Рішення адміністративного суду від 2022-03-01 00:00:00+02

в січні 2021 року ТОВ "Укрмет-Інвест" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, ДПС України, в якому просило: - скасувати рішення комісії Комісії Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в таких реєстраціях: №1987467/42256159 від 01.10.2020, №1905541/42256159 від 07.09.2020, №1987333/42256159 від 01.10.2020, №1987241/42256159 від 01.10.2020, №1987116/42256159 від 01.10.2020, №2002780/42256159 від 05.10.2020, №2011092/42256159 від 07.10.2020, №2011087/42256159 від 07.10.2020, №2002777/42256159 від 05.10.2020, №2011087/42256159 від 07.10.2020, №2011095/42256159 від 07.10.2020, №2002768/42256159 від 05.10.2020, №2030789/42256159 від 13.10.2020, - зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкові накладні подані Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРМЕТ-ІНВЕСТ" : від 01.09.2020 № 1, від 03.08.2020 № 2, від 04.09.2020 № 3, від 07.09.2020 № 4, від 07.09.2020 № 5, від 08.09.2020 № 6, від 08.09.2020 № 7, від 09.09.2020 № 8, від 09.09.2020 № 9, від 10.09.2020 № 10, від 12.09.2020 № 12, від 12.09.2020 № 13, від 15.09.2020 № 15. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 позов задоволено. Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити. Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що оскаржуване рішення податковог органу про відмову у реєстрації ПН грунтується не на факті та підставах зупинення реєстрації ПН, а на тому, що позивачем не було надано податковому органу на його пропозицію доказів реального здійснення господарської операції, зазначеної у поданій на реєстрацію ПН, і саме ці доводи підлягали перевірці судом першої інстанції. ГУ ДПС у Житомирській області вважає, що в даних спірних правовідносинах позивач, як платник ПДВ не діяв добросовісно та з належною обачливістю у доведенні реальності господарських операцій та обгрунтованості його вимог щодо реєстрації спірних податкових накладних, натомість оскаржувані рішення про відмову у реєстрації ПН, були прийняті з належною метою, на підставі, у спосіб та у формі, що передбачені діяючим законодавством, в тому числі ПК Україїни та Порядком, а тому такі правильні по суті рішення не може бути скасовано лише з мотивів відсутності його деталізації та незрозумілості для ТОВ "Укрмет-Інвест", в тому числі з урахуванням відсутності у ГУ ДПС у Житомирській області об`єктивної можливості для такої деталізації. Зобов`язуючи ДПС зареєструвати податкові накладі суд першої інстанції втручається в дискреційні повноваження ДПС України. Також апелянт вважає, що стягнення судового збору має проводитись з Головного управління ДПС у Житомирській області та Державної податкової служби України по 50 % сплаченого позивачем судового збору. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2021, з урахуванням ст.306, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. Судом першої інстанції встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрмет-Інвест" було проведено послуги вантажного перевезення брухту чорного металу для ТОВ "ВАРЛАС" за договорами-заявками: №32 від 01.09.2020, № 17 від 31.07.2020, №33 від 04.09.2020, №34 від 07.09.2020, №35 від 07.09.2020, №36 від 08.09.2020, №37 від 08.09.2020, №38 від 09.09.2020, №39 від 09.09.2020, №40 від 10.09.2020, №41 від 12.09.2020, №42 від 12.09.2020, № 43 від 15.09.2020. Відповідно до приписів п.201.10. ст 201 ПК України позивачем було складено та подано до Державної податкової служби України для проведення реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних наступні податкові накладні: №1 від 01.09.2020, №2 від 03.08.2020, №3 від 04.09.2020, №4 від 07.09.2020, №5 від 07.09.2020, №6 від 08.09.2020, №7 від 08.09.2020, №9 від 09.09.2020, №10 від 10.09.2020, №8 від 09.09.2020, №12 від 12.09.2020, №13 від 12.09.2020, №15 від 15.09.2020 які були доставлені до ДПС України, документи прийнято, але відповідно до п. 201.16 ст.201 ПК України реєстрацію зупинено. Коди УКТЗЕД/ДКПП товару/послуг 49.41.19 відсутні в таблиці даних платника податку на додану вартість, як товари/послуги, що на постійній основі постачаються (виготовляються), та їх обсяг постачання дорівнює або перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п. 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій та запропоновано надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН/РК для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Позивач подавав 01.09.2020 на розгляд комісії ТУ ДГІС у Житомирській області таблицю даних. За результатами розгляду таблиці даних платника податку, зареєстрованої у контролюючому органі 01.09.2020 р. за № 9218037583, відповідно до пункту 16 Порядку №1165, прийнято рішення № 1896007/42256159 від 03.09.2020 про її неврахування. В порушення п. 14 Порядку №1165, не подано пояснення до таблиці даних платника податку на додану вартість. Також, позивачем було подано 09.09.2020 розгляд комісії ТУ ДПС у Житомирській області таблицю даних. За результатами розгляду таблиці даних платника податку, зареєстрованої у контролюючому органі 09.09.2020 р. за № 9225030358, відповідно до пункту 16 Порядку № 1165, прийнято рішення №1923425/42256159 від 11.09.2020 про її неврахування. Підставою неврахування слугувало те, що виявлено невідповідність визначених платником податку в таблиці даних видів діяльності наявним у платника податку основним засобам. Комісія ГУ ДПС у Житомирській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, розглянувши подані пояснення та копії документів, прийняла рішення:№1987467/42256159 від 01.10.2020 яким відмовлено у реєстрації податкової накладної №1 від 01.09.2020 в Єдиному реєстрі податкових накладних; №1905541/42256159 від 07.09.2020 яким відмовлено у реєстрації податкової накладної №2 від 03.08.2020 в Єдиному реєстрі податкових накладних; №1987333/42256159 від 01.10.2020 яким відмовлено