Рішення адміністративного суду від 2022-03-24 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд: - визнати протиправними дії відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 25.11.2020 року; - зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, якою затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення, з урахуванням базового місяця - січень 2008 року, в розмірі 80343,18 грн., із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року; - зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по жовтень 2020 року відповідно до вимог п. 5 Порядку № 1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів») у розмірі 97601,60 грн з відрахуванням виплаченої суми у розмірі 4205,45 гривень та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року; - зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за листопад 2020 року, відповідно до абзацу 6 ст. 4 Порядку № 1078 у розмірі 2541,71 грн., з відрахуванням виплаченої суми у розмірі 188,58 грн. та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року. - визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати з 30.01.2020 року позивачу грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року; - зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплачувати позивачу грошове забезпечення з 30.01.2020 року по 25.11.2020 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, з урахуванням виплачених сум. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано бездіяльність Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо ненарахування та невиплати [PERSON] індексації грошового забезпечення, за період з січня 2016 року по лютий 2018 року, протиправною. Зобов`язано Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року. Визнано бездіяльність Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо неврахування абз. 4 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення [PERSON] з 01.03.2018 року по 25.11.2020 року. Зобов`язано Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного провести перерахунок і виплату індексації грошового забезпечення [PERSON] , з урахуванням абз. 4 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року з 01.03.2018 року по 25.11.2020 року, з урахуванням виплачених сум, із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року. Визнано протиправною бездіяльність Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо ненарахування та невиплати з 30.01.2020 року по 25.11.2020 року [PERSON] грошового забезпечення, виходячи з розрахункової величини - розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням такого на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017 року. Зобов`язано Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати [PERSON] грошове забезпечення, виходячи з розрахункової величини - розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням такого на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017 року за період з 30.01.2020 року по 25.11.2020 року, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного 2000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу. Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення базового місяця для виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року є дискреційними повноваженнями відповідача, а тому суд відмовив позивачу у визначенні базового місяця для індексації грошового забезпечення. Крім того, при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 25.11.2020 року, відповідач не застосував пункт 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Також суд першої інстанції визнав те, що, при обчисленні та виплаті грошового забезпечення за період з 30.01.2020 року по 25.11.2020 року, відповідач не застосував прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2020 року. Суд першої інстанції відмовив у відшкодуванні судових витрат на проведення експертизи. Не погодившись частково із цим рішенням суду його оскаржив позивач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати, в частині відмови у визначенні базового місяця для індексації грошового забезпечення, за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, виходячи із січня 2008 року, в частині розподілу витрат на проведення експертизи, а також в частині виходу за межі позовних вимог та вирішення судом питання про відрахування військового збору з проіндексованої суми грошового забезпечення. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що встановлення базового місяця для виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року не є дискреційними повноваженнями відповідача і суд, за наслідками оцінки дій відповідача щодо проведення індексації грошового забезпечення, вправі визначити базовий місяць самостійно. Крім того, позивач зазначає, що суд необґрунтовано вийшов за межі позовних вимог та вирішив питання про відрахування військового збору із проіндексованого грошового забезпечення, яке позивач не висловлював. Позивач також наголошує на тому, що суд першої інстанції не вирішив питання про розподіл витрат на проведення експертизи. Просить у вказаній частині рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позову повністю. Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань. Суд першої інстанції встановив те, що позивач проходив військову службу у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) № 285 від 25.11.2020 року позивача 25 листопада 2020 року визнано таким, що здав справи та посаду. На заяву позивача, листом від 08.06.2021 року № 3205, відповідач повідомив, що індексація грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 30.11.2018 року не нараховувалась та не виплачувалась, а з 01.12.2018 року по 25.11.2020 року виплачувалась щомісячно (окрім жовтня 2020 року). 16.07.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року із урахуванням січня 2008 року як базового місяця для нарахування індексації, а з березня 2018 року по жовтень 2020 року відповідно до п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, за листопад 2020 року - відповідно до абзацу 6 ст. 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Листом від 20.07.2021 року № 3928 відповідач повідомив позивача, що індексація грошового забезпечення позивача, за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, не виплачувалась через відсутність фінансування на ці цілі. Відповідач вказав, що у зв`язку з тим, що величина індексу споживчих цін у квітні - грудні 2018 року не перевищувала порогу індексації у розмірі 103 %, індексація грошового забезпечення в цей період не проводилась. Також відповідач зазначив те, що позивачу проводилась індексація грошового забезпечення з грудня 2018 року по день виключення зі списків академії. Також 16.07.2021 року позивач подав до відповідача заяву про перерахунок та виплату грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня 2020 року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, з урахуванням виплачених сум. Листом від 20.07.2021 року № 3934 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення його заяви з огляду на те, що при визначенні розмірів окладів за військовими званнями та посадових окладів військовослужбовців, слід застосовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установлений станом на 01 січня 2018 року. Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно - правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. Частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ від 03 липня 1991 року (надалі - Закон № 1282-ХІІ). Положеннями статті 1 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Статтею 4 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок № 1078). Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби. У пункті 4 Порядку № 1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства. Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. З аналізу положень Закону № 2011-XII та Закону № 1282-ХІІ видно, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Враховуючи те, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації. Крім цього, згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 липня 2019 року у справі № 240/4911/18, від 7 серпня 2019 року у справі № 825/694/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення. Стосовно дискреційних повноважень відповідача щодо визначення базового місяця для індексації грошового забезпечення, апеляційний суд зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». Повноваження ж державних органів щодо визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними, оскільки законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 103 відсотки. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 400/1118/21. Далі у цій постанові вказано, що, відповідно до положень пунктів 2, 5 Порядку № 1078, для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових. Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції. Згідно з пунктом 10-2 Порядку № 1078, для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу. Аналіз наведених норм законодавства України, дає підстави дійти висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації. Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців. Відповідно до пункту 13 указаної постанови вона набрала чинності з 01 січня 2008 року. З січня 2008 року по 28 лютого 2018 року посадовий оклад позивача не змінювався. Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме: до 01 березня 2018 року. Отже, відповідно до положень Порядку № 1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року. Виходячи із цього висновку позовні вимоги позивача про встановлення січня 2008 року як базового, для проведення індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, необхідно задовольнити. Крім цього, апеляційний суд погоджується із позицією позивача про те, що суд першої інстанції необґрунтовано вийшов за межі позовних вимог та вирішив вимоги, які позивач не заявляв, а саме, щодо стягнення з проіндексованого грошового забезпечення військового збору. Що стосується розподілу витрат позивача на проведення експертизи то апеляційний суд зазначає наступне. Апеляційний суд встановив те, що 08.09.2021 року судовий експерт Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, на замовлення позивача, провів судово-економічну експертизу і підготував висновок № 3952. За вказаний висновок позивач заплатив 2230,90 грн. Відповідно до частини 1, 6, 7 статті 104 КАС України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має такі самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно із частиною 1 стаття 106 КАС України експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень, або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться на замовлення учасника справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява N 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява N 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Тобто, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо. Положення статті 137 КАС України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У частині 1 статті 42 КАС України зазначено, що учасниками справи є, зокрема, сторони, треті особи. Сторонами в адміністративному процесі, як зазначено у частині 1 статті 46 КАС України, є позивач та відповідач. Таким чином КАС України встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі. Оскільки в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою позивача до звернення до суду з цим позовом, то апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на підготовку експертного висновку. На користь такого висновку також свідчать норми частини восьмої статті 104 КАС України, які надають право учаснику справи подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи. Отже, здійснення учасником справи замовлення експертного дослідження в поза процесуальному порядку обмежує право іншої особи приймати участь у процесі проведення експертизи, зокрема подавати заяву про відвід експерта. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що порядок нарахування пенсії (в тому числі індексації пенсії) встановлений законодавством, а тому для визначення розміру пенсії, чи порядку її індексацїі, на переконання апеляційного суду, спеціальних знань не потрібно. За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивач не обгрунтував необхідність проведення експертизи для встановлення дійсних обставин справи. Підводячи підсумок наведеного, апеляційний суд вважає, що вимоги позивача про визначення базового місяця - січня 2008 року, за період з 01.01.2008 року по 28.02.2018 року, необхідно задовольнити. Щодо відрахування військового збору із проіндексованого грошового забезпечення, то такі вимоги позивач не заявляв, а тому суд помилково їх вирішив без обґрунтування необхідності виходу за межі позовних вимог. Отже, рішення суду 1 інстанції в цій частині необхідно скасувати, як таке, що прийняте з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Що стосується розподілу витрат на проведення експертизи, то суд першої інстанції це питання вирішив правильно, відмовивши у стягненні на користь позивача цих витрат. У іншій частині позовних вимог рішення суду не оскаржено, а тому перегляду не підлягає. Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права в частині визначення базового місяця для індексації грошового забезпечення та необґрунтовано (порушуючи процесуальні норми) вийшов за межі позовних вимог, щодо відрахування 1,5 % від проіндексованого грошового забезпечення, апеляційну скаргу позивача в цій частині необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та прийняти постанову про задоволення вимог в частині визначення базового місяця для індексації грошового забезпечення. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. В частині розподілу витрат на проведення експертизи суд першої інстанції прийняв правильне рішення, а тому, в цій частині, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Результат розгляду: partial