Рішення адміністративного суду від 2023-03-14 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Позовна заява мотивована тим, що 13.12.2022 постановою серія ЕАР №6280319 винесеної інспектором 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області лейтенантом поліції Сташком Владиславом Юрійовичем було притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн, за порушення п. 2.9 в ПДР, зокрема, керування транспортним засобом з номерним знаком закріпленим не в установленому для цього місці, а саме під вітровим склом. Позивач вказує, що вимог Правил дорожнього руху він не порушував та вважає вказане рішення посадової особи суб`єкта владних повноважень необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог КУпАП, зокрема без проведення розгляду справи, а формальною констатацією факту його винуватості. Крім того, посадовою особою суб`єкта владних повноважень не було з`ясовано та не доведено обставин, які б свідчили про наявність в його діях ознак правопорушення, за яке передбачено адміністративну відповідальність за ч.1 ст.121-3 КУпАП. Будь-яких доказів його вини надано не було. Таким чином оскаржувана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Вказане стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 26.12.2022 призначено розгляд\~справи в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~ без повідомлення\~(виклику)\~сторін та\~визначено відповідачу\~строк для\~подання відзиву\~на позов. Також було витребувано з Управління патрульної поліції у Вінницькій області матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] за ч.1 ст.121-3 КУпАП, у якій було винесено постанову серія ЕАР №6280319 від 13.12.2022. При відкритті даного провадження відповідачу було визначено строк для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - 5 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження. На момент розгляду даної справи в суді, така заява до суду не надійшла. Сторони у встановлений законом строк не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. За таких обставин суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, за наявними у справі матеріалами. Позивач у судове засідання не з`явився, однак 15.02.2023, до початку розгляду справи, надав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, свою вину у вчиненні правопорушення не визнає, просить суд позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому, позивач звертає увагу на те, що відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення ним інкримінованого адміністративного правопорушення. 24.01.2023 на адресу суду представник відповідача за довіреністю Ковальчук Д.О. надіслав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки вважає їх безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відсутні підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення (керування транспортним засобом, з номерним знаком закріпленим не в установленому для цього місці, а саме під вітровим склом), яке передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП інспектором 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області лейтенантом поліції Сташко В.Ю. було правомірно винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР №6280319 від 13.12.2022. У відзиві зазначено, що\~відповідач мав всі законні підстави винести постанову, а також розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення. В якості доказів відповідач надає світлину транспортного засобу. У той же час у відзиві вказано, що відеозаписи з нагрудних відео реєстраторів, які були закріплені 13.12.2022 за працівниками управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП відсутні, оскільки згідно Наказу МВС №1026 від 18.12.2018 "Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, Розділ VIII Загальний порядок зберігання та видачі відеозаписів - «Строк зберігання відеозаписів становить: з портативних та відео реєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА,- 30 діб», та у зв`язку із наявною технічною можливістю строк збереження відеозаписів із нагрудних відео реєстраторів є обмеженим. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121-3 КУпАП розглядаються органами Національної поліції (ч. 1 ст. 222 КУпАП). Провадження по справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі суворого дотримання законності. Згідно ст. 9 КУпАП\~адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст.10,11 КУпАП). Нормами ст. 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Відповідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. 2\~ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд звертає увагу на те, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії. Нормами ст. 286 КАС України передбачені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. 13.12.2022 постановою серія ЕАР №6280319 винесеної інспектором 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області лейтенантом поліції Сташком В.Ю. було притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП за керування транспортним засобом з номерним знаком закріпленим не в установленому для цього місці, а саме під вітровим склом та накладено штраф у розмірі 1190 грн. Частина 1 ст. 121-3 КУпАП передбачає відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака та тягне за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до вимог п. 2.9 (в) Правил дорожнього руху водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знаку або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий. Отже, з огляду на диспозицію ч.1 ст.121-3 КУпАП, за якою обвинувачується [PERSON] , зі сторони особи, уповноваженої на винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, слід було надати суду належні, допустимі та достовірні докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування. А саме, що [PERSON] керував транспортним засобом із номерним знаком закріпленим не в установленому для цього місці. На підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові та наявності у діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, посадова особа уповноважена на винесення постанов про накладення адміністративного стягнення надала суду лише копію фотографії транспортного засобу. Із вказаної фотографії неможливо встановити час та місце, коли вона була зроблена, а також ідентифікувати зображений автомобіль та його належність, конкретні обставини подій що відбуваються. Разом з тим, як вказано у відзиві представником відповідача, відеозаписи із нагрудних відео реєстраторів, які були закріплені 13.12.2022 (тобто в день винесення оскаржуваної постанови) за працівниками управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП відсутні у зв`язку з обмеженими технічними можливостями зберігання таких відеозаписів. Таким чином виникає питання де взагалі взялася зазначена фотографія, де її першоджерело та якими технічними засобами вона була зафіксована. Частиною 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення. Втім, такі відомості в оскаржуваній постанові відсутні. Усе вищезазначене викликає сумніви у достовірності наданої в якості доказу копії фотознімку та унеможливлює визнання його належним та допустимим доказом . Таким чином суд дійшов до висновку, що ненадання відповідачем відео з нагрудної камери поліцейського, яким було б зафіксовано факт адміністративного правопорушення та процедуру розгляду матеріалів справи, унеможливлює встановлення послідовності дій поліцейських та доведення факту порушення [PERSON] Правил дорожнього руху. Лише факт складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення. В силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Суд дійшов до висновку, що надані докази відповідача по справі, а саме копія світлини транспортного засобу є неналежним та недопустимим доказом, оскільки встановити чи дійсно вона має відношення до оскаржуваної постнови, а також її достовірність неможливо, а тому суд не бере її до уваги. Інших доказів на спростування обставин наведених в адміністративному позові [PERSON] суду не надано, а тому даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно ст. 280 КУпАП обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Нормами ст. 251 КУпАП визначено поняття доказів у справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Згідно ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених\~ст. 255\~КУпАП. Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку. Судом встановлено, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, у тому числі у вигляді відеозаписів з камер закріплених на форменому одязі чи службових транспортних засобах, тощо на підтвердження факту порушення позивачем п.2.9 (в) ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.121-3 КУпАП. При цьому, суд враховує позицію ВС викладену у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17, де зазначено, що для підтвердження порушення Позивачем Правил дорожнього руху України відповідач (Управління патрульної поліції), відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події, фотокартки із відповідними замірами відстані автомобіля від пішохідного переходу тощо. Посилання на оскаржувану постанову про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки\~саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.\~Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Верховний Суд у постановах від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, наголошував, що приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Верховний Суд також звернув увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача. Відповідно до статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Оскільки відповідачем не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та з матеріалів справи неможливо достовірно встановити цей факт, відтак і підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні. З огляду на викладене, це розцінюється судом як не доведення правомірності прийнятого відповідачем як посадовою особою суб`єкта владних повноважень рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Суд дійшов до переконання, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 \~ст. 121-3 КУпАП\~підлягає скасуванню, а провадження у справі слід закрити за недоведеності висунутого позивачеві обвинувачення. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат керується ст. 139 КАС України, де зазначено, що у зв`язку із задоволенням позову особи, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Результат розгляду: granted