Рішення адміністративного суду від 2022-11-03 00:00:00+02

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 05 травня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Тишківської сільської ради, згідно якого просив: - визнати протиправним та скасувати рішення Тишківської сільської ради Кіровоградської області від 02.03.2022 №887 «Про дострокове припинення повноважень сільського голови»; - поновити [PERSON] на посаді сільського голови Тишківської сільської ради Кіровоградської області з 03.03.2022; - стягнути з Тишківської сільської ради Кіровоградської області середній заробіток за час вимушеного прогулу, обрахований без податків та обов`язкових платежів, з 03.03.2022 до дня ухвалення судом рішення, який на день пред`явлення позову становить 42 068,70 грн. Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року позов залишено без розгляду на підставі ч.3 ст.123 КАС України. Не погодившись з судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В судовому засіданні представник позивача (адвокат Боруш А.О.), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник відповідача (адвокат Сніцаренко А.А.) навів свої заперечення щодо доводів апелянта та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Представник відповідача (Гонтар О.А.), повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції в Вінницький апеляційний суд не прибула, що відповідно до приписів ч.2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи. Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, внаслідок наступного. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, [PERSON] через свого представника адвоката Боруша А.О. \~05 травня 2022 року звернувся до суду з цим адміністративним позовом шляхом надіслання у підсистему ЕСІТС «Електронний суд». Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено порядок та строки для виконання процесуальних дій. 18 серпня 2022 року від представника відповідача на адресу суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду (а.с. 113-120, т.2), в обґрунтування якого зазначено, що позивачем пропущено місячний строк для звернення до суду, встановлений приписами \~ч.5 ст. 122 КАС України. Так, відповідачем зазначено, що посилання позивача на дату отримання трудової книжки 12 квітня 2022 року, як дата відліку строку звернення до суду, не є вірним, оскільки про спірне рішення щодо дострокового припинення повноважень сільського голови позивач дізнався наступного дня після ухвалення спірного рішення, тобто 03 березня 2022 року. Крім того, позивач міг та повинен був дізнатись та ознайомитись зі змістом спірного рішення не пізніше 11 березня 2022 року, а саме з дати його оприлюднення. Таким чином, з урахуванням норм п.8 ч.1 ст. 240 КАС України, відповідач просив залишити позов без розгляду. Суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду дійшов висновку, що позивачем пропущено встановлений КАС України строк звернення до адміністративного суду та підстав для його поновлення суд не вбачає. В апеляційній скарзі позивач стверджує про порушення судом першої інстанції його права на судовий захист та безпідставного неврахування його доводів, що є достатніми для поновлення строку звернення до суду. Так, апелянт наполягає на тому, що строк звернення до суду ним не пропущений, оскільки з позовом він звернувся у місячний строк з дати отримання оскаржуваного рішення. Крім того. на його думку, суд не дотримався приписів ч.3 ст. 123 КАС України. \~ Дослідивши обставини по справі, колегія суддів зазначає таке. Як передбачено приписами ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно до ч. 5 ст. 122 КАС для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Приписами ч.1 ст. 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчинюються процесуальні дії. Згідно до ч.1 \~ст. 120 КАС України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч.3 ст. 120 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що облік процесуальних строків починається з дня, коли особа фактично дізналась або мала реальну можливість дізнатись про наявність відповідного порушення щодо її прав, свобод та інтересів. Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване позивачем рішення було прийнято 02 березня 2022 року. 03 березня 2022 року позивач перебував у приміщенні сільської ради та \~передав секретарю сільської ради печатку Тишківської сільської ради, ключі від кабінету та інші матеріальні цінності, які знаходились в кабінеті голови сільської ради, про що було складено відповідний акт передачі від 03 березня 2022 року, підписаний також і позивачем. Даний факт доводить, що позивач, передаючи ключі, печатку, матеріальні цінності, що зберігались у його кабінеті, не міг не усвідомлювати підстав для вчинення зазначених дій, а також мав можливість отримати рішення ради про припинення його повноважень як сільського голови ( а.с. 61, т.2). Колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянта з приводу того, що з вказаним позовом він звернувся у місячний строку з дня отримання на його запит трудової книжки (12.04.2022 року) та копії оскаржуваного рішення, з огляду на те, що передаючи ключі від кабінету та печатку сільської ради, позивач достеменно знав про факт дострокового припинення його повноважень, але не звернувся щодо отримання оскарження рішення сільської ради відразу після припинення повноважень протягом місячного строку з дня звільнення не звертався до суду з відповідним позовом про поновлення його на посаді. Також слід зауважити, що в судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача не оспорює момент обізнаності з фактом припинення повноважень [PERSON] саме 02 березня 2022 року, а лише вказує на те, що подання позову пов?