Рішення адміністративного суду від 2023-07-07 00:00:00+03

[PERSON] (далі\~ позивач),\~через свого\~представника,\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~Відділу поліції\~№2\~(Перемишляни)\~Львівського РУП\~№2\~ГУНП у\~Львівській області (далі відповідач), у якому просив: - визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАС №6644962 від 07.03.2023 по справі про адміністративне правопорушення, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно [PERSON] , якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. Оскаржуваною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. за те, що нібито він 07.03.2023 прямуючи на автомобілі на автодорозі неподалік м. Словіта Львівської обл. перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки. Однак, того дня працівник поліції [PERSON] зупинив автомобіль позивача та лише перевіряв документи, а вже через місяць позивачу через мобільний додаток стало відомо про те, що на нього було складено оскаржувану постанову тим самим працівник поліції сфальсифікував її. Поважною причиною пропуску строку на оскарження постанови послугувало те, що раніше позивачу не було відомо про оскаржувану постанову від 07.03.2023, а дізнався він про неї в 22.06.2023 при отриманні її копії у відповідь на адвокатський запит, що позбавило його можливості її оскаржити у десятиденний строк. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 27.06.2023 поновлено строк звернення до суду із даним позовом, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні. Відповідачем у визначений судом строк відзиву на позов не подано. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Згідно з оскаржуваною постановою серії ЕАС №6644962 від 07.03.2023 по справі про адміністративне правопорушення позивача притягнено до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП за те, що він прямуючи на автомобілі на автодорозі неподалік м. Словіта Львівської обл. 07.03.2023 о 14:46 год перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, чим порушив п. 34 ПДР та накладено стягнення у виді штрафу 340,00 грн. Інших доказів вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення у матеріалах справи немає, а у відповідь на їх витребування у ВП №2\~(Перемишляни)\~Львівського РУП\~№2\~ГУНП у\~Львівській обл. відповіді\~не надходило.\~Позивач вважає вказану постанову протиправною, так як була сформована на підставі добровільно наданих позивачем особистих даних працівнику поліції за відсутності підстав для визначення дій позивача незаконними. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд зауважує, що в силу вимог ч.ч. 1-2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 КАС України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст.ст. 73-76 КАС України). Судом встановлено, що згідно з оскаржуваною постановою серії ЕАС №6644962 від 07.03.2023 по справі про адміністративне правопорушення позивача притягнено до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП за те, що він прямуючи на автомобілі на автодорозі неподалік м. Словіта, Львівської обл. 07.03.2023 о 14:46 год перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, чим порушив п. 34 ПДР та накладено стягнення у виді штрафу 340,00 грн. Однак, позивач вважає постанову протиправною. Судом було\~витребувано від\~відповідача матеріали\~справи про\~адміністративне правопорушення\~стосовно позивача,\~встановивши строк\~для надання\~доказів до\~дати судового\~розгляду,\~але у відповідь на їх витребування у ВП №2\~(Перемишляни)\~Львівського РУП\~№2\~ГУНП у\~Львівській обл. відповіді не надходило, ні матеріалів ні відзиву із запереченнями про ти викладених у позові обставин. Разом з тим, посилання в оскаржуваній постанові як на беззаперечний доказ вчинення позивачем правопорушення є недопустимим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення (постанова Верховного Суду у справі №338/1/17 від 26.04.2018). Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду відповідачем не надано та в ході судового розгляду не встановлено. Відтак матеріали справи не містять доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Отже, з огляду на викладене, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №6644962 від 07.03.2023 підлягає скасуванню, із закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення, а тому позов підлягає задоволенню. Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат керується ст. 132 КАС України згідно якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Позивач, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, надав до суду договір про надання правової допомоги від 04.05.2023, акт виконаних робіт №1 від 09.05.2023 до Договору про надання правової допомоги від 19.06.2023, де вказано, що вартість наданих юридичних послуг становить 5000,00 грн, а також надано копію ордера адвоката Щавінського К.С., що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 139 КАС України де зазначено, що у зв`язку із задоволенням позову особи, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Тому, враховуючи вищевикладене, суд стягує з Відділу поліції №2 (Перемишляни) Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Результат розгляду: granted