Рішення адміністративного суду від 2023-05-17 00:00:00+03

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - Відповідач), в якому просила суд: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо обмеження пенсії [PERSON] у зв`язку з втратою годувальника на двох її неповнолітніх дітей максимальним розміром; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] у зв`язку з втратою годувальника, виходячи із заробітку, зазначеного в довідці від 17.02.2022 року №21-73вих-22, виданою Прокуратурою Дніпропетровської області про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) в розмірі 70% від суми заробітної плати (грошового забезпечення), починаючи з дня виникнення права на пенсію по втраті годувальника без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням вже виплачених сум. В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що [PERSON] є матір`ю двох неповнолітніх дітей, батьком яких є [PERSON] , який помер [INFO] . За життя [PERSON] був працівником прокуратури та отримував пенсію відповідно до положень Закону України «Про прокуратуру». Відповідачем [PERSON] на підставі її заяви з 28.02.2021 призначено пенсію по втраті годувальника на двох утриманців згідно Закону України «Про прокуратуру», однак при здійснені розрахунку пенсійної виплати Відповідачем застосовано обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Позивач вважає застосування обмеження її пенсії максимальним розміром неправомірним, позаяк призначена їй пенсія по втраті годувальника згідно Закону України «Про прокуратуру» є похідною від пенсії, яку отримував померлий годувальник. А оскільки право покійного [PERSON] на отримання пенсійної виплати без обмеження максимального розміру було підтверджено судовим рішенням від 09.12.2020 по справі №160/11947/20, тому вважає, що і її пенсійна виплата в розмірі 70 відсотків від середньомісячного заробітку [PERSON] має виплачуватись без будь-яких обмежень. Крім іншого звертає увагу на те, що обмеження пенсії по втраті годувальника, призначеної відповідно до ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», взагалі не передбачено вказаним Законом, позаяк ч. 15 цієї статті стосується лише пенсій, призначених колишнім працівникам прокуратури. За таких обставин Позивач вважає дії Відповідача щодо обмеження розміру пенсії по втраті годувальника на двох утриманців згідно Закону України «Про прокуратуру» неправомірними. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року у справі №160/20592/22 в задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено. Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що заява [PERSON] про призначення пенсії по втраті годувальника була складена у встановленій додатком 1 Порядку №22-1 формі і за результатами розгляду такої заяви Відповідачем було призначено Позивачу пенсію по втраті годувальника на двох утриманців згідно Закону України «Про прокуратуру». Водночас складання заяви про виплату пенсії у повному обсязі без обмежень не передбачено жодним додатком до Порядку №22-1, що, на думку Позивача, свідчить про безпідставність висновку суду першої інстанції щодо подання Позивачем до Відповідача заяви, яка не відповідає Порядку №22-1. Більш того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до розділу 4 Порядку №22-1, який визначає порядок прийняття документів посадовими особами пенсійного фонду, саме на посадову особу Відповідача покладено обов`язок щодо формування документів та роз`яснення особі про необхідність надати додаткові документи та здійснювати написання заяв за відповідною формою. При цьому, в межах спірних правовідносин, Відповідач 19.07.2022 надав відповідь на заяву Позивача від 22.06.2022, в якій повідомив про відмову у здійсненні перерахунку пенсії, посилаючись на норми діючого законодавства, обґрунтовуючи здійснення розрахунку пенсійної виплати із застосуванням обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Позивач наголосив на тому, що всупереч зазначеному суд першої інстанції взагалі не надав правової оцінки правомірності дій Відповідача щодо обмеження пенсії по втраті годувальника із застосуванням обмежень максимального розміру пенсії до виплати на двох дітей сумою 20270 грн, що відповідає десяти прожитковим мінімумам, встановленим для осіб, які втратили працездатність. Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України. Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 16, 17). [PERSON] був пенсіонером органів прокуратури України та з 2007 року перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області й отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2020 у справі №160/11947/20, яке набрало законної сили 17.02.2021, адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.03.2020 року № 0400-0309-8/11456 щодо відмови [PERSON] у перерахунку пенсії на підставі довідки прокуратури Дніпропетровської області від 10.03.2020 року № 18-134 вих20. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату [PERSON] раніше призначеної пенсії за вислугу років з 13.12.2019 року, відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» з розрахунку 90% від усіх складових заробітку, зазначених у довідці прокуратури Дніпропетровської області від 10.03.2020 року № 18-134 вих20, без обмеження її максимального розміру з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії (а.с. 21-28). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 15). [PERSON] звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника на двох утриманців згідно Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 28.02.2021 призначено [PERSON] пенсію по втраті годувальника на двох утриманців згідно Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII виходячи із заробітку, зазначеного в довідці від 17.02.2022 року №21-73вих-22, виданою Прокуратурою Дніпропетровської області про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) в розмірі 70% від суми заробітної плати (грошового забезпечення). 