Рішення адміністративного суду від 2022-11-11 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] , звернулась до Сумського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Сумської обласної прокуратури, в якому просила: - визнати протиправним та скасувати наказ керівника Сумської обласної прокуратури №325к від 05.08.2021 про звільнення позивача з посади начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури з 25.08. 2021; - поновити позивача на посаді начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Сумської області абона посаді, що є рівнозначною посаді начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури, у Сумській обласній прокуратурі з 25.08.2021; - стягнути з Сумської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 25.08.2021 до моменту фактичного поновлення Позивача на роботі. В подальшому, позивачем було надано до матеріалів справи додаткові пояснення згідно яких позивач, зокрема, уточнила позовні вимоги щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та просила суд стягнути з відповідача 356006,40 грн. (73x4876.8 = 356006,40грн.). В обґрунтування позовних вимог вказує, що звільнення відбулося з порушеннями норм чинного законодавства, а тому оскаржуваний наказ підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі із стягненням середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість та правомірність звільнення позивача з роботи. Вказує, що між загальними умовами звільнення прокурора та порядком звільнення наявні розбіжності (набрання законної сили судовим рішенням про притягнення прокурора до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією та судове рішення, яким визнав прокурора винним у вчиненні адміністративного правопорушення). Суд першої інстанції при прийнятті судового рішення не врахував, що за правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Провадження по справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП згідно протоколів №34-02/217 та № 34-02/218 від 25.03.2021 фактично закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку накладення адміністративного стягнення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Відповідно, позивач є особою яку притягнуто до адміністративної відповідальності в контексті визначеному в п.3 ч.1 ст. 51 Закону України «Про прокуратури», яка вказана в наказі про звільнення. Жодним судовим рішенням позивача не притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, жодне адміністративне стягнення визначене в ст.24 КУпАП не накладалось.Окрім цього, ЗаконУкраїни «Про прокуратуру» (в редакції Закону№ 113-ІХвід 19.09.2019) не міститьнорми, яка б відносила посаду начальника відділу місцевої прокуратури, яку займала позивач, до поняття прокурора органу прокуратури, що вказує на той факт, що на момент звільнення позивач не здійснювала повноваження прокурора, на які є посилання в законі.Також посилається на порушення відповідачем строків звільнення позивача з посади.Під час апеляційного розгляду справи позивач додатково надала відповідь НАЗК від 25.01.2022 року №23-04/3880-22 «Про розгляд звернення та надання роз`яснень». Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не подав. Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду 14.02.2022 року відкрито апеляційне провадження по справі та призначено апеляційний розгляд даної справи у відкритому судовому засіданні. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, який діє на теперішній час. Харківська міська територіальна громада входить до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 (зі змінами). У зв`язку з бойовими діями на території Харківської області призначене судове засідання не відбулося. Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2022 року запропоновано учасникам справи висловити позицію стосовно можливості розгляду справи у порядку письмового провадження. Вказану ухвалу надіслано сторонам в їх електронний кабінет, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками. Сторони надали до суду заяви, в яких не заперечували щодо розгляду справи у порядку письмового провадження. Згідно ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Враховуючи матеріали справи, надходження від сторін клопотаньщодо відсутності заперечень про розгляду справи у порядку письмового провадження, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2022 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що позивач працювала в органах прокуратури з 10.01.2007 року, у тому числі з 15.12.2015 по 16.05.2016 - прокурором Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури, з 16.05.2016 - начальником Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури. У період з 02.07.2020 по 31.08.2020 Прокуратурою Сумської області проведено службове розслідування за зверненням Голови комітету Верховної Ради України з питань молоді і спорту Кожем`якіна А.А. в інтересах [PERSON] щодо можливих неправомірних дій начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Сумської області Пирогової О.Т. У ході службового розслідування встановлено ознаки можливого вчинення начальником Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Пироговою О.