Рішення адміністративного суду від 2022-03-21 00:00:00+02

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в якому просила: - визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області про призначення [PERSON] пенсії за віком №220350002085 за первинною заявою від 22.12.2020 року та відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області б/н і дати видачі, за повторною заявою від 09.03.2021 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нечинними та визнати за позивачкою право на отримання пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області проводити виплату такої пенсії, починаючи з часу первинного звернення за її призначенням. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі. Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка в період з 19.09.1995 по 25.09.2000 працювала в фермерському господарстві "Промінь". Згідно з довідкою фермерського господарства "Промінь" від 09.11.2020 №1/28 [PERSON] дійсно працювала у фермерському господарстві "Промінь" на посаді продавця з 25.09.1995 по 25.09.2000. Відповідно до довідки фермерського господарства "Промінь" від 14.01.2021 №4 позивачці нарахована та виплачена заробітна плата за період з вересня 1995 року по вересень 2000 року. У ній також зазначено, що на всі виплати нараховано страхові внески (єдиний внесок). [PERSON] звернулася до відповідача з заявою від 22.12.2020 про призначення пенсії за віком згідно з Законом №1058-ІV. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09.02.2021 №220350002085 відмовлено [PERSON] , [INFO] , у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 22.12.2020 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 27 років, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV. Зазначено, що тривалість страхового стажу становить 25 років 4 місяці 22 дні. Про вказане рішення позивачку повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 23.02.2021 №2200-0304-8/10998. Позивачка звернулася до відповідача з повторною заявою від 09.03.2021. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 22.03.2021 відмовлено [PERSON] , [INFO] , у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 09.03.2021 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 28 років, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV. Зазначено, що тривалість страхового стажу становить 25 років 4 місяці 22 дні. Листом від 12.04.2021 №2200-0304-8/19989 відповідач повідомив [PERSON] про вказане рішення. Позивачка, вважаючи порушеними її права, звернулася з позовом до суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Cтрахувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону. Згідно з частиною 1 статті 20 Закону №1058-ІV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частина 12 статті 20 Закону №1058-ІV). Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина 10 статті 20 Закону №1058-ІV). Згідно з пунктом 7 частини 16 статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів. Зі змісту наведених норм слідує, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Отже, позивачка не несе відповідальності за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків. Тому доводи відповідача щодо відсутності інформації в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про нараховану [PERSON] заробітну плату та сплату фермерським господарством "Промінь" страхових внесків до Пенсійного фонду України не можуть бути підставою для не зарахування до її страхового стажу періодів роботи з 19.09.1995 по 31.12.1998 та з 01.04.1999 по 25.09.2000. Надаючи оцінку обставинам цієї справи, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17 та від 12.09.2019 у справі №489/2283/16-а, згідно з якою несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивачки періодів її роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України). Крім того, суд зважає на те, що обставина щодо нарахування та виплати [PERSON] заробітної плати за період з вересня 1995 року по вересень 2000 року, а також нарахування на них страхових внесків підтверджується довідкою фермерського господарства "Промінь" від 14.01.2021 №4. Поряд з цим, слід зазначити, що відповідно до статті 62 Закону України №1788-ХІІ від 05.11.1991 "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637). Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Спірний період роботи позивачки в фермерському господарстві "Промінь" підтверджується відомостями з трудової книжки [NUMBER] та довідкою фермерського господарства "Промінь" від 09.11.2020 №1/28. Водночас позивачка не заявляє позовних вимог зобов`язального характеру щодо зобов`язання відповідача зарахувати до її страхового стажу періоди роботи з 19.09.1995 по 31.12.1998 та з 01.04.1999 по 25.09.2000. Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Тому, з метою належного ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивачки, необхідно зобов`язати відповідача зарахувати до її страхового стажу періоди з 19.09.1995 по 31.12.1998 та з 01.04.1999 по 25.09.2000. Отже, тривалість страхового стажу [PERSON] становить понад 28 років. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-ІV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років. До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року. Наведене свідчить про відповідність позивачки вимогам законодавства, дотримання яких надає їй право на призначення пенсії за віком згідно з Законом №1058-ІV, станом на час первинного звернення до пенсійного органу (22.12.2020). Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта. Таким чином, наявні правові підстави для визнання протиправними та скасування рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09.02.2021 №220350002085 та від 22.03.2021. Суд також зазначає, що належним способом захисту прав позивачки є зобов`язання відповідача призначити та здійснити нарахування і виплату їй пенсії за віком згідно з Законом №1058-IV. Щодо дати, з якої позивачці слід здійснити перерахунок пенсії, суд виходить з положень частини 1 статті 45 Закону №1058-IV, відповідно до якої пенсія призначається з дня звернення за пенсією. Оскільки позивачка звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії 22.12.2020, то пенсію за віком їй слід призначити з 22.12.2020. Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Результат розгляду: denied