Рішення адміністративного суду від 2024-02-08 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до [INFO] про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення № 537 від 02 листопада 2023 року про притягнення його адміністративної відповідальності за частиною другою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), закриття справи про адміністративне правопорушення. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт звертає увагу, що судом першої інстанції фактично на нього покладено обов`язок доказування, тоді як за приписами частини другої статті 77 КАС України на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доказування правомірності свого рішення. Суд першої інстанції встановив факт неявки позивача до ТЦК саме на підставі припущень відповідача. Судом першої інстанції взято до увагу доводи відповідача щодо недобросовісної поведінки позивача стосовно зазначення своєї адреси, але такі твердження не підтверджені жодними доказами. Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участі. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] повісткою викликано на 09:45 год. 17 листопада 2022 року до [INFO], що підтверджується копією розписки та рапорту старшого солдата роти охорони [INFO] [PERSON] . У розписці наявний підпис отримувача, яким засвідчено отримання повістки. Позивач, у позовній заяві та у подальшому не заявляв про те, що підпис у розписці виконано не ним, а іншою особою. 02 листопада 2023 року старшим офіцером відділення військового обліку, бронювання сержантів та солдатів запасу [INFO] [PERSON] складено протокол №537 про адміністративне правопорушення за ст. 210-1 ч.2 КУпАП відносно [PERSON] , у якому вказано, що 11 листопада 2022 року [PERSON] особисто отримав повістку про виклик до [INFO] на 17 листопада 2022 року для уточнення військово-облікових даних та проходження медичної комісії і вирішення питання про можливість призову на військову службу під час мобілізації, але у призначені дату та час, а також у подальшому не прибув до [INFO] . У графі пояснення [PERSON] зазначив, зокрема, що повістку про виклик не отримував. Постановою №537 від 02 листопада 2023 року начальника [INFO] [PERSON] встановлено, що 11 листопада 2022 року [PERSON] особисто отримав повістку про виклик до [INFO] на 17 листопада 2022 року для уточнення військово-облікових даних та проходження медичної комісії і вирішення питання про можливість призову на військову службу під час мобілізації, але у призначені дату та час, а також у подальшому не прибув до [INFO] , чим порушив вимоги ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. У протоколі та постанові про адміністративне правопорушення вказано дату народження [PERSON] - [INFO] , адресу: [ADDRESS] . Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з не надання позивачем доказів невідповідності адреси у повістці, адресі, за якою зареєстрований та проживає, зазначивши, що місце фактичного проживання та місце зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання можуть не збігатися, не зазначення позивачем причин неприбуття за викликом 17 листопада 2022 року та у подальшому. При цьому судом першої інстанції вказано про підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення розпискою про отримання повістки, рапортом співробітників [INFO], протоколом про адміністративне правопорушення. Судом першої інстанції також відхилені доводи позивача про сплив строку притягнення до адміністративної відповідальності, вказавши, що вчинене позивачем правопорушення мало триваючий характер, а тому строки притягнення його до адміністративної відповідальності необхідно обчислювати саме з моменту виявлення правопорушення. Суд визнає необґрунтованими висновки, які слугували підставою для відмови у задоволенні позову. Судом встановлено, що постановою начальника [INFO] №537 від 02 листопада 2023 року (а.с. 10-11) на [PERSON] , [INFO] , накладено штраф в розмірі 300 неоподаткованих мінімум доходів громадян, тобто 5100 грн. За змістом цієї постанови військовозобов`язаний громадянин [PERSON] отримав особисто 11 листопада 2022 року повістку про виклик до [INFO] на 17 листопада 2022 року для уточнення військово-облікових даних та проходження медичної комісії і вирішення питання про можливість призову на військову службу під час мобілізації, але у призначені дату та час, а також в подальшому, до [INFO] не прибув, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч. 10 ст. Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в умовах особливого періоду, а саме - воєнного стану, запровадженого Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року (з подальшим неодноразовим продовженням), чим вчинив триваюче адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. 02 листопада 2023 року зазначений громадянин прибув до [INFO], внаслідок чого триваюче правопорушення було припинено. Протоколом № 536 від 02 листопада про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, складеним відносно військовозобов`язаного [PERSON] , [INFO] , місце проживання - [ADDRESS] , місце реєстрації - [ADDRESS] , встановлено, що військовозобов`язаний [PERSON] отримав особисто 11 листопада 2022 року повістку про виклик до [INFO] на 17 листопада 2022 року для уточнення військово-облікових даних та проходження медичної комісії і вирішення питання про можливість призову на військову службу під час мобілізації, але у призначені дату та час, а також у подальшому, не прибув до [INFO]. (а.