у реєстрації податкової накладної №3 від 04.09.2020 в Єдиному реєстрі податкових накладних; №1987241/42256159 від 01.10.2020 яким відмовлено у реєстрації податкової накладної №4 від 07.09.2020 в Єдиному реєстрі податкових накладних; №1987116/42256159 від 01.10.2020 яким відмовлено у реєстрації податкової накладної №5 від 07.09.2020 в Єдиному реєстрі податкових накладних; №2002780/42256159 від 05.10.2020 яким відмовлено у реєстрації податкової накладної №6 від 08.09.2020 в Єдиному реєстрі податкових накладних; №2011092/42256159 від 07.10.2020 яким відмовлено у реєстрації податкової накладної №7 від 08.09.2020 в Єдиному реєстрі податкових накладних; №2011089/42256159 від 07.10.2020 яким відмовлено у реєстрації податкової накладної №9 від 09.09.2020 в Єдиному реєстрі податкових накладних; №2002777/42256159 від 05.10.2020 яким відмовлено у реєстрації податкової накладної №10 від 10.09.2020 в Єдиному реєстрі податкових накладних; №2011087/422СТ" : від 01.09.2020 № 1, від 03.08.2020 № 2, від 04.09.2020 № 3, від 07.09.2020 № 4, від 07.09.2020 № 5, від 08.09.2020 № 6, від 08.09.2020 № 7, від 09.09.2020 № 8, від 09.09.2020 № 9, від 10.09.2020 № 10, від 12.09.2020 № 12, від 12.09.2020 № 13, від 15.09.2020 № 15. Вважаючи такі рішення протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що всі спірні рішення про відмову у реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не є обґрунтованими та вмотивованими, та не містять переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття, оскільки не встановлюють, які саме первинні документи позивач не надав податковому органу для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних позивача. Оскаржувані рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних є необґрунтованим, не відповідають критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії, що породжує їх неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку платником податків виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень. Суд першої інстанції зазначив, що ГУ ДПС в Житомирській області, як при зупиненні реєстрації податкових накладних, так і при винесенні оскаржуваних рішень, обмежилося лише загальними фразами та не вказало конкретно, які ж саме документи не подані і що вони мали б підтвердити або спростувати. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження. Відповідно до пункту 12 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1246 від 29.12.2010 (далі - Порядок №1246) після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 ПК України; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 ПК України (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16 статті 201 ПК України; дотримання вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку. Відповідно до пункту 13 Порядку №1246 за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція). Аналогічні норми містяться у пункті 201.16 статті 201 ПК України, згідно з якими реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінету Міністрів України. Механізм зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), організаційні та процедурні засади діяльності комісій з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі (далі - комісії контролюючих органів), права та обов`язки їх членів визначено Порядком зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів.12. від 11 грудня 2019 № 1165, який набрав чинності з 01.02.2020 (далі - Порядок № 1165). Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку №1165 у разі коли за результатами перевірки податкової накладної/розрахунку коригування визначено, що податкова накладна/ розрахунок коригування відповідають одній з ознак безумовної реєстрації, визначених у пункті 3 цього Порядку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування не зупиняється в Реєстрі. Платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2). Податкова накладна/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряються щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій (додаток 3). Згідно з абзацом 1 пункту 6 Порядку № 1165 у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/ розрахунок коригування, відповідає хоча б одному критерію ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється. Відповідно до пунктів 7, 10, 11 Порядку № 1165 у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу податкової накладної/розрахунку коригування встановлено, що відображена в них операція відповідає хоча б одному критерію ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який відповідає хоча б одному показнику, за яким визначається позитивна податкова історія, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється. Так, у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яка є підтвердженням зупинення такої реєстрації. У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; 2) критерій (критерії) ризиковості платника податку та/або ризиковості здійснення операцій, на підставі якого (яких) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, з розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 3) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для розгляду питання прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації (пункт 11 Порядку №1165). Як було встановлено судом, реєстрацію усіх 30 податкових накладних позивача зупинено з тих підстав, що коди УКТЗЕД/ДКПП товару/послуг 0207, відсутні в таблиці даних платника податку на додану вартість, як товари/послуги, що на постійній основі постачаються (виготовляються), та їх обсяг постачання дорівнює або перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає пункту 1 Критерії ризикованості здійснення операцій. У квитанції запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних. Критерії ризиковості здійснення операцій визначено у додатку 3 до Порядку №1165. Зокрема, відповідно до пункту 1 відсутність товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податковій накладній, поданій для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), у таблиці даних платника податку на додану вартість (далі - платник податку) як товару/послуги, що на постійній основі постачається, та обсяг постачання товару/послуги, зазначений у податковій накладній / розрахунку коригування до податкової накладної на збільшення суми податкових зобов`язань, яку/який подано для реєстрації в Реєстрі, дорівнює або перевищує величину залишку, що визначається як різниця між обсягом придбання на митній території України такого/такої товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 01 січня 2017 р. в отриманих податкових накладних / розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі, і митних деклараціях, збільшеного у 1,5 рази, та обсягом постачання відповідного товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податкових накладних / розрахунках коригування, зареєстрованих з 01 січня 2017 року у Реєстрі, і переважання в такому залишку (більше 50 відсотків) груп товарів (продукції), визначених ДПС та затверджених відповідним наказом, оприлюдненим на офіційному веб-сайті ДПС. Отже, у разі зупинення реєстрації податкової накладної на підставі пункту 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій, контролюючий орган повинен вимагати від платника документи на спростування наявних у органу ДПС сумнівів, пов`язаних з легальністю діяльності юридичної особи, вказавши які саме аспекти належить висвітлити платнику податків у своїх поясненнях. З наявних в матеріалах справи квитанцій про зупинення реєстрації податкових накладних судом встановлено, що останні містять вимоги про надання пояснень та копій документів, необхідних для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/ в Єдиному реєстрі податкових накладних, без зазначення конкретної пропозиції щодо переліку документів, необхідних та достатніх для прийняття відповідного рішення . Суд звертає увагу, що можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від зазначення у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної чіткого переліку документів. При цьому, у разі зупинення реєстрації податкової накладної на підставі пункту 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій, контролюючий орган повинен вимагати від платника документи на спростування наявних у органу ДПС сумнівів, пов`язаних з легальністю діяльності юридичної особи, вказавши які саме аспекти належить висвітлити платнику податків у своїх поясненнях, чого зроблено не було. Загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його оформлення (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків. Вживання податковим органом загального посилання на пункт Критеріїв, без наведення відповідної підстави і розрахованих показників за критерієм, якому відповідає платник податку, є неконкретизованим та призводить до необґрунтованого обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не будь-яких на власний розсуд. Відтак, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності. Саме такий висновок зроблено Верховним Судом у подібних правовідносинах в постановах від 18.06.2019 у справі № 0740/804/18, від 23.10.2018 у справі № 822/1817/1. Окрім цього суд зазначає, що в шаблоні рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних у графі "первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні" міститься приписка у скобках "документи, які не надано підкреслити", однак комісією у жодному з оскаржуваних рішень про відмову в реєстрації податкових накладних позивача цього не зроблено. З оскаржуваних рішень також вбачається, що у розділі "Прийнято рішення про" після пункту "Ненадання платником податку копій документів" міститься також графа "додаткова інформація", яка не заповнена. Отже, оскаржувані рішення не містять конкретної інформації про причини та підстави для їх прийняття, а саме інформації про те, яких саме первинних документів не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмет-Інвест". ГУ ДПС в Житомирській області, як при зупиненні реєстрації податкових накладних, так і при винесенні оскаржуваних рішень, обмежилося лише загальними фразами та не вказало конкретно, які ж саме документи не подані і що вони мали б підтвердити або спростувати. За таких обставин суд зазначає, що всі спірні рішення про відмову у реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не є обґрунтованими та вмотивованими, та не містять переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття, оскільки не встановлюють, які саме первинні документи позивач не надав податковому органу для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних позивача. Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскаржувані рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних є необґрунтованим, не відповідають критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії, що породжує їх неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку платником податків виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень. Зважаючи на те, що у квитанціях про зупинення реєстрації податкових накладних був відсутній чіткий перелік документів, які необхідно було надати платнику для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної. Позивач надав контролюючому органу копії документів на власний розсуд. З матеріалів справи встановлено, що позивачем було надіслано пояснення та копії бухгалтерських документів, якими підтверджується законність та реальність господарських операцій. Наданими документами підтверджується, що правочин між позивачем та його контрагентом був належним чином задокументований, оформлений з дотриманням вимог бухгалтерського законодавства та відображено в податковій звітності позивача, а отже є реальним, товарним, оплатним та таким що відбувся в дійсності. За таких обставин, на переконання колегії суддів, оскаржувані рішення про відмову в реєстрації спірних податкових накладних є формальним, оскільки об`єктивно не містить чіткого визначення підстав та мотивів для їх прийняття, так само як і мотивів прийняття чи відхилення наданих позивачем пояснень та документів, а тому не можуть бути визнані законними та обґрунтованими. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Комісії Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в таких реєстраціях: №1987467/42256159 від 01.10.2020, №1905541/42256159 від 07.09.2020, №1987333/42256159 від 01.10.2020, №1987241/42256159 від 01.10.2020, №1987116/42256159 від 01.10.2020, №2002780/42256159 від 05.10.2020, №2011092/42256159 від 07.10.2020, №2011087/42256159 від 07.10.2020, №2002777/42256159 від 05.10.2020, №2011087/42256159 від 07.10.2020, №2011095/42256159 від 07.10.2020, №2002768/42256159 від 05.10.2020, №2030789/42256159 від 13.10.2020 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Стосовно доводів апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції було досліджено обставини, які перешкоджали позивачу у встановлений законом строк оскаржити рішення контролюючого органу, надано їх належну оцінку та прийнято обґрунтоване рішення про відсутність підстав для залишення позовної заяви без розгляду. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору судом (рішення у справі Kutic v. Croatia, заява №48778/99). Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права (рішення у справах Bellet v. France та Nunes Dias v. Portugal). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain). Також Європейським судом з прав людини зазначено, що надмірний формалізм може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах Zubac v. Croatia, Beles and Others v. the Czech Republic, №47273/99, пп. 50-51 та 69, та Walchli v. France, № 35787/03, п. 29). При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя. Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 5 грудня 2018 року (справа №11-989заі18) згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючі положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист. Відповідно до частини 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Відповідно до пунктів 19, 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246 податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї із подій, до яких серед іншого належить набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення). Як було встановлено, реєстрація в Єдиному реєстрі податкових накладних реєстрацію яких попередньо було зупинено належить до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, яким є Державна податкова служба України. Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зобов`язання Державної податкової служби України зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних. Стосовно доводів скаржника про те, що заявлена позивачем вимога зобов`язати ДПС України зареєструвати податкові накладні є порушенням дискреційних повноважень контролюючого органу, суд апеляційної інстанції зазначає таке. Дискреція (адміністративний розсуд), будучи видом повноваження адміністративного органу, надає останньому певний простір, оскільки він може здійснювати вибір між декількома допустимими під кутом зору закону (права) рішеннями. Він може діяти або не діяти, а коли він діє, то обирає один або декілька з можливих варіантів дій Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України». Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта. У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження. Адміністративні суди можуть контролювати як відповідність реалізації дискреції закону (праву), так і узгодженість рішень (дій), прийнятих на підставі дискреції, з правами людини і громадянина, загальними принципами публічної адміністрації, процедурними нормами, обставинами справи, наявними ресурсами тощо. Крім того, ВС у постанові від 24.12.2019 у справі № 823/59/17 зазначив, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. Відтак, в даному випадку, покладені на ДПС України судовим рішенням зобов`язання не є втручанням суду у дискреційні повноваження, а є обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, виходячи з мотивів, викладених в судовому рішенні. Стосовно розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне. Згідно матеріалів справи при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 29510 грн, що підтверджується платіжним дорученням №32 від 11.01.2021. (т.1 а.с.14). За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи, що позовні вимоги сформовані до двох відповідачів, такі позовні вимоги задоволено повністю то, відповідно, судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань кожного з відповідачів у рівній частині. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розподілу судових витрат та викласти четвертий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: "Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмет-Інвест» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області 14755 грн. та за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України 14755 грн. судових витрат понесених на сплату судового збору.". В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з`ясував всі обставини справи, які мають значення для її вирішення та не допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що вказує на безпідставність доводів апелянта по суті спору. Разом з тим висновки суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат не відповідають вимогам процесуального законодавства, що призвело до неправильного вирішення питання розподілу судових витрат, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в резолютивній частині. У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. \~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Результат розгляду: partial