Рішення адміністративного суду від 2022-11-03 00:00:00+02

26.01.2022 Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся в суд з позовом до Львівської митниці, просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2021/210069/2 від 22.12.2021. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що документ на здійснення попередньої оплати (SWIFT) не завірений банківською установою, у графі призначення платежу зазначене загальне посилання на контракт, отже однозначно ідентифікувати документ із даною поставкою не можливо. Суд першої інстанції вказав, що Львівською митницею правомірно встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом та дійшов висновку, що відповідачем правомірно обрано резервний метод з джерелом інформації щодо митної вартості товарів, яким слугувала декларація UA 205140/2021/93479 від 18.11.2021-3,1310 дол. США за кг. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] представник Фізичної особи-підприємця [PERSON] подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що для підтвердження вказаної в декларації митної вартості подано документи, які у своїй сукупності підтверджують всі числові значення її складових, відомості про ціну, фактично сплачену за товар, документи не містили ні розбіжностей щодо таких показників, ні ознак підробки. Скаржник вказує, що у запиті (повідомленні) митного органу від 21.12.2021 не вказано, які саме відомості з поданих позивачем документів митний орган ставить під обґрунтований сумнів, які документи має подати позивач для спростування сумніву у раніше поданих ним документах саме у цьому конкретному випадку. Скаржник зазначає, що оскаржуване рішення постановлене судом без з`ясування того чи підставним (обґрунтованим) був сумнів митного органу щодо представлених позивачем документів в обґрунтування заявленої митної вартості, чи належним чином відповідач виконав свій обов`язок по формулюванню запиту до позивача про надання додаткових документів для підтвердження чи спростування такого сумніву, чи вказав у такому запиті обставини, які викликали такий сумнів, чи вказав позивачу на документи, які в даному конкретному випадку можуть спростувати сумніви митного органу. Скаржник вважає, що у митного органу не могло бути об`єктивних підстав для обґрунтованих сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості за основним методом, а отже, не було підстав для витребування додаткових документів згідно з ч. 3 ст. 53 МКУ, а отже, не було права вчиняти наступні дії, спрямовані на корегування митної вартості товарів. Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає. Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець 17.06.2020, основний вид діяльності за КВЕД 47.91 роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет. 29.09.2020 між ФОП [PERSON] (Покупець) та польською компанією «PPH Mat-Gum s.c. T.W.A» (Продавець) укладено контракт № 001/09/2020, предметом якого є автомобільні гумові килимки та інші продукти виробництва фірми Mat-Gum згідно інвойсу на кожну партію товару. Поставка товару відбувається на умовах FCA (склад продавця). На виконання умов вказаного контракту ФОП [PERSON] придбав для ввезення на митну територію України гумові килимки для автомобілів та бусів, універсальні в асортименті. Відповідно до Проформи № PRO/14/2021 від 15.12.2021 вартість товару склала 3244,29 Євро. 17.12.2021 Продавцем оформлено рахунок-фактуру № FV/1331/2021 на вказану суму, згідно з яким спосіб оплати передоплата на банківський рахунок. З метою митного оформлення вказаного товару ФОП [PERSON] надав митному органу ВМД № UA209140/2021/130973 від 21.12.2021, в якій містився опис товару: гумові килимки для автомобілів та бусів, універсальні в асортименті, виготовлені з відновленої гуми. Гумові коврики для бусів 82 шт; гумові коврики для автомобілів (передні) 921 шт; гумові коврики для автомобілів (задні) 365 шт. Митна вартість товару визначена декларантом за основним методом (ціною договору) з врахуванням вартості товару 3244,29 Євро та вартості його доставки до кордону України 2500,00 грн. З врахуванням курсу валюти: 30,7661 грн. за 1 Євро, митна вартість визначена позивачем склала 3325,55 Євро. Для підтвердження заявленої митної вартості вказаної в декларації подано наступні документи: Контракт № 001/09/2020 від 29.09.2020, рахунок-проформа PRO/14/2021 від 15.12.2021, рахунок-фактура (інвойс) № FV/1331/2021 від 17.12.2021, автотранспортну накладну CMR, платіжний документ, який підтверджує факт оплати вартості товару в розмірі 3244,29 Євро, документи, які підтверджують вартість перевезення товару до кордону України, додатки до контракту № 1 і 2. 