Рішення адміністративного суду від 2022-02-23 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, в якому просила: - визнати протиправними дії Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради \~щодо відмови у призначенні субсидії на понаднормову площу житла [PERSON] , яка є непрацездатною, непрацюючою, і яка проживає сама; - зобов`язати Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради призначити субсидію на норму, що перевищує встановлену законодавством соціальну норму житла з місяця написання заяви [PERSON] , а саме: з 01 березня 2020 року; - зобов`язати Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради здійснити перерахунок та виплату суми субсидії на норму, що перевищує встановлену законодавством соціальну норму житла та виплатити різницю [PERSON] з 01 березня 2020 року. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради щодо відмови у призначенні субсидії на понаднормову площу житла [PERSON] . Зобов`язано Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради повторно розглянути заяву [PERSON] від 28.01.2021 року про призначення субсидії на норму, що перевищує встановлену законодавством соціальну норму житла та прийняти обґрунтоване рішення з означеного питання, з урахуванням висновків суду. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, \~в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог та задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що належним способом поновлення порушених прав позивача є саме зобов`язання відповідача \~призначити субсидію, а не повторно розглянути заяву про її призначення. В відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив відмовити у задоволені позову. Справа судом розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що\~ позивачу з 01.07.2015 року призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на фактично проживаючих осіб, без урахування сина [PERSON] , який зареєстрований разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] , однак фактично проживає і працює у місті Чернівці. [INFO] матір позивача померла, у зв`язку з чим, позивач 03.03.2020 \~року звернулася до відповідача із заявою за №70 про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі, разом із якою позивачем було надано декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, заявою до міської комісії з надання житлових субсидій і пільг при управлінні з проханням призначити житлову субсидію на 1 особу, без врахування доходів сина [PERSON] , який фактично мешкає та працює згідно довідки №1-01/03 від 01.03.2020 \~року у м.Чернівці. За результатами розгляду заяви позивача, відповідачем вирішено призначити позивачу житлову субсидію відповідно до п. 25 постанови КМУ №848 від 21.10.1995 року \~з 01.03.2020 року по 30.04.2020 року на одну особу, без урахування сина [PERSON] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією витягу з протоколу №6 від 16.04.2020 року засідання міської комісії з надання житлових субсидій, пільг та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям при Лівобережному управлінні соціального захисту населення Дніпровської міської ради. Після отримання платіжних квитанцій за опалення в зимовий період 2020-2021 рр., позивачка з`ясувала, що їй призначено субсидію лише на соціальну норму житла (48, 87 м.кв.), й у подальшому при зверненні до відповідача отримала роз`яснення (лист за вих. №К-24/1 від 01.02.2021 року) щодо не призначення позивачу субсидії на понаднормову площу житла. 28.01.2021 року позивач повторно звернулася до відповідача із заявою за №24 про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі, разом із якою позивачем було надано декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, а також заявою про надання житлових субсидій і пільг при управлінні з проханням призначити житлову субсидію на 1 особу, без врахування доходів сина [PERSON] , який фактично мешкає та працює згідно довідки №1-01/03 від 01.03.2020 року у м.Чернівці, а також про надання позивачу субсидії на понаднормову площу житла, як непрацездатній непрацюючій особі, яка проживає сама. 12.02.2021 року комісією з надання житлових субсидій та пільг відповідача залишено без змін призначену субсидію, тобто на соціальну норму 48,87 кв.м., про що позивача повідомлено у листі за вих. №К-24/3 від 23.02.2021 року та що підтверджується наявною у матеріалах справи копією витягу з протоколу №3 від 12.02.2021 року засідання міської комісії з надання житлових субсидій, пільг та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям при Лівобережному управлінні соціального захисту населення Дніпровської міської ради. В листі за вих. №К-24/5 від 15.03.2021 року відповідач зазначив, що додаткових документів згідно з п. 65 Положення, які не передбачені Положенням, але які б підтверджували, що позивач перебуває в складних життєвих обставинах, викликаних тривалою хворобою, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії або інших документів, що могли б вплинути на прийняття рішення комісією, [PERSON] не було надано на розгляд комісії. Також позивача повідомлено про те, що 12.02.2021 року комісією всебічно розглянуто надані позивачем документи та залишено без змін призначену житлову субсидію на одну особу, без урахування доходів сина [PERSON] на соціальну норму житла, тобто на 48,87 кв.м. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. З огляну на вказану норму, предметом розгляду у суді апеляційної інстанції є рішення суду в частині відмовлених позовних вимог, з чим не погодився позивач в поданій апеляційній скарзі. Так, суд першої інстанції дійшов висновку щодо протиправності дії Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради у вигляді відмови позивачу у призначенні субсидії на понаднормову площу житла, у зв`язку з чим, позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та належним способом поновлення порушених прав позивача є саме зобов`язання відповідача \~повторно розглянути заяву [PERSON] від 28.01.2021 року про призначення субсидії на норму, що перевищує встановлену законодавством соціальну норму житла та прийняти обґрунтоване рішення з означеного питання, з урахуванням висновків суду. Разом з тим, позивач вважає, що належним способом поновлення порушених прав позивача є саме зобов`язання відповідача призначити субсидію. \~ Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. В рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі Hasan and Chaush v. Bulgaria №30985/96). Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта. Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити субсидію буде втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та прийняттям рішення замість нього, що не входить до компетенції суду. Застосування судом способу захисту у цій адміністративній справі шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача є обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, оскільки позивач звертався до відповідача з питанням щодо призначення субсидії, проте відповідач протиправно надав безпідставну відмову. Також суд першої інстанції вірно відмовив у задоволені позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату суми субсидії на норму, що перевищує встановлену законодавством соціальну норму житла та виплатити різницю позивачу з 01.03.2020 року, оскільки така вимога є похідною від вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу субсидію, у задоволені якої відмовлено. З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції. Відповідно до ч.4 ст.243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Результат розгляду: denied