Рішення адміністративного суду від 2022-03-17 00:00:00+02

25.05.2021 [PERSON] звернувся до суду позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - ГУНП) в якому просив визнати протиправним та скасувати: акт про нещасний випадок невиробничого характеру від 30.01.2015 №1 форми НТ* (далі - акт форми НТ*); акт про розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 17.01.2015 о 8:15 год у Володимир-Волинському МВ (з обслуговування міста та району) УМВС України у Волинській області від 30.01.2015 форми Н-5* (далі - акт форми Н-5*, Акти відповідно); висновок по матеріалах службового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю працівників Володимир-Волинського МВ УМВС майора міліції [PERSON] та прапорщика міліції [PERSON] від 31.01.2015 (далі - Висновок); висновок ГУНП про призначення одноразової грошової допомоги від 17.03.2021 про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, що викладена у листі від 17.03.2021 №384/04/29-2021 (далі - Висновок-1, Лист відповідно); зобов`язати ГУНП призначити та виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, внаслідок порання (травми) отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, на підставі пункту 3 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII). Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В доводах апеляційної скарги вказує на процедурні порушення при прийнятті Актів та Висновку, та недотримання при їх складанні вимог «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України» затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС) 27.12.2002 №1346 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі - МЮУ) 31.01.2003 за №83/7404; далі - Порядок №1346). Зазначає, що у Висновку-1 не зазначено дати його складання та затвердження, він винесений на підставі протиправних документів -Актів та Висновку, він підписаний особою який не є керівником ГУНП. Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судове засідання не надіслав свого представника про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявними у справі документами (актом розслідування нещасного випадку, актом про нещасний випадок, свідоцтвом про хворобу, довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією) підтверджено, що травма позивача, одержана під час проходження служби в результаті нещасного випадку, ні, не пов`язана з виконанням службових обов`язків. Таким чином, позивач не має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням йому інвалідності, причиною якої є наявність у нього травми, яка не пов`язана з виконанням службових обов`язків. Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з таких міркувань. Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що наказом Володимир-Волинського МВ (з обслуговування міста та району) Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі - МВ, УМВС, МВС відповідно) від 15.01.2015 №23 (далі - Наказ №23) майору міліції [PERSON] надано додаткову відпустку у зв`язку з навчанням у Волинському відділенні Національної академії внутрішніх справ Навчально-наукового інституту заочного відділення (далі - Відділення, ННІЗВ відповідно) в період з 16.01.2015 по 30.01.2015 (а.с.34-36). Наказом УМВС від 19.01.2015 № 57 (далі - Наказ №57) було призначено проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, який стався із співробітниками МВ та створено відповідну комісію (а.с.51). В ході проведення даного розслідування було встановлено, що 17.01.2015 о 09:20 в чергову частину УМВС надійшло повідомлення про те, що 17.01.2015 о 08:15 на 76 + 450 м автодороги Н-22 «Устилуг-Луцьк-Рівне» неподалік с. Всеволодівка Луцького району, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Міцубіші Кольт» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись в напрямку м. Луцьк, не вибравши безпечної швидкості руху та не врахувавши дорожньої обстановки, на слизькій ділянці дороги виїхала на зустрічну смугу руху, де скоїла зіткнення з автомобілем «Мерседес Бенц Спрінтер 413», д.н.з. [NUMBER] під керуванням гр. [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП [PERSON] загинула на місці пригоди, а 3 пасажирів, які знаходилися в салоні автомобіля отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості і були оставлені до Луцької МКЛ №2. Серед пасажирів автомобіля «Міцубіші Кольт» було 2 працівники міліції, зокрема, начальник ІТТ МВ (далі - Посада) майор міліції [PERSON] та міліціонер водій групи конвойної служби міліції МВ прапорщик міліції [PERSON] , які перебували поза службою, у форменному одязі, без табельної зброї та направлялись в м. Луцьк для участі в екзаменаційній сесії у Відділенні за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Луцької міської клінічної лікарні від 27.01.2015 № 97 [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому основи черепа, забою головного мозку, пневмоцефалії, забою органів грудної клітки, перелом 5 ребра справа, 3, 6 ребер зліва, при поступленні алкоголю в крові не виявлено. Вказана подія зареєстрована в журналі єдиного обліку Луцького РВ УМВС від 17.01.2015 № 206 та по вказаному факту СВ цього ж відділу міліції відкрито кримінальне провадження № 12015000000000013 за частиною другою статті 286 КК, яке в подальшому передано СУ УМВС для проведення службового розслідування. В ході службового розслідування встановлено, що згідно Наказу № 23 майору міліції [PERSON] та прапорщику міліції [PERSON] надані додаткові відпустки у зв`язку з навчанням у Відділенні на період з 16.01.2015 по 30.01.2015. Факт надання відпусток підтверджується наявним в матеріалах справи рапортом позивача від 15.01.2015. В ході проведення службового розслідування комісія встановила, що нещасний випадок, зокрема, з Посада майором міліції [PERSON] стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, про що складено висновок по матеріалах службового розслідування за фактом ДТП за участю працівників МВ майора міліції [PERSON] та прапорщика міліції [PERSON] від 31.01.2015 (а.