22.12.2021 Львівською митницею прийнято Рішення про коригування митної вартості № A209000/2021/210069/2, а також картку відмови в прийнятті митної декларації №UA209140/2021/001884. Відповідно до пункту 33 вказаного Рішення про коригування митної вартості, скориговано митну вартість товару та вказано, що вона складає 7036,35 доларів США. Мотивами прийняття цього рішення слугувало наступне: заявка та специфікація до митного оформлення не подавались, у фактурі зазначено загальний опис товару; термін оплати у проформі не відповідає терміну оплати в інвойсі; документ на здійснення попередньої оплати не завірений банківською установою, у графі призначення платежу зазначене загальне посилання на контракт; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг, довідка про оплату транспортних витрат не містять числових значень цих витрат, таким чином відомості про навантажувально-розвантажувальні роботи не підтверджені документально. Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи таке протиправним, ФОП [PERSON] звернувся з позовом до суду. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Відповідно частини 1 статті 246 Митного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів. Згідно з частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 1, 2 статі 51 МК України). Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що митна вартість ввезеного товару визначена позивачем за першим методом - ціною договору. У відзиві на позовну заяву митним органом зазначено, що під час митного оформлення за митною декларацією №UA209140/2021/130973 від 21.12.2021 опрацьовано інформацію, що міститься у поданих до митного оформлення документах та встановлено, що: ні в електронному інвойсі, ні у фактурі не вказано артикулів товарів по окремих позиціях; не надано документ, який би свідчив, що товар виготовленого саме з відновленої гуми; у гр. 22 CMR відсутній відтиск та підпис відправника; контракт купівлі-продажу №001/09/2020 від 29.09.2020 складено лише українською мовою, що не є типовим для зовнішньоекономічних угод; у пункті 2.2 контракту купівлі-продажу №001/09/2020 від 29.09.2020 зазначено, що асортимент, кількість, ціна товару вказуються у рахунку-фактурі і специфікації та визначаються узгодженою сторонами попередньої заявки покупця (заявка та специфікація до митного оформлення не подавались), а у фактурі зазначено лише загальний опис товару; термін оплати, який зазначено у проформі не відповідає терміну оплати у інвойсі; документ на здійснення попередньої оплати (SWIFT) не завірений банківською установою, у графі призначення платежу зазначене загальне посилання на контракт, отже ідентифікувати документ із даною поставкою не можливо. Вказане, на переконання відповідача, викликало обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості ввезеного товару. Проте, частиною 3 статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Згідно з частиною 3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу. Відповідно до частини 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3)невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Окрім того суд апеляційної інстанції зауважує, що зі змісту приписів розділу ІІІ (Митна вартість товарів та методи її визначення) МК України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості. Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів. Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах. Отже, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 09 липня 2020 року (справа №804/5445/17), від 31 березня 2020 року (справа №809/1858/16), від 15 лютого 2022 року (справа № 826/12901/17). Суд апеляційної інстанції зауважує, що статтею 57 МК України встановлено перелік методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. Митним органом в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості зазначено, що неможливо застосувати методи 2а (ст.59 МК України) та 2б (ст.60 МК України) з причин відсутності у органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МК України) та методу 2г (ст.63 МК України) з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Джерелом інформації щодо митної вартості товарів слугувала декларація UA 205140/2021/93479 від 18.11.2021 3,1310 дол США за кг. Згідно з частиною 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом. Частинами 4-5 статті 58 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Статтею 64 МК України встановлено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Відповідно до частини 2 статті 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.(*) b) Під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або i) з порівнюваними кількостями, або ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.