Рішення адміністративного суду від 2022-06-15 00:00:00+03

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд з позовом до Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) треті особи [PERSON] , [PERSON] в якому просить визнати неправомірними дії старшого державного виконавця ВДВС м. Львова Грень У.П. щодо накладення на боржників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , штрафів за невиконання рішення суду, скасувати постанови старшого державного виконавця Сихівського ВДВС м. Львова Грень У.П. від 26.03.2018 ВП №51251910, ВП №51251990, ВП №51251757, ВП №51251842 про накладення на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] штрафів у розмірі 1 700 грн., скасувати постанови старшого державного виконавця Сихівського ВДВС м. Львова Грень У.П. від 12.04.2018 ВП №51251910, ВП №51251990, ВП №51251757, ВП №51251842 про накладення на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] штрафів у розмірі 3 400 грн. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні позову. Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням представник позивачів [PERSON] оскаржив його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов повністю. Вказує серед іншого, що державному виконавцю було відомо про наявність обєктивних поважних причин, що унеможливлюють виконання судового рішення у встановлений виконавцем строк. Звертає увагу, що висновок суду, що рішення суду не виконане ґрунтується лише на припущеннях без будь якого документального підтвердження, а відповідачем огляд приміщення не проводився, спеціалісти, які б надали відповідний висновок не залучалися. Суд першої інстанції безпідставно поклав в основу судового рішення, що оскаржується ухвалу Сихівського районного суду міста Львова від 07.06.2019, якою частково роз`яснено рішення цього суду від 20.01.2016. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. Колегія суддів зазначає, що постановою старшого державного виконавця ВДВС м. Львова Грень У.П. від 27.05.2022 виконавче провадження ВП №51251990 з примусового виконання виконавчого листа №464/9299/14-ц від 17.05.2016 закінчено в частині [PERSON] , оскільки [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 06.04.2022. [PERSON] , [PERSON] подали клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки з березня 2022 року їх адвокат Мацепура В.С. мобілізований до лав Державної прикордонної служби України та на даний час проходить службу в зоні активних бойових дій, суд апеляційної інстанції відмовив у його задоволенні, оскільки доказів не можливості залучення іншого представника не подано до суду, а апеляційне провадження у справі відкрито 19.05.2022 відповідно у позивачів було достатньо часу для залучення іншого представника у справу. Також представник третьої особи [PERSON] Дацко О.І. просила відкласти розгляд справи, однак судом також відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки таке є необґрунтоване. В судовому засіданні апеляційного розгляду справи [PERSON] апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Представник відповідача Грень У.П., представник третьої особи Дацко О.І. та третя особа [PERSON] проти апеляційної скарги заперечили, просили скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Згідно із частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що Сихівським районним судом м. Львова на виконання судового рішення від 20.01.2016 у справі №464/9299/14-ц, яке набрало законної сили 08.04.2916, 17.05.2016 видано виконавчий лист, яким [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] зобов`язано привести горище до попереднього стану, який існував до здійснення реконструкції квартири [ADDRESS] . Сихівським відділом державної виконавчої служби м. Львова 01.06.2016 стосовно кожного з боржників винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень: ВП №51251910, ВП №51251990, ВП №51251757, ВП №51251842 з примусового виконання виконавчого листа №464/9299/14-ц. Постановами державного виконавця від 30.09.2021 закінчено виконавчі провадження №51251910 та №51251998 у зв`язку із смертю боржника [PERSON] . Як вбачається із матеріалів виконавчих проваджень ВП №51251990, ВП №51251757, ВП №51251842, з часу відкриття такі зупинялись у зв`язку із розглядом судом першої інстанції заяви про встановлення способу виконання рішення суду та розглядом Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційної скарги на ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви про встановлення способу виконання рішення суду, поновлювалися та боржникам скеровувалися вимоги про виконання рішення суду строком у десять робочих днів з попередженням про відповідну перевірку виконання, накладалися на боржників штрафи, які в подальшому були скасовані судом. З матеріалів вказаних виконавчих проваджень встановлено, що рішенням Львівського облвиконкому від 05.07.1985 № 381 будинок [ADDRESS] належить до переліку пам`яток архітектури 1910 року (вілла, охоронний №340) та розташований в межах історичного ареалу м. Львова. Актами державного виконавця від 28.10.2016 та 08.11.2016, складеними в присутності стягувачів [PERSON] та [PERSON] встановлено не виконання боржниками рішення суду. Відповідачем постановами від 12.12.2016 призначено спеціаліста [PERSON] , який має кваліфікаційний сертифікат, виданий 27.12.2012 №001142 Атестаційною архітектурно-будівельною комісією. Зобов`язано спеціаліста [PERSON] надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна (акт оцінки майна) з питань виготовлення проектно-кошторисної документації реставрації з відтворенням втрачених елементів даху та горища будинку [ADDRESS] . Спеціаліст [PERSON] залучений державним виконавцем відповідно до статей 18, 20 Закону України «Про виконавче провадження». Всі виконавчі провадження були зупиненні постановами від 03.02.2017 та поновлені постановами від 06.03.2018. Поновлення вчинення виконавчих дій у ВП №51251990, ВП №51251757, ВП №51251842 зумовило направлення боржникам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вимог №№ 8113, 8117, 8115 державного виконавця про виконання рішення суду протягом 10 робочих днів з дня винесення постанови про поновлення вчинення виконавчих дій та з`явитися у Сихівський ВДВС м. Львова для надання підтвердження виконання рішення суду. Державним виконавцем Сихівського ВДВС м. Львова 23.03.2018 при виході за адресою м. Львів, вул. І.Франка, 127 встановлено, що рішення Сихівського районного суду м. Львова не виконано, про що у виконавчих провадженнях ВП №51251990, ВП №51251757, ВП №51251842 складено відповідні акти. Державним виконавцем Сихівського ВДВС м. Львова у зв`язку з невиконанням рішення суду 26.03.2018 винесено постанови: ВП №51251990 про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 1700 грн.; ВП №51251757 про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 1700 грн.; ВП №51251842 про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 1700 грн., також зобов`язано боржників виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду. Представником боржників [PERSON] 22.03.2018 подано до Сихівського ВДВС повідомлення від 19.03.2018 вих.№24 про часткове виконання судового рішення та обставини, що унеможливлюють повне виконання судового рішення та посилається на договір підряду на реставраційно-ремонтні роботи, укладений 27.10.2016 [PERSON] з ТзОВ «КВІК-СЕРВІС-ПЛЮС», яке має відповідну ліцензію на проведення таких робіт, та стверджує про підготовку таким необхідної технічної документації, для отримання встановлених законом дозвільних документів на початок будівельно-реставраційних робіт, і приступить до безпосереднього виконання таких після отримання необхідної проектної та дозвільної документації. Наступний абзац листа містить інформацію про встановлення на стадії підготовки технічної документації для отримання встановлених законом дозвільних документів на початок будівельно-реставраційних робіт обставин, що унеможливлюють повне виконання рішення суду. Такими обставинами вказано аварійність попереднього стану будинку, який є пам`яткою архітектури, що унеможливлює виготовлення та погодження проектної документації на роботи по приведенню горища до попереднього (аварійного) стану. Натомість, судом встановлено, що виконавчі провадження ВП №51251990, ВП №51251757, ВП №51251842, копії яких на вимогу суду долучено до матеріалів справи, не містять копії договору підряду на реставраційно-ремонтні роботи, укладеного 27.10.2016 [PERSON] з ТзОВ «КВІК-СЕРВІС-ПЛЮС». Сихівським ВДВС направлялись до ТзОВ «КВІК-СЕРВІС-ПЛЮС» 12.03.2018 та повторно 03.04.2018 вимоги щодо надання інформації про виконання договору підряду на реставраційно-ремонтні роботи щодо горища по [ADDRESS] . ТзОВ «КВІК-СЕРВІС-ПЛЮС» листом від 11.04.2018 б/н на звернення державного виконавця від 12.03.2018 №8437 після повторного звернення державного виконавця 03.04.2018 №12266 надало відповідь на вказану вимогу, яким повідомило про неможливість проведення реставраційно-будівельних робіт на об`єкті, що належить до переліку пам`яток архітектури та розташований в межах історичного ареалу м. Львова без відповідно виготовленої документації, реставраційно-ремонтні роботи будуть здійсненні після отримання Товариством вищевказаної проектно-дозвільної документації. Державним виконавцем Сихівського ВДВС м. Львова 11.04.2018 при виході за адресою м. Львів, вул. І.Франка, 127 встановлено, що рішення Сихівського районного суду м. Львова не виконано, про що у виконавчих провадженнях ВП №51251990, ВП №51251757, ВП №51251842 складено відповідні акти. Державним виконавцем Сихівського ВДВС м. Львова 12.04.2018 у зв`язку з повторним невиконанням рішення суду винесено постанови: ВП №51251990 про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 3 400 грн.; ВП №51251757 про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 3 400 грн.; ВП №51251842 про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 3 400 грн. Судом встановлено, що спірні постанови від 26.03.2018: ВП №51251990 про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 1 700 грн.; ВП №51251757 про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 1 700 грн.; ВП №51251842 про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 1 700 грн та від 12.04.2018: ВП №51251990 про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 3 400 грн.; ВП №51251757 про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 3 400 грн.; ВП №51251842 про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 3 400 грн. були скасовані на підставі постанов