Рішення адміністративного суду від 2023-06-19 00:00:00+03

07.12.2022 року ТОВ «Дунайська імпортна компанія» звернулося до адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.11.2022 року №8422/15-32-04-07-20/40017905 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 4020303грн. (занижена сума податкових зобов`язань в розмірі 3216242грн. та штрафні санкції в розмірі 804061грн.), з підстав безпідставного включення товариством до податкового кредиту декларації з податку на додану вартість за березень 2022р. (рядок 11.1Б «ввезення на митну територію України товари, необоротні активи з основною ставкою») суму по імпортним операціям 3216242грн., що призвело до заниження грошових зобов`язань (рядок 18 «Позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету») на суму 3216242грн. В обґрунтування позову зазначено, що під час проведення камеральної перевірки податковою протиправно враховано тільки ті суми ПДВ, які були сплачені позивачем та включені до податкового кредиту під час ввезення (імпорту) товарів на митну територію України по митним деклараціям, що оформлені в березні 2022р. Але, позивачем відповідно до декларації з ПДВ було включено до складу податкового кредиту до рядку 11.1 Б «ввезення на митну територію України товари, необоротні активи з основною ставкою» ще операції з імпорту товарів на суму сплаченого ПДВ - 3216242грн. Згадані операції з імпорту товарів були здійсненні в попередніх податкових періодах та суми сплаченого позивачем ПДВ, під час здійснення таких операцій не були віднесені до попередніх податкових декларацій з податку на додану вартість та, відповідно, не були включені до складу податкового кредиту позивача раніше, хоча позивач має законне право, що передбачене абз.4 п.198.6 ст.198 ПК України, зменшити свої податкові зобов`язання зі сплати ПДВ саме на таку суму, що й було відображено в декларації з ПДВ. Таким чином, згідно з декларацією з ПДВ позивачем було правомірно включено до складу податкового кредиту вказану суму податку, яка була сплачена під час здійснення операцій із імпорту товарів в попередніх податкових періодах, що підтверджується вантажними митними деклараціями. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.02.2023р. позовні вимоги задоволено, оскільки до складу податкового кредиту звітного (податкового) позивач мав право віднести суму сплаченого ПДВ за придбаний товар у такому звітному (податковому) періоді, адже за приписами абзацу третього пункту 198.6 статті 198 ПК України у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/ розрахунку коригування. Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції, при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначає, що вимоги п.п.198.1, 198.2, 198.3 ст.198, п.201.12 ст. 201, п.206 ст.206 ПК України передбачають чіткий алгоритм дій для платників податку при формуванні податкового кредиту. Так, право на формування податкового кредиту на підставі митних декларацій виникає у платника виключно в періоді сплати до державного бюджету сум податку за податковими зобов`язаннями згідно з п.187.8 ст.187 цього Кодексу, а оскільки така сплата має бути проведена платком до/або на день подання митної декларації, то право на формування податкового кредиту виникає виключно в тому звітному (податковому) періоді на який припадає дата оформлення митної декларації. Отже, висновок суду першої інстанції про наявність права позивача на віднесення до складу податкового кредиту суми сплаченого податку у будь-якому періоді в межах 365 днів не ґрунтується на вимогах податкового законодавства та суперечить п.198.3 ст.198, п.50.1 ст.50 ПК України. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню. Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Дунайська Імпортна Компанія» перебуває на обліку в ГУ ДПС в Одеській області, Ізмаїльській державній податковій інспекції, є платником податку на додану вартість. ГУ ДПС в Одеській області 20.09.2022 року проведена камеральна перевірка даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТОВ «Дунайська Імпортна Компанія» за звітний (податковий) період березень 2022 року, за результатами якої складений акт перевірки №7561/15-32-04-07 від 20.09.2022 року. /а.с.16-20/ Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем п.п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198, п.201.12 ст. 201, п. 206.1 ст. 206 Податкового кодексу України, що призвело до завищення сум податкового кредиту на суму 3216242грн. та заниження грошових зобов`язань (рядок 18 «Позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету») на суму 3216242грн. Податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС в Одеській області №8422/15-32-04-07-20/40017905 від 04.11.2022 року збільшено товариству суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 4020303 грн., з яких 3216242 грн. за податковим зобов`язанням, 804061 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. /а.с.28-29/ Не погоджуючись з правомірністю зазначеного податкового повідомлення-рішення позивач звернувся до суду з даним позовом. Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позову виходячи с наступного. Так, частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України). Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу. Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Як передбачено абзацом другім пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (абзац четвертий пункту 198.2 статті 198 ПК України). Відповідно по пункту 187.8 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення. Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Відповідно до абзацу першого пункту 201.12 статті 201 ПК України у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку. Поряд з цим, згідно з абзацом четвертим пункту 198.6 статті 198 ПК України у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що у разі наявності фактів ввезення товарів на митну територію України, сплати податку на додану вартість до державного бюджету, наявності митної декларації, оформленої відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку та посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, платник податку має право на податковий кредит. Так, в постанові Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі №826/17738/14 Суд дійшов висновку, що у разі не включення податку на додану вартість до складу податкового кредиту у звітному періоді, в якому оформлена митна декларація, платник податку не втрачає таке право і може ним скористатися протягом 365 календарних днів з дати оформлення митної декларації. Такий висновок узгоджується з положеннями абзацу четвертого пункту 198.6 статті 198 ПК України, які хоча і не містять прямого посилання на митну декларацію, однак зберігають за платником податку право включити до складу податкового кредиту податок на додану вартість протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної. В цій справі суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що таке право зберігається за платником податку і у разі ввезення товарів на митну територію України та наявності документа, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, - митної декларації, оформленої відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку. Адже системний аналіз наведених судом норм засвідчує, що документами, які посвідчують право на віднесення сум податку до податкового кредиту, закон визначає як податкові накладні, так і митні декларації, передбачені у пункті 198.2 статті 198 ПК України, а також інші визначені у пункті 201.11 статті 201 цього Кодексу документи, які підтверджують сплату податку до бюджету. Вид таких документів залежить від виду оподатковуваних операцій, що передбачають право платника на податковий кредит, проте ці документи є рівнозначними для права сформувати податковий кредит. Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, згідно платіжних доручень та митних декларацій наявних в матеріалах справи, ТОВ «Дунайська Імпортна Компанія» здійснило сплату ПДВ у розмірі 3216242,15грн. у жовтні - листопаді 2021 року за митними деклараціями від 01.10.2021 року №№UA500110/2021/208180, UA500110/2021/208206; від 02.10.2021р. №№UA500500/2021/216126, UA500500/2021/216135; від 04.10.2021р. №UA500100/2021/206880; від 05.10.2021р. №UA500100/2021/206928; від 07.10.2021р. №UA500500/2021/216862; від 08.10.2021 року №№UA500100/2021/207079, UA500100/2021/207080; від 10.10.2021р. №UA500110/2021/208967; від 11.10.2021р. №№UA500110/2021/209127, UA500500/2021/217522; від 12.10.2021р. №UA500500/2021/217775; від 13.10.2021р. №№UA500100/2021/207264, №UA500500/2021/218100; від 14.10.2021 року №№UA500500/2021/218189, UA500500/2021/218183; від 24.10.2021р. №UA500110/2021/210421; від 26.11.2021р. №№UA500500/2021/225273, UA500100/2021/213562, UA500110/2021/213404, UA500110/2021/213405, UA500110/2021/213406, UA500110/2021/213407; від 29.11.2021р. UA500500/2021/225655, UA500500/2021/225657, UA500100/2021/213830, №UA500110/2021/213588; від 30.11.2021р. UA500500/2021/225846. Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для віднесення сум ПДВ, фактично сплачених ТОВ «Дунайська Імпортна Компанія» у жовтні- листопаді 2021 року при ввезенні товарів на митну територію України, до податкового кредиту за березень 2022 року, і тому вважає, що товариство мало право заявити до бюджетного відшкодування у декларації за березень 2022 року на їх підставі 3216242грн. сплаченого ПДВ. Відтак, твердження податкового органу про заниження позивачем бази оподаткування ПДВ, що призвело до заниження позитивного значення ряд.18 Декларації з податку на додану вартість за березень 2022 року на суму 3216242грн. є помилковими. Згідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Тобто, саме на відповідача покладається обов`язок доказування правомірності винесеного ним рішення. Однак, на виконання вищезазначеного обов`язку відповідачем не надано до суду належних доказів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Разом з тим, позивач на доведення позовних вимог надав достатні докази про необґрунтованість висновків податкової перевірки, і як наслідок, протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. На підставі викладеного, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції в порядку ст.316 КАС України підлягає залишенню без змін. Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України та відстрочена апелянту, згідно з ст.133 КАС України, сплата судового збору до ухвалення судового рішення у справі за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача.

Результат розгляду: granted