Рішення адміністративного суду від 2022-06-21 00:00:00+03

Історія справи. [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної митної служби України (далі - Відповідач) про: - визнання протиправним та скасування наказу Державної митної служби України від 26.07.2021 № 909-о «Про звільнення [PERSON] »; - поновлення [PERSON] на посаді директора Департаменту інфраструктури, держмайна та господарської діяльності з 28.07.2021; - стягнення з Державної митної служби України середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] з 28.07.2021 по день винесення судом рішення про поновлення на роботі включно. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Після ухвалення вказаного рішення суду Позивач подав заяву про вирішення питання щодо судових витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач подав заперечення на вказану заяву, стверджуючи про те, що вказаний стороною Позивача розмір витрат на правничу допомогу є завищеним і необґрунтованим. 23.12.2021 Окружним адміністративним судом м. Києва ухвалено додаткове рішення, яким вказану заяву Позивача задоволено частково та стягнуто на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з того, що заявлена представником Позивача до стягнення сума витрат на правову допомогу в розмірі 18 176, 08 грн є завищеною в порівнянні зі складністю справи. При цьому, суд зазначив, що при прийнятті додаткового рішення в цій справі в частині стягнення на користь Позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу суд враховує складність предмета спору (предмета доказування) і тривалість витраченого часу на опрацювання всіх матеріалів справи. Не погоджуючись з таким додатковим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення його заяви в повному обсязі, а саме про стягнення на його користь 18176,08 грн витрат на правничу допомогу. В обґрунтування заявлених апеляційних вимог Апелянт посилається на те, що рішення суду в цій справі на його користь було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 181 760,83 грн, а тому, на його переконання, заявлена ним сума витрат на правничу допомогу становить 10% від вказаноїх суми та є співмірною з предметом спору. З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним додаткове рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.12.2021 та від 06.05.2022 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, наполягаючи на безпідставності доводів Апелянта та на відсутності правових підстав для стягнення на його користь витрат на правничу допомогу. При цьому, Відповідач у своєму відзиві зазначає, що Позивачем не доведено обсягу робіт, виконаних адвокатом, а також, що заявлена ним сума витрат не співмірна зі складністю цієї справи та є необґрунтованою. Також, Відповідач зазначає, що Позивач не надав доказів оплати послуг адвоката. Від Позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких він наводить практику Верховного Суду та вказує, що ним було сплачено гонорар адвоката в розмірі, визначеному договором, і що витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню незалежно від їх фактичної оплати станом на час вирішення спору. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а додаткове рішення суду - без змін з наступних підстав. Обставини справи, установлені судом першої інстанції. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням суду в цій справі було задоволено позов [PERSON] у повному обсязі: скасовано наказ про його звільнення, поновлено Позивача на займаній посаді та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 181 760,83 грн. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 18 176,08 грн Позивачем надано копію договору від 01.02.2021 № 02/21 БСВ, копію додаткової угоди від 27.07.2021 до договору про надання професійної правничої допомоги від 01.02.2021 № 02/21 БСВ, згідно з якими адвокатське бюро «Олег Зудінов та партнери» прийняло на себе зобов`язання надати позивачу професійну правничу (правову) допомогу, зокрема складання позовів та інших процесуальних документів, представництво в суді з питання оскарження в судовому порядку наказу Держмитслужби України від 26.07.2021 № 909-о «Про звільнення [PERSON] », а також копію рахунку від 19.11.2021 № 09-06. Пунктом 1.4 договору про правову допомогу визначено, що складання актів прийому- передачі правової допомоги (виконаних робіт) сторонами не здійснюється, а оплата правової допомоги здійснюється на підставі виставлених бюро рахунків у визначені в таких рахунках строки. З урахуванням наведених положень договору про правову допомогу Позивач має в строк до 01.03.2022 сплатити адвокатському бюро за отриману у цій справі правничу допомогу 18 176,08 грн, що підтверджується рахунком від 19.11.2021 № 09-06, який отримано позивачем 20.11.2021. Нормативно-правове обґрунтування. Так, відповідно до частин першої, другої статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно з частинами першою, другою, третьою, четвертою, п`ятою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу. При цьому, законодавцем передбачено можливість вирішення питання щодо відшкодування позивачу понесених ним витрат на правничу допомогу шляхом ухвалення у справі додаткового судового рішення з метою усунення такого недоліку, як неповнота судового рішення в частині розподілу судових витрат. Разом з тим, апеляційний суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», у справі «East/West Alliance Limited» проти України» та «Ботацці проти Італії» (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що в договорі про надання професійної правничої допомоги від 01.02.2021 № 02/21 БСВ та в додатковій угоді від 27.07.2021 до цього договору Сторонами не було визначено фіксованого твердого розміру адвокатського гонорару, а вказано відсоткове співвідношення такого з сумою, яка буде стягнута судом у разі задоволення позову. Разом з тим, судова колегія зазначає, що з документів, які були надані Позивачем до суду першої інстанції, неможливо визначити обсяг та складові правничої допомоги, наданої Позивачу, і кількість годин часу, витраченого адвокатом. Крім того, з огляду на зазначене та предмет спору, заявлений стороною Позивача розмір правничої допомоги не є співмірним зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на їх виконання відповідних робіт (надання послуг). При цьому, як відзначалося вище, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та витрачений ним час взагалі неможливо перевірити, оскільки відповідних документів Позивачем не надано. Також, судова колегія відзначає й те, що Відповідач в суді першої інстанції скористався своїм процесуальним правом та подав заперечення на заяву Позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу. Зазначені обставини в їх сукупності переконують судові колегію у правильності висновків суду першої інстанції щодо зменшення заявленого стороною Позивача розміру витрат на правничу допомогу з 18176,08 грн до 10000 грн. При цьому, доводи Апелянта про те, що рішення суду в цій справі на його користь було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 181 760,83 грн, а тому, на його переконання, заявлена ним сума витрат на правничу допомогу становить 10% від вказаної суми та є співмірною з предметом спору, колегія суддів відхиляє, оскільки жодною нормою чинного законодавства не передбачено, що розмір витрат на правничу допомогу повинен дорівнювати саме 10% від суми, стягнутої судом на користь Позивача. Крім того, судова колегія відзначає й те, що Апелянт стверджуючи про понесення ним витрат саме в заявлено розмірі 18176,08 грн, не надав до суду апеляційної інстанції відповідної квитанції або будь-якого іншого документу про їх сплату, хоча за умовами договору кінцевим терміном сплати ним вказаної суми мало бути 01.03.2022. Враховуючи вищевикладене та перевіривши рішення суду першої інстанції, відповідно до статті 308 КАС України, у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. З огляду на це, апеляційна скарга [PERSON] підлягає залишенню без задоволення, а рішення додаткове рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 грудня 2021 року - без змін.

Результат розгляду: denied