Рішення адміністративного суду від 2022-05-12 00:00:00+03

Позивач, [PERSON] , звернувся 25.10.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Військової частини [NUMBER] , в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати [PERSON] грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28 травня 2019 року; - зобов`язати Військову частину [NUMBER] Збройних Сил України нарахувати та виплатити на користь [PERSON] грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28 травня 2019 року; Також просив стягнути з Військової частини [NUMBER] Збройних Сил України \~\~на користь [PERSON] судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн. за рахунок бюджетних асигнувань. Позов обґрунтовано тим, що позивач проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України та брав участь у проведенні антитерористичної операції, у зв`язку із чим 11 квітня 2017 року йому встановлено статус учасника бойових дій. 28 травня 2019 року позивача звільнено з військової служби, проте не виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та зазначає, що невиплата грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2019 рік, порушує його конституційні права та гарантії на належний соціальний захист. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.12.2021 позов задоволено: - визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати [PERSON] грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28 травня 2019 року; - зобов`язано Військову частину [NUMBER] Збройних Сил України нарахувати та виплатити на користь [PERSON] грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28 травня 2019 року. Стягнуто на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини [NUMBER] Збройних Сил України судові витрати, у вигляді витрат на правничу допомогу у сумі у сумі 1000грн. \~\~ Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби. Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Зазначив, що обчислення кількості днів, розрахунок та виплата невикористаної додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій є компетенцією відповідача. Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначив, що витрати на правову допомогу у розмірі 3500грн. не є співмірними та обґрунтованими, дійшов висновку, що співмірними та обґрунтованими витратами є витрати у сумі 1000грн. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що позивач не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за не отриману додаткову відпустку, оскільки частиною 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» припинено надання військовослужбовцям додаткової відпустки. В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Таким чином у зв`язку з настанням особливого періоду, командир військової частини не мав права надавати додаткову відпустку із збереженням заробітної плати. На виконання статті 19 Конституції України командир військової частини діяв в межах своїх посадових обов`язків та наданих йому повноважень. Також посилається на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним \~позовом у цій справі. Крім того, відповідач вказав, що заперечує щодо стягнень витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. До апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Розгляд справи здійснюється в \~порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. Судом першої інстанції встановлено, що З 28 травня 2016 року по 28 травня 2019 року [PERSON] проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] ЗСУ. Був звільнений в запас Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку контракту відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року (зі змінами), що підтверджується копією витягу з Наказу командира військової частини [NUMBER] № 129 від 28.05.2019 року (копія Витягу з Наказу додаю до позову, оригінал знаходиться у позивача), (військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини). В період часу з 06 серпня 2016 року по 25 вересня 2016 року [PERSON] приймав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції № 1384 від 29 вересня 2021 року, виданою командиром військової частини [NUMBER] ЗСУ. За підсумками участі в антитерористичній операції [PERSON] було присвоєно статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії [NUMBER] , виданого 11 квітня 2017 року. Отже, позивач, як учасник бойових дій, під час проходження військової служби мав право на отримання додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення строком 14 календарних днів на рік, починаючи з 11 квітня 2017 року. Протягом 2017-2019 років, [PERSON] своїм правом на отримання додаткової відпустки учасникам бойових дій не скористався, у зв`язку з введенням у зазначений період особливого періоду. Зі змісту витягу з Наказу командира військової частини [NUMBER] № 129 від 28.05.2019 року вбачається, що при виключенні з особового складу військової частини, [PERSON] не виплачувалась компенсація за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2019 роки. Суд першої інстанції позов задовольнив. Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України Про відпустки, Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року №3551-XII. Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України. Зокрема, предметом спору правомірність/протиправність дій відповідача щодо ненадання позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій в період з 2017 по 2019 роки. Відповідно до статті 4 Закону України Про відпустки встановлено такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Статтею 16-2 Закону України Про відпустки передбачено додаткові відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності, відповідно до якої учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Таким чином вказана норма передбачає додаткові відпустки учасникам бойових дій, а саме: додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Слід взяти до уваги, що учасниками бойових дій, відповідно до визначення в статті 5 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 11.04.2017 (зв. бік а.