20.06.2022 [PERSON] звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила здійснити виплату пенсії, призначеної утриманцям померлого [INFO] [PERSON] , у відповідності до вимог ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 70% середньомісячної заробітної плати з чинної посади працівника прокуратури без обмеження виплати максимальним розміром, починаючи з часу первісного призначення пенсії (а.с. 10). 19.07.2022 року Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом № 21413-15206/С-01/8-0400/22 була надана відповідь на вищевказану заяву, в якій Відповідач зазначив, що «Ви отримуєте пенсію у зв`язку з втратою годувальника на двох утриманців згідно Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697). Відповідно до пункту 19 статті 86 Закону №1697, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім`ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім`ї. Частиною 15 статті 86 Закону №1697 передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Таким чином, розмір пенсії з 01.07.2022 складає 45733,34 грн - основний розмір пенсії від заробітку (65333,34 грн розмір заробітної плати (грошового забезпечення) згідно довідки від 17.02.2022 №21-73 вих - 22 х 70% (встановлений згідно чинного законодавства загальний процент для розрахунку пенсії). Розмір пенсії на двох утриманців до виплати, з урахуванням обмежень максимального розміру пенсії становить: з 01.07.2022 - 20270,00 грн.» (а.с. 9). Правомірність дій Відповідача щодо обмеження максимального розміру пенсії Позивача по втраті годувальника на двох утриманців, призначеної відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, є предметом судового розгляду у даній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що для перерахунку пенсії Позивач повинен звернутися до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України з додаванням відповідних документів. В той же час Позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою яка не відповідає Порядку № 22-1. Лист Головного управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.07.2022 року № 21413-15206/С-01/8-0400/22 не є рішенням щодо відмови в перерахунку призначеної пенсії, оскільки таке рішення приймається за результатами розгляду відповідної заяви. За таких обставин, позовна заява не підлягає задоволенню зважаючи на те, що вищевказаним листом була надана відповідь, а не винесене рішення за результатами розгляду заяви про перерахунок пенсії. Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Порядок №22-1). Згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу I Порядку №22-1 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію). Відповідно до п. 1.8 розділу I Порядку №22-1 днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отриманням пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплатою пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання, у зв`язку із працевлаштуванням (звільненням), початком (припиненням) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів). Відповідно до пункту 4.1 розділу ІV Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. Згідно з пунктом 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр. Пунктом 4.3 Порядку №22-1, передбачено, що рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що у разі звернення пенсіонера із заявою про перерахунок пенсії складеної відповідно до Додатку 1 Порядку №22-1, уповноважений орган Пенсійного фонду України має за результатами розгляду такої заяви прийняти рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку пенсії. При цьому, рішення про відмову в перерахунку пенсії має містити зазначення причин відмови та порядку його оскарження. З матеріалів справи встановлено, що в межах спірних правовідносин [PERSON] не зверталась до Відповідача із заявою про перерахунок пенсії складеної відповідно до Додатку 1 Порядку №22-1, натомість звернулась із заявою не встановленого зразка, в якій просила здійснити виплату вже призначеної пенсії без обмеження її максимальним розміром. Відповідач, у свою чергу, надаючи відповідь листом від 19.07.2022 №21413-15206/С-01/8-0400/22, не приймав рішення про перерахунок або відмову у перерахунку пенсії Позивача, не зазначав про неналежну форму та зміст заяви Позивача та не роз`яснював алгоритм дій щодо подання та оформлення документів для перерахунку та виплати пенсії без обмеження максимального розміру, зокрема, що Позивачу слід звернутись до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування громадян із заявою встановленого зразка та необхідними документами, а лише повідомив свою позицію з приводу застосування до пенсії Позивача по втраті годувальника на двох утриманців, призначеної відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, обмеження максимальним розміром, який становить десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Водночас суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що звертаючись до суду із позовом у цій справі Позивач оскаржує не рішення Відповідача про відмову у перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром, а виключно дії Відповідача щодо обмеження пенсії [PERSON] у зв`язку з втратою годувальника на двох її неповнолітніх дітей максимальним розміром. Верховним Судом у постанові від 30.05.2018 у справі №537/3480/17 зроблено висновок, що зазначаючи про недотримання порядку звернення до Пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, суд апеляційної інстанції припустився формалізму, оскільки, по-перше, зі змісту заяви вбачається, що вона містить всю необхідну інформацію, що передбачена і заявою встановленого зразка, а, по-друге, з огляду на відповідь УПФ, неналежна форма заяви не була підставою для відмови. Суд першої інстанції наведених обставин не врахував, що призвело до помилкового висновку про недотримання Позивачем вимог Порядку №22-1 щодо оформлення відповідної заяви та, як наслідок, про відсутність підстав для розгляду по суті питання правомірності дій Відповідача щодо обмеження пенсії [PERSON] у зв`язку з втратою годувальника на двох утриманців, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру», максимальним розміром. Досліджуючи питання правомірності обмеження максимального розміру пенсії Позивача у зв`язку з втратою годувальника на двох утриманців, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру», суд апеляційної інстанції зазначає таке. Частиною 19 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII) передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім`ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім`ї. До непрацездатних членів сім`ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Схожа за змістом норма міститься і в частині 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. В частині другій та третій статті 36 Закону №1058-IV розкрито умови за яких особа має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до частини дев`ятнадцятої 86 Закону №1697-VII. Так, відповідно до частини другої та третьої статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що [PERSON] як мати неповнолітніх дітей померлого [PERSON] має право отримувати пенсію у зв`язку з втратою годувальника, яке було реалізовано нею шляхом звернення до Відповідача та відповідно останнім було призначено з 28.02.2021 Позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника, виходячи із заробітку, зазначеного в довідці від 17.02.2022 року №21-73вих-22, виданої Прокуратурою Дніпропетровської області про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) в розмірі 70% від суми заробітної плати (грошового забезпечення), однак із застосуванням обмеження максимального розміру пенсії, передбаченого частиною 15 статті 86 Закону №1697-VII. Так, абзацом 6 частини 15 статті 86 Закону №1697-VII передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Із аналізу наведених норм слідує, що положення абз. 6 частини 15 статті 86 Закону №1697-VII поширюють свою дію на пенсії, що призначаються працівникам прокуратури згідно Закону №1697-VII, однак не застосовуються до пенсій у зв`язку з втратою годувальника, що призначаються членам сім`ї померлого годувальника, розмір яких визначається частиною 19 статті 86 Закону №1697-VII виходячи саме з відсоткового розміру середньомісячного заробітку годувальника. Будь-яких обмежень щодо розміру пенсії, розрахованого виходячи з відсоткового розміру середньомісячного заробітку годувальника положення частини 19 статті 86 Закону №1697-VII не містять. Системно-логічне дослідження статті 86 Закону №1697-VII дозволяє дійти висновку про те, що абзац 6 частини п`ятнадцятої має смисловий зв`язок з частинами першою - чотирнадцятою даної статті, які регулюють порядок призначення пенсій за вислугу років та по інвалідності. При цьому законодавча конструкція статті 86 Закону №1697-VII в цілому виокремлює питання призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника в окрему частину - дев`ятнадцяту, яка не пов`язана з частиною п`ятнадцятою, а тому обмеження щодо максимального розміру пенсії не може бути застосовано до осіб, яким призначається пенсія у зв`язку із втратою годувальника. Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що пенсія по втраті годувальника залежить безпосередньо від розміру пенсії померлого годувальника та порядку визначення такого розміру. Як зазначалось вище, померлому годувальнику [PERSON] пенсія за вислугу років була призначена з 2007 року відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII. Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2020 у справі №160/11947/20, яке набрало законної сили 17.02.2021, адміністративний позов [PERSON] задоволено та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату [PERSON] раніше призначеної пенсії за вислугу років з 13.12.2019 року, відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» з розрахунку 90% від усіх складових заробітку, зазначених у довідці прокуратури Дніпропетровської області від 10.03.2020 року № 18-134 вих20, без обмеження її максимального розміру з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії (а.с. 21-28). Таким чином, зазначеним судовим рішенням, яке набрало законної сили, визнано право померлого годувальника [PERSON] на отримання пенсії без обмеження її виплати максимальним розміром. Враховуючи вищевикладені обставини суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки до розміру пенсійної виплати померлого годувальника [PERSON] не підлягали застосуванню положення що обмеження максимального розміру пенсії, визначені абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII та статті 2 Закону №3668-VI, а жодних обмежень щодо виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника частина 19 статті 86 Закону №1697-VII також не містить, тому і підстав застосовувати відповідні обмеження максимального розміру щодо призначеної Позивачу з 28.02.2021 пенсії у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) Прокуратури Дніпропетровської області від 17.02.2022 року №21-73вих-22, у Відповідача не було, що, у свою чергу, свідчить про протиправність дій Відповідача в межах спірних правовідносин. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що для ефективного захисту прав, свобод та інтересів Позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень є підстави для задоволення позовних вимог та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] у зв`язку з втратою годувальника, виходячи із заробітку, зазначеного в довідці від 17.02.2022 року №21-73вих-22, виданої Прокуратурою Дніпропетровської області про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) в розмірі 70% від суми заробітної плати (грошового забезпечення), починаючи з дня виникнення права на пенсію по втраті годувальника без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Частиною 6 статті 139 КАС встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, враховуючи наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог [PERSON] , стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Позивача підлягають судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 2481 грн (992,40 грн за подання позовної заяви, 1488,60 грн за подання апеляційної скарги). При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що сума судового збору у розмірі 121,80 грн є надмірно сплаченою Позивачем за подання апеляційної скарги у цій справі та може бути повернута Позивачу на підставі його клопотання, поданого до суду апеляційної інстанції відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted