Рішення адміністративного суду від 2023-08-02 00:00:00+03

У січні 2022 року Військова частина [NUMBER] звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до [PERSON] , в якому позивач просив суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) на користь військової частини [NUMBER] ( [ADDRESS] , ЄДРПОУ [NUMBER] ) шкоду, завдану державі в розмірі 4274,41 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач був звільнений з військової служби відповідно до пп. «г» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі) ч.2 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Станом на день звільнення за відповідачем рахувалась заборгованість зі сплати компенсації за речове майно, строки носіння якого не закінчилися та за втрачене майно. Оскільки у добровільному порядку відповідач компенсацію не виплатив, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 28 січня 2022 року \~позовну заяву залишено без руху. Розпорядженням Верховного Суду від 18.03.2022 № 11/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської та Херсонської області)», змінено підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду на Одеський окружний адміністративний суд. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року адміністративну справу № 540/596/22 \~прийнято до провадження. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року позов Військової частини [NUMBER] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь військової частини [NUMBER] шкоду, завдану державі в розмірі 2064,16 грн. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Військова частина [NUMBER] звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм воно прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не в повному обсязі з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що висновки суду першої інстанції, що наказом командира військової частини [NUMBER] №183 від 06.08.2021 зафіксовано лише результат службового розслідування не відповідає дійсності, та суперечить вимогам Закону України № 160-ІХ, а також не підкріплено жодним належним та допустимим доказом, що знаходиться в матеріалах справи. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з Наказом «Про результати службового розслідування по факту втрати інвентарного майна матросом [PERSON] » командира військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) №183 від 06.08.2021 року, військовослужбовець строкової служби матрос [PERSON] під час проходження військової служби за контрактом у військовій частині [NUMBER] отримав для використання інвентарне речове майно за роздавальною відомістю від 18.01.2021 року. Своїми неправомірними діями військовослужбовець строкової служби матрос [PERSON] не навмисно порушив вимоги статей 11, 127 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, не виконавши обов`язки щодо збереження майна, не зберіг видане йому державне майно, внаслідок чого воно втрачене і утворилася його нестача. Наказом по стройовій частині командира Військової частини [NUMBER] № 206 від 14.09.2021 року матроса [PERSON] з 14.09.2021 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із переміщенням до нового місця служби м. Тернопіль на підставі рішення Головного управління персоналу Генерального штабу ЗСУ від 10.09.2021 року № 321/4843. Проведено утримання вартості наданих [PERSON] предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, в сумі 2064,16 грн. Відповідно до Акту приймання-передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків, військова частина [NUMBER] передала, а військова частина [NUMBER] прийняла заборгованість з відшкодування завданих державі збитків, яка на день виключення зі списків особового складу військової частини [NUMBER] склала 7317,60 грн. (внаслідок втрати військового майна) та 2064,16 грн. (предмети речового майна, строки носіння яких ще не закінчилися). Залишок заборгованості, що передається по Акту, становить 2210,25 грн. (внаслідок втрати військового майна) та 2064,16 грн. (предмети речового майна, строки носіння яких ще не закінчилися). Наказом по стройовій частині командира Військової частини [NUMBER] № 176 від 15.09.2021 року військовослужбовця строкової військової служби солдата [PERSON] зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] та призначено на посаду сапера другого інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу інженерної роти військової частини [NUMBER] . Наказом по стройовій частині командира Військової частини [NUMBER] № 244 від 21.12.2021 року військовослужбовця строкової військової служби солдата [PERSON] звільнено з військової служби відповідно до пп. «г» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі) ч.2 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 23.12.2021 року т.в.о. командиром військової частини [NUMBER] направлено повідомлення на адресу [PERSON] про сплату в добровільному порядку коштів в сумі 4274,41 грн. до 12.01.2022 року. [PERSON] заборгованість в добровільному порядку не погашено, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з адміністративним позовом. Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що стягненню підлягають кошти в розмірі 2064,16 грн., а саме за утримання вартості виданих предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, на підставі наказу військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №206 від 14.09.2021 року. Водночас, щодо матеріальної шкоди у розмірі 2210,25 грн. суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки наказом Військової частини [NUMBER] від 06.08.2021 року №183 лише зафіксовано результати службового розслідування, водночас у ньому не вирішувалось питання щодо притягнення [PERSON] до матеріальної відповідальності. Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV. Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, серед іншого, обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно. Згідно ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. Статтею 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Згідно п.2 Розділу І Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за №768/28898 (надалі - Інструкція), основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили) в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період. Відповідно до абз.12 п.4 Розділу III Інструкції, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби. Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» № 160-ІХ від 03.10.2019 року. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди ( ч. 2 ст. 3 Закону № 160-ІХ) Відповідно до ч.3 ст.3 Закону № 160-ІХ притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України. У відповідності до ст.6 Закону № 160-ІХ, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій. Відповідно до ч.ч. 2, 6, 7 ст. 8 Закону № 160-ІХ у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності. Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис. Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону № 160-ІХ відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Відповідно до ст. 12 Закону № 160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку. Отже, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, підставою звернення позивача до суду із даним позовом стало те, що [PERSON] не відшкодував у добровільному порядку на користь військової частини [NUMBER] суму матеріальної шкоди, яка виникла на підставі наказу командира військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) №183 від 06.08.2021 року та наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №206 від 14.09.2021 року. Судом апеляційної інстанції встановлено, що [PERSON] було притягнуто до матеріальної відповідальності в розмірі 2064,16 грн. за утримання вартості виданих предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, на підставі наказу військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №206 від 14.09.2021 року. Відповідачем вказану заборгованість у добровільному порядку не погашено, а отже вона підлягає стягненню. Крім того, апеляційним судом встановлено, що пунктом 2 наказу військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) "Про результати проведення службового розслідування по факту втрати інвентарного майна матросом [PERSON] " від 06.08.2021 року №183 за ненавмисне порушення вимог статей 11, 127 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, не збереження виданого йому державного майна, в наслідок чого майно втрачене і утворилась його нестача механіка апаратної мобільної групи зв`язку 3-го центру зв`язку 4-го загону військовослужбовця строкової служби матроса [PERSON] , притягнуто до повної матеріальної відповідальності на суму 7317 грн. 60 коп. Згідно витягу з книги стягнень і нарахувань військової частини [NUMBER] , з відповідача на підставі наказу командира військової частини [NUMBER] №183 від 06.08.2021 було стягнуто 5107,35 грн. із загальної суми, що підлягає стягненню. Таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку складає 2064,16 грн + 2210,25 = 4274,41 грн. Висновки суду першої інстанції, що наказом Військової частини [NUMBER] зафіксовано результати службового розслідування, водночас у ньому не вирішувалось питання щодо притягнення [PERSON] до матеріальної відповідальності ґрунтуються на неповному з`ясуванні обставин справи, яка була фактично відновлена після тимчасової окупації міста Херсон та зміни підсудності Херсонського окружного адміністративного суду. Зазначеним обставинам судом першої інстанції помилково не надано оцінки, не перевірено справу на предмет відновлення всіх матеріалів адміністративного позову, що призвело до неправильного вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted