Рішення адміністративного суду від 2022-05-24 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання незаконною та скасувати постанову державного виконавця Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Поперекою А.А. від 10.01.2022 ВП № 68070560. В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що листом від 13.08.2021 за № 1020 Щирецька селищна рада проінформувала гр. [PERSON] про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.07.2021 № 380/3539/21. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.03.2022 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Поперекою А.А. від 10.01.2022 ВП № 68070560. Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що рішення Львівського окружного адміністративного суду справа № 380/3539/21 від 16.07.2021 Щирецькою селищною радою виконано в повному обсязі, а саме повторно розглянуто клопотання [PERSON] від 06.10.2020. Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що відсутні були підстави для повернення виконавчого документа та фактично рішення суду не було виконано. Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та надав пояснення, простить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав. З матеріалів справи слідує, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.07.2021 по справі № 380/3539/21 зобов`язано Щирецьку селищну раду Львівського району Львівської області повторно розглянути клопотання [PERSON] від 06.10.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована на території Гуменецького старостинського округу Щирецької селищної ради, в межах земельної ділянки з кадастровим номером 4623682200:01:000:0012 шляхом її поділу, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства , з подальшою передачею зазначеної земельної ділянки у власність. На виконання рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.07.2021 по справі № 380/3539/21 відповідачем 29.07.2021, повторно розглянуто клопотання [PERSON] від 06.10.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га. Комісією підготовлений відповідний проект рішення сесії Щирецької селищної ради. Згідно витягу з протоколу ХІ сесії VIII демократичного скликання Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області від 29.07.2021 рішення не прийнято у зв`язку з не набранням більшості голосів депутатів. Листом від 13.08.2021 року за № 1020 Щирецька селищна рада проінформувала гр. [PERSON] про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.07.2021 справа № 380/3539/21. 28.10.2021 Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 380/3539/21, яким зобов`язано Щирецьку селищну раду Львівського району Львівської області повторно розглянути клопотання [PERSON] , від 06.10.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована на території Гуменецького старостинського округу Щирецької селищної ради, в межах земельної ділянки з кадастровий номер: 4623682200:01:000:0012 шляхом її поділу, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, з подальшою передачею зазначеної земельної ділянки у власність. 06.01.2022 до Пустомитівського ВДВС у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) надійшла заява стягувача [PERSON] за вх. № б/н від 23.12.2021 про прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 380/3539/21 виданого Львівським окружним адміністративним судом. 10.01.2022 державним виконавцем на виконання виконавчого листа № 380/3539/21 від 28.10.2021 прийнято рішення про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 68070560. Позивач вважаючи оскаржену постанову відповідача протиправною, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) передбачає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Пункт 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Вимоги до виконавчого документа визначено ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII, підстави для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання - частиною четвертою цієї ж статті. Так, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди. Відтак, враховуючи наведені вище вимоги, на державного виконавця покладено обов`язок винести постанову про відкриття виконавчого провадження у разі відсутності визначених підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання. Колегія суддів беручи до уваги вимоги ст. 4 Закону № 1404-VIII поділяє висновки представника апелянта, що державний виконавець приймаючи оскаржену постанову діяв в межах та з підстав встановлених Законом, оскільки в ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII відсутня така підстава для повернення виконавчого документа, як добровільне виконання рішення суду. А тому, на переконання суду, єдиним правильним рішенням державного виконавця в даному випадку було винесення спірної постанови про відкриття виконавчого провадження. Більше того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що рішення Львівського окружного адміністративного суду справа № 380/3539/21 від 16.07.2021 Щирецькою селищною радою виконано в повному обсязі, а саме повторно розглянуто клопотання [PERSON] від 06.10.2020 з огляду на таке. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Відповідно до пунктів «а» та «б» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Згідно з абз.1 ч. 1 та ч. 2 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно з ч. 7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. З аналізу наведених вище норм слідує, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень, відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України. Разом з цим, за наслідком розгляду суб`єктом владних повноважень відповідних клопотань приймається одне із двох рішень на сесії органи місцевого самоврядування: надається дозвіл на розроблення проекту землеустрою або мотивована відмова у його наданні. Як згадувалось вище, згідно витягу з протоколу ХІ сесії VIII демократичного скликання Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області від 29.07.2021 за результатом повторного розгляду клопотання [PERSON] від 06.10.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га. рішення не прийнято у зв`язку з не набранням більшості голосів депутатів. Відтак, з матеріалів справи слідує, що відповідач всупереч наведеним вище норма не прийняв рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою чи мотивованої відмови у його наданні, що підтверджує не виконання рішення суду у справі № 380/3539/21. Таким чином, висновки суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права та не відповідають встановленим обставинам справи. Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині, якою задоволені позовні вимоги та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Результат розгляду: denied