(*) c) Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту b) цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити. Згідно з приміткою 4 до пункту 2 статті 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі формулювання підпунктів a і b дозволяє стороні визначати вартість для митних цілей єдиним способом чи то (1) на базі цін, які певний експортер встановлює за імпортований товар, чи (2) на базі загального рівня цін на подібний товар. Відповідно до положень Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року первинною основою для митної вартості за цією Угодою є контрактна вартість, визначена в статті 1. Статтю 1 необхідно розглядати разом зі статтею 8, яка передбачає, inter alia, коригування ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті у випадках, коли певні конкретні елементи, які вважаються такими, що формують частину вартості для митних цілей, припадають на покупця, але не включені до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані товари. Згідно з частинами 1, 2 Приміток до статті 7 вказаної Угоди митні вартості, визначені згідно з положеннями статті 7, повинні настільки, наскільки можливо, ґрунтуватися на раніше визначених митних вартостях. Методи оцінювання, які мають використовуватися згідно зі статтею 6, повинні бути методами, викладеними в статтях 1 - 6, проте обґрунтована гнучкість у застосуванні таких методів відповідатиме цілям та положенням статті 7. Відповідно до пункту 7 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11 вересня 2015 року №689, при перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару. З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що до митного оформлення позивач подав, зокрема: Контракт № 001/09/2020 від 29.09.2020, рахунок-проформа PRO/14/2021 від 15.12.2021, рахунок-фактура (інвойс) № FV/1331/2021 від 17.12.2021, з якого вбачається, що вартість товару складає 3244,29 Євро, автотранспортну накладну CMR, платіжний документ, який підтверджує факт оплати позивачем вартості товару в розмірі 3244,29 Євро, документи, які підтверджують вартість перевезення товару до кордону України, додатки до контракту №№ 1 і 2. Декларантом на вимогу митного органу надано: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~рахунок проформу (продубльовано); - додаток до контракту №1 від 15.12.2021; - додаток до контракту №2 від 15.12.2021; - СВІФТ (продубльовано); - лист відправника щодо складу продукції; - цінову інформацію з польських та українських сайтів щодо цінових пропозицій; - лист від виробника товарів від 12.10.2021; - копії попередньо оформлених ВМД. Відповідно до умов Контракту №001/09/2020 базова валюта розрахунків і валюта платежу євро. Точне найменування валюти і сума платежу вказується у відповідному рахунку-фактурі (інвойсі). В ціну товару включена вартість упаковки і маркування вантажу. Оплата здійснюється за безготівковим розрахунком, простими банківськими переказами з одного з розрахункових рахунків Покупця. За кожну поставку Товару Покупець здійснює передоплату 100% вартості замовленого товару на підставі відповідного проформи (інвойсу), спрямованого Продавцем на електронну пошту Покупця. У наданому митному органу рахунку-фактурі вказані реквізити сторін контракту, назву товару, вартість такого та спосіб оплати. Суд апеляційної інстанції зауважує, що рахунок-фактура є одним із розрахункових документів, які засвідчують факт надання послуги, тобто це розрахунково-платіжний документ, який передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцеві за фактично поставлений товар (фактично надану послугу). Отже, не зазначення у такому артикулів товарів по окремих позиціях не є обставиною, яка може впливати на визначення митної вартості товару. При цьому, тип килимків, розміри таких зазначені у додатку №1 до Контракту, який також надавався митному органу, а відповідно до наданого на вимогу митного органу листа відправника щодо складу продукції килимки \\ польського виробництва, на базі сировини, яка походить з Європейського Союзу, вироблені з гумової суміші для шин та каучуку. Ціна зазначена у рахунку-фактурі від 17.12.2021 ідентична ціні вказаній у рахунку-проформа PRO/14/2021 від 15.12.2021, однаковим є і еквівалент валюти, визначений у польських злотих. Щодо терміну оплати, то спосіб оплати теж ідентичний (передоплата), а зазначені у рахунку-проформі 7 днів до 22.12.2021, на переконання суду апеляційної інстанції, є елементом декларування сторонами умов майбутньої угоди та підтвердженням замовлення. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що рахунок-проформа за своїм змістом є комерційним документом, який містить відомості про кількість, ціну та вартість товару, але не є розрахунковим документом, бо не містить вимоги про сплату зазначеної в ньому суми, тому не виступає платіжним документом. У міжнародній практиці рахунок-проформа є товаросупровідним документом і на відміну від рахунку-фактури, одержувач рахунку-проформи не зобов`язаний оплачувати зазначену в ньому суму, відповідно і той, хто його складає, нічого не отримує. Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що наданий позивачем рахунок-фактура вказує вартість ввезеного товару та дозволяє такий ідентифікувати, містять інформацію про дату продажу, назву ввезених товарів, назви та реквізити фірм продавця і покупця, скріплений підписом та печаткою представника продавця. Оплата за отриманий товар покупцем здійснена в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів продавцеві за SWIFT рахунком, сума в зазначеному SWIFT рахунку повністю збігається із сумою, зазначеною в рахунку-фактурі. Крім того, наданий позивачем митному органу документ про оплату містить покликання на контракт та містить призначення платежу за автомобільні гумові килимки. Суд апеляційної інстанції також зауважує, що положення статті 53 МК України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару. Згідно з пунктом 2.1. Контракту №001/09/2020 поставка здійснюється автомобільним транспортом Покупця на мовах FCA (склад продавця). Відповідно до умов інкотермс 2010 FCA (склад продавця) продавець повинен надати товар, рахунок-фактуру або будь-яке інше відповідне підтвердження покупцеві, який в свою чергу зобов`язується провести повну оплату. В зобов`язання продавця не входить укладення договорів на перевезення або страхування, але він може оформити під свою відповідальність необхідні угоди, якщо інші умови не були узгоджені раніше. Товар може бути не застрахований, але покупець оплачує перевозиться товар від зазначеного місця. Продавець поставляє і передає товари в зазначені терміни і місце передачі, а покупець приймає їх, якщо всі умови дотримані. Продавець повинен відправити покупцеві транспортні документи, які свідчать про постачання. У разі неможливості пред`явлення даних документів надати повне сприяння в їх отриманні за рахунок покупця. Відповідно до зобов`язань продавця в даному пункті, покупець повинен прийняти у нього всі документи, що доводять факт поставки. Згідно з угодою FCA поставки, що відправляється товар повинен бути упакований і маркований, відповідно до вимог з транспортування даного виду, всі витрати покладаються на продавця. В обов`язки покупця входить оплата всіх витрат при оглядом, виключаючи ситуації, в яких огляд проводиться владою країни-експортера. Отже, контрактна вартість товару в розмірі 3244,50 Євро, сформована на умовах поставки FCA (склад продавця), вже включає в себе вартість завантаження товару. В свою чергу, позивач надав митному органу документи на підтвердження вартості перевезення товару до кордону України, а саме рахунок №136 від 20.12.2021, довідку про транспортні витрати від 20.12.2021. Надані документи містять інформацію про перевізника, маршрут слідування та вартість наданих послуг. Також вказано, що страхування не проводилось. Надані позивачем документи, на переконання суду апеляційної інстанції, є належним підтвердженням складових митної вартості ввезеного товару. До вартості товару включені всі витрати на транспортування такого до місця розвантаження. Щодо покликання митного органу на відсутність у графі 22 транспортної накладної CMR відтиску штампа та підпису, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що транспортна накладна CMR - транспортний документ, найбільш широко використовуваний при міжнародних вантажних перевезеннях автомобільним транспортом. Транспортна накладна CMR виписується для підтвердження укладення договору перевезення, який визначає відповідальність відправника, перевізника та одержувача товару. Підтверджує, що вантаж в момент прийняття знаходився в належному стані, в цілій упаковці, маркування і число місць відповідає зазначеним у накладній. Отже, така накладна має значення лише для підтвердження укладення договору перевезення, не містить даних, які могли вплинути на митну вартість товару, а вартість транспортування, яка враховується у складі митної вартості товару, підтверджена попередньо вказаними документами, наданими позивачем до митного оформлення. Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу і на те, що згідно з положеннями розділу 5 вказаних Методичних рекомендацій під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації: - спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС; - спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; - інформація, отримана від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів; - інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару; - інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю, в тому числі, за результатами проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи; - інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити територіальних органів та/або ДФС; - цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між ДФС та асоціаціями, спілками та іншими об`єднаннями імпортерів та виробників; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; - інформація отримана з мережі Інтернет. Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598). Саме таке регулювання спірних правовідносин було покладено в основу правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 8 лютого 2019 року у справі №825/648/17 та у постанові від 09 вересня 2020 року (справа №400/3133/18). До матеріалів справи долучено копію декларації UA205140/2021/093479 від 18.11.2021, яка слугувала джерелом інформації щодо митної вартості товарів, згідно з якою ввозились покриття для підлоги (килимок) з незатверділої непористої гуми: 999-001-26 Килим гумовий рифлений чорний 3 мм 48 м2, код товару 40169100, країна походження Польща, умови поставки FCA Люблін. Митним органом належними та допустимими доказами не підтверджено, що у зазначеній декларації використано рівень цін, за який ввезений позивачем товар за категорією, виробником та асортиментом пропонується для продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. При цьому митним органом не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що не дозволяє суду апеляційної інстанції надати правову оцінку ідентичності факторам, які впливали на формування ціни на імпортовані товари. Загалом, у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а тому таке рішення не може вважатись обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України з урахуванням правової позиції висловленої Верховним Судом у постанові від 08 лютого 2019 року у справі №825/648/17. До того ж, суд апеляційної інстанції зауважує, що умовами Контракту №001/09/2020 передбачено, що ціна товару формується на підставі прайсової ціни і знижка встановлюється за попереднім погодженням сторін, що фіксується в додатку до договору. Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, самостійне визначення митним органом митної вартості ввезеного товару за МД № UA205140/2021/093479 від 18.11.2021 без належних для цього обґрунтувань, не доводить правомірності прийнятого рішення, яке є предметом оскарження. Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. З огляду на викладене, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що контролюючий орган, визначаючи необхідним до застосування одного із другорядних методів визначення митної вартості товарів, спирався виключно на аргументи, які, при їх системному аналізі, не можуть належним чином підтвердити обґрунтованість застосовуваного методу. Оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, та в подальшому на вимогу митного органу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність митним органом неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з первинною МД документів та наведених в ній відомостей для визначення митної вартості ввезеного товару за основним методом; наявності встановлених частинами 1 та 2 статті 58 МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині 6 статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а отже і підстав для застосування положень частини 3 статті 57 та частини 3 статті 58 МК України, тобто використання другорядного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним. При цьому надані позивачем документи, на переконання суду апеляційної інстанції, кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а, отже, у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом. В свою чергу, неправильний вибір необхідного до застосування методу визначення митної вартості товару призвів до незаконності проведеного митним органом коригування митної вартості товару. Як наслідок, митним органом порушено вимоги принципу обґрунтованості при виконанні покладених на нього обов`язків. Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо правомірності прийняття митним органом рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2021/210069/2 від 22.12.2021. Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи не відповідають, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, яким слід позовні вимоги задовольнити. Щодо судових витрат, то відповідно до статті 139 КАС України слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці сплачений позивачем судовий збір.

Результат розгляду: granted