Рішення адміністративного суду від 2022-05-09 00:00:00+03

Фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - ФОП [PERSON] у жовтні 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Рівненської митниці Державної митної служби України (далі - Рівненська митниця), в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської митниці про коригування митної вартості товарів від 31.08.2021 №UA204000/2021/000073/2; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 31.08.2021 №UA204020/2021/00171. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ним для підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товару були подані всі документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України). Однак, Рівненською митницею прийнято оскаржувані рішення, відповідно до яких митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору, у зв`язку з недостатністю поданих декларантом або уповноваженою ним особою документів для застосування основного методу визначення митної вартості. Зазначає, що відповідач застосував резервний метод визначення митної вартості товару, виходячи із ціни на товар, яка зазначена на його маркувальних етикетках. В результаті цього митна вартість товару зазнала суттєвого підвищення. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року позов задоволено. . Не погодившись з ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням нанеповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції при розгляді справи не було враховано, що при проведенні у відповідності до положень статті 54 МК України контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за митною декларацією, встановлено наявність в документах розбіжностей і неточностей. Зазначає які саме розбіжності були виявлені. Посилається на частину першу статті 257 МК України, згідно якої декларування здійснюється шляхом за явлення за встановленою формою точних відомостей про товари. Вказує, що застосовано резервний метод визначення вартості товарів, оскільки метод визначення вартості товарів за ціною договору не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні. Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 23.11.2020 між ФОП [PERSON] та фірмою AM Імпорт & Експорт АрдіанМолікаж (AM Import&ExportArdijanMolliqaj) було укладено контракт №1/11/2020. Згідно до пункту 1.1. вказаного контракту, продавець продасть, а покупець купить одяг та аксесуари. Пунктом 2.1. контракту визначено, що кількість товару, його асортимент, ціна та одиниці вимірювання погоджуються між сторонами окремо для кожного замовлення. На виконання даного контракту позивач здійснив замовлення товару згідно з лотами, які виставлялися на продаж продавцем - фірмою AM Імпорт & Експорт АрдіанМолікаж. Підбір лотів здійснювався за місцем знаходження продавця. Придбаним позивачем товаром є чоловічі куртки, жіночі пальта та штани. Оскільки товар продавався за лотами, так як відносився до залишків що не був проданий компаніями - виробниками, то його вартість була нижчою від тієї, яка зазначена на його маркувальних етикетках. Вартість придбаного позивачем товару становила 2 213,50 Євро. Позивач 03.09.2021 оплатив вартість товару, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті з печаткою на ньому ПАТ "ПриватБанк" та листом продавця. Фірмою AM Імпорт & Експорт Ардіан Молікаж було надано позивачу такі товаросупровідні документи: рахунок - фактуру №21-5869 від 11.08.2021 року, пакувальний лист, накладну 08-8240 і митну декларацію республіки Німеччина MRN 21DE835657858787E8. Позивач здійснював транспортування товару в Україну власним транспортним засобом, з державними номерними знаками [NUMBER] , за маршрутом: м. Рівне (Україна) - м. Герцеброк - Кларгольц Німеччина - Львівська митниця (Шегині, Україна). Відстань транспортування товару становить 2660 км по ЦМР б/н від 12.08.202. Витрати на пальне та відрядні складають відповідно: 8200 грн. та 5400 грн. Підтвердженням вказаного факту є картка ключ до рахунку, квитанція від 16.08.2021, копії сторінок закордонного паспорта позивача. При цьому, всі перераховані товаросупровідні документи надавалися особисто позивачем на регіональну митницю в місті 59269 BeckumKonrad-Adenauer-Ring 44 та до міжнародного пункту пропуску Медика-Шегині, що контролює вивіз імпортованого товару за межі Європейського Союзу і поверненню податку на додану вартість компанії експортеру. Порушень позивачем чи постачальником вимог укладеного контракту чи законодавства, зазначеною регіональною митницею встановлено не було. Прибувши в Україну, митним брокером позивача - ТОВ фірмою "РІВНЕ-ДЕК" в особі уповноваженої особи Зіневича С.Л. було подано на Рівненську митницю всі необхідні документи для розмитнення товару, зокрема митну декларацію №UA204020/2021/025327 від 16.08.2021. За наслідками її перевірки митним органом було складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 19.08.2021 №UA204020/2021/025327, яким було виявлено недостачу товару в невеликій кількості. Внаслідок того, що в придбаному лоті оптового товару не вистачало декількох його одиниць, митним брокером позивача було подано уточнену митну декларацію (МД-2) № UA 2040020.2021.026616 від 30.08.2021 на суму товару 2088,50 Євро до якої було долучено, серед інших документів виправний інвойс 21-5869 від 11.08.2021 з печаткою та підписом продавця. В результаті перевірки зазначеної митної декларації, Рівненською митницею було винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204020/2021/00171 від 31.08.2021 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2021/000073/2 від 31.08.2021. Карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204020/2021/00171 від 26.08.2021, було відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з причини того, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом, оскільки ним не подано усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 МКУкраїни та у відповідності до частини 5 статті 54 МКУкраїни, де зазначено, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митниця має право упевнитись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, що позиціонується з положеннями статті 17 угоди про застосування статті VII ГАТТ/СОТ від 1994 року, а подані до митного оформлення документи, в т.