Рішення адміністративного суду від 2022-05-12 00:00:00+03

в листопаді 2021 року Головне управління ДПС у Хмельницькій області звернулося до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Марвін ЛТД», в якому просить стягнути кошти у рахунок погашення податкового боргу в розмірі 196687,19 грн. з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків та за рахунок готівки, що належить товариству з обмеженою відповідальністю «Марвін ЛТД»; накласти арешт на кошти та інші цінності товариства з обмеженою відповідальністю «Марвін ЛТД», що знаходяться в банку, в межах суми податкового боргу в розмірі 196687,19 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за відповідачем рахується заборгованість в розмірі\~196687,19 грн. по податку на додану вартість, що виник згідно: податкових повідомлень-рішень №00036855004 від 06.08.2020, №00040695004 від 01.09.2020, №00042035004 від 09.09.2020. Відповідачу було виставлено податкову вимогу форми "Ю" №3988-13 від 23.10.2020. Проте, вжиті заходи не призвели до добровільного погашення відповідачем заборгованості. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року позов Головного управління ДПС у Хмельницькій області задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Марвін ЛТД" кошти у рахунок погашення податкового боргу у розмірі 196687 (сто дев`яносто шість тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. 19 коп. з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та за рахунок готівки, що йому належить. В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в відмовленій частині та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційну скарга не слід задовольнити з огляду на наступне. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, за товариством з обмеженою відповідальністю "Марвін ЛТД" рахується податковий борг в розмірі 196687,19 грн. по податку на додану вартість, що\~підтверджується податковими повідомленнями-рішеннями: - №00036855004 від 06.08.2020 (надіслане відповідачу та повернуте на адресу позивача з відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням встановленого строку зберігання") штрафні (фінансові) санкції (штраф) - 340,00 грн.; - №00042035004 від 09.09.2020 (надіслане відповідачу та повернуте на адресу позивача з відміткою відділення поштового зв`язку "за терміном зберігання") сума грошового зобов`язання за податковими зобов`язаннями - 35450,00 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 8862,50 грн.; - №00040695004 від 01.09.2020 (надіслане відповідачу та повернуте на адресу позивача з відміткою відділення поштового зв`язку "за терміном зберігання") сума грошового зобов`язання за податковими зобов`язаннями - 119100,00 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 29775,00 грн. Наявний податковий борг також підтверджується розрахунком суми позовних вимог, інформацією про наявність/відсутність податкового боргу у платника податку по Україні в цілому станом на 17.05.2021, податковою вимогою форми "Ф" від 23.10.2020 № 3988-13. Оскільки податковий борг відповідачем добровільно не сплачено, позивач звернувся до суду з позовом. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що недостатність майна була встановлена раніше дня виникнення у податкового органу права на стягнення податкового боргу, тому оскільки в обґрунтування позовних вимог про накладення арешту на кошти та інші цінності товариства з обмеженою відповідальністю "Марвін ЛТД", що знаходяться в банку позивач не посилається на жодну з підстав, визначених пунктом 94.2. статті 94 ПК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані вимоги є безпідставними та необґрунтованими. У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Колегія суддів погоджується з такими доводами суду першої інстанції з огляду на наступне. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України (далі -\~ ПК України). Відповідно до положень пункту\~15.1 статті 15 ПК України\~платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Згідно з підпунктом\~16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України\~платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Відповідно до підпункту\~14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України\~податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. У визначені\~ПК України\~строки відповідач не сплатив узгоджену суму грошового зобов`язання. Згідно з пунктом\~59.1. статті 59 ПК України\~у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. На виконання вимог пункту\~59.1 статті 59 ПК України\~позивач надіслав товариству з обмеженою відповідальністю "Марвін ЛТД" податкову вимогу форми "Ю" №3988-13 від 23.10.2020, яка повернута на адресу позивача з відміткою відділення поштового зв`язку "за терміном зберігання". Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). Приписами пункту 59.5 статті 59 ПК України встановлено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). Доказів оскарження відповідачем податкової вимоги №3988-13 від 23.10.2020, податкових повідомлень - рішень №00036855004 від 06.08.2020, №00042035004 від 09.09.2020, №00040695004 від 01.09.2020, а також доказів сплати ним податкового боргу суду не надано. Не здобуто таких доказів і судом. Відповідно до підпункту 19-1.1.22, підпункту 19-1.1.45 пункту 19-1 статті 19 ПК України, контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів; звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством. Згідно з пунктом 87.2. статті 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами. Згідно з пунктами 95.1 - 95.3 статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Положеннями пункту 95.4 статті 95 ПК України визначено, що контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Переглядаючи правомірність відмови судом першої інстанції \~у задоволенні позовної вимоги про накладення арешту на кошти та інші цінності товариства з обмеженою відповідальністю "Марвін ЛТД", що знаходяться в банку, в межах суми податкового боргу в розмірі 196687,19 грн, колегія суддів враховує наступне. Згідно з підпунктом 94.6.2. пункту 94.6. статті 94 ПК України, арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. Відповідно до підпункту 20.1.33. пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу. Наведена законодавча норма встановлює як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі. Таким чином, законодавець передбачив два види арешту майна в залежності від підстав та порядку його застосування: адміністративний арешт майна, в тому числі грошових коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом, який в залежності від виду майна застосовується за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу або судовим рішенням; арешт коштів та інших цінностей платника податків, що знаходяться у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу. Разом з цим, сума коштів, на яку накладається арешт, не повинна перевищувати суму податкового боргу, право на стягнення якої наявне в органу державної податкової служби на момент прийняття судом рішення про застосування адміністративного арешту. Тобто, арешт може стосуватися лише тих коштів, які є необхідними для виконання певних зобов`язань платника податків, зокрема, щодо погашення податкового боргу. Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №826/8691/16 та від 24.04.2020 у справі №802/2067/15-а, від 30.04.2020 у справі №813/3003/14, від 14.05.2020 у справі №820/5660/16, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору. Відтак для накладення арешту на кошти та інші цінності відповідача, що знаходяться в банку у відповідача повинен бути наявний податковий борг та недостатньо майна, яке може бути джерелом погашення такого податкового боргу. Податковий орган має доводити факт відсутності майна у відповідача саме станом на вказаний час, що відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №826/10396/16. Так, апелянт зазначає, що згідно з інформаційної довідки №280124642 від 20.10.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо майна відповідача відомості відсутні; згідно довідки Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області від 31.03.2021 станом на 18.03.2021 згідно уніфікованої автоматизованої електронно-облікової системи за товариством з обмеженою відповідальністю "Марвін ЛТД" тракторів та сільськогосподарської техніки не зареєстровано; згідно інформації РСЦ ГСЦ МВС в Хмельницькій області від 31.03.2021 №31/22-1062 транспортних засобів за товариства з обмеженою відповідальністю "Марвін ЛТД" не значиться. Колегія суддів зауважує, що зазначена інформаційна довідка №280124642 сформована 20.10.2021, довідки Головного управління Держпродспоживслужби в Хмельницькій області і РСЦ ГСЦ МВС в Хмельницькій області сформовані 31.03.2021, відповідно, тоді як контролюючий орган звертається до суду з цим позовом 02.11.2021 та розраховує суму позовних вимог станом на 17.05.2021. Отже, недостатність майна була встановлена раніше дня виникнення у податкового органу права на стягнення податкового боргу. Крім того, що за умови відсутності майна, за рахунок якого можливо погашення податкового боргу, податковий орган має право звертатися до суду з позовом про накладення арешту на кошти платника податків, що встановлено підпунктом 20.1.33. пункту 20.1. статті 20 ПК України, проте, реалізація цього права можлива лише за умови наявності підстав, встановлених пунктом 94.2. статті 94 ПК України. Водночас, контролюючим органом не надано та не доведено належними та допустимими доказами відсутність у відповідача іншого майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу, зокрема, не досліджено питання наявності чи відсутності іншого майна у відповідача, відмінного від нерухомого майна (різного роду устаткування, обладнання тощо); позивач також не надав відомостей щодо виходу на адресу місцезнаходження відповідача і опису наявного там майна. В обгрунтування вимог про накладення арешту на кошти та інші цінності товариства з обмеженою відповідальністю "Марвін ЛТД", що знаходяться в банку позивач не посилається на жодну з підстав, визначених пунктом 94.2. статті 94 ПК України, тому колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що вказані вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, у апеляційній скарзі не зазначено. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied