Рішення адміністративного суду від 2022-02-23 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції України, у якому просив суд: зобов`язати Департамент патрульної поліції України нарахувати та виплатити на користь позивача доплату за службу в нічний час за період з 01.05.2016 року по 31.12.2017 року; зобов`язати Департамент патрульної поліції України нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з червня 2016 року по жовтень 2017 року включно. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2021 року позов задоволено. Представник позивача 17 вересня 2021 року звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового судового рішення, а саме щодо відшкодування витрат на професійну правову допомогу, в якій представник позивача просив відшкодувати витрати на суму 3000,00 грн. В обґрунтування поданої заяви представник позивача послався на те, що в ході розгляду справи позивачу надано наступну правничу допомогу: - підготовлено та подано адвокатський запит з метою отримання інформації, необхідної для обрахунку розміру невиплаченої доплати за службу в нічний час, індексації грошового забезпечення та подальшого подання адміністративного позову - 1 година; - підготовлено та подано адміністративний позов до Департаменту патрульної поліції про нарахування і стягнення заборгованості у вигляді доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення з проведенням індивідуальних розрахунків, з огляду на кількості відпрацьованих нічних змін позивачем, розміру його посадового окладу та тривалості у Департаменті патрульної поліції - 2 години. Відповідно до умов договору, вартість однієї години роботи адвоката становить 1000,00 грн. Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2021 р. у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено. Не погоджуючись із додатковим рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою заяву про розподіл судових витрат задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви. Позивач просить скасувати додаткове рішення у справі № 640/5395/21 від 29.09.2021 про стягнення витрат на правничу допомогу та прийняти нову постанову, якою стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] понесені ним в ході розгляду справи № 640/5395/21 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у письмовому провадженні на 23.02.2022. Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. Як вже зазначалось вище, після прийняття рішення по суті спору, до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшла заява від представника позивача про ухвалення додаткового рішення, яким останній просив вирішити питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні вказаної заяви, виходив з того, що в матеріалах заяви відсутні будь-які платіжні доручення, які б підтверджували оплату апелянтом наданих йому послуг відповідно до акту виконаних робіт від 16.09.2021, який складений на підставі договору б/н від 01.12.2020. Крім того, підготовка та подання адвокатського запиту є виконанням умов договору щодо надання правової допомоги та не може бути віднесено до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи у розумінні вимог чинного законодавства. Також, вирішуючи питання щодо співмірності витраченого часу та об`єму наданих послуг, суд зазначив, що представником позивача не надано суду детального розрахунку часу, який був витрачений останнім. Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк, при вирішенні заяви, не було враховано правову позицію Верховного Суду з даного питання, а також, акцентовано увагу на тому, що оплата за надані послуги не є обов`язковою при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, адже такі можуть бути сплачені у визначеному сторонами договору порядку. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. ч. 7. 9 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Отже, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, а при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати та брати до уваги обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. В обґрунтування поданої заяви представник позивача послався на те, що в ході розгляду справи позивачу надано наступну правничу допомогу: підготовлено та подано адвокатський запит з метою отримання інформації, необхідної для обрахунку розміру невиплаченої доплати за службу в нічний час, індексації грошового забезпечення та подальшого подання адміністративного позову - 1 година; підготовлено та подано адміністративний позов до Департаменту патрульної поліції про нарахування і стягнення заборгованості у вигляді доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення з проведенням індивідуальних розрахунків, з огляду на кількості відпрацьованих нічних змін позивачем, розміру його посадового окладу та тривалості у Департаменті патрульної поліції - 2 години. Відповідно до умов договору, вартість однієї години роботи адвоката становить 1000,00 грн. Всього - 3000 грн. Згідно умов договору про надання правової допомоги від 01 грудня 2020 року, укладеного між позивачем та адвокатом Шпариком Назаром Ярославовичем, останній взяв на себе зобов`язання з надання правової допомоги клієнту здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язався оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. У матеріалах справи наявний акт про надання правової допомоги, відповідно до якого позивачу надані такі послуги: підготовка та подання адвокатського запиту, вартість витраченого часу - 1 година; підготовка і подання адміністративного позову до Департаменту патрульної поліції про стягнення заборгованості у вигляді доплати за службу в нічний час та заборгованість по індексації грошового забезпечення, вартість витраченого часу - 2 години. Розмір витрат на правничу допомогу - 3000,00 грн, проте, суд констатував, що в матеріалах справи відсутні докази сплати наданих послуг позивачем. Водночас, відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, висвітленої в додатковій постанові від 08.09.2020 у справі № 640/10548/19 та постанові від 29.10.2020 у справі № 2686/5064/20, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Постановивши оскаржуване рішення, суд не звернув уваги на те, що за змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України та частини сьомої статті 139 КАС України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами господарювання, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів - суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.09.2020 у справі № 640/10548/19. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Не зважаючи на те, що судами різних юрисдикцій тлумачилися норми ЦПК і ГПК України, вищенаведена практика є застосовною до обставин цієї справи, оскільки у ЦПК, ГПК і КАС України вищеаналізовані норми є однаковими за змістом. Крім того, спростовується висновки суду першої інстанції про те, що представником позивача не надано суду детального розрахунку часу, який був витрачений останнім, адже з наведеного вбачається, що такий розрахунок надано, загальна кількість часу 3 години, водночас, детального опису вимоги КАС України не вимагають. Також, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо того, що підготовка та подання адвокатського запиту є виконанням умов договору щодо надання правової допомоги та не може бути віднесено до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, адже вказані дії вчинені в межах умов договору про надання правової допомоги та були необхідними для підготовки та подання позовної заяви до суду, беручи до уваги зміст вказаного адвокатського запиту. Крім того, адвокат на власний розсуд, діючи в інтересах клієнта, має право обирати способи захисту його прав. Отже, за наслідком аналізу наданих стороною позивача документів на підтвердження понесення судових витрат на надання правової допомоги, колегія суддів констатує, що до суду позивачем вчасно в повному обсязі було надано вичерпний перелік документів, який доводить факт дійного понесення витрат на правничу допомогу. Тож, заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованою, заявлений до стягнення розмір витрат 3000 грн., є цілком співмірним з складністю справи, а тому, остання підлягає задоволенню. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково вирішив заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.

Результат розгляду: granted