Рішення адміністративного суду від 2022-01-26 00:00:00+02

14 вересня 2021 року [PERSON] \~звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову Головного управління\~ДПС у Харківській області № 2362/20-40-07-30\~від 31.08.\~2021\~року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1\~ст.165-1 КУпАП\~та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн. та закрити провадження у справі. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 31.08.2021 за результатами розгляду протоколу № 2189/20-40-07-18 від 17.08.2021 про вчинення адміністративного правопорушення заступницею начальника Головного управління ДПС у Харківській області Сагайдак І.А. прийнято постанову № 2362/20-40-07-30 про притягнення його, як генерального директора АТ «ХТЗ», до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 1651 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 грн. Підставою для такого рішення слугували висновки, викладені в акті податкової перевірки № 12080/20-40-07-02-08/05750295 від 14.07.2021, про порушень в діяльності АТ «ХТЗ» вимог п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 1 ч. 1 ст. 7 та ч. 5 ст. 8 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме заниження розміру єдиного внеску на загальну суму 1827,02грн. за червень 2018 року. Позивач вважає своє притягнення до адміністративної відповідальності протиправним через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того, позивач вказує на необґрунтованість та передчасність висновків податкової перевірки, які викладені в акті № 2189/20-40-07-18 від 17.08.2021; порушення вимог законодавства під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також сплив строків для притягнення до адміністративної відповідальності. Ухвалою суду від 27.09.2021 відкрито провадження у адміністративній справі, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Також роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Учасники справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явились. Представник позивача адвокат Замікула Б.С. подав до суду заяву, у якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, причину своєї неявки до суду не повідомив. Як встановлено ч.1 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Відповідно до ч.2 ст. 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Таким чином, будучи обізнаним про відкриття провадження у цій справі, відповідач мав можливість на веб-порталі судової влади України отримати інформацію про час та місце розгляду справи, а також реалізувати свої процесуальні права, однак цим не скористався. Згідно ч.3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, судом не здійснювалося. Враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти\~днів\~з\~дня відкриття\~провадження у справі, та з огляду на те, що сторони по справі були повідомлені про місце і час розгляду справи своєчасно та належним чином, клопотань від учасників справи матеріали справи не містять, суд дослідив матеріали та докази, які були своєчасно долучені сторонами, та встановив наступне. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2\~ст.19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України. Згідно вимог частини 2\~статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, шо мають значення для прийняття ріщення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь- якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам. Судом встановлено, що ГУ ДПС у Харківській області проведено документальну планову виїзну перевірку податкового, валютного та іншого законодавства в діяльності АТ «ХТЗ», про що складено акт № 12080/20-40-07-02-08/05750295 від 14.07.2021. Предметом перевірки, серед іншого, були питання правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску (розділ 3.1.4.4. акту), за результатами якої виявлено заниження суми нарахування заробітної плати у червні 2018 на 8304,64 грн (звіт від 13.07.2018 № 9144609368), яку було самостійно відкориговано платником у липні 2018 року (звіт від 13.08.2018 № 9169290356). Внаслідок чого занижено суму нарахованого єдиного внеску за червень 2018 у сумі 1827, 02 грн. (звіт від 13.07.2018 № 9144609368), яку самостійно не відкориговано та не зазначено в стр. 4.1 платником у звіті за липень 2018 (звіт від 13.08.2018 № 9169290356). 17.08.2021\~року посадовою\~особою ГУ\~ДПС у\~Харківській області\~складено протокол\~про адміністративне\~правопорушення №\~2189/20-40-07-18\~відносно генерального\~директора АТ\~«ХТЗ» [PERSON] \~за ч.1\~ст.\~165 КУпАП у зв`язку з порушенням порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме, заниження єдиного внеску на загальну суму 1827,02 грн за червень 2018 Постановою про накладення адміністративного стягнення ГУ ДПС у Харківській області від 31.08.2021 року позивача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.\~165-1\~КпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. з підстав, наведених у протоколі та акті податкової перевірки. На адресу АТ «ХТЗ» оскаржувана постанова надійшла 06.09.2021, що підтверджується відміткою про реєстрацію вхідної. Відповідно до ст.\~234-2\~КУпАП податкові органи, серед іншого, розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (стаття 165-1). Від імені податкових органів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники податкових органів та їх заступники, уповноважені ними посадові (службові) особи. Відповідно до приписів ч. 1 ст.\~165-1\~КпАП України адміністративна відповідальність настає внаслідок порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, іншої звітності та відомостей, передбачених законами України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» і «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», порушення встановленого порядку використання та здійснення операцій з коштами Пенсійного фонду України. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон № 2464-VI. Пунктом 2 ч. 1 ст.\~1\~Закону №\~2464-VI закріплено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно з п. 1 та 4 ч. 1 ст.\~4\~Закону №\~2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI). Єдиний внесок нараховується: 1) для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1частини першої статті 4цього Закону,-на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства. (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI). Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (ч.5 ст. 8 Закону № 2464-VI). В силу положень ч. 5, 6, 7 ст.\~9\~Закону №\~2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування. Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Відповідно до ч. 8 ст.