Рішення адміністративного суду від 2022-03-15 00:00:00+02

У грудні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 10 грудня 2021 року серії ЕАО № 5132426. В обґрунтування позову зазначав, що вищевказаною постановою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП та застосовано захід адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. Вважає зазначену постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності незаконною та такою, що підлягає скасуванню судом, оскільки справа про адміністративне правопорушення інспектором розглянута упереджено, з грубим порушенням процесуальних прав, постанова про адміністративне правопорушення винесена з порушенням його прав та чинного законодавства України. Також просив суд звернути увагу на те, що зазначений пункт в постанові є недіючим, а саме старої редакції, та не діяв на момент винесення постанови. Натомість, вказував на те, що позивач вказаного правопорушення не вчиняв та діяв відповідно до Правил дорожнього руху України, та звертав увагу на те, що Правила дорожнього руху не зобов`язують водія возити з собою і давати на огляд поліцейському свідоцтво про народження дитини, щоб підтвердити вік дитини. На підставі викладеного, посилаючись на норми права, просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5132426 від 10 грудня 2021 року за ч. 10 ст. 121 КУпАП. 28 січня 2022 року відповідачем на адресу суду подано відзив на позов, в якому він просив в задоволенні позову відмовити. При цьому, вказав, що УПП в Чернівецькій області заперечує проти скасування оскаржуваної постанови, вважає, що вона була винесена суб`єктом владних повноважень з дотриманням вимог КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію». Вказував, що підставою для розгляду справи та притягнення позивача до відповідальності є скоєння правопорушення передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП, про що зазначено в постанові винесеній суб`єктом владних повноважень. Зазначав, що викладені вимоги позивача, щодо того, що працівником поліції не було встановлено вік дитини, яка перевозилася у транспортному засобі є безпідставними, оскільки зміст п.21.11. б Правил дорожнього руху, чинної на момент вчинення адміністративного правопорушення не передбачає обов`язкової вимоги щодо граничного віку дитини. Враховуючи вищевикладене, вважає винесену постанову законною, й відповідно відсутні підстави для її скасування. У судове засідання позивач та його представник не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, разом із відзивом на позов подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Суд, дослідивши матеріали справи, повністю і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Так, статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Частиною 2 ст. 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Судом встановлено, що постановою серії ЕАО № 5132426 від 10.12.2021 року, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.10 ст.121 КУпАП. Зокрема даною постановою встановлено, що 10.12.2021 року о 14 год. 13 хв., водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER] , перевозив дитину ріст якої менше 145 сантиметрів без використання дитячої утримуючи системи встановленої на місці для сидіння, чим порушив п.21.11.б ПДР, й відповідно відносно [PERSON] винесено постанову серії ЕАО № 5132426 від 10 грудня 2021 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.10 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (а/с 8-9). Так, порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Згідно ч.10 ст.121 КУпАП, адміністративна відповідальність настає у разі порушення правил перевезення дітей. Зі змісту п.21.11.б Правил дорожнього руху України убачається, що забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда. Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. При цьому, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, вона повинна містити інформацію про місце вчинення адміністративного правопорушення та докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення. У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно із ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Так, відповідачем було надано на адресу суду відзив на позов. Разом з тим, відповідач, на якого нормами чинного законодавства покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача, а в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що дійсно позивач [PERSON] допустив порушення Правил дорожнього руху України, а також інші обставини, які б підтверджували факт вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП, що позбавляє можливості суд встановити факт порушення позивачем правил дорожнього руху. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення [PERSON] вимог Правил дорожнього руху України й відповідно вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 10 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому, суд приходить до висновку про те, що постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАО №5132426 підлягає скасуванню. Крім того, стороною відповідача не надано суду доказів на підтвердження того, що позивач був ознайомлений з доказами, а також позивачу були роз`яснені його права відповідно до ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Також, оскаржуваною постановою позивача визнано винним у вчиненні порушень правил дорожнього руху, а саме п.21.11. б Правил дорожнього руху, у редакції правил, які на момент складання протоколу не діяли та не передбачали обов`язкової вимоги щодо граничного віку дитини й відповідно яким саме чином було встановлено вік дитини чи її зріст, працівниками поліції до матеріалів справи відповідних доказів не надано. Так, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Враховуючи вищевказане та те, що оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, суд вважає що провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП підлягає закриттю. На підставі ст.ст. 245, 247, 276, 288 КУпАП,

Результат розгляду: granted