Т. дій в умовах реального конфлікту інтересів під час підписання запитів до Тростянецького районного сектору УДСНС України у Сумській області від 08.05.2020 № 32/3-2684вих20 та до відділу містобудування та архітектури апарату Тростянецької міської ради від 08.05.2020 № 32/3-2685вих20. Інформацію щодо можливого порушення начальником Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури [PERSON] вимог Закону України «Про запобігання корупції» направлено 04.09.2020 до Національного агентства з питань запобігання корупції для вирішення. Департаментом з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції 25.03.2021 складено протоколи про адміністративні правопорушення №34-02/217, №34-02-218 за ознаками адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 172-7, частиною 2 статті 172-7 КУпАП стосовно начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Сумської області Пирогової О.Т., оскільки вона не повідомила у визначеному законом порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, що виник у зв`язку із зверненням із запитом до відділу містобудування та архітектури апарату Тростянецької міської ради від 08.05.2020 №32/3-2685вих-20 про витребування інформації та 08.05.2020 прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, підписавши запит до відділу містобудування та архітектури апарату Тростянецької міської ради від 08.05.2020 №32/3-2685вих-20. Постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 18.06.2021 у справі №588/512/21, провадження №3/588/206/21, позивача визнано винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 статті 172-7 КУпАП. Провадження по справі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1, 2 статті 172-7 КУпАП згідно протоколів № 34-02/217 та №34-02-218 від 25.03.2021 стосовно [PERSON] закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку накладення адміністративного стягнення на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП. Постановою судді Сумського апеляційного суду від 22.07.2021 постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 18.06.2021 відносно [PERSON] залишено без змін, а апеляційну скаргу [PERSON] на цю постанову - без задоволення. Вказана постанова Сумського апеляційного суду надійшла до Сумської обласної прокуратури 03.08.2021. Відповідно до наказу керівника Сумської обласної прокуратури №656вк від 29.07.2021 позивачу надано додаткову оплачувану відпустку як матері, що має дітей віком до 15 років, за 2021 рік тривалістю 10 календарних днів з 30 липня по 08 серпня 2021 року відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки». Під час перебування у вказаній відпустці, а саме 04.08.2021, від [PERSON] надійшла заява про надання додаткової оплачуваної відпустки за стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, строком на 15 календарних днів, з 09.08.2021. Наказом керівника Сумської обласної прокуратури №690вк від 05.08.2021 року позивачу надано додаткову оплачувану відпустку за стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років тривалістю 15 календарних днів, з 09 по 23 серпня 2021 року за період роботи з 10.01.2021 по 09.01.2022. Під час розгляду справи відповідач вказував, що після видання наказу про надання [PERSON] вищевказаної відпустки, в цей же день - тобто 05.08.2021, до відділу кадрової роботи та державної служби було передано за належністю з відділу забезпечення діяльності у сфері запобігання та протидії корупції постанову Сумського апеляційного суду від 22.07.2021 у справі про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, відносно начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури Пирогової О.Т. Враховуючи, що вказана постанова Сумського апеляційного суду надійшла до Сумської обласної прокуратури 03.08.2021, а до відділу кадрової роботи та державної служби було її передано 05.08.2021, у цей же день, тобто у триденний строк з дня отримання копії відповідного судового рішення, що набрало законної сили, був виданий наказ керівника Сумської обласної прокуратури від 05.08.2021 №325к про звільнення позивача з посади начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури та органів прокуратури Сумської області у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням про притягнення прокурора до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією на підставі пункту 3 частини першої статті 51 та частин першої та третьої статті 54 Закону України «Про прокуратуру» у перший робочий день після закінчення додаткової оплачуваної відпустки за стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років з 25 серпня 2021 року. Не погоджуючись із правомірністю звільнення з посади, позивач звернулась до суду із даним позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, а тому відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування. Також, оскільки решта позовних вимог є похідними від вимог про скасування оскаржуваних наказів, підстави для їх задоволення також відсутні. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, визначено Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 16 Закону України "Про прокуратуру", незалежність прокурора забезпечується особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності. Прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом (ч. 3 ст. 16 Закону України "Про прокуратуру"). Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07.03.2018 у справі № 807/211/17, під час вирішення справ щодо звільнення публічних службовців, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. Пунктом 3 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що однією із підстав для звільнення прокурора з посади є набрання законної сили судовим рішенням про притягнення прокурора до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією. Статтею 54 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що суд, що ухвалив судове рішення, яким визнав прокурора винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, після набрання таким рішенням законної сили повідомляє про це особу, уповноважену цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, яка звільняє такого прокурора з посади у триденний строк з дня отримання копії відповідного судового рішення, що набрало законної сили. Колегія суддів вказує, що згідно положень ст. 51 Закону України «Про прокуратуру`факт набрання законної сили судовим рішенням про притягнення прокурора до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, є однією із підстав для звільнення прокурора з посади. При цьому, механізм реалізації процедури звільнення прокурора саме з цієї підстави детально розкритий у ст. 54 Закону України «Про прокуратуру», яка є спеціальною нормою відносно п. 3 ч. 1 ст. 51 Закону. Позивач не заперечувала, що постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 18.06.2021, залишеною без змін постановою Сумського апеляційного суду від 22.07.2021, позивача визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією. Доводи скаржника, що її не було притягнуто до відповідальності з посиланням на лист НАЗК від 25.01.2022 року, оскільки провадження у справі було закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, колегія суддів вважає такими, що не свідчить про протиправність оскаржуваного наказу, оскільки встановлена ч.3 ст. 54 Закону України «Про прокуратуру» пряма заборона здійснення повноважень прокурором, визнаним винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, встановлює безальтернативність звільнення прокурора в порядку ч. 1 ст. 54 Закону України «Про прокуратуру» у разі визнання його винним у вчинені адміністративного правопорушення. Натомість, обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у скоєнні правопорушення. Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ЗаконУкраїни «Про прокуратуру» не містить норми, яка б відносила посаду начальника відділу місцевої прокуратури, яку займала позивач, до поняття прокурора органу прокуратури, колегія суддів зазначає наступне. Стаття 41 Закону України «Про прокуратуру» передбачає порядок звільнення прокурора з адміністративної посади та припинення його повноважень на цій посаді, а не з органів прокуратури. Відповідно до ч. 4 вказаної статті Закону, звільнення прокурора з адміністративної посади чи припинення його повноважень на адміністративній посаді, крім випадку, передбаченого пунктом 2 частини другої цієї статті, не припиняє його повноважень прокурора. 25.09.2019 року набрав чинності Закон № 113-ІХ, яким запроваджено реформування системи органів прокуратури. Положення Закону № 113-ІХ на день ухвалення рішення у цій справі є чинними та неконституційними у встановленому законом порядку не визнавались. За приписами п. 7 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" цього Закону, прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Судом встановлено, що позивача звільнено з посади начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури та органів прокуратури Сумської області. При цьому, адміністративними посадами в Офісі Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратурах є посади, зокрема, керівника підрозділу окружної прокуратури (п. 14 ч. 1 ст. 39 Закону). Водночас вказана норма на позивача не поширюється, оскільки всі етапи атестації, передбаченої Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», що є підставою для переведення прокурора з місцевої прокуратури до окружної, вона не пройшла, що нею не заперечується, тому посада, яку займала позивач не може бути прирівняною до посади керівника підрозділу окружної прокуратури. Крім того, оскільки проходження служби в органах прокуратури має особливий характер, виходячи з її місця та функцій в системі державних органів (зокрема, протидія корупції, процесуальне керівництво досудовим розслідуванням та забезпечення швидкого, повного, неупередженого розслідування кримінальних проваджень, у тому числі резонансних, тощо), колегія суддів зазначає, що гарантії, передбачені ст. 184 Кодексу законів про працю, про неможливість звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років, до вказаних правовідносин не застосовуються. На підставі викладеного, перевіряючи наведені учасниками справи аргументи змістом належних норм права та приєднаними до справи доказами, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно встановлено, що у ході розгляду справи відповідачем подані докази відповідності закону оскарженого рішення (діяння), а обсяг використаних доказів та обрані мотиви дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого рішення. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Колегія суддів зазначає, що позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог. Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність звільнення позивача з посади. В силу ч. 2ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуваний наказвідповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо. Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). З огляду на встановлені обставини, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем було доведено правомірність прийняття оскаржуваного наказу, відповідні позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки решта позовних вимог є похідними від вимог про скасування оскаржуваних наказів, підстави для їх задоволення також відсутні. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав. Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied