Рішення адміністративного суду від 2022-06-23 00:00:00+03

У липні 2021 року адвокат Осокін Сергій Юрійович в інтересах [PERSON] звернувся до \~Котовського міськрайонного суду Одеської області із адміністративним позовом до поліцейського Подільського РУП ГУНП в Одеській області Головатюка Сергія Дмитровича, Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач просив суд скасувати постанову серії БАВ № 039997 від 29.06.2021 року поліцейського Подільського РУП ГУНП в Одеській області Головатюка С.Д. про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 510,00 грн. за порушення ч.5 ст. 121 КУпАП, а справу закрити за відсутністю складу правопорушення. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 02 вересня 2021 року позов [PERSON] задоволено. Скасовано постанову серії БАВ № 039997 від 29.06.2021 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 454,00 гривні. 07 вересня 2021 року представник позивача, звернувся до суду з заявою про винесення додаткового рішення у справі, оскільки судом не було вирішено питання про судові витрати на правничу допомогу. Додатковим рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30 вересня 2021 року доповнено резолютивну частину рішення за адміністративним позовом [PERSON] до поліцейського Подільського РУП ГУНП в Одеській області Головатюка Сергія Дмитровича та до Головного управління національної поліції в Одеській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі, текстом наступного змісту: «Стягнути з Головного управління національної поліції в Одеській області, код ЄДРПОУ: 40108740, місцезнаходження: вул. Єврейська, 12, м. Одеса, 65014, на користь [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , який зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] , судові витрати на правову допомогу у розмірі 6750 (шість тисяч сімсот п`ятдесят) грн.00 коп.». Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції від 02 вересня 2021 року, з урахуванням доповнення резолютивної частини 30 вересня 2021 року, Головне управління Національної поліції в Одеській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а висновки суду прямо суперечать обставинам справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення від 02.09.2021 року, з урахуванням доповнення резолютивної частини рішення від 30.09.2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що поліцейським було дотримано процедуру розгляду адміністративної справи за фактом скоєння адміністративного правопорушення позивачем, в результаті чого було складено законну постанову. Апелянт вказує, що в ході складання адміністративних матеріалів громадянину [PERSON] було роз`яснено його права та обов`язки, порядок та строки оскарження постанови згідно чинного законодавства, взято пояснення, а також було ознайомлено з доказами вчинення правопорушення. Апелянт звертає увагу, що як вбачається із рапорту співробітника поліції, порушень чинного законодавства ним допущено не було, тому адміністративний позов надуманим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, апелянт вважає, що розмір судових витрат на правничу допомогу, які було стягнуто на користь позивача є значно завищеним, не співмірним, необґрунтованим та не підтвердженим належними та допустимими доказами. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.06.2021 року поліцейським Подільським РУП ГУНП в Одеській області Головатюком С.Д. відносно [PERSON] винесено постанову про адміністративне правопорушення серії БАВ № 039997 від 29.06.2021 за ч. 5 ст. 121 КУпАП, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Відповідно до змісту вищевказаної постанови, [PERSON] 29.06.2021 о 20 год. 50 хв. в м. Подільськ, вул. Деповська, керував автомобілем ВАЗ 2123 номерний знак [NUMBER] , був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 в) Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП. Не погоджуючись із правомірністю постанови про адміністративне правопорушення серії БАВ № 039997 від 29.06.2021 року, представник позивача звернувся до суду з адміністративним позовом. Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, оскільки належних доказів вчинення позивачем порушення, про яке зазначено в постанові про адміністративне правопорушення, суду не надано. Крім того, за висновками суду першої інстанції, позивачем доведено понесення ним витрат за надання правничої допомоги у розмірі 6750,00 грн. Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР установлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Згідно пункту 2.3 в) Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів. Згідно з ч. 5 ст. 121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Як вбачається з матеріалів справи, до суду не надано жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП. Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17), візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Водночас, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Крім того, згідно висновків Верховного Суду, викладених зокрема у постанові від 20.05.2020 року у справі № 524/5741/16-а, рапорт працівника поліції не може слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень. За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірність винесеної відносно позивача постанови та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги у цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують. Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16 квітня 2020 року (справа №727/4597/19), законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Судом встановлено, що 02 липня 2021 року між адвокатом Осокіним С.Ю. та Шилінг Ю.А. було укладено договір про надання правової допомоги, предметом якого є представництво інтересів [PERSON] в Котовському міськрайонному суді Одеської області. Згідно п.3 Договору, [PERSON] зобов`язується за виконання роботи сплатити гонорар, виходячи з розрахунку 1500,00 грн. за участь у кожному судовому засіданні та 1500,00 грн. за 1 годину роботи поза приміщенням суду. Згідно розрахунку від 02.07.2021 року та квитанції від 02.07.2021 року, позивачем понесено наступні витрати на правничу допомогу: надання усних правових консультацій - 1 година, оформлення договору про надання правової допомоги та ордеру адвоката - 0,5 годин, оформлення адміністративного позову - 2 години, усього 5250,00 грн. В подальшому, до суду першої інстанції адвокатом Осокіним С.Ю. було надано додатковий розрахунок від 07.09.2021 року та квитанцію від 07.09.2021 року, згідно яких позивачем понесено наступні витрати на правничу допомогу: участь у судовому засіданні в Котовському міськрайонному суді Одеської області 1500,00 грн. При цьому, колегія суддів зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Результат розгляду: partial