Рішення адміністративного суду від 2022-06-23 00:00:00+03

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ: 07 липня 2022 року ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з платника податків [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ), [INFO] податковий борг: по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 213617,04 грн. (отримувач ГУК у Херсонській області/Херсон МТГ/11010500, код отримувача - 37959517, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку - UA828999980333199341000021447, код бюджету - 11010500 (зведений бюджет); \~ по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 17787,25 грн. (отримувач ГУК у Херсонській області/Херсон МТГ/11011001, код отримувача - 37959517, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку - UA188999980313080137000021447, код бюджету - 11011001 (державний бюджет). Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року у задоволенні позову було відмовлено. II.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ \~ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: Не погоджуючись з рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просило його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги апелянт, обґрунтовує тим, що платник податків [PERSON] має податковий борг у сумі 231404,29 грн, а саме по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 213617,04 грн. та по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 17787,25 грн., який виник за рахунок несплати узгоджених податкових зобов`язань. \~Зазначає, що вчинені ним дії не призвели до погашення податкового боргу, податковий борг не сплачений в строки, визначені податковим законодавством. Апелянт також вказує на те, що у податкового органу відсутні повноваження щодо самостійного визначення податкової адреси платника податків - фізичної особи так як це є зобов`язанням такого платника. Апелянт зазначив, що згідно абз. 2 п. 58.3. ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. Відповідно до вимог п. 42.2. ст. 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п. 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). Оскільки останньою відомою та самостійно визначеною адресою місця проживання фізичної особи платника податків [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ) - [ADDRESS] , тому податковим органом відправлено Відповідачу акт перевірки № 518/21-22-13-05/ [NUMBER] від 15.08.2018 р., податкові повідомлення-рішення № 0010461305, № 0010481305, № 0010471305 від 25.09.2018 та податкову вимогу № 92738-17 від 11.12.2018 за належною адресою платника податків. На думку апелянта, судом першої інстанції, вирішуючи питання щодо належної податкової адреси платника податків [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ), під час прийняття рішення, не враховано п. 70.7 ст. 70 ПК України, абз. 2 п. 58.3. ст. 58 ПК України, п. 42.4 ст. 42 ПК України та не вірно трактовано ст. 73 КАС України та ст. 74 КАС України. III.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2021 призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року було зупинено провадження у справі №540/3214/21 \~за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення \~Херсонського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 р. за позовом Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі \~до \~\~\~\~ [PERSON] про стягнення податкового боргу, \~до набрання законної сили судовим рішенням Херсонського окружного адміністративного суду по справі №540/7217/21. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду 31 травня 2022 року провадження у справі № 540/3214/21 було поновлено, оскільки ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року позовну заяву у справі №540/7217/21 за позовом [PERSON] до ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень було залишено без розгляду. Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав: IV.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ : Судом першої інстанції було встановлено, що 15.08.2018 року Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань оподаткування доходу, отриманого з джерел за межами України, платником податку [PERSON] за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, за результатами якої складено акт №518/21-22-13-05/ [NUMBER] ( а/с 8-14). \~На підставі зазначеного акту податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення: - №0010461305 від 25.09.2018 про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичним особами за результатами річного декларування у сумі 204144,75 грн ( у т.ч. 163315,80 грн за основним платежем та 40828,95 грн за штрафними санкціями) (а/с 17); - №0010481305 від 25.08.2018 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір у сумі 17012,06 грн (у т.