с. 26-27). [PERSON] надано пояснення, що повістку про виклик не отримував, до ТЦК з`явився самостійно, просив встановити дійсні обставини складання акту про вручення повістки та зміст самої повістки, надати докази, зазначив, що правопорушення не вчиняв. Відповідно до розписки (а.с. 24) повістку на ім`я [PERSON] отримав « 9 год 11.11.2022», наявний підпис отримувача, дата - 17.11.22, номер телефону, зазначена адреса: « [ADDRESS] ». Відповідно до рапорту старшого солдата роти охорони [INFO] (а.с. 25) 11 листопада 2022 складено та особисто вручено під підпис повістки на виклик до [INFO] військовозобов`язаних, зокрема, [PERSON] , адреса - [ADDRESS] , номер телефону [NUMBER] , 12.11.80, дата виклику - 17.11.22. Спірним в цій справі є правомірність накладення на позивача адміністративного стягнення. Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного. Статтею 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Так, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина перша). Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина друга). Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Указом Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» оголошено про проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період. Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан. З цієї дати діє воєнний стан, а тому порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію є підставою для притягнення до відповідальності за частиною другою статті 210-1 КУпАП. Відповідно до положень статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період. Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). З аналізу вищезазначеної норми вбачається обов`язок громадян з`явитися, зокрема до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період. За твердженнями відповідача позивачу вручена 11 листопада 2022 року повістка, в якій зазначена дата явки до [INFO] 17 листопада 2022 року. При цьому, як вказано вище, в розписці та в рапорті старшого солдата роти охорони [INFO] вказано про вручення 11 листопада 2022 особосто під підпис повістки на виклик до [INFO] [PERSON] , зазначена адреса місця проживання позивача - [ADDRESS] , номер телефону [NUMBER] , дата виклику - 17.11.22. Позивач 17 листопада 2022 року не з`явився до [INFO] для уточнення військово-облікових даних та проходження медичної комісії і вирішення питання про можливість призову на військову службу під час мобілізації, Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Виходячи з наведених правових норм, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене під час дії особливого періоду, є факт неявки позивача до [INFO] 17 листопада 2022 року за повісткою від 11 листопада 2022 року. Суд звертає увагу, що норми діючого законодавства вимагають, щоб повістка була вручена особисто і підписана особою, якій вона призначена. Форма повістки та її зміст визначені в Додатку 11 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України вид 30 грудня 2022 року № 1487, згідно з яким у повістці має зазначатися адреса місця реєстрації або місця фактичного проживання. В цьому випадку у розписці зазначено про вручення позивачу повістки за адресою: [ADDRESS] , тоді як адресою реєстрації та фактичного місця проживання є інша адреса ( [ADDRESS] ). Крім того, як вказано вище, в рапорті про вручення позивачу повістки зазначена така ж саме адреса проживання позивача - [ADDRESS] . Відтак, наявність у повістці та розписці про вручення повістки на ім`я позивача, а також в рапорті про вручення повістки, неправильної адреси дає підстави для сумніву у врученні повістки саме [PERSON] , адже за зазначеною у повістці та розписці адресою позивач не проживає. При цьому суд зауважує, що відповідачем не надається пояснень щодо обставин вручення повістки, а позивач заперечує сам факт вручення йому повістки. Доказами в адміністративному судочинстві у розумінні частини першої статі 72 КАС України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно з частинами першою та другою статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України). Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. В порушення зазначеної процесуальної норми відповідачем належними та достовірними доказами не доведено вручення 11 листопада 2022 року [PERSON] повістки про необхідність явки до [INFO] 17 листопада 2022 року, а розписка та рапорт, на які посилаються відповідач та суд першої інстанції, не є такими належними та достовірними доказами через недостовірність інформації щодо адреси проживання позивача, яка міститься в цих документах. Суд також зауважує, що в порушення приведених приписів норм процесуального права судом першої інстанції фактично покладено на позивача обов`язок доказування, тоді як саме відповідач як суб`єкт владних повноважень має довести правомірність прийнятого відносно позивача рішення. Відповідно до пункту першого частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Відтак, суд доходить до висновку, що відповідачем не доведено наявності в діях позивача складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 210-1 КУпАП, що є підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 537 від 02 листопада 2023 року. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що не доведеними є обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення. На користь позивача відповідно до частин першої та шостої статті 139 КАС Україні суд стягує судові витрати зі сплати судового збору. Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Результат розгляду: granted