Рішення адміністративного суду від 2022-07-21 00:00:00+03

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач-1), Генерального прокурора України (далі - відповідач-2), Запорізької обласної прокуратури (далі - відповідач-3), в якому просив: - визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора № 460-к від 25 жовтня 2019 року про звільнення позивача з посади заступника прокурора Запорізької області та з органів прокуратури; - поновити позивача на посаді заступника прокурора Запорізької області та в органах прокуратури; - стягнути з Генеральної прокуратури України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 жовтня 2019 року до дня винесення судом рішення та фактичного поновлення на посаді заступника прокурора Запорізької області та в органах прокуратури (з розрахунку середньомісячної заробітної плати в розмірі 51775,49 грн); - зобов`язати Генерального прокурора розглянути по суті подану позивачем 15 жовтня 2019 року заяву про переведення на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію. В обґрунтування позовних вимог вказував на незаконність звільнення з посади та органів прокуратури, оскільки ні на день видання наказу ні на час звернення до суду не відбулося ліквідації, реорганізації або скорочення кількості прокурорів у прокуратурі Запорізької області. На переконання позивача його звільнення відбулося без дотримання гарантій, встановлених статтею 49-2 Кодексу законів про працю України щодо попередження про заступне звільнення. Позивач зазначає, що ним виконано вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ подано відповідну заяву, висловлено намір пройти атестацію, а тому підстави для звільнення його з посади на підставі підпункту 1 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» зазначеного Закону були відсутні. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено частково: - визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора від 25 жовтня 2019 року № 460-к про звільнення позивача з посади заступника прокурора Запорізької області та з органів прокуратури; - поновлено позивача на посаді заступника прокурора Запорізької обласної прокуратури та в органах прокуратури з 29 жовтня 2019 року; - стягнуто із Запорізької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 жовтня 2019 року по 25 травня 2021 року в сумі 814 048,41 грн. У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовлено. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний адміністративний суд виходив з того, що позивач не міг бути звільнений без наявності юридичного факту реорганізації чи ліквідації органу прокуратури, в якому він був працевлаштований. При цьому, суди дійшли висновку, що позивачем у строки, визначені законодавством, подавалася заява на ім`я Генерального прокурора Рябошапки Р.Г., підписана ним особисто, яка містить чіткий намір позивача продовжити службу в органах прокурори та пройти атестацію, проте була протиправно відхилена з формальних підстав. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій Офіс Генерального прокурора та Запорізька обласна прокуратура звернулась з касаційними скаргами, в якій просили скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Касаційна скарга Офісу Генерального прокурора та Запорізької обласної прокуратури подані на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Офіс Генерального прокурора та обласна прокуратура вказують, що при винесені рішення судом апеляційної інстанції не враховані висновки постанови Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 200/13482/19-а, де в п. 51 вказано, що судами першої та апеляційної інстанції зроблено правомірний висновок що відповідно до пункту 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ подана позивачем заява, для визначення її відповідності вимогам закону, мала містити такі відомості: про переведення на посаду прокурора в обласну прокуратуру; про намір пройти атестацію: про надання згоди на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Скаржники зазначили, що аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 640/24727/19, від 24 вересня 2021 року № 140/3790/19. Запорізька обласна прокуратура зазначає, що позивач не подав заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, а подав заяву про переведення на адміністративну посаду рівнозначну займаній, не надав згоду на обробку персональних даних, не надав згоду на застосування процедур атестації, не надав згоду на застосування умов проведення атестації. Натомість у своїй заяві від 10 жовтня 2021 року позивач зазначив наступне: «Прошу перевести мене на адміністративну посаду в Офіс Генерального прокурора, або на адміністративну посаду до Київської обласної прокуратури, прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, Київської міської прокуратури та допустити до проходження атестації». Тому на переконання обласної прокуратури, у своїй заяві про переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір пройти атестацію, [PERSON] фактично висловив формальну згоду на проходження атестації, однак, не подав заяву про переведення на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, що є основною умовою переведення до новоутвореного органу прокуратури. Окрім того вказували, що судами застосовано частину 1 статті 235 КЗпП України без врахування висновку щодо застосування вказаної норми права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом постановах від 04 липня 2018 року у справі № 826/12916/15 та від 05 вересня 2019 року у справі № 826/5593/16, а саме у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено. Скаржники вказували, що відповідно до приписів частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частини 1 статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а відтак, встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі. Отже, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено. Вказували на аналогічну правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 13/9901/101/18, постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 824/424/16-а, від 13 березня 2019 року у справі № 826/751/16, від 27 червня 2019 року у справі № 826/5732/16, від 26 липня 2019 року у справі № 826/8797/15. Позиція інших учасників справи Відзиву на касаційну скаргу не надходило. Рух касаційної скарги Ухвалами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року (судді: Загороднюк А.Г., Єресько Л.О., Соколов В.М.) відкрито касаційні провадження за скаргами Офісу Генерального прокурора та Запорізької обласної прокуратури на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 травня 2021 року (суддя: Григорович П.О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року. Ухвалою Верховного Суду від 20 липня 2022 року призначено справу до розгляду. Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач працює в органах прокуратури з 2004 року. Наказом Генерального прокурора від 12 квітня 2017 року № 65к, позивача було призначено на посаду заступника прокурора Запорізької області. Позивач подав 11 жовтня 2019 року Генеральному прокурору заяву, в якій просив перевести його на адміністративну посаду в Офіс Генерального прокурора, або на адміністративну посаду до Київської обласної прокуратури, прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, Київської міської прокуратури та допустити до проходження атестації. Згідно з листом прокуратури Запорізької області, адресованим Генпрокурору, від 15 жовтня 2019 року № 11-1498-вих-19, Запорізька обласна прокуратура повідомила Генерального прокурора України, що позивач подав заяву за формою, яка не передбачена у додатку 2 Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 03 жовтня 2019 року № 221. Листом від 25 жовтня 2019 року Генеральний прокурор повідомив позивача про те, що подана ним заява про переведення на адміністративну посаду до Офісу або до обласної прокуратури не відповідає встановленій формі, що відповідно до вимог Закону унеможливлює подальшу участь у проходженні атестації. Наказом Генпрокурора від 25 жовтня 2019 року № 460 к,

Результат розгляду: partial