Рішення адміністративного суду від 2023-08-16 00:00:00+03

І. Суть спору 1. [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора та Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону з вимогами: - визнати протиправним і скасувати наказ Генерального прокурора України від 23.03.2015 №207к; - поновити його на посаді керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, що відповідає посаді військового прокурора Центрального регіону України з 24 березня 2015 року, допустивши до негайного виконання рішення суду у цій частині; - стягнути з відповідачів на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 24 березня 2015 року по 12 грудня 2020 року в сумі 1 683 671,41 грн; - зобов`язати відповідачів провести розрахунок, нарахувати та виплатити на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 12 грудня 2020 року по дату фактичного поновлення на роботі, допустивши до негайного виконання постанову суду в цій частині. 2. На обґрунтування позову позивач зазначає, що застосована до нього процедура люстрації суперечить конституційним принципам верховенства права та індивідуальної відповідальності. ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи 3. Наказом Генерального прокурора України від 23 березня 2015 року №207к, відповідно до статті 15 Закону України «Про прокуратуру», вимогами Закону України «Про очищення влади» [PERSON] звільнено з посади військового прокурора Центрального регіону України у зв`язку з припиненням трудового договору, відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України. 4. Не погоджуючись з указаним наказом, позивач звернувся до суду. ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення 5. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2021 позов задоволено частково: - визнано протиправним і скасовано наказ Генерального прокурора України від 23.03.2015 №207к про звільнення [PERSON] з посади військового прокурора Центрального регіону України, у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України. - поновлено [PERSON] на посаді військового прокурора Центрального регіону України з 24.03.2015. - стягнуто зі Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.03.2015 по 31.03.2021 у розмірі 1 180 399, 11 грн; 6. у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 7. Рішення суду першої інстанції в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць звернуто до негайно виконання. 8. Визнаючи незаконним наказ про звільнення позивача, суд першої інстанції керувався висновками ЄСПЛ у справі «Полях та інші проти України» (заяви № 58812/15, № 53217/16, № 59099/16, № 23231/18, № 47749/18) та правовими позиціями Верховного Суду, зокрема у постановах від 13 листопада 2019 року у справі № 826/3328/16 та від 04 червня 2020 у справі № 821/4571/14. 9. Посилаючись на вказані справи, суд першої інстанції зазначив, що безумовне застосування люстраційної процедури на підставі Закону України «Про очищення влади» до осіб, які у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року перебували на окремих посадах державної служби без встановлення причетності вказаних осіб до негативних і антидемократичних подій в Україні, що мали місце за часів [PERSON] , суперечить проголошеній цілі законодавства і свідчить про наявність своєрідної колективної відповідальності без врахування жодної індивідуальної ролі чи зв`язку відповідних осіб з такими подіями, чим порушується конституційні принципи верховенства права, презумпції невинуватості та індивідуальної відповідальності. 10. З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку про необхідність поновлення позивача на роботі з виплатою йому середнього заробітку, розрахунок якого має відбуватися із застосуванням передбаченого пунктом 10 Порядку №100 коефіцієнту підвищення. 11. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року змінено у мотивувальній та резолютивні частинах з викладенням частини четвертої резолютивної частини у такій редакції: «Стягнути зі Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 березня 2015 року по 31 березня 2021 року у розмірі 642 007,80 грн». 12. Суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування при обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу коефіцієнту підвищення посадових окладів. 13. Як зазначив суд апеляційної інстанції, відповідні коефіцієнти суд першої інстанції обчислив виходячи з різниці між посадовим окладом позивача перед звільненням ще у 2015 році та розміром посадового окладу, що був встановлений відповідно до Закону України «Про прокуратуру», у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-IX. 14. Суд апеляційної інстанції, посилаючись на положення абзацу 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 № 113-IX вважав, що «нові» посадові оклади застосовуються до тих прокурорів, які успішно пройшли атестацію. 15. Ураховуючи, що позивач не був атестований за процедурою, встановленою вказаним законом, то і підстав визначати коефіцієнт підвищення за посадовими окладами, установленими для прокурорів, що пройшли атестацію, на думку суду апеляційної інстанції, немає. IV. Провадження в суді касаційної інстанції 16. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати його рішення й залишити в силі рішення суду першої інстанції. 17. За доводами позивача, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, судом апеляційної інстанції застосовано пункт 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, без урахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 01 червня 2021 року (справа №826/17606/14); від 15 квітня 2020 року (справа №826/15725/17); від 15 жовтня 2020 року (справа №826/17601/14); 28 жовтня 2020 року (справа №826/17807/14); від 04 березня 2021 року (справа №826/17605/14); від 26 лютого 2021 року (справа №813/7563/14). 18. За доводами позивача, викладена у вказаних судових рішеннях правова позиція свідчить про те, що законодавець не ставить в залежність обов`язок обчислити середній заробіток з урахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу від проходження або непроходження прокурором атестації. 19. Позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків про необхідність збільшення його середнього заробітку за час вимушеного прогулу за правилами, передбаченими пунктом 10 Порядку №100, водночас зазначає, що за окремі періоди, коли відбувалося підвищення посадових окладів прокурорів, коефіцієнти підвищень суд першої інстанції розрахував неправильно. 20. Відповідачі у відзиві на касаційну скаргу зазначили, що судом апеляційної інстанції повно та всебічно встановлено обставини, що мають значення для розгляду справи, правильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин, у зв`язку з чим підстав для скасування його рішення немає. 21. Касаційна скарга надійшла до Верховного Суду 07.10.2021. За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу було передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді Радишевської О.Р., суддів Кашпур О.В., Уханенка С.А. 22. Ухвалою Верховного Суду від 26.10.2021 відкрито провадження за вказаною касаційною скаргою. V. Джерела права та акти їхнього застосування 23. Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України, при винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. 24. Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100). 25. Абзацом 3 пункту 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. 26. Згідно з абзацом 1 пункту 8 Порядку 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. 27. Пунктом 10 Порядку №100 передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. 28. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів). VI. Позиція Верховного Суду 29. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово висловив правову позицію щодо необхідності застосування пунктів 7, 8 та пункту 10 розділу IV Порядку №100 у тому випадку, коли у розрахунковому періоді відбулося підвищення посадових окладів, згідно з актами законодавства. 30. Правові висновки Верховного Суду щодо застосування пункту 10 Порядку №100 для цілей обрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу викладено у постановах від 06 серпня 2019 року у справі №640/4691/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 826/15725/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 826/17601/14, від 12 серпня 2020 року у справі № 2-а-3279/10/1970, від 11 лютого 2021 року справі №814/197/15 та багатьох інших. 31. Перевіряючи правильність обчислення судами попередніх інстанцій середнього заробітку за час вимушеного прогулу в контексті аргументів касаційної скарги, Суд зазначає таке. 32. До звільнення позивач обіймав посаду військового прокурора Центрального регіону України. 33. Суди попередніх інстанцій визначили, що періодом вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням є період з 24 березня 2015 року по 31 березня 2021 року. 34. Суди попередніх інстанцій також установили, що за останні 2 календарні місяці роботи (січень, лютий 2015 року) середня заробітна плата позивача становила 8 526, 00 грн, середньоденний розмір заробітної плати позивача - 426,30 грн. 35. На день звільнення позивача розмір посадових окладів прокурорів визначався постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури». 36. Так, відповідно до Схеми посадових окладів працівників прокуратур Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, військових прокуратур регіонів і прирівняних до них прокуратур, яка є Додатком 2 до вказаної постанови, посадовий оклад прокурора, який обіймає посаду військового прокурора Центрального регіону України, становить 3 333,00 грн. 37. Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 №1013 (далі - Постанова № 1013) установлено, що у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов`язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено, у тому числі постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 р. № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури». 38. Згідно з пунктом 6 цієї Постанови №1013 передбачено, що вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 01 грудня 2015 року. 39. Таким чином, перше підвищення посадового окладу позивача відбулося з 01 грудня 2015 року, коефіцієнт якого склав 1,25 [(3333*25%)/3333]. 40. Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 657 «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505» (далі - Постанова №657), яка набрала законної сили 06 вересня 2017 року, змінено розміри посадових окладів прокурорів, зазначених у додатку 2 до постанови №505 «Схема посадових окладів працівників прокуратур Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, військових прокуратур регіонів і прирівняних до них прокуратур». 41. Відповідно до вказаної схеми розмір посадового окладу військового прокурора Центрального регіону України становить 9 370,00 грн. 42. Таким чином, з 06 вересня 2017 року відбулося друге підвищення посадового окладу позивача, коефіцієнт якого становить 2,81 (9370/3333). 43. 25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX (далі - Закон №113-ІХ), який передбачав низку новел до Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру», зокрема щодо розміру оплати праці прокурорів. 44. 16 січня 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1155 «Про умови оплати праці прокурорів». Схемою посадових окладів прокурорів обласних прокуратур та прирівняних до них прокуратур, яка є додатком 2 до вказаної постанови, передбачено, що посадовий оклад керівника обласної прокуратури складає 38 038,00 грн. 45. Пунктом 6 Постанови №1155 визначено, що для прокурорів, умови оплати праці, яких затверджені цією постановою, не застосовуються умови оплати праці працівників органів прокуратури, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури». 46. Так, прокурори, які не були переведені на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, обласні, окружні прокуратури отримували/отримують заробітну плату відповідно до Постанови №505. Водночас ті прокурори, які переведені на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, отримують заробітну плату згідно з Постановою №1155 та статтею 81 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру». 47. Щодо обчислення коефіцієнту підвищення на підставі Постанови №1155 та/або статті 81 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру», Суд зазначає, що Верховний Суд вже вирішував питання застосування пункту 10 Порядку №100 в контексті можливості обчислення коефіцієнту підвищення, виходячи з посадового окладу, встановленого для прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур і прирівняних до них прокуратур. 48. У пунктах 115-124 постанови від 25.01.2023 у справі №826/17614/14 Верховний Суд зазначив, що 25 вересня 2019 року набрав чинності Закон №113-ІХ, яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, у зв`язку з чим внесено ряд змін до Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII), зокрема, в тексті Закону №1697-VII слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено відповідно на «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури». 49. Запроваджено обов`язкову атестацію прокурорів, зокрема, згідно з пунктом 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. 50. Абзацом 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX також передбачено, що за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури. 51. 16 січня 2020 року набрала чинність Постанова №1155, якою, з-поміж іншого, затверджено схеми посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур та прирівняних до них прокуратур. 52. Пунктом 6 Постанови № 1155 установлено, що для прокурорів, умови оплати праці яких затверджені цією постановою, не застосовуються умови оплати праці працівників органів прокуратури, затверджені Постановою № 505. 53. Отже, внаслідок реформування органів прокуратури в їхній системі відбувалися зміни, що супроводжувались, зокрема, (поетапною) атестацією працюючих прокурорів (усіх рівнів) і переведенням їх на посади відповідно до Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур. У зв`язку із цим відбулось розмежування оплати праці тих прокурорів, які успішно пройшли атестацію і можуть бути переведені на посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора, і прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур. 54. Верховний Суд у постанові від 30.06.2021 у справі № 826/17798/14 висловив правову позицію щодо застосування наведених норм права та зазначив, що прокурори, зокрема Генеральної прокуратури України, які не були переведені на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, отримували/отримують заробітну плату відповідно до Постанови № 505. Водночас ті прокурори, які переведені на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, отримують заробітну плату, згідно з Постановою №1155 та статтею 81 Закону України «Про прокуратуру». Верховний Суд зауважив, що виплата заробітної плати згідно з Постановою №1155 і статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» пов`язувалася із фактом переведення прокурорів (після їхньої атестації) на посади в «новоутворені»/«оновлені» прокуратури (відповідно до Закону № 113-ІХ). 55. Зважаючи на мету стягнення середньої заробітної плати при поновленні на посаді (відповідно до статті 235 КЗпП України), тобто компенсувати втрачений заробіток, його розрахунок потрібно проводити на основі того посадового окладу (з урахуванням коефіцієнту підвищення, якщо таке було у розрахунковому періоді), який отримував би позивач як прокурор (чи прирівняні до нього за посадою прокурори), будучи на тій посаді, з якої його неправомірно звільнили (тобто в Генеральній прокуратурі України, а не в Офісі Генерального прокурора). 56. Середня заробітна плата позивача не може обчислюватися з урахуванням посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, якщо його туди не переводили. Водночас прирівнювати посадовий оклад позивача до прокурорів Офісу Генерального прокурора (для визначення коефіцієнта підвищення при розрахунку середнього заробітку при поновленні на посаді) за відсутності факту переведення його на посаду прокурора в цю структуру (без попереднього проходження атестації як умови для переведення) суперечило б меті і вимогам Закону № 113-ІХ. 57. У вказаній постанові Верховним Судом також зазначено, що з набранням чинності Постанови № 1155 не всім прокурорам України збільшили посадові оклади, а тільки тим, кого після атестації перевели на посади прокурорів до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур (відповідно до Закону № 113-ІХ). Цей процес був триваючим, тож вочевидь виникали ситуації, коли протягом одного періоду прокурори отримували заробітні плати відповідно до різних нормативно-правових актів (відповідно до Постанови № 505 і Постанови № 1155). 58. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що середня заробітна плата прокурорів не може обчислюватися з урахуванням посадових окладів, установлених Постановою № 1155 за відсутності факту успішного проходження ними атестації та переведення на посади прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур. 59. Такий висновок Верховний Суд підтримав також, зокрема, у постановах від 01.12.2021 у справі № 640/26041/19, від 20.01.2022 у справі № 826/17709/14 та від 28.04.2022 у справі № 826/18143/14. 60. Суд уважає, що вказані висновки Верховного Суду, викладені у зазначених постановах, є застосовними і до правовідносин у справі, що розглядається. 61. Отже, коефіцієнт підвищення посадового окладу для цілей застосування пункту 10 Порядку №100 необхідно обчислювати виходячи з того посадового окладу, який отримував би позивач як прокурор (чи прирівняні до нього за посадою прокурори), будучи на тій посаді, з якої його неправомірно звільнили. 62. Суд також звертає увагу на іншу особливість спірних правовідносин, на яку не звернули увагу суди попередніх інстанцій, а саме те, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1213 (далі - Постанова №1213), яка набрала чинності 12 грудня 2020 року, пункт 10 Порядку №100 виключено. 63. У вже згаданій постанові Верховного Суду від 25.01.2023 у справі №826/17614/14 викладено правову позицію, відповідно до якої у зв`язку з виключенням пункту 10 Порядку №100 з 12 грудня 2020 року відсутні правові підстави для застосування коефіцієнта підвищення для цілей обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 64. Подібну правову позицію Верховний Суд неодноразово висловлював також в інших справах, зокрема, у постановах від 04 листопада 2021 року у справі №826/6301/15, від 09 грудня 2021 року у справі №340/588/20, від 20 січня 2022 року у справі №826/17709/14, від 04 жовтня 2022 року №826/18033/14, від 08 листопада 2022 року №460/15639/21, від 29 листопада 2022 року № 826/17616/1, від 27 грудня 2022 року №826/18270/14, від 28 грудня 2022 року №826/4854/15. 65. З урахуванням викладеного, у розрізі періодів підвищення оплати праці прокурорів, середній заробіток за час вимушеного прогулу має розраховуватися таким чином: - з 24 березня 2015 року (наступний за днем звільнення день) по 30 листопада 2015 року розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу має становити 73 749,90 грн (173 робочих дня х 426,30 грн); - з 01 грудня 2015 року (Постанова №1013) до 05 вересня 2017 року - 234 997,88 грн (441 робочий день х 426, 30 грн х 1,25); - з 06 вересня 2017 року (Постанова №657) по 11 грудня 2020 року (Постанова №1213) - 981 082,56 грн (819 робочих днів х 426,30 грн х 2,81); - з 12 грудня 2020 року по 31 березня 2021 року - 31 546,20 грн (74 робочих днів х 426,30 грн). 66. Загальний розмір середнього заробітку за період з 24 березня 2015 року по 31 березня 2021 року становить 1 321 376,54 грн. 67. Аргументи позивача про те, що в спірних правовідносинах розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу має відбуватися «по дату фактичного поновлення на роботі» Суд відхиляє, адже це не відповідає змісту статті 235 КЗпП України. 68. Затримка виконання судового рішення про поновлення на роботі є підставою для стягнення з роботодавця (суб`єкта призначення) середнього заробітку в порядку, передбаченому 236 КЗпП України. 69. Водночас такі вимоги не можуть бути розглянуті одночасно з вимогами про поновлення на роботі, адже фактично є вимогами, що спрямовані на майбутнє. 70. Обчислюючи розмір середнього заробітку позивача, суд першої інстанції помилково вважав, що його потрібно відкоригувати, виходячи з коефіцієнту підвищення, обчисленого з урахуванням посадового окладу прокурора, переведеного за наслідками атестації до Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур. 71. Суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши норми матеріального права у вказаній частині, помилково вважав, що пункт 10 Порядку №100 взагалі не підлягає застосуванню під час обчислення середнього заробітку позивача. 72. Статтею 351 КАС України передбачено, що суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. 73. З урахуванням викладеного рішення судів попередніх інстанцій в частині, що стосуються присудження позивачеві середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову і стягненням на користь позивача 1 321 376,54 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24 березня 2015 року по 31 березня 2021 року. 74. В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій, виходячи з меж касаційного оскарження, не переглядалися. 75.

Результат розгляду: partial