язує з датою отримання трудової книжки та рішення сільради від 02 березня 2022 року № 887 «Про дострокове припинення повноважень сільського голови». Колегія суддів такі доводи апелянта вважає необґрунтованими, оскільки цей спір виник з приводу проходження і звільнення з публічної служби, а тому до спірних відносин застосовуються положення КАС України, якими встановлено спеціальні строки звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Отже, доводи скаржника про те, що строк звернення до суду слід було обчислювати з дати вручення позивачеві копії рішення про припинення повноважень або видачі трудової книжки, а не з дати коли він дізнався або повинен був дізнатися про звільнення з роботи, є безпідставними. Також колегія суддів визнає безпідставними доводи апелянта з приводу того, що суд першої інстанції при відкритті провадження у цій справі не прийняв процесуального документу щодо результатів розгляду клопотання позивача про поновлення строку на звернення з адміністративними позовом, тобто клопотання не розглянув, та, повертаючи позов без розгляду, всупереч приписам ч.3 ст. 123 КАС України не залишив позов без руху за правилами ч.1 цієї ж статті. Так, приписами ч. 3 та ч.4 ст. 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Відповідно до ч.13 ст.171 КАС України визначено, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Отже, наведені норми процесуального закону передбачають право суду вирішити питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду як на стадії так і після відкриття провадження у справі та якщо таке питання вирішується після відкриття провадження, суд \~залишає без руху позовну заяву якщо позивачем не подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, тобто не дотримано приписи ч.6 ст. 161 КАС України. За наявності такої заяви та якщо під час відкриття провадження наведені в ній доводи судом не досліджувались, така заява враховується під час вирішення питання про залишення позову без розгляду. Крім того, приписи п.8 ч.1 ст. 240 КАС України передбачають виключні дії суду щодо залишення позову без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. В даному випадку суд першої інстанції прийняв оскаржувану ухвалу за наслідками розгляду клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, у відкритому судовому засіданні та за участі представника позивача адвоката Боруша А.О., який заперечував проти цього клопотання та надавав відповідні пояснення, що підтверджується протоколом судового засідання від 19 серпня 2022 року (а.с. 121-124, т.2). В ухвалі наведені мотиви відхилення доводів позивача, зазначених в тому числі у заяві від 05.05.2022 року про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Крім того, колегія суддів критично розцінює посилання апелянта на правову позицію Третього апеляційного адміністративного суду, наведену у постанові від 11 січня 2022 року у справі № 340/1938/21, з огляду на те, що приписами КАС України передбачено застосування норм права, з урахуванням висновків щодо їх застосування, викладених саме у постановах Верховного Суду, а не судів апеляційної інстанції (ч.5 ст. 242 КАС України). Крім того, вказана постанова апеляційного суду містить висновки щодо обчислення строку звернення до суду саме з дати звільнення особи. Доводи апелянта з приводу того, що судом першої інстанції не надано оцінки поважності причин пропуску строку звернення з позовною заявою, наведеним у заяві про поновлення строків звернення до адміністративного суду від 05 травня 2022 року (а.с. 26-29, т.1), колегія суддів вважає неспроможними, оскільки цим доводам суд надав належну правову оцінку. Зокрема, було відхилено твердження позивача стосовно обчислення строку звернення до суду з 12 квітня 2022 року, а саме, з дня отримання трудової книжки та оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, а також посилання на існування воєнного стану. Як зазначалось вище, обставини справи та відповідні їм докази підтверджують, що позивач міг/мав бути обізнаним про своє звільнення в день складення акту від 03 березня 2022 року. При цьому суд, обчислюючи строк звернення врахував дату оприлюднення оскаржуваного рішення - 11 березня 2022 року та з цієї дати здійснив відлік строку. Доводи представника позивача з приводу того, що оскаржуване рішення відповідача від 02 березня 2022 року \~не оприлюднювалось на сайті сільради, колегія суддів розцінює критично, пересвідчившись в протилежному наявності на сайті Тишківської сільської ради, де зазначено дату оприлюднення рішення 11 березня 2022 року, за посиланням https://tyshkivska.gromada.org.ua/docs/1208647. Крім цього. в матеріалах справи наявний акт від 14 березня 2022 року, згідно якого оскаржуване рішення було розміщено також і на дошці оголошень біля приміщення Тишківської сільської ради за адресою: [ADDRESS] (а.с. 62, т.2). Отже, позивач, будучи зацікавленою особою, оскільки рішення стосується його прав та інтересів, мав можливість ознайомитись з оскаржуваним рішенням сільради від 02 березня 2022 року, починаючи з 03 березня 2022 року, однак задля отримання рішення звернувся лише у квітні 2022 року. Також колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції стосовно критичної оцінці доводів позивача з приводу того, що у зв?