Рішення адміністративного суду від 2022-09-29 00:00:00+03

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 15 січня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-Інвест» звернулось з адміністративним позовом до \~Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-Інвест» про визнання протиправним та скасування пункту 1 рішення Дніпровської міської ради VІІ скликання № 99/50 від 27.11.2019 «Про надання ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ», код ЄДРПОУ 30691543 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по просп. Петра Калнишевського, 1А (Індустріальний район) по фактичному розміщенню магазину продовольчих та непродовольчих товарів». \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.04.2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Не погодившись з рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою \~на рішення суду першої інстанції, в якій посилаючись на порушення судом \~норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про \~\~задоволення позовних вимог. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на момент прийняття оскаржуваного рішення Дніпровської міської ради про надання ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки \~по проспекту Петра Калнишевського, 1А (Індустріальний район) по фактичному розміщенню магазину продовольчих та непродовольчих товарів на вказаній земельній ділянці вже існував кадастровий номер земельної ділянки (1210100000:04:021:0028) та існував договір оренди вказаної земельної ділянки, тобто вказана земельна ділянка вже була сформована як об`єкт цивільних прав. Відтак, земельна ділянка сформована, а розробка проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки не має сенсу. На думку позивача, Дніпровська міська рада отримавши від ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» клопотання про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою, повинна була перевірити наявність та законність виникнення земельної ділянки з кадастровим номером \~1210100000:04:021:0028, а не надавати дозвіл на розроблення нового проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні заперечували відносно задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не \~підлягає \~\~задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що пунктом 1 рішення Дніпровської міської ради VII скликання № 201/40 від 23.01.2019 р. «Про надання ТОВ II «НЗ-ІНВЕСТ», код ЄДРПОУ 34560674, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по просп. Петра Калнишевського, 1 А (Індустріальний район) по фактичному розміщенню споруд» Товариству з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-ІНВЕСТ» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по просп. Петра Калнишевського, 1 А (Індустріальний район) по фактичному розміщенню споруд. Дніпровська міська рада VII скликання 27.11.2019 року прийняла рішення № 99/50 «Про надання ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по просп. Петра Калнишевського, 1а (Індустріальний район) по фактичному розміщенню магазину продовольчих та непродовольчих товарів», пунктом 1 якого надано Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ», код ЄДРПОУ 30691543, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по просп. Петра Калнишевського, 1А по фактичному розміщенню магазину продовольчих та непродовольчих товарів. Позивач, вважаючи пункт 1 рішення відповідача від 23.01.2019 року № 201/40 незаконним та протиправним, звернувся до суду з даним позовом. Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що п. 1 рішення Дніпровської міської ради № 99/50 «Про надання ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по просп. Петра Калнишевського, 1а (Індустріальний район) по фактичному розміщенню магазину продовольчих та непродовольчих товарів» не порушує прав та законних інтересів позивача, відтак підстави для задоволення позову відсутні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п. «б», «в» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування та у власність із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Приписами ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті «а» частини другої статті 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування. Відповідно до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. У разі звернення з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки особи, яка є державним партнером (концесієдавцем) відповідно до законів України «Про державно-приватне партнерство», «Про концесію» та зацікавлена в отриманні в користування земельної ділянки для здійснення державно-приватного партнерства, у тому числі реалізації проекту, що здійснюється на умовах концесії, або уповноваженої нею особи до клопотання додається копія рішення про доцільність здійснення державно-приватного партнерства, зокрема у формі концесії. Згідно з ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або формування земельної ділянки, необхідної для здійснення державно-приватного партнерства (реалізації проекту, що здійснюється на умовах концесії), замовником документації із землеустрою є державний партнер (концесієдавець), а також за його дорученням державне або комунальне підприємство, установа, організація чи господарське товариство, 100 відсотків акцій (часток) якого належать державі, Автономній Республіці Крим, територіальній громаді або іншому господарському товариству, 100 відсотків акцій (часток) якого належать державі. За умовами ч. 4 ст. 123 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186---1 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 123 Земельного кодексу України у разі якщо місце розташування об`єкта, розміри і межі земельної ділянки, що пропонується до вилучення (викупу), та умови вилучення (викупу) цієї ділянки погоджені згідно з вимогами статті 151 цього Кодексу, які під час розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не змінилися, проект погодженню не підлягає. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (ч. 6 ст. 123 Земельного кодексу України). За приписами ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Так, у межах заявлених позовних вимог, позивач просить визнати протиправним та скасувати пункт рішення міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, при цьому, жодних доказів щодо порушення процедури прийняття такого рішення чи наявності законних підстав, які є законодавчо встановленими обставинами для відмови у наданні проекту землеустрою, позивачем не надано та не наведено. Єдиним обгрунтуванням протиправності прийняття вказаного пункту рішення Дніпровської міської ради позивач вказує про порушення меж належної йому суміжної ділянки. Однак, на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою межі земельної ділянки не узгоджуються, оскільки саме під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність. Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2020 року справа №461/1257/17 зазначив, що дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування. Передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 у справі №815/5987/14 та постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 22.02.2019 у справі № 813/1631/14. За приписами ст. 79-1 Земельного кодексу України метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Суд зазначає, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому не суттєво за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками. Під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність, а не на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є ствердженням того, що проект радою буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, рада може відмовити. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що ст. 118 Земельного Кодексу України встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Серед них немає такої підстави як надання дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі на ту ж саму земельну ділянку. Застосовуючи цей підхід в контексті обставин справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення № 99/50 «Про надання ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] по фактичному розміщенню магазину продовольчих та непродовольчих товарів», пунктом 1 якого надано Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ», код ЄДРПОУ 30691543, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по просп. Петра Калнишевського, 1А по фактичному розміщенню магазину продовольчих та непродовольчих товарів не порушує прав та інтересів позивача Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-ІНВЕСТ». Доводи позивача щодо проведення ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» робіт по влаштуванню тимчасових споруд, які зареєстровані третьою особою, як частина нерухомого майна (магазину) на земельній ділянці, на яку закінчилось право оренди, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2020 у справі № 904/2003/20, яке залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.10.2020 року, позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АТБ-ІНВЕСТ» до ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, укладеного між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АТБ-ІНВЕСТ», як Орендарем та ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЮ МІСЬКОЮ РАДОЮ як Орендодавцем на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 19.11.2003 №155/13, посвідченого 29.12.2003 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б. і зареєстрованого в реєстрі за №9790 задоволено у повному обсязі. Визнано укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, укладеного між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АТБ-ІНВЕСТ», як Орендарем та ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЮ МІСЬКОЮ РАДОЮ, як Орендодавцем на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 19.11.2003 №155/13, посвідченого 29.12.2003 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б. і зареєстрованого в реєстрі за №9790. Таким чином, питання щодо поновлення договору оренди земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б. 29.12.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 9790 (державна реєстрація від 09.01.2004 р., номер державної реєстрації 4652), укладеного між Дніпропетровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ», на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 19.11.2003 р. № 155/13, вирішено в судовому порядку та продовжено на 15 (п`ятнадцять) років, починаючи з 19.11.2018 р., тобто до 19.11.2033 року. Отже, посилання позивача на припинення договору оренди земельної ділянки між Дніпровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» спростовано висновками рішення Господарського суду Дніпропетровської області, яке набрало законної сили та, у відповідності до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України є оставиною, яка не доводиться під час розгляду цієї справи. Також, у рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2020 у справі № 904/2003/20 з приводу того, що на частині земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:04:021:0028 площею 0,7010га за адресою: просп. Петра Калнишевського, 1а (Індустріальний район) розташовані споруди, які знаходяться у власності ТОВ ІІ «АТБ-ІНВЕСТ», господарський суд зазначив, що ТОВ ІІ «АТБ-ІНВЕСТ» на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.08.2007, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко О.Ю., реєстровий номер 8096, стало власником споруд за адресою: просп. Петра Калнишевського, 1а (Індустріальний район), які придбані у фізичних осіб, які в свою чергу були власниками вищезазначеного об`єкту нерухомості внаслідок купівлі частини об`єкта нерухомості у ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» за договором купівлі-продажу від 12.01.2005. При цьому, як на момент придбання фізичними особами у позивача за договором купівлі-продажу від 12.01.2005 споруд, так і на момент придбання третьою особою вищезазначених споруд у фізичних осіб, у останніх не виникло право на частину земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:04:021:0028 площею 0,7010 га за адресою: просп. Петра Калнишевського, 1а (Індустріальний район), а право оренди позивача на вказану земельну ділянку та її частину не припинилось у зв`язку із відчуженням споруд на користь інших осіб, оскільки спеціальні норми закону (насамперед, пункт «е» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України та частини 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі»), які передбачають припинення права користування земельною ділянкою з підстав набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, набрали чинності тільки 01.01.2010 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю» від 05.11.2009 №1702-VI та зворотної дії у часі не мають. Крім того, господарським судом встановлено, що фізичні особи, які придбали у ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» за договором купівлі-продажу від 12.01.2005 споруди за адресою: просп. Петра Калнишевського, 1а (Індустріальний район), не оформили оренду частини земельної ділянки та не отримали земельну ділянку у користування, а тому, не могли передати право користування земельною ділянкою третій особі (ТОВ ІІ «НЗ-ІНВЕСТ») при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.08.2007. Отже, встановлені обставини справи свідчать, що ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» не відмовився від права користування частиною земельної ділянки під нерухомим майном, яке було відчужено фізичним особам за договором купівлі-продажу від 12.01.2005, та по сьогоднішній день продовжує сплачувати орендну плату за земельну ділянку площею 0,7010га за адресою: просп. Петра Калнишевського, 1а (Індустріальний район). Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.. Статтею 5 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушенні в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011, зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту. Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами. Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Право на захист має особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність. Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Суд першої інстанції правильно вказав, що позивач, оскаржуючи пункт рішення Дніпровської міської ради про надання ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» дозволу на розробку проекту землеустрою, обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, адже оскаржуваним рішенням, права позивача жодним чином не порушуються. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-Інвест». Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи. Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied