Рішення адміністративного суду від 2022-09-08 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Червоноармійського районного суду Житомирської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - інспектор 1 роти 3 батальйону 2 полку Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Федоренко Богдан Володимирович про \~скасування постанови серії БАБ № 021938 від 26.01.2022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі \~та закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 22 червня 2022 року позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 021938 від 26.01.2022, винесену інспектором 1 роти 3 батальйону 2 полку Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Федоренком Богданом Володимировичем про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення закрито. Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив про те, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги позивача, порушив вимоги матеріального та процесуального права, не дослідив в достатній мірі обставини справи. У відповідності до вимог статті 311 КАС України, апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в мотивувальній частині з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи наступні обставини. З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 021938 від 26.01.2022 вбачається, що 26 січня 2022 року о 16 годині 30 хвилин в м. Київ, на вул. Кошиця, 1/38, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом GEELY, MR7151А, р.н. [NUMBER] , у якого чітко не було видно д.н.з. (а саме - затерта цифра д.н.з. "8"), під час перевірки документів водій керував даним транспортним засобом без права керування транспортними засобами, а саме - був позбавлений права керування Деснянським районним судом м. Києва від 07.09.2021 на 1 рік, чим порушив вимоги п. 2.1 а ПДР (а.с. 7). Вказаною постановою за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 20400 грн. Приймаючи оскаржуване рішення та скасовуючи постанову відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів скоєння позивачем адміністративного правопорушення. При цьому, мотивуючи рішення, суд, поміж іншого прийшов до висновку, що інспектором поліції під час винесення оскаржуваної постанови не були роз"яснені позивачу належні йому процесуальні права та обов"язки, чим порушено ч.1 ст.268 КУпАПя. Відповідно до стаття 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, що в силу п. 1 ст. 247 КУпАП є обставиною, яка виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення. При цьому, суд частково не погоджується з мотивами, вказаними в оскаржуваному рішенні. Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За змістом статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Пункт 2.1.а ПДР України визначає, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. За приписами ч. 4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. \~\~ Отже, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов"язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством. Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. За змістом ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. \~\~\~\~\~\~ Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Частиною 1 ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Отже, зі змісту наведених правових норм вбачається, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 \~\~\~\~\~\~року №580-VIII «Про Національну поліцію» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі - Закон №580-VIII) передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів. Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких, зокрема, перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису. Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Всупереч вказаним вище нормам, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП. Колегія суддів наголошує, що сама по собі оскаржувана у даній справі постанова про притягнення до позивача адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення позивачем правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Крім того, представником відповідача надано компакт-диск з відеозаписом від 26.01.2022, при огляді якого в судовому засіданні встановлено, що розмова між позивачем та поліцейським починається із суперечки між ними, в ході якої позивач не заперечував \~щодо того, що він керував автомобілем, проте в подальшому почав заперечувати даний факт, пояснюючи, що просто стояв біля нього. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність відповідачем вчинення [PERSON] адмінправопорушення, що як наслідок виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності. Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Таким чином, належним захистом порушеного права особи, є скасування оспорюваної постанови \~\~\~\~\~\~із закриттям справи про адміністративне правопорушення. Так, відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 22 червня 2022 року відповідає не повністю. Зокрема, з огляду відеозапису фіксування правопорушення від 26.01.2022, спростовано висновок суду першої інстанції відносно того, що інспектором поліції під час винесення оскаржуваної постанови [PERSON] , не були роз"яснені належні йому процесуальні права та обов"язки, оскільки з даного відеозапису чітко вбачається, що інспектор поліції дотримався вимог, передбачених ч.1 ст.268 КУпАП. Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в згаданій частині. В іншій частині, рішення суду першої інстанції прийнято правомірно і колегія суддів вважає його обгрунтованим. За правилами ст. 315, 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.\~ \~\~\~\~Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. Враховуючи, що висновки суду першої інстанції по суті спору частково не відповідають встановленим у справі обставинам, що призвело до неправильного її вирішення, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в мотивувальній частині.

Результат розгляду: partial