ч. 13609,65 грн за основним платежем та 3402,41 грн за штрафними санкціями) (а/с 19); - №0010471305 від 25.09.2018 про застосування штрафних санкцій у сумі 170,00 грн (а/с 21). Зазначені суми грошових зобов`язань не сплачені відповідачем у встановленні законом строком, що і стало підставою для звернення податкового органу до суду. Судом 1-ї інстанції також встановлено, що зазначені податкові повідомлення-рішення були надіслані платнику податків [PERSON] за адресою [ADDRESS] , та були повернуті на адресу податкового органу з відмітками «за закінчення терміну зберігання» (а/с 15-16). На запит Херсонського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 (а/с 37) відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб департаменту адміністративних послуг Херсонської міської ради надано інформацію щодо місця реєстрації [PERSON] , [INFO] : [ADDRESS] (а/с 40). У зв`язку із зазначеним судом було зобов`язано Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі надати інформацію та відповідні докази реєстрації відповідача саме за адресою [ADDRESS] у період виникнення податкового боргу (а/с 49). На виконання вимог ухвали суду податковий орган зазначив, що доказом реєстрації відповідача за вказаною адресою є інформація з центральної бази даних контролюючого органу (а/с 61). Судом встановлено, що 11.12.2018 контролюючим органом виставлена та направлена відповідачу вимога форми "Ф" №92738-17 на суму податкового боргу 231548,32 грн. Податкова вимога направлена за адресою [ADDRESS] , та згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №7302200563966 була повернута на адресу податкового органу без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а/с 23). V. \~РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ТА ОЦІНКА СУДУ : Ст.8 Конституції України, визначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом. Відповідно до п.п. 4.1.4. п.4.1. ст. 4 ПК України (в редакції, діючої на момент прийняття рішення податковим органом), основним принципом податкового законодавства є презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу. Відповідно до ст. 45. ПК України, платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси. Відповідно до 42.2. ст.42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). Відповідно до п.63.5 ПК України, всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до п.70.7. ПК України, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Відповідно до п.58.3 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. За змістом п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання. Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII). Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ). Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czec hRepublic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). (1)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права(ч.1-2 ст.308 КАС України , в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії). Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. З вищенаведених правових норм вбачається, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків. З матеріалів справи вбачається, що податковим органом було направлено податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу не за податковою адресою [PERSON] , оскільки зареєстрованим місцем проживання позивача є саме [ADDRESS] , відповідно до інформації наданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб департаменту адміністративних послуг Херсонської міської ради (а/с 40). При цьому доказів реєстрації позивача за адресою: [ADDRESS] у період виникнення податкового боргу відповідачем не надано (у тому числі на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів). Тобто, відповідно до вищенаведених норм права, податкові повідомлення-рішення та податкова вимога не вважаються врученими належним чином. Такі дії (бездіяльність) контролюючого органу унеможливили вчасне використання платником податків встановлених законом способів захисту своїх прав шляхом оскарження в адміністративному/судовому порядку податкових повідомлень-рішень. Водночас, апеляційний суд враховує, що у зв`язку з залишенням без розгляду позовної заяви у справі №540/7217/21 за позовом [PERSON] до ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.09.2018 року №0010461305, №0010481305, \~№0010471305, останні, на даний час, набули статусу узгоджених, проте зазначені обставини не спростовують допущену контролюючим органом помилку щодо направлення їх за невірною податковою адресою. Більш того, на момент розгляду справи судом 1-ї інстанції вищевказані податкові повідомлення-рішення не мали статусу узгоджених, у зв`язку з чим і були відсутні підстави для примусового стягнення податкового боргу. Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції щодо необґрунтованості даного позову та відсутності підстав для його задоволення , так як стягнення \~штрафних санкцій за порушення податкового законодавства із порушенням процедури є порушенням принципу «належного врядування» та становило б свавільне \~порушення вимог ст.19 Конституції України та права на мирне володіння майном, гарантоване ст.1 Протоколу 1 Європейської Конвенції про захист \~прав людини та основоположних \~свобод \~, \~а податковий орган \~, який \~не дотримується своїх власних процедур - \~не повинен мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю. (2) Висновки апеляційного суду: Судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми матеріального та процесуального права, справу розглянуто повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийнятне та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні. Апеляційний суд доходить до висновку, щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги , та зміни чи скасування рішення суду 1-ої інстанції, а \~також вважає, що відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Результат розгляду: denied