\~9\~Закону №\~2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Статтею 7\~КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів. Верховним Судом у постанові від 30.05.2018 року по справі №337/338 9/16-а викладено позицію, відповідно до якої: постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством. За приписами статті 280\~Кодексу України\~про адміністративні\~правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Статтею 251\~КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Згідно п. 1 ст.\~247\~КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст.\~245\~Кодексу України\~про адміністративні\~правопорушення щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.\~77\~КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій, чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідачем не\~спростовано доводів\~позовної заяви,\~не надано\~доказів на\~спростування наведених\~позивачем обставин,\~а отже,\~не виконано\~процесуального обов`язку\~з доказування\~правомірності оскаржуваної\~постанови. Суд вважає, що відповідачем не спростовано обставини, які ставлять під сумнів правомірність притягнення до адміністративної відповідальності позивача. Крім того, згідно приписів ч.4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. При цьому суд вважає, що надані позивачем докази є переконливими та спростовують висновки відповідача про порушення АТ «ХТЗ» строків та повноти сплати єдиного внеску. Так, зі змісту довідок № № 07-01-14/153, 07-01-14/156 від 11.07.2018, виданих Клінікою НДІ гігієни праці та професійних захворювань ХНМУ працівникам АТ «ХТЗ» [PERSON] та [PERSON] слідує, що вказані працівники перебували на медичному обстеженні. Зокрема, [PERSON] перебував на обстеженні з 20.06. по 11.07.2018, [PERSON] з 19.06. по 11.07.2018. Наведене свідчить про те, що працівники не могли виконувати свої трудової обов`язки. Водночас роботодавець (АТ «ХТЗ») не мав підстав здійснювати нарахування заробітної плати без документального підтвердження поважності причин відсутності працівника на робочому місці. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оплату праці» гарантії і компенсації працівникам, направленим на обстеження в медичний заклад, є мінімальними державними гарантіями. Згідно п. «и» ч.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати (затверджений постановою КМУ № 100 від 08.02.1995) цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках направлення працівників на обстеження до медичних закладів. Після надання працівниками довідок № № 07-01-14/153, 07-01-14/156 від 11.07.2018 АТ «ХТЗ» здійснило донарахування заробітної плати за період перебування працівників на обстеженні, що підтверджується звітом про суми нарахованої заробітної плати за липень 2018 року № 9169290406 від 13.08.2018. Згідно п.1 ч.1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок\~нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат. В силу приписів ч.8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Такими чином, суд вважає, що в діях позивача відсутнє порушення вимог ч.8 ст. 9 Закону №2464-VI, оскільки обов`язок зі сплати єдиного внеску на суму донарахованої у липні 2018 року заробітної плати в сумі 8304,64 грн. мав бути виконаний роботодавцем не пізніше 20 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому здійснено нарахування заробітної плати, тобто до 20.08.2018. Доказів зворотного відповідачем надано не було. Висновок про обов`язок АТ «ХТЗ» сплатити у липні 2018 року єдиний внесок із суми донарахованої у липні 2018 заробітної плати, який викладений в акті податкової перевірки та покладений в основу оскаржуваної постанови, не узгоджується із вимогами ч.8 ст. 9 Закону № 2464-VI. Крім того, позивач вказує, що постанова про накладення адміністративного стягнення була прийнята після спливу строків для притягнення до адміністративної відповідальності. Судом встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що порушення мало місце у червні 2018 року, однак постанова про накладення адміністративного стягнення прийнята 31.08.2021. Відповідно до ч. 1 ст.\~38\~КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Приписами ст.\~38\~КУпАП встановлено строки, після закінчення яких виключається можливість накладення адміністративних стягнень. Згідно з п. 7 ст.\~247\~КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Як вбачається зі змісту ст. 38 КУпАП, початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього строку, крім як для триваючих правопорушень. Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону. З огляду на те, що правопорушення, вчинене позивачем, не носить характер триваючого, та на час винесення спірної постанови відповідача закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені у ч. 1 ст. 38 КУпАП, відповідачем протиправно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки податковим органом прийнято оскаржену постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення поза межами строку, передбаченого статтею 38 КУпАП, така постанова є протиправною та підлягає скасуванню. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.06.2021 року у справі №761/25397/16-а, від 11.04.2018року №804/401/17, від 24.01.2019р. у справі № 203/28/17. Доводи позивача в частині порушення процедури під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не впливають на законність оскаржуваного рішення, а тому судом відхиляються. Щодо позовних вимог в частині визнання дій відповідача протиправними щодо винесення постанови, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 3\~статті 286 КАС України\~за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Разом з цим,\~статтею 284 КУпАП\~встановлено, що по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених\~статтею 24-1 цього Кодексу; про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених\~статтею 247 цього Кодексу. Суд зазначає, що повноваження вирішувати питання про закриття справи про адміністративне правопорушення належать виключно органу (посадовій особі), що уповноважені розглядати такі справи. Адміністративний суд не може підміняти такий орган (посадову особу), та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу (посадової особи). Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного суду від 08.04.2020 у справі № 337/346/17 (К/9901/22443/18). З огляду на зазначене, враховуючи положення частини 3\~статті 286 КАС України, які містять вичерпний перелік рішень, який суд має право прийняти за результатом розгляду справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині скасування спірної постанови. Позовні вимоги в частині визнання дій відповідача протиправними та незаконними щодо винесення постанови та притягнення позивача до адміністративної відповідальності задоволенні не підлягають. Згідно ч.2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. В порядку ч. ч. 1,3 ст.139\~КАС України підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області судові витрати за подання до суду позовної заяви в розмірі 454 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial