Рішення адміністративного суду від 2023-05-18 00:00:00+03

04 січня 2022 року [PERSON] звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Карлівської міської ради, Тимчасово виконуючого обов`язки голови Карлівської міської ради Стовбуна Олега Леонідовича, в якому просить суд \~визнати протиправним та скасування розпорядження т.в.о. міського голови №478 від 06.12.2021 "Про звільнення [PERSON] "; \~поновити [PERSON] на посаді начальника відділу організаційної роботи та контролю Виконавчого комітету Карлівської міської ради з 07.12.2021; \~стягнути з Виконавчого комітету Карлівської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу \~\~\~\~\~за період з 07.12.2021 до дня ухвалення рішення суду включно. Рішенням Полтавського окруженого адміністративного суду від 27.06.2022 позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження т.в.о. міського голови Стовбуна О.Л. №478 від 06.12.2021 "Про звільнення [PERSON] " з посади начальника відділу організаційної роботи та контролю Виконавчого комітету Карлівської міської ради . Поновлено [PERSON] на посаді начальника відділу організаційної роботи та контролю Виконавчого комітету Карлівської міської ради з 07.12.2021. Стягнуто з Виконавчого комітету Карлівської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.12.2021 по 27.06.2022 року. Допущено рішення суду до негайного виконання в частині поновлення [PERSON] на посаді начальника відділу організаційної роботи та контролю Виконавчого комітету Карлівської міської ради з 07.12.2021 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 07.12.2021 року по 27.06.2022 року. Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 виправлено описку в рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року у справі №440/80/22, шляхом викладення п`ятого абзацу резолютивної частини рішення в такій редакції: "Допустити рішення суду до негайного виконання в частині поновлення [PERSON] \~на посаді начальника відділу організаційної роботи та контролю Виконавчого комітету Карлівської міської ради з 07.12.2021 та стягнути середній заробіток у межах суми стягнення за один місяць". Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - виконавчий комітет Карлівської міської ради, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що виконавчий комітет Карлівської міської ради відповідно до чинного законодавства та ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 \~по справі № 440/8136/21, розпорядженням поновив [PERSON] на посаді начальника загального відділу Карлівської міської ради Полтавської області з 23 червня 2021 року. Отже, виконавчий комітет Карлівської міської ради діяв в межах чинного законодавства. Поряд з цим, в резюлятивній частині вище зазначеного рішення вказано: допустити рішення суду до негайного виконання в частині поновлення [PERSON] на посаді начальника відділу організаційної роботи та контролю виконавчого комітету Карлівської міської ради з 07.12.2021 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 07.12.2021 року по 27.06.2022 року, вказано прізвище [PERSON] , а не прізвище позивачки [PERSON] , що не відповідає чинному законодавству та є порушенням матеріальних норм права. Таким чином, вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/80/22 підлягає скасуванню, так як має ряд порушень норм матеріального та процесуального права. Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивачка просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) , не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, \~переглянувши справу за наявними у ній доказами та \~\~\~перевіривши законність і обґрунтованість \~рішення суду першої інстанції в межах \~доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга \~\~підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено \~та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що за даними трудової книжки розпорядженням Карлівського міського голови від 28.12.2020 № 203 [PERSON] було призначено на посаду начальника відділу організаційної роботи та контролю Виконавчого комітету Карлівської міської ради. 06.12.2021 ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/8136/21 затверджено умови примирення сторін, викладені у заяві [PERSON] та Карлівської міської ради Полтавського району Полтавської області від 27 жовтня 2021 року (вх № 77882/21) про примирення сторін, відповідно до яких з дня постановлення судом даної ухвали Карлівська міська рада Полтавського району Полтавської області \~\~\~\~\~зобов`язується скасувати розпорядження №253 від 22.06.2021 Про звільнення [PERSON] та видати розпорядження про поновлення [PERSON] на посаді начальника загального відділу Карлівської міської ради \~\~\~\~\~Полтавської області або на рівноцінній посаді з 23 червня 2021 року. 06.12.2021 розпорядженням т.в.