Рішення адміністративного суду від 2022-04-28 00:00:00+03

17 листопада 2021 року позивач - [PERSON] звернувся до Одеського окружного адміністративного з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного Фонду України, в якому просив суд: - визнати протиправною бездіяльність (дії) Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області що виразились у відмові у перерахунку та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 р. до 31.03.2018 р., до дня фактичної виплати донарахованої частини пенсії; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести (здійснити) перерахунок, нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 р. до 31.03.2018 р., до дня фактичної виплати донарахованої частини пенсії, яка визначається відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», «Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на виконання Постанови КМУ № 103 від 21.02.2018 року та згідно з довідкою ліквідаційної комісії ГУ МВС в Одеській області в 2018 році ГУ ПФУ в Одеській області здійснений перерахунок пенсії починаючи з 01.01.2016 року по 31.03.2018 року, заборгованість за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 р. складала 81755,84 грн., та виплачувалась в такому порядку - за період з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 р. щомісяця окремою сумою в розмірі 50 % різниці між місячним розміром підвищення пенсії та місячним розміром отриманої пенсії в період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. у розмірі 1703,25 грн.; з січня 2020 року по червень 2021 року виплата здійснювалась щомісячно у розмірі 3406,49 грн. доплата пенсії в повному обсязі виплачена до 30.06.2021 року, що підтверджується відповіддю відповідача. Проте виплата компенсації у зв`язку із несвоєчасною виплатою пенсії не нараховувалась та не виплачувалась. При цьому, несвоєчасне нарахування суми відбулося з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, а тому позивач вважав, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повинно було при виплаті пенсії нарахувати компенсацію втрати частини доходів за відповідний період, проте такі дії вчинені не були. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року, ухваленим в порядку письмового провадження \~за правилами спрощеного позовного провадження відмовлено у задоволенні адміністративного позову [PERSON] . В апеляційній скарзі [PERSON] , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги того факту, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2019 року у справі №826/12704/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 року, визнано протиправним та скасовано пункт 3 Постанови КМУ №103 від 21.02.2018 р., який стосується перерахунку пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції). Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що позивач є пенсіонером \~ОВС та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ. В березні 2018 року на виконання п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (надалі Постанова КМУ №103), Головним управлінням ПФУ в Одеській області був здійснений перерахунок пенсії апелянта з 01.01.2016 року (а.с. 61). Згідно з розрахунком на доплату від 16.03.2018 року, сума доплати становить 91977,50 грн., заборгованість за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 р. складає 81755,84 грн., яка була виплачена в червні 2021 року (а.с. 19-20). 27 липня 2021 року апелянт звернувся до відповідача із заявою, в якій просив серед іншого здійснити розрахунок (нарахування) та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії (а.с. 14-15). 26 серпня 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області листом № 14852-14255/Г-02/8-1500/21 було надано відповідь та повідомлено, що доплата пенсії за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. в сумі 81755,84 грн. виплачувалась в порядку, визначеному Постановою КМУ №103, а за період з 01.01.2019 р. по 01.12.2019 р. виплачувалась доплата щомісячно у розмірі 1703,25 грн., а з січня 2020 року по червень 2021 року виплата здійснювалась щомісячно у розмірі 3406,49 грн. Доплата пенсії виплачена в повному обсязі по 30.06.2021 р. Пенсія нараховувалась та виплачувалась своєчасно, законні підстави для компенсації втрати таких доходів відсутні (а.с. 16-17). Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача щодо того, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повинно було при виплаті пенсії нарахувати компенсацію втрати частини доходів за відповідний період є необґрунтованими та спростовані зібраними по справі доказами. Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1 ст. \~46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Згідно з ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника. Таким чином, обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати. 21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №103, пунктом 3 якої було передбачено, що з 01 січня 2018 року підлягають перерахуванню пенсії, призначені згідно із Законом № 2226-ХІІ особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний відсоток на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції. Розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року. Виплату перерахованих відповідно до абзацу першого цього пункту пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) проводити з 01 січня 2018 року. Сума перерахованих пенсій для виплати за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 01 січня 2018 року та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку: з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - щомісяця окремою сумою у розмірі\~ \~\~\~\~\~\~50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року; з 01 січня 2020 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та до забезпечення повної виплати розрахованої суми. 24 грудня 2019 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 1088, якою встановлено, що особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) з 1 січня 2020 р. виплачується пенсія, яка з 1 січня 2016 р. перерахована з розміру грошового забезпечення за прирівняною посадою поліцейського (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсії, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом), та щомісяця проводиться виплата 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої з 1 січня 2016 р., та місячним розміром пенсії, отриманої особою за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р., до забезпечення повної виплати розрахованої суми різниці. Як правильно встановив суд першої інстанції, в березні 2018 року на виконання п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», відповідач здійснив перерахунок пенсії апелянта з 01.01.2016 року (а.с. 61). При цьому, виплата пенсії [PERSON] за період з 01.01.2019 року по 01.12.2019 року здійснювалась шляхом виплати доплати щомісячно у розмірі 1703,25 грн., а з січня 2020 року по червень 2021 року виплата здійснювалась щомісячно у розмірі 3406,49 грн., що не заперечується учасниками справи та підтверджено матеріалами справи. Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, дійшов висновку, що доплата пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року в сумі 81755,84 грн., у зв`язку з перерахунком пенсії позивача з 01.01.2016 року, була здійснена відповідно до чинного законодавства, яке діяло станом на дату виникнення спірних правовідносин, а тому відсутній факт несвоєчасного нарахування та виплати пенсії \~апелянта. Також, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що будь-яких доказів на підтвердження того, що апелянтом оскаржувались дії Головного управління ПФУ в Одеській області щодо порядку, строків та розміру виплати пенсії з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року матеріали справи не містять, а тому підстави для здійснення компенсації позивачу втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відсутні. Таким чином, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, проте як доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що цим судом неправильно застосовані норми матеріального чи порушено норми процесуального права. У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини «Валентина Ніканорівна Великода проти України» від 03 червня 2014 року (заява № 43331/12) зазначено про те, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акта, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. Зменшення розміру пенсії могло бути обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася Україна. Цим же рішенням Європейський суд з прав людини підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи. Апеляційний суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Результат розгляду: denied