Рішення адміністративного суду від 2022-05-30 00:00:00+03

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-технічний центр Екотехніка звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.03.2018, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-технічний центр звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду. Ухвалою Верховного Суду від 13.08.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу у справі №815/6110/17. Ухвалою суду від 27.05.2022 розгляд справи призначено у попередньому судовому засіданні на 30.05.2022. В обґрунтування вимог касаційної скарги позивач зазначає про обставини справи, вказує, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги положення абзацу 2 пункту 77.2 статті 77 Податкового кодексу України та пункту 82.1 статті 82 цього Кодексу. Позивач посилається на неповне дослідження судами попередніх інстанцій доказів у справі. Як вважає позивач, податковий орган безпідставно включив Товариство до плану-графіку документальних перевірок. На думку позивача, рішення судів попередніх інстанцій є незаконними і необґрунтованими, з урахуванням порушень процесуального права, зокрема, статтей 77, 242 КАС України. Товариство просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.03.2018, постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018 у справі №815/6110/17 та прийняти нове рішення про задоволення позову. Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне. Як встановлено судами попередніх інстанцій, 02.10.2017 ДФС України затверджено план-графік проведення документальних планових перевірок платників податків на IV квартал 2017 року, до якого включено ТОВ "Науково-технічний центр "Екотехніка" (далі - ТОВ "НТЦ "Екотехніка") (а.с. 189-190). На підставі плану-графіку Головним управлінням ДФС в Одеській області 10.11.2017 прийнято наказ №5848 про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "НТЦ "Екотехніка" за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 року з 27.11.2017 тривалістю 20 робочих днів (а.с. 12, 131, 162). Цього ж дня Головним управлінням сформовано повідомлення про проведення перевірки №497/15-32, яке разом з наказом направлено на адресу Товариства (а.с. 163, 171-174). 27.11.2017 посадовими особами контролюючого органу, на підставі направлень, здійснено вихід на перевірку, проте у допуску до її проведення представниками Товариства було відмовлено, про що складено відповідний акт (а.с. 129, 139, 140, 175). На переконання позивача, Головне управління ДФС в Одеській області не мало правових підстав для включення Товариства до плану - графіку проведення документальних планових перевірок на IV квартал 2017 року, що і стало підставою для не допуску посадових осіб податкового органу до проведення перевірки та звернення до суду з позовом. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовив у задоволенні позову, виходячи з того, що оскільки протягом останніх трьох років податковим органом не проводились планові перевірки позивача, отже контролюючий орган правомірно включив його до плану-графіку перевірок на IV квартал 2017 року. Апеляційний суд вказав, що вважає помилковими доводи позивача, що проведення контролюючим органом позапланової перевірки у 2016 році мало вплинути на графік проведення планової перевірки підприємства у 2017 року, оскільки аналіз податкового законодавства дає підстави для висновку, що наведені перевірки є різними за підставами, адже у 2016 році проводилась позапланова виїзна документальна перевірка позивача, що, в свою чергу, не може впливати на періодичність проведення планових перевірок за наявності на це законних підстав. Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Як встановлено підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення. Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. За приписами підпункту 14.1.164 пункту 14.1 статті 14 ПК України план - графік документальних виїзних перевірок - це перелік платників податків, що підлягають плановій перевірці контролюючими органами у відповідний період календарного року. Відповідно до статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Згідно з пунктами 77.1, 77.2, 77.4 статті 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки. До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи. Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік. Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Наказом Міністерства фінансів України від 2 червня 2015 року №524 затверджено Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків (далі - Порядок №524). Відповідно до пунктів 1, 3 та 5 розділу І Порядку №524 річний план-графік для документальних планових перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, складається відповідно до вимог статті 77 розділу II ПК України. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки. Оновлення річного плану-графіка здійснюється у разі його коригування. Проекти річних планів-графіків складаються територіальними органами ДФС не пізніше 01 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки, квартальних планів-графіків - не пізніше 20 числа останнього місяця поточного кварталу засобами інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС. Проекти коригування планів-графіків у разі здійснення такого коригування формуються територіальними органами ДФС не пізніше 03 числа кожного місяця поточного року, починаючи з другого місяця поточного року, засобами інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС. Разом з проектом плану-графіка (коригування плану-графіка) формуються інформаційно-аналітичні довідки за кожним платником податків з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС. Після остаточного узгодження проектів планів-графіків (коригування планів-графіків) територіальні органи ДФС надають департаментам аудиту та податків і зборів з фізичних осіб засобами автоматизованої інформаційної системи Управління документами плани-графіки (коригування планів-графіків) з відповідними додатками та обґрунтування підстав включення платника податків до плану-графіка (коригування плану-графіка). План-графік складається із планів-графіків територіальних органів ДФС та затверджується Головою ДФС. Затверджений план-графік є обов`язковим для виконання всіма підрозділами територіальних органів ДФС. Належну якість формування плану-графіка та його коригування забезпечує територіальний орган ДФС, який сформував план-графік (коригування плану-графіка). Розділом III Порядку №524 визначено процедуру відбору до плану-графіка платників податків - юридичних осіб. Згідно з пунктом 3 Розділу ІІІ Порядку №524 до плану-графіка включаються платники податків, які за результатами господарської діяльності мають найбільші ризики несплати до бюджету податків та зборів, платежів. Аналізуючи норми податкового законодавства в частині, що стосується періодичності проведення перевірок, вбачається, що платник податків включається до плану графіку проведення перевірок залежно від ступеня ризику в діяльності такого платника податків. Враховуючи положення Порядку №524 та пункт 102.1 статті 102 ПК України періодичність визначається також із урахуванням строку у 1095 дні (строк можливого визначення суму грошових зобов`язань платника податків), оскільки перевірка поза межами вказаного строку хоча і може бути проведена, проте у випадку спливу строків давності, втрачається можливість у реалізації її результатів та визначення сум грошових зобов`язань за наявності для цього підстав. Як встановлено судами, у період з 10.08.2016 по 16.08.2016 було проведено позапланову виїзну документальну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР "Екотехніка" з питань правильності та повноти декларування податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.01.2013 по 31.12.2016. За результатами перевірки складено акт від 23.08.2016 №4486/15-53-14-02/05606960, де вказано, що попередня позапланова виїзна перевірка суб`єкта господарювання відбулась у 2013 році, за результатами якої ДПІ у Приморському районі м.Одеси складено акт №2671/15-32-22-04/05606960 від 13.11.2013, перевірений період - з 01.01.2008 по 31.12.2012 (а.с. 24-90). Таким чином, посилання позивача на те, що ТОВ НЦП Екотехніка протиправно включено до плану-графіку проведення документальних планових перевірок на IV квартал 2017 року є безпідставними, оскільки протягом останніх трьох років податковим органом не проводилось документальних планових перевірок діяльності ТОВ НЦП Екотехніка, а тому включення підприємства до плану-графіку перевірок на IV квартал 2017 року було здійснено з дотриманням принципу періодичності. Як наслідок, суди констатували правомірність прийнятого наказу про проведення документальної планової перевірки позивача, на підставі плану-графіка. Суди вважали безпідставними доводи позивача про помилковість віднесення позивача до високого ступеня ризиків, оскільки визначення ступеня ризиків є компетенцією Державної фіскальної служби України. Апеляційний суд вказав, наданий до апеляційної скарги витяг з ЄДРПОУ не є належним документом, що встановлює ступінь ризику платника податків. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій є результатом оцінки наявних у їх розпорядженні доказів. Суд касаційної інстанції не може не погодитись із такими, оскільки така оцінка судами здійснена з дотриманням вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування всіх обстави справи на підставі належних та допустимих доказів. Доводи заявника касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, натомість зводяться виключно до переоцінки встановлених судами обставин справи, що виходить за межі повноважень касаційного суду, визначених статтею 341 КАС України. Суд вважає за необхідне наголосити, що, виходячи з окреслених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту, а тому до їх переоцінки Верховний Суд не вдається у разі відсутності підстав, визначених підпунктами 1, 3, 4 частини другої статті 353 КАС України. На підставі встановлених обставин справи та з урахуванням нормативного регулювання, що підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, в межах вимог касаційної скарги, суд не може визнати доводи позивача для скасування рішення судів попередніх інстанцій обґрунтованими. З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається. Пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Результат розгляду: denied