ч. і додатково надані, містять розбіжності та неточності. В основу прийняття зазначеної картки відмови Рівненською митницею було покладено необхідність визначення митної вартості товарів на підставі цінової інформації щодо вартості імпортованих товарів для незалежного кола покупців згідно інформації маркувальних етикеток, встановлених при здійсненні митного огляду товарів та зафіксованих у акті про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 19.08.2021 року №UA204020/2021/025327. Внаслідок такого корегуванням митним органом числового значення митної вартості товару по всім його 14 позиціям заявленим позивачем з зазначених підстав - митна вартість товару суттєво зросла. Не погоджуючись з рішенням митного органу про коригування митної вартості імпортованих товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з позовом. Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що Рівненською митницею як суб`єктом владних повноважень у процесі розгляду справи не доведено існування обставин, які б підтверджували обґрунтовані сумніви митного органу у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товарів у митній декларації (МД-2) № UA 2040020.2021.026616 від 30.08.2021, а інших обставин, які б впливали або могли вплинути на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України. За приписами частини першої статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Згідно із частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; за явлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Частиною другою статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Статтею 53 МК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію). Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. За вимогами статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу. Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично. За змістом цих норм митна вартість товарів визначається декларантом; водночас митний орган контролює правильність визначення такої вартості і за результатами здійснення такого контролю, у випадку неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині третій статті 53 МК України, приймає рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МКУкраїни. Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, за якою визначається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше. Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів. Згідно з частиною першою статті 57 МКУкраїни визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Відповідно до частини другої статті 57 МКУкраїни основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Частиною третьою, четвертою статті 57 МКУкраїни кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МКУкраїни, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 МКУкраїни. Згідно з частиною першою, другою статті 55 МКУкраїни, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. При цьому, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган зазначає докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598). Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Водночас, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви можуть бути пов`язані з неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МКУкраїни (стаття 53) заборонено, проте надання документів, які підтверджують митну вартість товарів, що визначені частиною другою статті 53 МКУкраїни, є обов`язком декларанта. Апелянт в апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції при розгляді справи не було враховано, що при проведенні у відповідності до положень статті 54 МК України контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за митною декларацією, встановлено наявність в документах розбіжностей і неточностей, зокрема наступні. Відповідно до пункту 2.1 контракту від 23.11.2020 №1/11/2020 кількість товару, його асортимент, ціна та одиниці вимірювання погоджуються сторонами окремо для кожного замовлення. Відповідно до пункту 2.2 контракту від 23.11.2020 №1/11/2020 кількість відвантаженого товару, його асортимент, ціна та одиниці вимірювання вказуються в інвойсі, котрий супроводжує товар, та повинен повністю відповідати даним зазначеним в замовленні. Вказує, що до митного оформлення не надано замовлення товару. З аналізу зазначеного пункту контракту можна зробити висновок, що він не містить вказівки на форму такого замовлення (письмову чи усну). Тобто сторони даного контракту вільні у виборі форми замовлення, так як умови контракту не містять обмежень щодо такої форми. Також згідно з письмовими поясненнями позивача (а.с. 72-73), замовлення товару відбувається безпосередньо у виставковому залі за адресою компанії AM Імпорт & Експорт де представлені товарні лоти. Виставковий лот на 80-90% відображає кількість і асортимент товару. Оскільки компанія AM Імпорт & Експорт здійснює велику оптову торгівлю з багатьма країнами світу і володіє великим асортиментом товарних позицій, сто відсоткове забезпечення відомостей про товар не є фізично можливим. Позивач на підтвердження оплати товару подав інвойс №21-5869 від 11.08.2021, пакувальний лист, накладну 08-8240 і митну декларацію республіки Німеччина MRN 21DE835657858787E8, відтак суд вважає що замовлення є виконаним. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність замовлення між сторонами контракту є розбіжністю у відомостях, що подані митному органу. Апелянт вказує, що під час проведення митного огляду товарів встановлено наявність маркувальних етикеток на товарах, що містять відомості про його ціну, яка суттєво перевищує вартість товару згідно інвойсу від 11.08.2021 №21 - 5869. Стосовно цього позивачем надано пояснення, в якому він зазначає, що торгові марки у своїх магазинах пропонують знижки на товар до 90%. Бізнес компанії AM Імпорт & Експорт направлений на викуп великим оптом і подальшу реалізацію неліквідних, нереалізованих, вироблених понад норму товарів. Тому закупівельна ціна є значно нижчою за 90% від цінника на кожному окремому товарі. Зазначає, що поданий на митне оформлення імпортований не відсортований одяг згідно поданих документів не має високої вартості і містить 10-15% неліквідного товару,10-15% товару, який може бути реалізований лише за закупівельною ціною, і до 60-70% маржинального товару. Відтак, апеляційний суд вважає, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем вартості товару згідно маркувальних етикеток не може в даному випадку бути доказом недостовірності поданої інформації при декларуванні. Як вірно зазначає суд першої інстанції, з досліджених судом матеріалів справи вбачається, що позивач особисто здійснював доставку товару придбаного згідно рахунку - фактури №21-5869 від 11.08.2021 року власним транспортом, державним номером [NUMBER] за маршрутом: м. Рівне (Україна) - м. Герцеброк - Кларгольц Німеччина - Львівська митниця (Шегині, Україна). Відстань транспортування Товару становить 2660 км по ЦМР б/н від 12.08.2021 року. Витрати на пальне та відрядні складають відповідно: 8200 грн. та 5400 грн.. Підтвердженням вказаного факту є картка ключ до рахунку, квитанція від 16.08.2021 року, копії сторінок закордонного паспорта позивача про перетин кордону. Зазначену інформацію позивач зазначив у довідці про калькуляцію транспортних витрат від 18.08.2021 року, письмових поясненнях від 25.08.2021 року з додатками: копіями квитанцій про придбання палива в Німеччині. Зокрема, в графі 18 "Ідентифікація і країна реєстрації транспортного засобу при відправленні/прибутті", графі 21 "Ідентифікація і країна активного транспортного засобу на кордоні" уточненої митної декларації (МД-2) № UA 2040020.2021.026616 від 30.08.2021 зазначено державні номерні знаки [NUMBER] , який належить позивачу на праві власності. Наведені вище докази, якими позивач довів транспортні витрати повністю кореспондуються з правовою позицією, висвітленою у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31 травня 2019 року по справі №804/16553/14. Згідно даної постанови, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України). Також в зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. Відтак, на думку суду позивач в повній мірі підтвердив витрати на доставку товару. Натомість суд вважає, що відповідач не навів по суті жодної обґрунтованої підстави не прийняття документально підтверджених витрат позивача на доставку товару. Також апелянт вказує, що відправником товару згідно експортної митної декларації від 12.08.2021 №21DE835657858787E8 є фізична особа MolliqajArdijan, що не кореспондується із відомостями заявленими до митного оформлення - AM Import&ExportArdijanMolligaj. Апеляційний суд зазначає, що відповідно до контракту №1/11/2020 від 23.11.2020 фірма AM Імпорт & Експорт Ардіан Молікаж діє в особі Ардіан Молікаж. Відтак, на думку колегії суддів, те що відправником є фізична особа Ардіан Молікаж нічого суперечливого нема. Таким чином, апеляційний суд вважає, що позивачем надано достатні пояснення які спростовують неточності виявлені митним органом. Також колегія суддів враховує правовий висновок, який сформовано у постанові Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі №815/5791/17 про те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Суд першої інстанції вірно зазначає, що відповідач не вказує на неправильність проведених розрахунків митної вартості, зазначених у митній декларації; не зазначає які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах; які саме складові митної вартості не підтверджені документально. Апеляційний суд вважає, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а відповідачем не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару та не доведено наявності обґрунтованого сумніву у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. Доводи апеляційної скарги не спростовують даних висновків. Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову. В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове. Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню. Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено. Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Результат розгляду: denied