язку з запровадженням на території України правового режиму воєнного стану, позивач не мав можливості ані ознайомитися з оскаржуваним рішенням сільради від 02 березня 2022 року, ані звернутися до суду за захистом своїх прав, оскільки вживав заходів для збереження життя і здоров?я себе та своїх близьких. Так, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022 запроваджено воєнний стан на території України, який неодноразово продовжувався. Колегією суддів враховується, що на території Кіровоградської області у зазначений проміжок часу активні бойові дії не проводились, ситуація є контрольованою, в окупації або у прифронтовій зоні позивач не знаходився, за межами області, виходячи з пояснень його представника, не виїжджав, а тому жодних конкретних обставин, які заважали позивачу звернутися до суду з цим позовом, в тому числі через систему ЄСІТС, та були пов`язані саме з дією воєнного стану, матеріали справи не містять. Будь-яких доказів об`єктивного впливу воєнного стану на можливість звернення до суду у передбачений процесуальним законом строк позивач не надав. Колегія суддів також враховує, що відповідно до наявних в матеріалах справи копій заяв громадян, позивач 27 лютого 2022 року зустрічався з мешканцями Тишківської ТГ з приводу дій громади під час військової агресії Російської Федерації. Тобто, наведене свідчить, що з 24 лютого 2022 року позивач перебував на території Тишківської ТГ, в тому числі у приміщені сільради 03 березня 2022 року, тобто мав можливість отримати оскаржуване рішення та вчасно звернутися до суду (а.с.57-61, т.2). Також колегія суддів враховує, що перебоїв у роботі Інтернету та електроживлення у лютому-квітні 2022 року на території Кіровоградської області не було, відповідно позивач не був позбавлений можливості ознайомитись з рішенням сільради від 02 березня 2022 року та засобами електронного зв?язку звернутися до суду з позовом. Крім цього, з огляду на рекомендації Ради суддів України від 02 березня 2022 року щодо роботи судів в умовах воєнного стану, а також приписів ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», передбачено заборону на скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства. Колегією суддів звернуто увагу на оголошення Кіровоградського окружного адміністративного суду, розміщеного на офіційному сайті суду 04 березня 2022 року о 11:00, згідно якого \~рекомендовано учасникам судового процесу подавати процесуальні документи (позовні заяви, заяви, клопотання, відзиви, скарги тощо) через особистий кабінет у системі «Електронний суд» чи на електронну адресу суду (https://adm.kr.court.gov.ua/sud1170/pres-centr/news/1261628/). Отже твердження представника позивача щодо припинення роботи судів протягом березня-квітня \~є хибними. Аналогічно є безпідставним посилання скаржника на запровадження на території України карантинних заходів, оскільки запроваджений Законом України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» механізм поновлення строку може бути реалізований виключно за умови, якщо особа доведе, що неможливість вчинення процесуальної дії була пов`язана з обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Такий висновок наведений Верховним Судом у постанові від 29.09.2022 по справі № 500/1912/22. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом. Скаржник не навів доводів з належним їх підтвердженням, що пропуск строку звернення до суду зумовлений обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином та дією воєнного стану на території України, що унеможливило звернення до суду. За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи, наведені скаржником у апеляційній скарзі не спростовують правильність застосування судом норм процесуального права. Також не встановлено порушень норм матеріального права. Отже, суд першої інстанції, залишаючи позов [PERSON] без розгляду, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Водночас, колегія суддів зазначає, що вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом не ставиться в залежність від порядку отримання рішення Тишківскьої сільської ради Кіровоградської області від 02 березня 2022 року № 887, а вирішується з огляду на факт, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. Крім того, колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02). Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» («Перез де Рада Каванілес проти Іспанії»), заява №28090/95). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року «Osman v. the United Kingdom» («Осман проти Сполученого Королівства»), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року «Kreuz v. Poland» («Круз проти Польщі»), заява №28249/95). У рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. З огляду на викладене, колегія суддів враховує, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом, задля чого слід належним чином розглядати підстави для поновлення строку, надавати їм відповідну правову оцінку з урахуванням доказів на підтвердження їх об`єктивності та обґрунтованості. Зважаючи на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом, а наведені ним причини пропуску цього строку не дають підстав для визнання їх поважними, та, відповідно, поновлення строку звернення до суду не підтверджені належним чином допустимими доказами, то суд першої інстанції, дійшов законного й обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду на підстав норми ч.3 ст.123 КАС України. Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції. Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Результат розгляду: denied