відповідача від 19.06.2019 «Про скасування процесуального документу, що винесені в межах кожного виконавчого провадження, оскільки такі постанови скасовано у судовому порядку». Після винесення вищевказаних постанов від 19.06.2019, у виконавчих провадженнях ВП №51251990, ВП №51251757, ВП №51251842 відповідачем повторно скеровано боржникам вимоги про виконання рішення суду, накладалися на боржників штрафи за невиконання рішення суду. Однак постановами про скасування процесуального документу від 23.03.2020, винесених у виконавчих провадженнях ВП №51251990, ВП №51251757, ВП №51251842, такі постанови про накладення штрафу скасовано, а постанови від 26.03.2018 ВП №51251990 про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 1 700 грн; ВП №51251757 про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 1 700 грн; ВП №51251842 про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 1 700 грн та від 12.04.2018 ВП №51251990 про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 3 400 грн; ВП №51251757 про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 3 400 грн; ВП №51251842 про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 3 400 грн вирішено вважати чинними. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 07.06.2019 у справі №464/9299/14-ц роз`яснено рішення Сихівського районного суду м.Львова від 20.01.2016, ухвалене у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Сихівської районної адміністрації про визнання незаконним розпорядження, зобов`язання привести приміщення до попереднього стану. Визначено, що вказаним рішенням відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зобов`язано привести горище будинку [ADDRESS] до попереднього стану, який існував до здійснення реконструкції квартири [ADDRESS] , тобто, здійснити реставраційно-ремонтні роботи (поняття яких визначено статтею 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини»), спрямовані на відновлення горища до його автентичного стану та вигляду, який існував до здійснення реконструкції вказаної квартири. Не погоджуючись з вказаними постановами державного виконавця, позивачі звернулися з даним позовом до суду. Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. У пункті 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення підлягають примусовому виконанню, зокрема, на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Згідно з частиною 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VІІІ). Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (частина 4 статті 18 Закону №1404-VІІІ). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Стаття 63 Закону №1404-VІІІ визначає порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, який полягає у такому. За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі передбачена статтею 75 Закону №1404-VІІІ. Так, відповідно до частини 1 цієї статті у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. Згідно до частини 2 статті 75 Закону №1404-VІІІ у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і спрямовано на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404-VІІІ, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. Відповідно до матеріалів справи, Сихівським районним судом м. Львова на виконання судового рішення від 20.01.2016 у справі №464/9299/14-ц, яке набрало законної сили 08.04.2916, 17.05.2016 видано виконавчий лист, яким [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] зобов`язано привести горище до попереднього стану, який існував до здійснення реконструкції квартири [ADDRESS] . Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно з частинами 2-4 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим. Таким чином, невиконання боржником рішення суду тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404-VІІІ. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Отже постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 0840/3476/18, від 19.09.2019 у справі №686/22631/17 та від 07.11.2019 у справі № 420/70/19, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору. Сторонами визнається, що будинок [ADDRESS] належить до переліку пам`яток архітектури 1910 р. (вілла, охоронний №340, згідно з рішенням Львівського облвиконкому від 05.07.1985 р. №381) та розташований в межах історичного ареалу м. Львова. Статтею 26 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що усі роботи щодо консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту, пристосування пам`яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу виконавчої влади обласної, міської державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, на підставі погодженої з ними науково-проектної документації. Науково-проектна документація розробляється спеціалізованою організацією, що має відповідну ліценцію на виконання зазначеного виду робіт. Після розробки науково-проектної документації на проведення робіт на пам`ятках вона підлягає погодженню органом охорони культурної спадщини. Таким чином, виконання реставраційних робіт на такому об`єкті є можливим лише суб`єктом господарювання, яким отримано спеціальну ліцензію на виконання таких робіт. У матеріалах справи міститься лист Департаменту ДАБІ у Львівській області від 11.11.2019 №1013-6/5182-19, відповідно до якого у