о. міського голови [PERSON] №478 [PERSON] звільнено з посади начальника відділу організаційної роботи та контрою виконавчого комітету Карлівської міської ради, відповідно п.6 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю в Україні, у зв`язку з поновленням на роботі згідно ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року справа № 440/8136/21, [PERSON] . 08.12.2021 [PERSON] ознайомлено з розпорядженням т.в.о. міського голови Стовбун О.Л. №478 від 06.12.2021 \~"Про звільнення [PERSON] ", що підтверджено відміткою про ознайомлення та підписом позивача на розпорядженні, копія якого наявна у матеріалах справи. 08.12.2021 позивач отримала копію трудової книжки та виплати з розрахунку по заробітній платі. Не погодившись з т.в.о. міського голови Стовбун О.Л. № 478 від 06.12.2021 року "Про звільнення [PERSON] , позивачка звернулася до суду з даним позовом. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що \~\~поновлення [PERSON] на посаді начальника загального відділу Карлівської міської ради не може бути підставою для звільнення [PERSON] з посади начальника відділу організаційної роботи та контролю Виконавчого комітету Карлівської міської ради. Колегія суддів погоджується з загальним висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог позову, втім зважає на окремі порушення судом першої інстанції норм матеріального права, з огляду на таке. Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначає Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування. За приписами статті 2 \~Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Згідно з частиною \~1 статті 20 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування \~\~\~\~\~крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону). Відповідно до п.6 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував роботу. Отже, поновлення на роботі працівника, який раніше виконував роботу, є законною підставою для звільнення його наступника, але за умови, що такий працівник виконував аналогічну роботу (займав відповідну посаду) саме в цього роботодавця. З матеріалів справи вбачається, що 06.12.2021 \~ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/8136/21 затверджено умови примирення сторін, викладені у заяві [PERSON] та Карлівської міської ради Полтавського району Полтавської області від 27 жовтня 2021 року про примирення сторін, відповідно до яких з дня постановлення судом даної ухвали Карлівська міська рада Полтавського району Полтавської області зобов`язується скасувати розпорядження №253 від 22.06.2021 Про звільнення [PERSON] та видати розпорядження про поновлення [PERSON] на посаді начальника загального відділу Карлівської міської ради Полтавської області або на рівноцінній посаді з 23 червня 2021 року. Постановлення такої ухвали призвело до звільнення [PERSON] з посади начальника відділу організаційної роботи та контролю Виконавчого комітету Карлівської міської ради. Втім, колегія суддів зазначає, що посада начальника загального відділу Карлівської міської ради Полтавської області не є аналогічною чи рівноцінною посаді начальника відділу організаційної роботи та контролю Виконавчого комітету Карлівської міської ради, позаяк Карлівська міська рада Полтавської області та \~Виконавчий комітет Карлівської міської ради - це дві різні юридичні особи публічного права. \~ Так, за результатами дослідження відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань судом першої інстанції підтверджено, що Карлівська міська рада Полтавської області (код ЄДРПОУ 21046549) та виконавчий комітет Карлівської міської ради Полтавської області (код ЄДРПОУ 04057356) є різними юридичними особами, жодна з яких на час розгляду даної справи в процесі припинення не перебуває. Позивач перебувала у відносинах публічної служби з виконавчим комітетом Карлівської міської ради Полтавської області та не перебувала у відносинах публічної служби з Карлівською міською радою Полтавської області, що підтверджено витягом з її трудової книжки. В свою чергу [PERSON] перебував у трудових відносинах з Карлівською міською радою Полтавської області та саме цей орган повинен поновити [PERSON] на посаді начальника загального відділу Карлівської міської ради Полтавської області або на рівноцінній посаді в цьому органі. Отже, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що оскільки Карлівська міська рада є самостійною юридичною особою, робота у виконавчому комітеті у розумінні Кодексу законів про працю України не є роботою на тому самому підприємстві, в установі, організації, на яку поновлено [PERSON] . З наведеного вище, правильним є висновок суду першої інстанції, що \~поновлення [PERSON] на посаді начальника загального відділу Карлівської міської ради не може бути підставою для звільнення [PERSON] з посади начальника відділу організаційної роботи та контролю Виконавчого комітету Карлівської міської ради. За таких обставин, \~\~розпорядження Карлівського т.в.о. міського голови [PERSON] №478 від 06.12.2021 "Про звільнення [PERSON] " з посади начальника відділу організаційної роботи та контролю виконавчого комітету Карлівської міської ради, за пунктом 6 статті 40 Кодексу законів про працю України, прийнято відповідачем з порушенням п. 3 ч. 2 ст. 42, а також ч.2 та ч.3 ст. 49-2 КЗпП України, \~що є підставою для задоволення вимог позову та поновлення позивачки на попередній посаді. Доводи заявника апеляційної скарги про те, що в резулятивній частині \~рішення вказано, "допустити рішення суду до негайного виконання в частині поновлення [PERSON] на посаді начальника відділу організаційної роботи та контролю виконавчого комітету Карлівської міської ради з 07.12.2021 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 07.12.2021 року по 27.06.2022 року", зокрема вказано прізвище [PERSON] , а не прізвище позивачки [PERSON] , що, на його думку, не відповідає чинному законодавству та є порушенням матеріальних норм права, колегія суддів відхиляє. Очевидним є те, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції було допущено описку під час виготовлення тексту рішення в частині зазначення прізвища позивачки, що, до речі, було усунуто ухвалою Полтавського окружного адміністративного \~суду від 20.07.2022 в цій справі шляхом виправлення описки. Отже, допущення в рішенні суду описок в прізвищі позивачки, яке в подальшому виправлено судом за правилами статті 253 КАС України, не може бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду. \~ Водночас дійшовши правильного висновку \~про наявність підстав для скасування в судовому порядку оскаржуваного розпорядження Карлівського т.в.о. міського голови [PERSON] №478 від 06.12.2021 "Про звільнення [PERSON] " \~та поновлення позивачки на посаді начальника відділу організаційної роботи та контролю виконавчого комітету Карлівської міської ради, суд першої інстанції допустив помилку при визначенні розміру середнього заробітку, що має бути виплачений за весь час вимушеного прогулу, ототожнивши такі виплати із виплатою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідальність за яке передбачено статтями 116, 117 КЗпП України, що є різними правовими механізмами захисту прав працівника від незаконних дій його роботодавця. Крім того, Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 №100 (надалі - Порядок № 100). Втім, наведеного вище не враховано судом першої інстанції, який правильно визначивши, що період з 07.12.2021 по 27.06.2022 є періодом вимушеного прогулу, не здійснив розрахунку сум заробітку за правилами, визначеними у Порядку № 100, в конкретному розмірі. Відповідно до статті 235 \~КЗпП України ( в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Статтею 27 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 Порядку № 100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Згідно з пунктом 2 Порядку № 100 в усіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. З огляду на викладене, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Суд апеляційної інстанції, беручи до уваги довідку про заробітну плату \~видану Виконавчим комітетом Карлівської міської ради від 29.12.2021 № 86 (а.с. 17), встановив, що сума середньоденної заробітної плати позивачки складає \~809,52 грн. Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів такого прогулу визначається з дня звільнення та до поновлення позивача на роботі. Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1994 № 58, передбачено, що "днем звільнення вважається останній день роботи". Як зазначалось, \~\~розпорядженням т.в.о. міського голови [PERSON] №478 [PERSON] звільнено з посади начальника відділу організаційної роботи та контрою виконавчого комітету Карлівської міської ради 06.12.2021. Згідно рішення суду з 27.06.2022 позивачку поновлено на попередній посаді. Отже, період вимушеного прогулу позивача становить з 07.12.2021 по 27.06.2022, що в період дії воєнного стану складає 141 робочий день. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу позивача за період з 07.12.2021 по 27.06.2022 становить 114142,32 грн (809,52 грн х 141 робочих днів). Суд першої інстанції викладеного не врахував, тому дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Виконавчого комітету Карлівської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.12.2021 по 27.06.2022 без визначення розміру такої виплати. Вказане вище є підставою для зміни судового рішення в його резолютивній частині. Відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Враховуючи зазначене, \~колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 підлягає зміні в частині визначення суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Виходячи з наведеного, судова колегія дійшла висновку, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, належної оцінки не дав, а тому вважає за необхідним рішення суду першої інстанції змінити. В іншій частині рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Результат розгляду: partial