Рішення адміністративного суду від 2023-01-12 00:00:00+02

Адвокат Поляк Марія Володимирівна, яка діє в інтересах [PERSON] звернулася\~до інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №1 Житомирського районного управління ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції Черева Сергія Олександровича, Головного управління Національної поліції в Житомирській області з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що позивач заперечує факт вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. ч. 3, 5, 6, ст. 121 КпАП та вважає протиправною винесену постанову поліцейського від 14.12.2022 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення\~Правил дорожнього руху\~та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування вказує на те, що 14.12.2022р. номерний знак транспортного засобу був чистий та освітлений і символи номерного знаку чітко визначалися. \~ \~ \~ \~Вимірювання за допомогою технічних засобів відстані з якої номерний знак не було видно поліцейським не проводився, та відповідно будь-які докази відсутні. У вказаний в постанові день швидкість не перевищував, вимоги дорожніх знаків, розмітки не порушував, тротуарами чи пішохідними доріжками не рухався, вантаж не перевозив, правила користування ременями безпеки не порушував, про що також докази відсутні. \~ \~ \~ \~ Разом з цим, транспортний засіб на якому рухався позивач не є вантажним та відповідно не підлягає обов`язковому технічному контролю та такий зареєстрований в установленому порядку. ГБО не встановлене. З огляду на відсутність доказів, які спростовували б такі твердження їх слід взяти до уваги. Разом з цим, відповідачем, в порушення ст. 283 КУпАП, не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просили задовольнити позовні вимоги. В останнє судове засідання позивач та його представник не з`явилися надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовує тим, що доказом встановлення вини позивача у порушенні правил дорожнього руху являється винесена у встановленому порядку постанова по справі про адміністративне правопорушення. Тому особа, яка вчинила проступок повинна нести адміністративну відповідальність, враховуючи принцип невідворотності, який передбачає неминучість настання адміністративної відповідальності для особи, яка вчинила адміністративний проступок. Просили суд розглядати справу без участі представника ГУНП в Житомирській області. Суд, всебічно дослідивши матеріали справи, врахувавши доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши обставини справи та матеріали, суд приходить до висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративних правопорушень, йому інкримінованих. Відповідно до\~ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Згідно із частиною 1\~статті 2 КАС України\~завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Судом встановлено, що інспектором сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 1 Житомирського районного управління ГУНП в Житомирській області лейтенантом поліції Черево С.О., 14.12.2022р., щодо [PERSON] , була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД N 101051, про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122, ч. ч. 3, 5, 6, ст. 121 КпАП та накладено штраф в розмірі 850,00 грн. Зазначено, що позивач 14 грудня 2022 року о 08 год 15 хв при виїзді з АЗС у м. Житомир порушив норми ч. 1 ст. 122 КУпАП, ч. 5 ст. 121 КУпАП, ч. 6 ст. 121 КУпАП, ч. 3 ст. 121 КУПАП. Згідно з ст. 40 Закону України "Про національну поліцію" поліцією в своїй діяльності застосовуються технічні прилади та технічні засоби, що мають фото і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Поліції для забезпечення публічної безпеки порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, забезпечення дотримання ПДР. Відповідно до п. 5 розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Тобто відеофіксування правопорушення повинно відбуватися з моменту його виявлення і до його завершення. При цьому, переривати відео фіксування процесу розгляду справи не можна, оскільки це є підставою вважати відео- та фото- докази, як неналежні. Так, як вбачається із постанови Сьомого апеляційного суду від 02.07.2020 року, у справі №686/4414/20. "Відеозапис з нагрудної камери поліцейського не є належними доказами у справі, оскільки вони не відображають відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність… Відео фіксування правопорушення повинно відбуватися з моменту його виявлення і до його завершення. При цьому, переривати відео фіксування процесу розгляду справи не можна, оскільки це є підставою вважати відео та фото докази, як неналежні". Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, портативний відеореєстратор пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського (п. 2 розділу І). Вивантаження відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів на сервер зберігання відеозаписів здійснюється шляхом приєднання карти пам`яті до спеціального обладнання в автоматичному режимі за допомогою спеціального програмного забезпечення або в інший спосіб, визначений виробником до такого сервера (п. 1 розділу VIII). Строк зберігання відеозаписів з портативних відеореєстраторів становить 30 діб (п. 3 розділу VIII). На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративних правопорушень відповідачами не надано жодних доказів, в тому числі і відеозапису з нагрудної камери поліцейського. Так, відсутність такого відеозапису мотивує тим, що вказані відомості зберігаються у органі уповноваженому на розгляд адміністративних справ. Проте, клопотання про витребування заявлено не було, жодних дій, спрямованих на надання суду відеозапису вчинено також не було. Відсутність доказів вини позивача свідчить про незаконність постанови та необхідність її скасування. При цьому відзив відповідача зводиться до цитування законодавства та позиції про те, що постанова про вчинення адміністративного правопорушення є беззаперечним доказом вини позивача. Проте, суд не враховує вказані доводи, оскільки сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17).\~ Як встановлено у судовому засіданні, у постанові про вчинення адміністративного правопорушення немає посилань про те, що вчинення [PERSON] правопорушення фіксувалося будь-яким технічним засобом, а також у постанові не зазначено, яким саме технічним засобом відбувалося фіксування правопорушення. Тобто відповідачем, в порушення ст. 283 КУпАП, не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, будь-який інший наданий відповідачем відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 р. (справа N 337/3389/16-а), від 31.01.2019 р. (справа 464/2309/17), від 13.02.2020 р. (N 524/9716/16-а). Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Матеріали вказаної адміністративної справи не містять належних доказів для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. ч. 3, 5, 6, ст. 121 КпАП. Згідно з п. 1\~ст. 247 КУпАП\~обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Статтею 9 КУпАП\~передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно зі\~ст. 6 Закону України "Про Національну поліцію"\~поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до ч. 1\~ст. 7 Закону України "Про Національну поліцію"\~під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих\~Конституцією\~та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Згідно з п. 8 ч. 1\~ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію"\~поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Пунктом 11 ч. 1\~ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію"\~визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням\~Правил дорожнього руху\~його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Згідно з частиною 5\~статті 14 Закону України "Про дорожній рух"\~учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримуватись вимог цього\~Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України Про дорожній рух визначається\~Правилами дорожнього руху, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306\~(із змінами та доповненнями). Згідно з п.\~1.1. Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Відповідно до\~п. 1.3 Правил дорожнього руху\~учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Відповідно до п.\~1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують зазначені Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до\~ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно\~ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Відповідно до ч. 1\~ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч. 1, ч. 2\~ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених\~статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Тобто особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень. Отже, законодавчо встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується. Тобто, повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує. Процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень чинного на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень (вказана правова позиція міститься у\~постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі N 463/1352/16-а). При цьому суд повинен трактувати усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії (Постанова Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2006 року у справі N К-7375/06). Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1\~ст. 6 КАС України). Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, в порушення зазначених вище вимог законодавства щодо обов`язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови по справі про адміністративне правопорушення, не було надано суду достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, та які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята без всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому суд, відповідно до п. 3 ст. 293 КУпАП, ст. 286 КАС, скасовує вказану постанову і закриває провадження у справі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. На підставі наведеного та беручи до уваги те, що відповідачем достовірно не доведено факт вчинення [PERSON] адміністративних правопорушень, передбачених ч ч. 1 ст. 122, ч. ч. 3, 5, 6, ст. 121 КпАП, а тому суд приходить до висновку, що надані суду матеріали не містять беззаперечних доказів вини останнього у вчиненні правопорушень, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративних правопорушень, а тому суд приходить до висновку про закриття провадження в справі на підставі ст. 247 п. 1 КУпАП за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. ч. 3, 5, 6, ст. 121 КпАП. На підставі викладеного та

Результат розгляду: granted