Реєстрі виданих ліцензій, що на офіційному сайті Держархбудінспекції України www.dabi.gov.ua, наявна інформація щодо видачі ліцензії ТзОВ «КВІК-СЕРВІС-ПЛЮС» на провадження господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури серії АВ №590459 від 04.11.2011 терміном дії до 04.11.2014. У Департаменті відсутня інформація щодо видачі вищезазначеному товариству ліцензії з 27.06.2016. Тобто, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вказане свідчить про відсутність у ТзОВ «КВІК-СЕРВІС-ПЛЮС» ліцензії на провадження господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури як на час укладення 27.10.2016 договору, так і на час прийняття відповідачем спірних постанов. Тому укладення боржником у виконавчому проваджені ВП №51251842 [PERSON] договору з установою, у якої закінчився термін дії ліцензії на провадження господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, апріорі не може бути ані доказом вчинення дій, спрямованих на виконання судового рішення, ані доказом часткового виконання такого судового рішення. Лист-відповідь ТзОВ «КВІК-СЕРВІС-ПЛЮС» від 11.04.2018 б/н на звернення державного виконавця від 12.03.2018 №8437 після повторного звернення державного виконавця 03.04.2018 №12266 містить лише загальні фрази про початок виконання зобов`язань за договором від 27.10.2016 щодо реставраційно-ремонтних робіт на горищі у будинку у будинку [ADDRESS] над квартирою [ADDRESS] . Однак жодних доказів на підтвердження підготовки проектної, технічної, дозвільної документації ТзОВ «КВІК-СЕРВІС-ПЛЮС» та [PERSON] , рівно як і копії самого договору від 27.10.2016, на який позивачі посилаються як на доказ часткового виконання судового рішення, позивачами не надано та судом не здобуто під час розгляду справи. Відсутність у ТзОВ «КВІК-СЕРВІС-ПЛЮС» ліцензії на виконання реставраційно-ремонтних робіт унеможливлює виконання товариством як таких робіт, так і зобов`язань за договором від 27.10.2016, копія якого відсутня як у матеріалах виконавчих проваджень ВП №51251990, ВП №51251757, ВП №51251842, так і у матеріалах справи. Встановлені судом фактичні обставини спростовують твердження представника позивача про часткове виконання судового рішення, яке полягає в укладенні [PERSON] договору з ТзОВ «КВІК-СЕРВІС-ПЛЮС» на реставраційно-ремонтні роботи щодо горища по вул. І.Франка, 127 у м. Львові. Щодо тверджень представника позивача про наявність обставин, які унеможливлюють повне виконання судового рішення, які полягають у встановленій статтями 43 та 46 Закону Україні «Про охорону культурної спадщини», статтею 298 КК України забороні та кримінальній відповідальності на виготовлення та погодження проектної документації на роботи по приведенню горища до попереднього (аварійного) стану, тобто на роботи, що погіршують стан пам`ятки архітектури, то суд такі до уваги не бере з огляду на свідому підміну поняття «автентичності», яку представник позивача ототожнює виключно з поняттям «аварійності». Натомість, у виконавчих провадженнях ВП №51251990, ВП №51251757, ВП №51251842 наявні надані 04.06.2018 на запити відповідача Українським регіональним спеціалізованим науково-реставраційним інститутом «Укрзахідпроектреставрація» кошторис на вишукувальні роботи та рахунок-фактура №СФ-000011 на виготовлення проектно-кошторисної документації на реставрацію пам`ятки архітектури та містобудування місцевого значення вілла 1910 р. (ох.№340-м), що знаходиться на вул. І.Франка, 127 у м.Львові. Вказані документи спростовують доводи позивачів про перешкоди у виготовленні проектної документації на роботи по приведенню горища до попереднього стану та в сукупності зумовлює висновок суду про відсутність поважних причин, які перешкоджають позивачам боржникам у виконавчих провадженнях ВП №51251990, ВП №51251757, ВП №51251842 виконати судове рішення та відсутність доказів на вчинення ними дій, спрямованих на його виконання. Судом встановлено, що як і на час винесення спірних постанов, так і на даний час рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20.01.2016 не виконано, що позивачами не заперечуються і не спростовано в апеляційній інстанції. Колегія суддів з урахуванням наведеного вважає, що поведінка позивачів боржників у виконавчих провадженнях ВП №51251990, ВП №51251757 та ВП №51251842 нівелює таку конституційну засаду судочинства як обов`язковість судового рішення, закріплену статтею 129-1 Конституції України та суперечить також вимогам статті 13 Закону № 1402-VIII, статей 14 та 370 КАС України. Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що оскільки боржниками у оскаржених виконавчих провадженнях не наведено жодного доказу, який би свідчив про поважність причин невиконання рішення суду, таке рішення не виконано й досі, тому накладення спірними постановами на позивачів штрафів за невиконання без поважних причин рішення суду та штрафів за повторне невиконання без поважних причин рішення суду здійснено відповідачем на підставі та в межах повноважень, встановлених законом, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню, а судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається. У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника. Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Результат розгляду: denied