Рішення адміністративного суду від 2023-05-19 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила: - визнати протиправною відмову Головного управління Державної податкової служби у Харківській області у списанні недоїмки (заборгованість) з єдиного внеску за період з 01.01.2017 року по 01.12.2020, а також штраф та пеню, нараховані на суму недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки, яка рахується за позивачем; - зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Харківській області списати недоїмку (заборгованість) з єдиного внеску за період 01.01.2017 по 01.12.2020, а також штраф та пеню, нараховані на суму недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки згідно пп. б) п. 9-15 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яка рахується за позивачем. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2022 позов задоволено. ГУ ДПС у Харківській області (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту є страхувальник. Контролюючим \~органом податок нараховано відповідно до самостійно наданого Звіту особисто позивачем, в якому визначено суму отриманого доходу, а отже, підстави для списання недоїмки з єдиного внеску у ГУ ДПС відсутні. Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що заявою від 08.02.2021 позивач просив відповідача списати суми заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску (штраф та пеню) в розмірі станом на 27.01.2021 7586 грн. 48 коп. (а.с. 10) 23.02.2021 відповідач відповіддю № 1914/АП/20-40-13-12-19 повідомив [PERSON] про те, що на підставі акту про результати камеральної перевірки від 12.02.2021 № 2309/20-40-24-14 з питання списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені було встановлено, що позивачем не дотримано умови чинного законодавства у зв`язку з чим не підлягає списанню заборгованість у сумі 7586,48 грн. (а.с. 12) За результатами розгляду скарги позивача від 19.03.2021 акт про результати камеральної перевірки від 12.02.2021 № 2309/20-40-24-14 залишено без змін. (а.с.31-37) Не погодившись із рішенням \~відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у Звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік позивачем для визначення страхового внеску як платником, що не отримав дохід, визначено мінімальну базу нарахування - розмір мінімальної заробітної плати станом на 2018 рік (3723,00 грн.). Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження адвокатської діяльності не встановлено. Натомість, згідно з податковими деклараціями про майновий стан і доходи за період з 2017 по 2020 роки, розрахунків зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою, [PERSON] за вказаний період дохід не отримувала. Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем було протиправно відмовлено у задоволенні заяви позивача щодо списання недоїмки, оскільки така відмова не відповідає меті Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Так, згідно з п. 5 ч. 1ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI), платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності. В силу ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VI, особи, зазначені у п. 5 ч. 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до положень ч.3 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. З аналізу вищевикладених норм вбачається, що право не сплачувати єдиний внесок поширюється на осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності та є пенсіонерами за віком або інвалідами, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Як свідчать письмові докази, Пенсійним фондом України 29.07.2015 позивачу видано пенсійне посвідчення, в якому вказано вид пенсії - «за віком». Таким чином, наявні документи підтверджують статус позивача як особи, яка отримує пенсію за віком та користується у зв`язку з цим встановленими законодавством пільгами, зокрема, і в частині сплати єдиного внеску до Пенсійного фонду України. (а.с. 41) Стосовно доводів апелянта щодо самостійного визначення позивачем сум нарахованого єдиного внеску, що свідчить про визнання останньою обов`язку його сплати, колегія суддів зазначає, що останні є помилковими з огляду на відсутність доказів укладення позивачем угоди про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у ст. 2 КАС України. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання протиправними дії Головного управління ДПС у Харківській області щодо відмови у списанні суми недоїмки (заборгованості), штрафних санкцій і пені по сплаті єдиного внеску за період з 01.01.2017 по 01.12.2020, та зобов`язання списати таку недоїмку (заборгованість), штрафні санкцій і пеню, однак з інших підстав та мотивів, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні з підстав та мотивів задоволення позову, відповідно до положень ч.4 ст.317 КАС України.

Результат розгляду: partial