Рішення адміністративного суду від 2022-06-08 00:00:00+03

Товариство з обмеженою відповідальністю «Айденіс-Торг» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.12.2020 № 00133790704. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2021 р. позовну заяву повернуто. Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції про повернення позовної заяви, Товариство з обмеженою відповідальністю «АЙДЕНІС ТОРГ» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу про повернення позовної заяви та прийняти нову постанову, якою відкрити провадження у справі. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 08.06.2022. Апеляційну скаргу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі положень ч. 2 ст. 312 КАС України, згідно яких, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з урахуванням наступного. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2021 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу необхідно надати суду належне обґрунтування порушення строків звернення з даним позовом чи заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з відповідними доказами. А також, надати докази сплати судового збору в належному розмірі. Позивачем на адресу суду подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначив, що строк звернення до суду пропущений з підстав відсутності в штаті підприємства юриста. Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, що констатував, що позивачем не надано належного обґрунтування пропущення строку звернення до суду та не надано доказів слати судового збору в належному розмірі, а отже, визначені в ухвалі суду від 15.11.2021 недоліки не були виправлені. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції повертаючи позовну заяву та констатуючи пропуск позивачем строку на звернення до суду з даним позовом, допустив порушення норм процесуального права, адже надані пояснення причин пропуску строку на звернення до суду з позовом, дають підстави для поновлення такого строку. Також, акцентовано увагу на тому, що суд першої інстанції не врахував виконання апелянтом вимог ухвали суду в частині доплати судового збору. Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке. Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі. Приписами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Відповідно до норм частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Колегія суддів наголошує на тому, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Як вбачається з позовної заяви, позивач оскаржує податкове повідомлення-рішення від 10.12.2020 року № 00133790704. До моменту звернення до суду щодо оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень, позивач скористався правом досудового порядку вирішення спору. Позивач звернувся з позовною заявою безпосередньо до суду лише 08.08.2021, що підтверджується відміткою на конверті, яким надіслано позовну заяву до суду. Згідно з приписами статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття ПК України. З її змісту вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається. Статтею 56 Податкового кодексу України, визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку. Пунктом 102.2 статті 102 Податкового кодексу України, визначені випадки, коли грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті. Отже, пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу. Водночас пунктом 56.19 статті 56 Податкового кодексу України, за умови використання платником податків досудового порядку вирішення спору, яким вважається адміністративне оскарження відповідного рішення контролюючого органу, встановлено скорочений строк звернення до суду. Так, відповідно до пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України, в разі, коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті. Зі змісту пунктів 56.2, 56.3, 56.18 статті 56, пункту 57.3 статті 57 ПК України, вбачається, що процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення розпочинається з дня подання скарги до контролюючого органу вищого рівня, яка засвідчує безпосередню незгоду платника з визначеними йому грошовими зобов`язаннями, і закінчується настанням однієї з подій, передбачених пунктом 56.17 статті 56 ПК України. Строк для подачі первинної скарги за загальним правилом становить 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення. Верховний Суд у постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19, дійшов висновку, що норма пункту 56.18 статті 56 ПК України, не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті. Відтак, для забезпечення узгодженості судової практики з висновком, викладеним у постанові від 26.11.2020 року у справі № 500/2486/19, Верховний Суд зазначає, що під час вирішення тотожних спорів повинні враховуватися наведені висновки щодо застосування норм права. Водночас, як правильно встановив суд першої інстанції, позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору і як наслідок, рішенням Державної податкової служби України від 15.02.2021 оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін. Дійсно, на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, а також при поданні позову, позивачем було додано клопотання про поновлення строку звернення до суду з якого вбачається, що позивач вже оскаржував зазначене податкове повідомлення-рішення. Однак, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.09.2021 № 640/17206/21 позов залишено без розгляду в зв`язку з повторною неявкою представника ТОВ «Айденіс торг». Позивач зазначає, що йому не було відомо про призначені дати судових засідань та ухвалу суду від 16.09.2021. Як вбачаєтеся з ДСС, позивач не проявляв належної зацікавленості у розгляді поданої ним позовної заяви в рамках справи № 640/17206/21, оскільки справа перебувала на розгляді значно тривалий час та неодноразово відкладалась з причини неявки позивача та його представника. Крім того, позивач не позбавлений права оскаржити ухвалу суду від 16.09.2021 № 640/17206/21 про залишення позову без розгляду. У частині посилань апелянта, як на підставу для поновлення строку на звернення до суду, на те, що у штаті підприємства відсутній юрист, колегія суддів наголошує, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість, закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Колегія суддів вважає, що відсутність у штаті підприємства юриста чи надання неналежної правничої допомоги, у даному випадку, не є поважними причинами пропуску строку на звернення до суду та не є підставою для поновлення такого строку. Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують помилковість висновків суду першої інстанції в цій частині та не містять тих обставин та фактів, які б реально вказували на наявність істотних обставинам, перешкод чи труднощів, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Водночас, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції припустився помилки, зазначивши в ухвалі про повернення позовної заяви про невиконання позивачем вимог суду про доплату судового збору, адже 06.12.2021 товариством було надано суду платіжне доручення № 45 від 02.12.2021 на суму 20000 грн. (а.с. 17) Проте, вказана обставина не призводить до зміни висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви через пропуск позивачем строку на звернення до суду з даним позовом. Враховуючи недоведеність позивачем поважності причин пропуску строку звернення до суду, заява про поновлення строку звернення до суду задоволенню не підлягала, тобто, судом правильно застосовано наслідки, передбачені положеннями ст. ст. 123 та 169 КАС України. При цьому, повернення судом адміністративного позову з огляду на неусунення недоліків позовної заяви, та можливість повторного звернення до суду, якщо відпадуть обставини, що стали підставою для її повернення, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд. Доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції. Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких обставин, доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Результат розгляду: denied