковуваних операцій в сумі 1000000 \~грн. здійснено без вирахування суми податку на додану вартість, що не узгоджується з положеннями \~пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України. На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про протиправність та необґрунтованість податкового повідомлення-рішення від 23.08.2022р. №3399/1700240522 про визначення позивачу грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 179971,25грн. за порушення вимог п.181.1 ст.181, п.п.183.1 ст.183, п.п.183.2 ст.183, п.п.183.10 ст.183 Податкового кодексу України за рахунок заниження на 143.977,00грн. грошових зобов`язань з ПДВ за березень-липень 2020р. У зв`язку з викладеними обставинами, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.08.2022р. №3399/1700240522 Стосовно епізоду заниження грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Як вбачається з акту перевірки, контролюючим органом встановлено порушення позивачем п.п.164.1.3 ст.164, п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України за рахунок заниження на 225.696,27грн. оподатковуваного доходу за 2018р. і відповідно .938,85грн. податку на доходи фізичних осіб за 2018р.; п.п.1.2 п.161 підрозділу 10 підрозділу ХХ Податкового кодексу України в частині заниження за 2018р. грошового зобов`язання з військового збору на 578,85грн.; п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України за рахунок несвоєчасної оплати самостійно задекларованого грошового зобов`язання з військового збору за 2019р.; п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України за рахунок несвоєчасної оплати самостійно задекларованого грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2018-2019р.р. У спірних правовідносинах правила справляння податку на доходи фізичних осіб були унормовані приписами розділу IV Податкового кодексу України. Так, відповідно до п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. За правилом п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Правила справляння військового збору визначені приписами п. 16-1 Підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, де указано, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. 1.1. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. 1.2. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. 1.3. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. 1.4. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. 1.5. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. 1.6. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу. Отже, заниження приватною особою показника доходу у цілях справляння податку з доходів фізичних осіб автоматично та безальтернативно означає і заниження військового збору. Статтею 67 Конституції України, закріплено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відповідно до підпункту 14.1.39. пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Кодексом та законами з питань митної справи. Згідно з п. 31.1 ст.31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податковою обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений в порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Згідно з п. 54.1 ст.54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до п. 123.2 ст. 123 Податкового кодексу України за вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування. Згідно з п.124.1 ст. 124 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього па підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу. Зазначена норма, як виплаває з її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення сплати узгодженого податкового зобов`язання незалежно від того, з яких причин платником податків було здійснено несвоєчасну сплату. Після фактичного погашення боргу платник податку повинен сплатити суму штрафу в розмірі, який залежить від терміну прострочення. Пунктами 124.2 та 124.3 статті 124 ПК України передбачено штрафні санкції за діяння, передбачені пунктом 124.1, але ті, що вчинені умисно. Отже, юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за п.п. 124.2 та 124.3 ст. 124 ПК України, є обов`язок доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання. Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у ст. \~16 ПК України. Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу. В противагу цьому слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру. Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вказані висновки викладені в постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі №600/747/22-а. Як встановлено з матеріалів справи контролюючим органом - ГУ ДПС у Рівненській області із посиланням на акт перевірки були прийняті: податкове повідомлення-рішення від 23.08.2022р. №3401/1700240522 про застосування 66,43грн. штрафу за несвоєчасну сплату військового збору; податкове повідомлення-рішення від 23.08.2022р. №3397/1700240522 про визначення грошового зобов`язання з військового збору у загальному розмірі 722,8грн. (основний платіж - 578,24грн.; штраф - 144,56 грн.); податкове повідомлення-рішення від 23.08.2022р. №3395/1700240522 про визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 8673,56грн. (основний платіж - 6938,85грн.; штраф - 1734,71грн.); податкове повідомлення-рішення від 23.08.2022р. №3400/1700240522 про застосування 924,31грн. штрафу за несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб. Дослідивши вказані податкові-повідомлення рішення, колегією суддів встановлено що до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 25 відсотків. Надаючи оцінку доводам контролюючого органу про наявність умислу платника податку при несвоєчасній сплаті податку на доходи фізичних осіб та військового збору, колегія суддів зазначає, що в ході судового розгляду справи представник відповідача не довів належними доказами наявність такого умислу або мети позивача ухилитися від сплати податків та зборів. \~ Таким чином, відповідач застосовуючи штрафну санкцію в розмірі 25 відсотків не встановив, чи вжив позивач всі достатні, необхідні та залежні від нього заходи з метою дотримання правил та норм, визначених у положеннях чинного законодавства, чи діяв він добросовісно, затримуючи сплати узгоджених податкових зобов`язань (наявність/відсутність непереборних обставин щодо несвоєчасної сплати), чи вчиняв всі необхідні активні дії, зокрема, щодо повідомлення відповідача про неможливість сплати податкових зобов`язань через відсутність коштів на рахунках чи неможливістю їх використання та щодо відшукування необхідних коштів. На підставі викладеного, оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів умисності дій позивача щодо несвоєчасної сплати позивачем узгоджених сум грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, колегія суддів приходить до висновку, що застосування штрафних санкцій до останнього на підставі п.123.2 ст. 123 ПК України є безпідставним, а тому податкові повідомлення - рішення від 23.08.2022р. №3401/1700240522, від 23.08.2022р. №3397/1700240522, від 23.08.2022р. №3395/1700240522, від 23.08.2022р. №3400/1700240522 підлягають скасуванню, як протиправні. Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Згідно з ч. 2ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги позивача, скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової про задоволення позовних вимог [PERSON] .

Результат розгляду: granted