Рішення адміністративного суду від 2022-08-29 00:00:00+03

Позивач, [PERSON] , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд: - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (Форма «Ф») Головного управління ДПС у Харківській області від 24.02.2021 №0036032-2408-2015 за яким визначено [PERSON] податкове зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується особами, які є власниками нежитлової нерухомості в сумі 33483,71 грн. за податковий період 2020 рік. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність оскаржуваного рішення податкового органу. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 в задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 21.06.2022 відповідачем подано до суду апеляційної інстанції заяву про продовження строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, яка не підлягає задоволенню з підстав її необґрунтованості. На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як свідчать матеріали справи, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що позивачу належить 1/2 нежитлової будівлі складу загальною площею 773,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Позивач має у володінні земельну ділянку, належної йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №680255, виданого 22.08.2001. Податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у податковому повідомлені рішенні від 24.02.2021 №0036032-2408-2015 нараховано Головним управлінням ДПС у Харківській області за належну позивачу нежитлову будівлю, загальною площею об`єкта 773,4 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Не погодившись з прийнятим податковим органом рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості. Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне. Відповідно до ст.7 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування визначений Податковим кодексом України (далі - ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Згідно з пп. "ж" п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Аналізуючи зазначений законодавчий припис, колегія суддів зазначає, що його застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.266.3.1 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України). Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України). Відповідно до пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання. Застереження в підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України щодо цілей глави 1 розділу ХIV Податкового кодексу України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін "сільськогосподарський товаровиробник" має інше змістовне навантаження. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 01.10.2019 у справі № 0340/1905/18. Приписами пп. "ж" п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України передбачена податкова пільга, в тому числі і для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII, підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи. Встановлена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне. Як свідчать матеріали справи, відповідно до виписки із протоколу №1 зборів пайовиків Приватного підприємства "Агропрогрес" від 27.03.2009 виділено майно в натурі [PERSON] та [PERSON] , а саме будівлю телятника (склад). Відповідно до акту приймання-передачі майна від 21.07.2009 [PERSON] , [PERSON] прийняли майно у власне користування та розпорядження, а саме будівлю телятника (складу). Згідно з свідоцтвом про право власності не нерухоме майно від 26.04.2011 нежитлова будівля складу за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 773,4 кв.м. належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності. \~\~ Зі змісту наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту на виробничий будинок, а саме нежитловий будинок [ADDRESS] встановлено, що власниками є [PERSON] та [PERSON] , розмір частки власності [PERSON] становить 1/2. Відповідно до відомостей технічного паспорту вказана будівля є нежитлова будівля складу, що межує з телятником, складом та силосною ямою. Тобто, вказаними обставинами підтверджується, що позивач є власником 1/2 будівлі сільськогосподарського призначення за адресою; [ADDRESS] . Долучені до матеріалів справи докази, а саме податкова декларація про майновий стан і доходи [PERSON] за 2020 рік та квитанція про сплату податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування підтверджують доводи позивача, що останній є сільськогосподарським виробником та провадить діяльність з вирощування сільськогосподарської продукції. Доказів спростування вказаних обставин матеріали справи не містять. Зі змісту наявної в матеріалах справи довідки Кегичівської сільської ради від 14.04.2021 №29 встановлено, що [PERSON] має в особистому обробітку земельну ділянку (пай) площею 5,8023 га, також йому належить нежитлова будівля (склад) площею 773,40 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Це приміщення використовується ним як будівля сільськогосподарського призначення. Крім того, судовим розглядом встановлено, що у податкових періодах 2018, 2019 роки контролюючим органом здійснено розрахунок податкового зобов`язання [PERSON] з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується особами, які є власниками нежитлової нерухомості, як сільськогосподарському виробнику за ставкою у розмірі 0,05% від мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. бази оподаткування, що за 2019 рік відповідний податок становив 1611,30 грн., який як свідчать матеріали справи був сплачений позивачем. З урахуванням встановлених по справі обставин, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів дійшла висновку, позивачем дотримані всі дві умови, так, позивач є сільськогосподарським товаровиробником, а об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а тому вищезазначена нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень п. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Таким чином, у зв`язку з невідповідністю висновків викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог. Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст. 139 АС України.

Результат розгляду: granted