Рішення адміністративного суду від 2022-10-11 00:00:00+03

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову [PERSON] в зарахуванні до стажу, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, часу роботи на посадах слідчого, заступника прокурора, календарного періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, а також в частині встановлення йому розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на рівні 54% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити [PERSON] перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу 41 року 09 місяців 10 днів, із зарахуванням до стажу його роботи на посадах стажера слідчого прокуратури Бобринецького району Кіровоградської області 10 місяців 24 днів, слідчого прокуратури Олександрійського району Кіровоградської області 4 роки 1 місяць 4 днів, старшого слідчого прокуратури м. Олександрії Кіровоградської області 4 роки 3 місяці 26 днів, заступника прокурора м. Олександрії Кіровоградської області 5 років 1 місяць 21 день, календарного періоду проходження строкової військової служби з 12.05.1972 року по 24.05.1974 року 2 роки 13 днів, половини строку навчання з 01.09.1974 року по 01.07.1978 року 1 рік 11 місяців, встановивши щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 92% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на підставі довідки №150 від 19.02.2020 року, виданої ТУ ДСА України у Кіровоградській області та виплатити різницю між належного до сплати сумою та фактично виплаченою. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову [PERSON] в зарахуванні до стажу, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, часу роботи на посадах слідчого, заступника прокурора, календарного періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, а також в частині встановлення йому розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на рівні 54 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити [PERSON] перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу - 41 року 09 місяців 10 днів, із зарахуванням до стажу його роботи на посадах стажера слідчого прокуратури Бобринецького району Кіровоградської області - 10 місяців 24 дні, слідчого прокуратури Олександрійського району Кіровоградської області - 4 роки 1 місяць 4 дні, старшого слідчого прокуратури м. Олександрії Кіровоградської області - 4 роки 3 місяці 26 днів, заступника прокурора м. Олександрії Кіровоградської області - 5 років 1 місяць 21 день, календарного періоду проходження строкової військової служби з 12.05.1972 року по 24.05.1974 року - 2 роки 13 днів, половини строку навчання з 01.09.1974 року по 01.07.1978 року - 1 рік 11 місяців, встановивши щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 92 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на підставі довідки № 150 від 19.02.2020 року, виданої ТУ ДСА України у Кіровоградській області та виплатити різницю між належною до сплати сумою та фактично виплаченою. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить його скасувати щодо задоволення позовних вимог та постанови нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заяву позивача було розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян», жодних рішень про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача не приймалось. Вказує, при цьому, на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом. Зазначає, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання [PERSON] здійснено згідно до вимог чинного законодавства. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач з червня 2016 року перебуває на обліку у відповідача та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке призначено відповідно до діючого на час призначення законодавства та на підставі чинної постанови Олександрійського міськрайонного суду від 13.10.2016 року в розмірі 90 % (дев`яносто) відсотків суддівської винагороди працюючого судді згідно довідки Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області № 1/597/2016 від 31.05.2016 року (а.с.17,26-29). Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року по справі № 340/1181/20, яке набрало законно сили, відповідач був зобов`язаний здійснити позивачеві перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року на підставі довідки ТУ ДСА України в Кіровоградській області від 19.02.2020 року № 150 з урахуванням раніше виплачених сум (а.с.83-86). На виконання зазначеного рішення суду відповідачем здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року, але після вступу рішення в законну силу позивач замість 90 відсотків почав отримувати виплату довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 54 відсотків суддівської винагороди працюючого судді, при цьому враховано лише стаж на посаді судді, який становить повних 23 роки. Здійснюючи перерахунок щомісячного довічного грошового утримання відповідачем застосований порядок обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, згідно з яким щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання судді збільшується на два відсотки утримання без обмеження максимальним розміром. 30.11.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням періодів роботи, які мають бути враховані під час обрахунку щомісячного грошового утримання (а.с.15). Листом від 16.12.2021 року відповідачем відмовлено позивачеві у перерахунку стажу для нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом (а.с.16). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного. Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016 року. Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу. Згідно із частиною 1 статті 142 Закону №1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина 2 статті 142 Закону №1402-VI). Відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VI, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Частиною 4 та 5 цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 (далі Закон №2453-VI). До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII). Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 №193-IX, який набрав чинності 07.11.2019, виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI. Пунктом 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визначено, що розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Відповідно до пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. Разом з тим рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами. У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України). Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 №10-рп/2013). Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом №1402-VIII. Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини 1 статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України. У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі №2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним. Таким чином з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020, для всіх судді у відставці незалежно від проходження кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або конкурсу, визначено однаковий підхід для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру, встановленого Законом №1402-VIII. Статтею 137 Закону України №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Також, до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Разом із цим, відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено. Відповідно до обставин, встановлених у постанові Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 13.10.2016 у справі №398/2425/16-а, яка не скасована і набрала законної сили, стаж роботи [PERSON] на посаді судді, який був врахований при звільненні його з посади у відставку та призначенні йому довічного грошового утримання, складав 41 рік 09 місяців та 10 днів. Вказана постанова міститься у матеріалах справи і подавалась позивачем при розгляді цієї справи. За приписами частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи тотожний суб`єктний склад учасників справи №398/2425/16-а та справи, яка розглядається, обставини стосовно стажу позивача, з якого обраховується його щомісячне грошове утримання судді у відставці є доведеними і доказування не потребують. При цьому, зі змісту відзиву Управління на касаційну скаргу вбачається, що він не містить заперечень стосовно таких обставин. Як зазначалось вище, відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 відсотки грошового утримання судді. Згідно фактичних обставин цієї справи, які підтверджуються наявними у ній матеріалами, стаж роботи [PERSON] загалом складає 41 рік 09 місяців 10 днів, у зв`язку з чим та на підставі положень частини третьої статті 142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, розмір призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання повинен збільшуватись за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років на 2 відсотки й, відповідно, становити 92 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. При цьому, посилання скаржника на те, що питання щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання пенсійним органом не вирішувалось, а заява позивача була розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян» є неспроможними, оскільки зміст заяви позивача від 30.11.2021 року очевидно дає змогу оцінити намір заявника. У такому випадку, відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №748/696/17, від 18 червня 2020 року у справі №265/4170/17. Окрім того, посилання скаржника на пропуск позивачем строку звернення до суду також є безпідставними, з огляду на наступне. В даному випадку перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який просить здійснити позивач, обумовлений відновленням раніше порушених його прав з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020. Як зазначено вище, саме у зв`язку з нездійсненням Управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області відповідного перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці позивач був змушений звертатись до суду за захистом порушених прав (справа № 340/1181/20). Однак, здійснюючи на виконання судового рішення у справі №340/1181/20 перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, відповідач знов допустив порушення прав позивача, здійснивши такий перерахунок у розмірі меншому, ніж передбачено законом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12 від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи передбачено, що оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці. З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справах №713/1064/17, №686/24597/16-а, №686/1938/17, №766/7021/17, №686/24597/16-а, від 11 грудня 2018 року у справі №522/5168/17. При цьому, до правовідносин, пов`язаних з виплатою щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за аналогією закону, застосовуються положення частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які з позицією Конституційного Суду України в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013 дають змогу дійти висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з перерахунком щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, може бути подано без обмеження будь-яким строком. Разом з тим, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги [PERSON] не зазначив дати, з якої Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зобов`язано здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового забезпечення позивача. Згідно із ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. З огляду на те, що Головне управління Пенсійного фонду України під час здійснення 19.02.2020 року перерахунку щомісячного довічного грошового утримання [PERSON] невірно застосовувало відсоткове значення від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, то саме з цієї дати відповідач повинен здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання [PERSON] , виходячи із 92% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, зазначає, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для \~задоволення позовних вимог, однак не заначим дати, з якої Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зобов`язано здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового забезпечення позивача, то рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні. Згідно із ч.6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Документально підтвердженими судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 992,40 грн., який підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Результат розгляду: partial