Рішення адміністративного суду від 2022-09-28 00:00:00+03

08.09.2022 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (позивач) звернулось до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до громадянина Російської Федерації [PERSON] (відповідач), в якому просив затримати громадянина Російської Федерації [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 08.03.2023 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, а також відповідно до вимог п. 3 ч. 2 статті 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує на наявність встановлених фактів порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконного перебування його на території України, не виконання ним рішення про примусове повернення та обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2022 року, позов Головного управління ДМС в Одеській області задоволено та затримано громадянина Російської Федерації [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 08.03.2023 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, а також відповідно до вимог п. 3 ч. 2 статті 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду. Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в позові ГУ ДМС в Одеській області відмовити повністю. У своїх доводах апелянт зазначає, що в матеріалах справи немає даних про те, що відповідач отримав належне роз`яснення правових наслідків невиконання рішення про примусове повернення і мав можливість отримати правову допомогу. Відтак, відповідач був позбавлений інформації про порядок та термін оскарження рішення, а також про право скористатись безоплатною правовою допомогою, що є порушенням права на захист та принципу верховенства права. Також, як далі вказує скаржник, у відповідності до вимог чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, вимогу про затримання щодо іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, або якщо існує ризик його втечі. Водночас, у даних спірних правовідносинах, відповідач не ухилявся та не перешкоджав процедурі видворення. Ризик його втечі відсутній. 26.09.2022р. від ГУ ДМС в Одеській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому посилаючись на необґрунтованість доводів апелянта, позивач фактично виклавши обґрунтування та доводи аналогічні тим, що були покладені в обґрунтування позову, просить залишити судове рішення без змін. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 07.07.2022 під час проведення оперативно-профілактичних заходів з виявлення нелегальних мігрантів співробітниками ГУ ДМС в Одеській області було виявлено та доставлено до ГУ ДМС в Одеській області за адресою: [ADDRESS] , громадянина Російської Федерації [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] . В результаті проведеної перевірки відібраних пояснень у Відповідача було встановлено, що громадянин Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , порушив правила перебування іноземців в Україні ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні. Громадянин Російської Федерації [PERSON] , [INFO] пояснив, що прибув до України 26.02.2016 через КПП «Конотоп» легально по паспорту громадянина [NUMBER] терміном дії з 07.10.2015 по 07.10.2025. Мета приїзду приватні справи. Під час виявлення паспорт громадянина РФ для виїзду за кордон у відповідача був наявний. ГУ ДМС в Одеській області встановлено, що громадянин Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , на території України знаходиться не законно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має. 07.07.2022 за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стосовно громадянина Російської Федерації [PERSON] , [INFO] складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 008406 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 07.07.2022 ПН МОД № 008478 відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення від 07.07.2022 № 465 про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства громадянина Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 05.08.2022. Рішення від 07.07.2022 № 425 про примусове повернення відповідач не оскаржував, проте у встановлений термін до 05.08.2022 громадянин РФ [PERSON] самостійно територію України не залишив. Також, суд першої інстанції встановив, що 07.09.2022р. [PERSON] повторно виявлено співробітниками ГУ ДМС в Одеській області та цього ж дня складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 008800 за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні стосовно громадянина Російської Федерації [PERSON] , [INFO] . Постановою про накладення адміністративного стягнення від 07.09.2022 ПН МОД №008878 відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн. Вважаючи наявними підстави для затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, ГУ ДМС в Одеській області звернулось до суду з даним позовом. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, врахувавши, що відповідач після перетину державного кордону України, у подальшому проживав на території України нелегально, вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.203 КУпАП, вважав, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення, у зв`язку із чим дійшов висновку про обґрунтованість позову ГУ ДМС в Одеській області та наявність підстав для його задоволення. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, доводам апелянта та обґрунтованості висновку суду першої інстанції, судова колегія виходить з наступного. Нормою ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI. Згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. За змістом ч. 1, абз.1 ч.4 ст.30 цього Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави. Отже, примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин, або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Також, слід зазначити, що в силу приписів ч.ч.1, 2 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства в тому числі такого заходу, як затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України. У відповідності до ч.ч. 11-13 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що громадянин Російської Федерації [PERSON] , [INFO] прибув до України 26.02.2016р. легально у приватних справах. Однак, по спливу передбаченого законодавством строку легального перебування на території України, до органів ДМС з метою продовження строку перебування не звернувся, з території України не виїхав, у зв`язку із чим стосовно нього органом ДМС було прийнято рішення про примусове повернення в країну походження, яке відповідач також у встановлений строк не виконав та станом на час звернення позивача з даним позовом до суду, перебуває на території України нелегально. Отже, громадянин РФ [PERSON] , як було встановлено позивачем, на території України знаходиться незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має, відомості про перебування на території України на законних підставах у Відповідача відсутні, що вказує на грубе порушення з боку відповідача норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». В контексті надання оцінки доводам апелянта, колегія суддів звертає увагу, що з моменту потрапляння на територію України відповідач не вчинив жодних спроб для легалізації власного становища та був затриманий працівниками ГУ ДМС в Одеській області за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме ухилився від виїзду після закінчення відповідного перебування в Україні. Апеляційний суд також враховує, що після прийняття рішення від 07.07.2022 № 465 про примусове повернення відповідач не вчинив жодних дій направлених на виконання зазначеного рішення чи оскарження його в судовому порядку та не залишив територію України. З 07.07.2022 до моменту повторного виявлення громадянина РФ [PERSON] , який незаконно перебуває на території України, тобто до 07.09.2022, відповідачем не було вчинено жодних дій, ані щодо виконання рішення про примусове повернення, ані оскарження його у судовому порядку, оскарження постанов про накладення адміністративних стягнень за незаконне перебування в Україні, ані щодо легалізації свого перебування в Україні. Суд апеляційної інстанції вважає доведеними позивачем факти порушення громадянином РФ [PERSON] , [INFO] законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконного перебування його на території України, не виконання ним рішення про примусове повернення, а також небажання залишати територію України. Складені відносно відповідача протоколи про адміністративні правопорушення №008406 від 07.07.2022 та № 008800 від 07.09.2022 містять пояснення останнього, які за своїм змістом є підтвердженням вини у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться йому в провину, на що ґрунтовно звернув увагу суд першої інстанції. Інформація щодо оскарження відповідачем рішення ГУ ДМС в Одеській області від 07.07.2022 № 465 про примусове повернення в країну походження та зобов`язання покинути територію України у термін до 05.08.2022 в матеріалах справи відсутня. З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції вірно зауважив, що [PERSON] , [INFO] ,перебуваючи на території України неодноразово порушував вимоги ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та вчиняв дії, які є потенційною загрозою підриву національної безпеки. Будь-яких доказів, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" матеріали справи не містять. Судова колегія також враховує, що за даними позивача, 08.09.2022р. ГУ ДМС в Одеській області подано адміністративний позов до відповідача про примусове видворення. Додатково, суд апеляційної інстанції зазначає, що аналіз у сукупності зазначених вище обставин вказує на те, що затримання відповідача є необхідним та виправданим за наведених умов, таке дозволить компетентним органам в установленому порядку здійснити відповідні процедури видворення чи реадмісії відповідача. Як наслідок, зібраними у справі доказами та наведеними вище правовими нормами обґрунтовується висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав, визначених ст. 30 ЗУ ««Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст.289 КАС України, для затримання громадянина Російської Федерації [PERSON] , [INFO] з метою забезпечення його примусового видворення за межі території України у межах закріпленого ч.11 ст.289 КАС України строку - шести місяців. Враховуючи обставини справи, надані представником позивача докази, відсутність можливості застосування альтернативних заходів, які передбачені п.п. 3,4 ч. 1 ст. 289 КАС України, судова колегія вважає доведеним невиконання відповідачем рішення про примусове повернення та наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення, у зв`язку із чим погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову ГУ ДМС в Одеській області. При цьому, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що 23.09.2022р., громадянин Російської федерації [PERSON] , [INFO] покинув території України через КПП «Могилів-Подільський в сторону Республіки Молдова, що підтверджується наданим позивачем під час апеляційного розгляду справи копією акту приймання-передавання особи без громадянства від 23.09.2022р. та витягом з автоматизованої програми ДМС Аркан ЦП ДСК. Доводи апеляційної скарги про незабезпечення відповідача правом на захист та ненадання йому інформації щодо порядку та термінів оскарження рішення про примусове повернення, тощо, апеляційний суд оцінює критично, оскільки такі спростовуються наявними у справі письмовими доказами. Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права. Колегія суддів в контексті надання оцінки доводам апеляційних скарг враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied