Рішення адміністративного суду від 2022-11-24 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просив \~скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №162330 від 16.07.2022 і закрити провадження у справі. Рішенням \~Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 вересня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. Зокрема, апелянт зазначає, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення працівником поліції не було роз`яснено його права та не надано можливості скористатись послугами адвоката. До постанови не додано протоколу про адміністративне правопорушення та не надано доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Відповідачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти доводів апеляційної скарги, а також вказує на обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на положення чинного адміністративно-процесуального законодавства, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга \~підлягає \~задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до постанови серії БАБ №162330 від 16.07.2022 інспектором СРПП Коростенського РУП ГУНП у Житомирській області старшим лейтенантом поліції Ємел`яновим Д.М. встановлено, що 16.07.2022 об 11:10 год. \~ [PERSON] , керуючи транспортним засобом Ауді А4, р.н. [NUMBER] , у м.Коростені по вул.Кемського на перехресті з вул.Пашинського проїхав на заборонений сигнал світлофора та на вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія категорії "В", а також не пред`явив реєстраційний талон на транспортний засіб, чим скоїв правопорушення, передбачені ч.2 ст.122 та ч.1 126 КУпАП (пп. 2.1.а та пп 2.1.б). Відповідно до постанови серії БАБ №162330 від 16.07.2022 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122 та ч.1 126 КУпАП (пп. 2.1.а та пп 2.1.б), і накладено стягнення \~у виді штрафу в розмірі 510 грн відповідно до ч.2 ст. 122 КУпАП. Позивач, вважаючи зазначену постанову протиправною, звернувся до суду з адміністративним позовом з метою захисту своїх порушених прав. Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, та доводи апеляційної скарги, суд враховує наступне. Обов`язки учасників дорожнього руху, а також підстави та порядок притягнення до відповідальності за їх порушення передбачені Законом України "Про дорожній рух", Правилами дорожнього руху та Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Згідно зі ст.14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Згідно з пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР в редакції, чинній на момент складання оскаржуваної постанови) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно зі ст.16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з приписами пп. "а" п.2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України. Відповідно до пп.2.1 "а" та пп 2.1."б" ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб. Згідно з ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. З урахуванням вказаних вище положень законодавства до позивача застосовано стягнення згідно з ч.2 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доводів громадян - 510 грн. Оцінюючи доводи апеляційної скарги про відсутність доказів вчинення позивачем адміністративних правопорушень, колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до ст.245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. При цьому, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. В силу положень ч.1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.1 ст.75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення. Згідно з матеріалами справи на підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення відповідачем надано відеозапис з нагрудної камери працівника патрульної поліції. Переглянувши доданий відеозапис, колегія суддів встановила, що відеозапис розпочато в момент, коли транспортний засіб позивача було зупинено на узбіччі дороги на вимогу працівника поліції. Відеозаписом не зафіксовано рух транспортного засобу, за кермом якого перебував позивач, на жовтий сигнал світлофора. Крім того, в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на технічний засіб, яким здійснено відеозапис. Таким чином, \~момент руху транспортного засобу позивача на жовтий сигнал світлофора відповідачем не зафіксовано, що виключає можливість встановити наявність об`єктивної сторони правопорушення, \~передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, у виді порушення пп.8.3.ґ ПДР України. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що позивач, керуючи транспортним засобом проїхав на жовтий сигнал світлофора та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою його об`єктивної сторони. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 року по справі № 338/1/17 та від 29.04.2020 року по справі № 161/5372/17. Разом з тим, за відсутності відповідних доказів суд позбавлений можливості встановити наявність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, \~за яке до нього застосовано штрафні санкції. Водночас, з наявного в матеріалах справи відеозапису встановлено, що [PERSON] після зупинки транспортного засобу на законну вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. Суд зазначає, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. При цьому, таке право не пов`язується з обов`язком доводити, що зупинка транспортного засобу була законною. \~ Отже, матеріалами справи підтверджується вчинення [PERSON] правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, а саме неприд`явлення на законну вимогу працівника поліції посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб. Зі змісту постанови серії БАБ №162330 від 16.07.2022 встановлено, що Білоцького визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122 та ч.1 ст. 126 КУпАП. Відповідно до ст.36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень. Відповідно до положень КУпАП вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. \~ На підставі вказаних вище положень законодавства до позивача застосовано стягнення за більш серйозне правопорушення згідно з ч.2 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доводів громадян - 510 грн. Враховуючи, що до позивача застосовано відповідальність за правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП, факт вчинення якого відповідачем \~не доведено, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №162330 від 16.07.2022 про застосування до [PERSON] адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП є необґрунтованою та підлягає скасуванню. Водночас, доводи апеляційної скарги про те, що [PERSON] , не було роз`яснено його права та не надано можливості скористатись правовою допомогою спростовуються доданим до матеріалів справи відеозаписом, згідно з яким позивачу в приміщенні відділу поліції було зачитано та роз`яснено його права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. З відео також встановлено, що [PERSON] в телефонному режимі користувався консультативними послугами правової допомоги. \~ Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про необхідність складення відповідачем у справі протоколу про адміністративне правопорушення з урахуванням наступного. Частиною 3 ст. 254 КУпАП вказано, що протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Частиною 5 ст. 258 КУпАП вказано, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення. Відтак, вказаною нормою встановлено, що у випадку притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, протокол про адміністративне правопорушення не складається. Отже, висновки суду першої інстанції по суті спору не відповідають встановленим у справі обставинам, що призвело до неправильного її вирішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов в повному обсязі. Відповідно до \~статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Згідно з ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. З урахуванням вищенаведеного, оскільки відповідач не надав доказів вчинення [PERSON] правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, тому оскаржувана постанова серії БАБ №162330 від 16.07.2022 підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Результат розгляду: granted