с.58-60). Про що комісією було складено та підписано акт форми Н-5*, а також начальником УМВС затверджено акт НТ*, у яких міститься такий же висновок (а.с.52-57). У свою чергу, відповідно до свідоцтва про хворобу №30/с від 22.01.2021 медичною (військово-лікарською) комісією Державної установи Територіального медичного об`єднання МВС по Волинській області встановлено, що травма позивача, одержана під час проходження служби в результаті нещасного випадку, НІ, не пов`язана з виконанням службових обов`язків (а.с.26-28). Крім того, випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) від 03.03.2021 серії 12 ААВ №084539 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з травмою, одержаною під час проходження служби в результаті нещасного випадку, НІ, не пов`язана з виконанням службових обов`язків (а.с.25). Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності від 19.02.2021 серії 12 ААА № 026246 [PERSON] визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60 відсотків (а.с.24). У зв`язку із зазначеними обставинами, позивач 15.03.2021 звернувся до ГУНП про виплату одноразової грошової допомоги, на що отримав Лист, яким відповідач повідомив позивача, що у довідці дo акту огляду MCEK вiд 19.02.2021 серії 12 AAA № 026246 та у виписці з акту огляду MCEK № 084539 вказано, щo ІІІ група інвaлідності установлена нa пiдcтaвi «травма, одержана під час проходження служби в результаті нещасного випадку, НІ, не пов`язана з виконанням службових обов`язків». Вказаний діагноз не вiдпoвiдaє тлумаченню пунктам 3, 4 частини першої статті 97 3акону №580-VIII, де зазначено, що одноразова грошова допомога призначається у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання службових обов`язків. Тому ГУНП прийнято рішення про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги (а.с.9-10). Відповідно до частини першої, другої статті 122 КАС (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду з цим позовом) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. За змістом частини п`ятої статті 122 КАС для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Зі змісту позову видно, що позивач оскаржує Акти, які датовані 30-31.01.2015. До суду із розглядуваними позовними вимогами [PERSON] звернувся 25.05.2021, тобто більш ніж через п`ять років після видачі спірних Актів та Висновку. В обґрунтування наявності поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом скаржник на виконання вимог суду апеляційної інстанції подав заяву в якій вказав, що з 17.01.2015 по 13.02.2015 по 30.06.2015 проходив стаціонарне та амбулаторне лікування, з 17.02.2015 по 27.08.2015 був тимчасово непрацездатним. Про те, що відносно нього проводилось службове розслідування за фактом ДТП йому нічого відомо не було. З наказом про проведення службового розслідування Актами та Висновком його ніхто не ознайомив, пояснень не відбиралось. Акти та Висновок отримав лише 22.01.2021 під час проходження військово-лікарської комісії. Стверджує, що саме в цей час він дізнався про такі документи та детально ознайомився з ними і вони стали підставою для звернення до ГУНП про виплату одноразової грошової допомоги. Для перевірки доводів позивача судом апеляційної інстанції також було направлено до ГУНП запит про надання інформації та документів, які б підтверджували дату отримання позивачем Актів, Висновку. У відповідь на вказаний запит відповідачем до суду апеляційної інстанції надіслано лист від 15.02.2022 №16/4 в якому вказано, що Акти видавались [PERSON] із супровідним листом, в якому останній поставив підпис про отримання. Супровідний лист з відміткою про отримання актів був долучений до справи за інвентаризаційним №1073 «Листування про стан і заходи з поліпшення умов праці, техніки безпеки за 2015 рік». Проте справа №1073 знищена відповідно до акту про відбирання на знищення і знищення справ та журналів та інших документів відділу матеріального забезпечення УМВС від 27.12.2019 №16/113. У зв`язку з цим, ГУНП вказало, що немає можливості надати інформацію про отримання [PERSON] таких документів. З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, про поважність причин пропуску строку звернення до суду в частині вимог [PERSON] про визнання протиправними та скасування Актів та Висновку, що наведені ним у заяві від 08.02.2022. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні врегульовані Законом України «Про охорону праці» (далі - Закон №2694-ХІІ; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин). Статтею 1 Закону № 2694-ХІІ визначено поняття охорони праці - як системи правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності. Приписами статті 14 Закону № 2694-ХІІ передбачено, що працівник зобов`язаний: дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. У відповідності до статті 22 Закону №2694-ХІІ встановлено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.. У розумінні положень статті 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть. З метою врегулювання питань, пов`язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України розроблено Порядок №1346 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).. Згідно з пунктом 2.1 Порядку №1346 розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі (далі - нещасні випадки). Відповідно до пункту 2.2. Порядку №1346 за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов`язків. Положеннями пункту 2.4. Порядку №1346 передбачено, що якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1, тобто нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ (додаток 2). Відповідно до пункту 3.8. Порядку №1346 комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов`язана протягом трьох діб після утворення комісії: - обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; - визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; - з`ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; - визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов`язків (не пов`язаний з виконанням службових обов`язків) або в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю потерпілого в охороні громадського порядку, громадської безпеки або в боротьбі зі злочинністю; - скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п`яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію. У разі необхідності встановлений термін розслідування може бути продовжений керівником, який призначив комісію. Згідно пункту 3.9 Порядку №1346 комісія з розслідування визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків», якщо він трапився в період проходження служби під час: - припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; - вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод; - охорони і забезпечення громадського порядку; - несення постової чи патрульної служби; - виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили; - забезпечення безпеки дорожнього руху; - участі в ліквідації наслідків аварії, пожежі, катастрофи, стихійного лиха та інших надзвичайних подій; - виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов`язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні; - перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - робота) з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього розпорядку підрозділу, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або, за дорученням керівника, у неробочий час ; - підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь праці, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення; - проїзду на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підрозділу, або іншому транспортному засобі відповідно до укладеного договору; - проведення навчання, тренувань, обов`язкових фізичних занять у встановлений час, участі в спортивних змаганнях, професійних та кваліфікаційних конкурсах; - використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за письмовим дорученням керівника підрозділу; - провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий; - прямування працівника до об`єкта (між об`єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами; - прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням про відрядження. За змістом пункту 3.10 Порядку №1346 комісія з розслідування також визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків», якщо він стався в період проходження служби внаслідок: безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов`язків, з метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо); спроби самогубства працівника під впливом психофізіологічних, небезпечних та шкідливих факторів, пов`язаних з виконанням службових обов`язків; травмування внаслідок нестатутних відносин (у разі відсутності вини потерпілого); раптового погіршення стану здоров`я працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків у разі відсутності умов, зазначених у третьому, четвертому та шостому абзацах пункту 3.11 цього розділу, що визнається пов`язаним з виконанням службових обов`язків за умови, що погіршення стану здоров`я працівника сталося внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих виробничих факторів, що підтверджено медичним висновком, або якщо потерпілий не проходив медичного огляду, передбаченого законодавством, а робота, що виконувалася, протипоказана потерпілому відповідно до медичного висновку про стан його здоров`я. Медичний висновок щодо зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього небезпечних чи шкідливих виробничих факторів або щодо протипоказання за станом здоров`я працівника виконувати зазначену роботу видається лікувально-профілактичним закладом за місцем лікування потерпілого на запит керівника підрозділу чи голови комісії з розслідування; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Пунктом 3.11 Порядку № 1346 передбачено, що комісія визнає, що «нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків», якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався: за обставин, не пов`язаних з виконанням службових обов`язків, зазначених у пунктах 3.9, 3.10, 3.11; унаслідок отруєння алкоголем, наркотичними або іншими отруйними речовинами, а також унаслідок їх дії (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо) за наявності медичного висновку, якщо це не викликано застосуванням цих речовин із службовою метою або порушення вимог безпеки щодо їх зберігання і транспортування або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, був відсторонений від служби (роботи) згідно з установленим порядком; під час скоєння злочинів або інших правопорушень, якщо ці дії підтверджені рішенням суду; у разі природної смерті або самогубства, за винятком випадків, зазначених у пункті 3.10 цього Порядку, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та органів прокуратури; унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни. З матеріалів справи видно, що до МВ від ННІЗВ надійшла довідка виклик від 16.12.2014 №574 згідно якої повідомлено, що відповідно до Положення про підготовку фахівців у вищих навчальних закладах МВС за заочною формою навчання просять надати додаткову відпустку для участі у сесії, яка відбудеться у Відділенні слухачу [PERSON] , який навчається на 1 курсі Відділення на період з 16.01.2015 до 30.01.2015. На сесію необхідно прибути 16.01.2015 о 9:00 год у повсякденній формі одягу встановленого зразка (а.с.36). 15.01.2015 позивачем на ім`я начальника МВ подано рапорт про надання додаткової відпустки для участі у сесії, яка відбудеться у ННІЗН на період часу з 16.01.2015 по 30.01.2015 (а.с.35). 15.01.2015 Наказом №23 надано додаткову відпустку у зв`язку з навчанням [PERSON] в період з 16.01.2015 по 30.01.2015. Підстава рапорт [PERSON] та довідка виклик від 16.12.2014 №574 (а.с.34). Отже, нещасний випадок у вигляді ДТП, що стався з позивачем 17.01.2015, стався в період його додаткової відпустки у зв`язку з навчанням, яка була надана Наказом №23 на підставі довідки виклику ННІЗН. Відповідно до пункту 1.1 «Положення про вищі навчальні заклади МВС» затвердженого наказом МВС 14.02.2008 №574 (зареєстровано в МЮУ 11.03.2008 за №193/14884; далі - Положення №574; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) вищі навчальні заклади МВС є державними навчальними закладами, які підпорядковані МВС, засновані і діють згідно із законодавством України, реалізовують відповідно до наданої ліцензії (ліцензій) освітньо-професійні програми підготовки фахівців за певними освітньо-кваліфікаційними рівнями, забезпечують навчання, виховання та професійну підготовку осіб з урахуванням нормативних вимог у галузі вищої освіти з метою задоволення освітніх потреб особи, суспільства і держави, а також здійснюють наукову і науково-технічну діяльність. До ВНЗ належать навчальні заклади таких типів: університети, академії, інститути, коледжі, училища (пункт 1.4 Положення №574). До перемінного складу ВНЗ належать особи, які навчаються у ВНЗ. За своїм статусом вони поділяються на докторантів, ад`юнктів, аспірантів, слухачів, курсантів, студентів (пункт 6.1 Положення №574). Статус «слухач» надається особам середнього та старшого начальницького складу органів внутрішніх справ (офіцерського складу Національної гвардії України), які в установленому порядку зараховані до ВНЗ і навчаються за денною (очною), заочною, дистанційною формами навчання з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів або проходять підвищення кваліфікації чи спеціалізацію. Також статус «слухач» надається особам рядового та молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ (військовослужбовцям, що не мають звань офіцерського складу), які в установленому порядку зараховані до ВНЗ і навчаються за заочною, дистанційною формами навчання з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів, і особам, яких уперше прийнято на службу в органи внутрішніх справ на посади середнього та старшого начальницького складу, які в установленому порядку зараховані до ВНЗ для проходження початкової підготовки (спеціалізації) (підпункт 6.1.4 пункту 6.1 Положення №574). За пунктом 6.3 Положення №574 загальні права та обов`язки осіб перемінного складу ВНЗ відповідно до їх спеціального або військового звання та службового положення визначаються згідно із законами України, статутами органів внутрішніх справ, Збройних Сил України, ВНЗ, іншими нормативно-правовими актами, а також цим Положенням. На осіб перемінного складу поширюються права та обов`язки, передбачені законодавством для працівників МВС, з урахуванням особливостей проходження служби (навчання) у ВНЗ. Відповідно до пункту 6.7.3 пункту 6.7 Положення №574 курсанти (слухачі) повинні: знати мету і завдання навчання у ВНЗ, що визначені освітньо-кваліфікаційними характеристиками; виконувати вимоги законів України, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, статуту ВНЗ, правомірні накази командирів і начальників; дбайливо ставитися до майна ВНЗ, озброєння та спеціальної техніки; суворо дотримуватися норм моралі, професійної та службової етики, заходів безпеки під час навчальних занять і проведення робіт з озброєнням та спеціальною технікою; дотримуватися вимог щодо захисту персональних даних та інформації, що становить державну таємницю. Особи перемінного складу носять формений одяг встановленого зразка з відзнаками відповідно до їх спеціального чи військового звання. Дозволяється носити цивільний одяг поза розташуванням ВНЗ під час перебування у відпустці або у вільний від служби (навчання) час (пункт 6.11 Положення №574). З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у разі настання нещасного випадку, що трапився при виконанні службових обов`язків під час: проведення навчання; провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий; прямування працівника до об`єкта (між об`єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами; прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням про відрядження, то такий нещасний випадок вважається таким, що трапився в період проходження служби при виконанні службових обов`язків. З урахуванням наведених норм права та доводів позивача, а також обставин справи судом апеляційної інстанції встановлено, що нещасний випадок 17.01.2015 з [PERSON] трапився при виконанні службових обов`язків, оскільки він стався в період проходження служби під час, а саме: прямування працівника до об`єкта (між об`єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні документами. При цьому, жодних доводів, які спростовували вищевказане суд першої інстанції, а також відповідач у письмових поясненнях не наводить. Судом та відповідачем процитовано положення Порядку №1346 та вказано, що нещасний випадок з [PERSON] стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, однак будь-яких обґрунтувань правильності таких висновків суд не наводить. Крім того, відповідачем не зазначено про наявність підстав, передбачених пунктом 3.11 Порядку №1346, які б дали можливість стверджувати, що нещасний випадок, який досліджується в межах даної справи, не пов`язаний з виконанням службових обов`язків. Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині визнання протиправними та скасування Актів. За змістом частин другої-третьої статті 242 КАС законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до частини другої статті 9 КАС суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. З огляду на висновки, що викладені вище з метою ефективного захисту порушених прав, свобод та інтересів позивача, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог [PERSON] та зобов`язання ГУНП повторно провести службове розслідування по факту групового нещасного випадку, який стався із Посада [PERSON] та оформити його результати відповідно до вимог Порядку №1346 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому судовому рішенні. Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування Висновку, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 19 КАС передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. За приписами пункту 19 статті 4 КАС індивідуальний акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк. Згідно зі статтею 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Виходячи з аналізу вказаних норм слід дійти висновку, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача. Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулася за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими. Таким чином, підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Разом з тим, складання Висновку це процесуальні дії службових осіб суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію подій результатів розслідування обставин групового нещасного випадку, що призначене згідно Наказу №57, які в подальшому є підставами для прийняття відповідних актів нещасного випадку, і саме останні мають значення при вирішенні питання про призначення чи відмову у призначені одноразової грошової допомоги. З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування Висновку не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки відповідач при складанні Висновку здійснював не публічно-владні управлінські функції, а процедурні дії з фіксування результатів проведеного розслідування нещасного випадку, що стався, зокрема із [PERSON] . Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; При цьому частина перша статті 319 КАС визначає, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу. Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про закриття провадження у цій справі. Відносно позовних вимог [PERSON] про визнання протиправним та скасування Висновку-1 про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язання ГУНП призначити та виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, внаслідок порання (травми) отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, на підставі пункту 3 частини першої статті 97 Закону №580-VIII, то такі задоволенню не підлягають, оскільки вказані вимоги є передчасними. Лише після отримання позивачем нових актів про те, що нещасний випадок з позивачем стався в період проходження служби і пов`язаний з виконанням службових обов`язків, які мають бути видані з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому судовому рішенні, у [PERSON] виникне право на звернення до ГУНП із заявою про отримання одноразової грошової допомоги. Відповідно до частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позову та неправильному вирішенні справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial