Рішення адміністративного суду від 2022-02-02 00:00:00+02

До суду звернувся [PERSON] з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про притягнення його до адміністративної за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП. В обґрунтування позову зазначив, що 04.09.2021 керував транспортним засобом в складі тягача марки DAF XF 95.480 (номерний знак [NUMBER] ) з напівпричепом марки TAD CLASSIC 24-2 (номерний знак [NUMBER] ). 04.09.2021 у Волинській області його було зупинено працівником поліції та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕОА №4727793 від 04.09.2021. Згідно оскаржуваної постанови [PERSON] керуючи транспортним засобом DAF XF 95.480 (номерний знак [NUMBER] ) з напівпричепом марки TAD CLASSIC 24-2 (номерний знак [NUMBER] ), порушив правила проїзду великогабаритних вантажів, а саме перевозив вантаж що перевищує габарити (ширина 3.65) без узгодження з органами національної поліції, чим порушив п.п. 22.5 ПДР України порушення ПДР по перевезенню небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових ТЗ встановленими дорогами, вул. або залізн., переїздами. При цьому, позивач [PERSON] вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 ст.\~132-1\~КУпАП є незаконним, тому постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАО №4727793 від 04.09.2021. підлягає скасуванню. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч.5 ст.262\~КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого заперечував щодо задоволення позову, дії інспектора поліції вважав правомірними, адже позивач порушив вимоги ПДР та перевозив великогабаритний вантаж без належного на те дозволу. Крім того, зазначив, що відеоматеріали вчиненого правопорушення не збереглися так як були знищені відповідно до п. 3 розділу VIII Наказу №1026 від 18.12.2018 «Про затвердження інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису». Перевіривши матеріали справи та надані докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] 04.09.2021 керуючи транспортним засобом DAF XF 95.480 (номерний знак [NUMBER] ) з напівпричепом марки TAD CLASSIC 24-2 (номерний знак [NUMBER] ), порушив правила проїзду великогабаритних вантажів, а саме перевозив вантаж що перевищує габарити (ширина 3.65) без узгодження з органами національної поліції, чим порушив п.п. 22.5 ПДР України порушення ПДР по перевезенню небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових ТЗ встановленими дорогами, вул. або залізн., переїздами. Із дозволу №2021-13850001-12475 НГ на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні вбачається, що відділом безпеки дорожнього руху Управління безпеки дорожнього руху надав дозвіл на участь у дорожньому русі транспортному засобу марки DAF, [NUMBER] , причіп: TAD, [NUMBER] , по маршруту: ПП «Чоп» - М 06- об`їздна Ужгород М 06 - об`їздна Мукачеве М 06 - об`їздна Стрия - об`їздна Львова М 06 - об`їздна Бродів М 06 - об`їздна Дубно М 06 - об`їздна Рівне М 06 виїзд на Р 77 Р 77- виїзд на Н 25 Н 25 виїзд на Н 02 Н 02 виїзд на Р 18 Р 18 виїзд на М 05 М 05 виїзд на М 30 М 30 виїзд на М 13-М 13 виїзд на Н 24 Н 24 виїзд на Т 15-10 Т 15 10 виїзд на Н 24 Н 24 виїзд на М 14 М 14 виїзд на н 14 Н 14 Капустине та в зворотньому напрямку (а.с. 16). Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, згідно п.2 яких транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306. Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Згідно абзацу 17 п. 1.10 ПДР України габаритно-віагонний контроль перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю. Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС, що відповідає приписам п. 3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування. Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів, що відповідає приписам п 6 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування. У свою чергу згідно п.п. 5.1 п 2 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу. З викладеного вбачається, що документальний ваговий контроль може здійснюватися поза межами пункту габаритно-вагового контролю, при цьому, такий контроль не передбачає визначення габаритів транспортного засобу. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ширина вантажу перевищувала допустимі парламенти вантажу зазначені у дозволі на перевезення, оскільки відсутнє підтвердження здійснення відповідних замірів. Також оскаржувана постанова не містить відомостей про те, яким саме засобом і методом здійснювалось вимірювання ширини вантажу. Більш того, позивач на підтвердження своїх доводів та спростування обставин вказаних у постанові про адміністративне правопорушення надав суду дозвіл №2021-13850001-12475 НГ на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (а.с. 16) Таким чином, суд вважає, що притягнення особи до відповідальності за перевезення вантажу без дозволу є неможливим, адже останній був долучений до позовної заяви та досліджений судом. Доводи відповідача в частині незбереження відеоматеріалів суд вважає безпідставними та такими, що не можуть спростовувати доводи позивача так як, жодні відеодокази чи інші докази у постанові про адміністративне правопорушення у графі « До постанови додаються» не значаться. Таким чином, обставини викладені у позовні заяві, відповідачем не спростовані. Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Відповідна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17. Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.\~77\~КАС\~України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Пунктом 24 Постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України №14\~від\~23\~грудня\~2005\~року\~«Про\~практику застосування\~судами\~України\~законодавства у\~справах\~про\~деякі злочини\~проти\~безпеки\~ дорожнього\~руху\~таексплуатації\~транспорту,\~\~а також\~про\~адміністративні\~ правопорушення\~на\~транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Отже, норми КАС України покладають на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконання відповідачем свого обов`язку довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, свідчить про достовірність повідомлених позивачем обставин і не викликає у суду обґрунтованого сумніву. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Об`єктивних доказів, свідчень або інших відомостей, необхідних для вирішення справи про наявність обставин порушення позивачем ПДР відповідачем надано не було. Доказів їх наявності відповідачем до суду не надано. Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Відповідно до п.3 ч.3 ст.286КАС\~України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. З огляду на викладене, суд вважає, що постанову серії ЕАО №4727793 від 04.09.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 1 ст.132-1КУпАП, такою, що підлягає скасуванню. Враховуючи вище викладене, а також положення ч. 1 ст. 139 КАС України, а також правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, суд приходить до висновку, що зв`язку із задоволенням позову судові витрати підлягають стягненню на користь позивача із суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі Управління патрульної поліції у Вінницькій області.

Результат розгляду: granted