с. 15). При цьому, згідно з пунктом 12 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року №3551-XII учасникам бойових дій надаються такі пільги як використання чергові відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Отже, оскільки вказана норма надає певні пільги учасникам бойових дій, то і компенсація за невикористану додаткову відпустку має бути надана особі яка має право на додаткову відпустку, тобто учаснику бойових дій. Так, статтею 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту встановлено пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, зокрема, учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. При цьому, статус учасника бойових дій позивач набув 11.04.2017 року (а.с. 15 з/с). Таким чином пільги, що передбачені учасникам бойових дій, будуть застосовуватися до позивача з моменту набуття такого статусу, т.т. з 11.04.2017 року. Тому колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що додаткова відпустка надається в календарному році при підтвердженні статусу учасника бойових дій, а відтак і про задоволення позовних вимог, а саме щодо компенсації за невикористану додаткову відпустку за період 2017-2019 роки. Стосовно посилань відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним \~позовом у цій справі, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що позивачу при виключенні з особового складу військової частини не виплачувалась компенсація за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій, позивач з метою досудового врегулювання спору звертався до відповідача із заявою про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учаснику бойових дій, на яку відповідач листом від 10.09.2021 №5726 надав відповідь про відмову у задоволенні заяви. До суду позовна заява надійшла 25 жовтня 2021 року. При цьому, працівник має право звернутися до суду з вимогою про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (частина 2 статті 233 КЗпП України). Отже позивач не пропустив строк звернення до адміністративного суду. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного. Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Частиною 5 ст.134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Отже, розмір витрат на правову допомогу має відповідати складності справи; часу, що витрачений адвокатом; обсягу надання послуг; ціні позову або значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Надаючи оцінку правовідносинам між позивачем та відповідачем щодо розподілу судових витрат, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~До правової допомоги належать: - консультації та роз`яснення з правових питань; - складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; - представництво тощо. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Водночас, Конституційний Суд України в Рішенні від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 зазначив, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В силу частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Матеріалами справи підтверджується, що позивач надає докази сплати його витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Однак, суд в силу ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) з урахуванням співмірності витрат, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Колегія суддів апеляційної інстанції надаючи оцінку співмірності розміру витрат на правову допомогу, зазначає, що рішення митного органу, які оскаржує позивач є однотипними, тому відсутні підстави вважати, що на кожне з зазначених рішень позивачем (представником) було витрачено значну кількість часу; водночас, практика розгляду подібних справ, що сформована Верховним Судом та судами апеляційної інстанції надає можливість для значного скорочення часу при складанні/підготовці позовних заяв з подібних категорій справ. \~\~Матеріалами справи підтверджується, що з метою надання правничої допомоги позивачем 19 серпня 2021 року укладений з адвокатом Кошліченко Н.В. про надання правової допомоги, в межах якого адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу. До матеріалів справи надано: договір№210819-01 від 19 серпня 2021 року; додаткову угоду; детальний розрахунок вартості адвокатського гонорару у на суму 3500,00 грн.; Акт приймання передачі робіт на суму 3500,00 грн.; квитанція до прибуткового ордеру на суму 3500грн. Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що з перерахованих вище послуг послугами з правової допомоги є лише складання позовної заяви. В силу того, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво, друк примірників позовної заяви, додатків до позовної заяви, \~виготовлення копій, підготовка позовної заяви з додатками на відправку поштою, \~складання опису тощо не є видом правової/правничої допомоги. \~Усього позивачем/представником зазначено 3500грн. \~\~Натомість, виходячи з викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що вказана сума не підтверджена та не обґрунтована. Надаючи оцінку доказам, щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн., колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що послуги в такому розмірі не містять обґрунтувань вказаної суми враховуючи предмет спору у даній справі, обсяг робіт, які виконав адвокат позивача, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума гонорару у розмірі 3500 грн. не є співмірною зі складністю справи та обсягу виконаних робіт, таким чином, сума 1000 грн. є співмірною обсягу виконаних робіт адвокатом в суді першої інстанції. Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування. З огляду на те, що ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.04.2022 року відстрочено відповідачу сплату судового збору в сумі 1362грн. за подання апеляційної скарги на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року у справі №280/10105/21 до ухвалення судового рішення по суті апеляційної скарги і відкрито апеляційне провадження у справі, колегія суддів \~апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1362 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року у справі №280/10105/21. Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Результат розгляду: granted