Рішення адміністративного суду від 2022-02-17 00:00:00+02

[PERSON] , через засоби поштового зв`язку, 07.04.2020, звернувся до суду з позовом, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо не нарахування та не виплати щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки; - зобов`язати Департамент соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати виплатити щорічну одноразову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та провести розрахунок та виплату коштів відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, враховуючи суми раніше виплачених коштів. Обґрунтовує позов тим, що \~\~\~відповідачем протиправно виплачено йому разову грошову допомогу до 5 травня\~ \~у розмірі меншому, ніж це передбачено\~ \~статтею 12 Закону України\~ \~«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації щодо ненарахування та невиплати [PERSON] , як учаснику бойових дій, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації нарахувати та виплатити [PERSON] щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає таке необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги покликається на те, що Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації не є належним відповідачем по справі, оскільки здійснює свої повноваження на території Рівненської області за виключенням м. Рівного та м. Вараш, де таку діяльність здійснюють відповідні місцеві органи соціального захисту населення, відтак, виплату позивачу щорічної допомоги до 5 травня у 2016-2021 роках, відповідач не проводив, і не має ні технічної, ні фінансової можливості проводити їх у подальшому. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, перерахунок, який просить здійснити позивач, обумовлений відновленням раніше порушених його прав, з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 по справі № 1-247/2018(3393/18). Отже, саме з 2020 року, у якому ухвалено Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 по справі № 1-247/2018(3393/18), у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Судом апеляційної інстанції встановлено, що [PERSON] є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 14.08.2015 (а. с. 6). Позивач, 19.03.2021 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплатити одноразову грошову допомогу до 5 травня за 2016-2020 роки, що складає 5 мінімальних пенсій за віком. Листом від 26.03.2021 № 01-42-10/307 відповідач повідомив позивача про те, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020 центром проведено нарахування грошової допомоги до 5 травня в розмірі, визначеному Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції від 25.12.1998. Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у нарахуванні грошової допомоги в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне. Суд апеляційної інстанції зазначає, що ч. 1 ст. 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Так, Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі Закон № 3551-XII), визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них. Відповідно до ч. 1 ст. 17-1 Закону № 3551-XII, щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги (ч. 4 ст. 17-1 Закону № 3551-XII). Проаналізувавши вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що 30 вересня відповідного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована, а тому перебіг строку звернення до суду з цим позовом слід обраховувати саме з 01 жовтня відповідного року, зокрема, у 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роках. Аналогічна правова позиція щодо обрахунку строку звернення до суду у цій категорії справ висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 справа № 607/7919/17. За встановлених обставин, в контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані розглядувані правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку у цій справі, що \~позивач достовірно міг дізнатися про порушення своїх прав, оскільки у спірних роках отримав щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, але до суду з позовною заявою звернувся тільки 07.04.2021 (а. с. 9). Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19). Також, суд апеляційної інстанції враховує, що виплата грошової допомоги до 5 травня є періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка його отримує. Тобто, така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення конкретного розміру грошової допомоги чи був здійснений його перерахунок, з яких складових він складається, як обрахований та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий його розрахунок чи розрахунок його складових. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що отримання позивачем листа від Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації від 26.03.2021 у відповідь на його звернення, не змінює момент, з якого особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли [PERSON] почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в цьому випадку. Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що перебіг шестимісячного строку звернення до суду з позовом щодо виплати щорічної разової грошової допомоги з урахуванням положень ч. 4 ст. 17-1 Закону № 3551-XII, розпочинається 01 жовтня відповідного року, зокрема, у 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роках та закінчився 31 березня у відповідних роках. Оскільки, позивач з позовом до суду звернувся до суду 07.04.2021, а тому пропустив строк звернення, передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України, отже такий необхідно залишити без розгляду, а рішення суду першої інстанції скасувати. Крім цього, суд апеляційної інстанції зауважує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, поважних причин, які перешкоджали позивачу реалізувати надане право на звернення до суду з позовом, судом апеляційної інстанції не встановлено. З урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при задоволенні позову неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та позов залишити без розгляду.

Результат розгляду: partial