Рішення адміністративного суду від 2022-05-10 00:00:00+03

[PERSON] звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо зменшення з 01 грудня 2011 року розміру пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначеної відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та в подальшому виплачувати пенсію у розмірі вісім мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком з 01 грудня 2011 року, з урахуванням раніше виплачених сум. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (1 категорії), особою з інвалідністю 2-ї групи, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», має право на пільги і компенсації, встановлені цим Законом. Вказує на наявність права на перерахунок пенсії, виходячи з восьми розмірів мінімальної пенсії за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Посилаючись на неправомірність дій Управління щодо застосування актів Кабінету Міністрів України під час нарахування та виплати пенсії, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів щодо належного рівня пенсійного забезпечення. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Проаналізувавши положення Закону Україну «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та бюджетного законодавства, суд першої інстанції виходив з того, що Кабінету Міністрів України надано повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону №796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. З огляду на наведене правове регулювання спірного питання та встановлених обставин, суд першої інстанції визначив, що, оскільки з 01.01.2011 мінімальний розмір пенсії для осіб з інвалідністю 2 групи з числа осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою та щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, нараховувався та виплачувався відповідачем у розмірі, що відповідає положенням постанов Кабінету Міністрів України №745 від 06.07.2011 року та від 23.11.2011 року за №1210 та вимогам статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції Закону від 28 грудня 2014 року №79-VIII, доводи позивача про неправомірність дій Управління не знайшли свого обґрунтованого підтвердження. Разом з цим, суд першої інстанції вказав на дотримання строку звернення із позовом, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався з відповідного листа Управління, датованого 28.12.2019 року. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, [PERSON] звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням ст. 46 Конституції України та Закону України «Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи» і помилково не враховано, що пенсія позивачу призначена відповідно ст.ст. 50, 54 Закону №796-ХІІ у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком. Право позивача на отримання пенсії та додаткової пенсії у встановлених Закону №796-ХІІ розмірах підтверджено і в судовому порядку. Посилаючись на незворотність дії законів в часі та пріоритетність закону над нормативними актами, вказує на неправомірність дій Управління у застосуванні при обчисленні соціальних виплат положень постанов Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року №745, від 23.11.2011 року №1210. Окремо апелянт посилається на необґрунтоване неврахування судом першої інстанції під час вирішення справи висновків Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року по справі №3-333/2018(4498/18). Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, [PERSON] є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченням Серії [NUMBER] . Згідно Довідок до акта огляду МСЕК Серії 2-188АА №082119, №017348 позивачу безстроково встановлено другу групу інвалідності внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та отримує пенсію по інвалідності і додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Постановою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 09 березня 2011 року по справі №2-а-1917/2011р. зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Каховка і Каховському районі Херсонської області провести перерахунок [PERSON] раніше призначеної пенсії по інвалідності у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 49, 50, ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, інваліду другої групи захворювання виходячи з розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 22.05.2008 року. У позові позивач зазначає, що в липні 2011 року Управлінням виконано судове рішення, проте в подальшому пенсія виплачувалась у меншому розмірі. На відповідне звернення Управління у листі від 28.12.2019 року №17109/02 повідомило позивачу про правомірність своїх дій та відсутність правових підстав для перерахунку пенсії. При цьому, Управління роз`яснило, що на виконання постанови Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 09 березня 2011 року по справі №2-а-1917/2011р. проведено перерахунок пенсії, нараховано і виплачено у липні 2011 року пенсійні кошти у сумі 128,461,70 грн. за період з 22.05.2008 по 30.06.2011, з 01.07.2011 - 4 330,36 грн., з 01.08.2011 - 4 340,29 грн., з 01.09.2011- 4 340,29 грн., з 01.10.2011 - 4342,99 грн. Також Управління зазначило, що з 19.06.2011 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», яким передбачено, зокрема, що у 2011 році положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Аналогічні положення містяться у законах України про Державний бюджет України на 2012-2015 роки. На виконання вимог вищезазначених Законів, Кабінетом Міністрів України прийнято постанови від 06.07.2011 № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» (набрала чинності 23.07.2011), від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (набрала чинності 01.01.2012), положення яких були застосовані Управлінням під час виплати пенсії, у т.ч. додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином, після виконання судового рішення, розмір пенсії складає 2 275,26 грн., у тому числі 2 047,50 грн. - мінімальний розмір пенсії для осіб з інвалідністю 2 групи числа осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності Чорнобильською катастрофою, обчислений відповідно до постанови Уряду від 23.11.2011 № 1210 (1638,00 х 125 %); 227,76 грн. - щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210. Не погоджуючись із порядком обчислення пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, посилаючись на невідповідність дій Управління вимогам закону, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного. При цьому, апеляційний суд враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені ст. 123 КАС України. Частинами 1, 2 вказаної статті КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Аналіз наведених норм показав, що звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів особа може реалізувати в межах терміну, визначеного адміністративним процесуальним законодавством або іншими законами. Строк звернення до адміністративного суду вважається проміжком часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Обов`язок доведення обставин, з якими пов`язується поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась із адміністративним позовом. У постанові від 31 березня 2021 року по справі № 240/12017/19 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду визначив, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись». Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. У спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 року по справі №510/1286/16-а). Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19). Також, Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав наголошено на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву. Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав звернула увагу на те, що таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує. З урахуванням наведеного, Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав зазначено, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою. З урахуванням наведеного, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №822/1928/18) та дійшла наступного висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії: 1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів; 2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо. Апеляційний суд враховує, що вказані висновки Верховного Суду викладені з питання застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, а відтак відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України підлягають застосуванню у цій справі. Так, спірні правовідносини виникли з приводу неправомірності дій територіального органу пенсійного фонду щодо застосування положень постанов Кабінету Міністрів України №745 від 06.07.2011 року та від 23.11.2011 року за №1210 під час розрахунку та виплати позивачу пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяної здоров`ю, призначених на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Як свідчать обставини справи, про виплати в оспорюваному порядку пенсії позивачу стало відомо після відповідного перерахунку, проведеного в липні 2011 року. Проте, із цим адміністративним позовом позивач звернувся 29.01.2020 року. Під час звернення із позовом, з посиланням на ту обставину, що про порушення своїх прав та інтересів позивач дізнався лише з листа Управління від 28.12.2019 року, у відповідній заяві ставилось питання про поновлення строку звернення із позовом. Проаналізувавши зміст адміністративного позову та заяви, апеляційний суд враховує, що позивач був обізнаний із періодичним платежем щомісячної пенсії та будь-яких активних дій, у тому числі щодо своєчасного з`ясування підстав та порядку нарахування соціальних виплат і оскарження, у зв`язку із їх незгодою, рішень органу пенсійного фонду не вчиняв. Без обґрунтування також залишаються і обставини, що об`єктивно та непереборно вплинули на несвоєчасність вчинення дій щодо захисту своїх прав та інтересів. Відтак, на переконання апеляційного суду, саме лише посилання на письмову відповідь Управління не свідчить про поважність причин пропуску цього строку, процесуальні строки звернення із позовом відтерміновувати не може. Враховуючи те, що позовні вимоги про перерахунок та виплату пенсії за період з 01 грудня 2011 року по 28 липня 2019 року заявлені поза межами шестимісячного строку, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України, поважні причини пропуску цього строку позивачем не наводяться та не обґрунтовуються, колегія суддів доходить висновку про залишення адміністративного позову в цій частині без розгляду на підставі ч. 3 ст. 123, п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України. Щодо іншої частини позовних вимог, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Статтею 2 вказаного Закону від 05.11.1991 року №1788-XIІ визначені, зокрема такі види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Вказані положення кореспондуються із приписами ст.ст. 9, 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV. Разом з цим, за правилами ст. 6 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку. Відповідно до ст. 15 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом. Пунктом 13 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами. Слід зазначити, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих. Разом з цим, відповідно до ст. 50 Закону України від 28.02.1991 року №796-XII (в редакції Закону від 28.12.2004 року №76-VIII) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. У ст. 54 Закону України від 28.02.1991 року №796-XII (в редакції Закону від 28.12.2004 року №76-VIII) передбачено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань. Так, механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210. Як вірно проаналізовано судом першої інстанції приведені положення закону, Кабінету Міністрів України надано повноваження встановлювати, передбачені статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. У Рішенні № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в п. 2, 3 ст. 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Таким чином, в аспекті конституційного подання положення ч. 2 ст. 96, п. 2, 3, 6 ст. 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Відтак, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України. Отже, нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов`язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян. Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Одночасному врахуванню підлягає й те, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Враховуючи викладене, оскільки у спірному періоді під час нарахування та виплати позивачу пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідач відповідно до положень ст.ст. 50, 54 Закону України від 28.02.1991 року №796-XII керувався чинними положеннями актів Кабінету Міністрів України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових обставин для їх задоволення. Доводи апелянта про необхідність застосування під час вирішення справи висновків Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року по справі №3-333/2018(4498/18) також не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки не поширюються на спірні правовідносини у цій справі. З огляду на те, що висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають нормам адміністративного процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення без розгляду частини позовних вимог та відмову у задоволенні іншої частини позову. Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Результат розгляду: partial