Рішення адміністративного суду від 2024-03-13 00:00:00+02

27.03.2023 Головне управління ДПС у Волинській області звернулося в суд з позовом до Комунального підприємства «Нововолинськводоканал» Нововолинської міської ради, просило стягнути прострочену заборгованість за кредитом, наданим відповідно до договору субкредитування № 13010-05/68 від 03.05.2017 в розмірі 23 634 764,10 грн. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року позов задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства «Нововолинськводоканал» Нововолинської міської ради прострочену заборгованість за кредитом, наданим відповідно до договору субкредитування №13010-05/68 від 03.05.2017 в розмірі 23 440 543,54 грн (двадцять три мільйони чотириста сорок тисяч п`ятсот сорок три гривні 54 копійки). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на відносини щодо повернення коштів за субкредитними угодами поширюється законодавство, яке регулює відносини щодо несвоєчасного повернення коштів за іноземними кредитами, наданими під державні гарантії, у порядку, передбаченому законом для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна боржників. Суд першої інстанції зазначив, що контролюючий орган, отримавши подання органу державного казначейства щодо наявності непогашеної податкової заборгованості суб`єкта господарювання перед державою за надану останньому фінансову допомогу, а також пені, нарахованої на таку заборгованість, вправі звертатися до суду з відповідним позовом про стягнення такої заборгованості без обмеження строками позовної давності. Суд першої інстанції вказав, що вчинення відповідачем певних дій, а саме часткове погашення простроченої заборгованості, свідчить про визнання ним боргу та наявності заборгованості. Суд першої інстанції зазначив також, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Суд першої інстанції зауважив, що позичальник КП «Нововолинськводоканал» у період з 12.03.2020 звільняється від обов`язків сплати на користь кредитодавця пені за прострочення виконання зобов`язання. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку з порушенням термінів сплати обов`язкових платежів відповідачем правомірно та відповідно до пункту 18.2 Договору про субкредитування №13010-05/68, Міністерством фінансів України нараховано пеню на прострочену заборгованість за період до 24.03.2021 до моменту підписання додаткової угоди. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Волинській області та Комунальне підприємство «Нововолинськводоканал» подали апеляційні скарги. Головне управління ДПС у Волинській області просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року в частині відмови в задоволені позову та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що доказів оскарження відповідачем подання ГУ Державної казначейської служби України у Волинській суду від 27.02.2023 №№ 1, 2, 3 не надано. Скаржник зазначає, що в даному випадку сторона повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором. Скаржник вказує, що покликання відповідача на застосування до спірних правовідносин недопущення нарахування штрафних санкцій (пені) у період дії карантину, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби СОVID-19» № 691-ІХ є суперечливим, оскільки статтею 2 Бюджетного кодексу України встановлено, що якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу. Скаржник вважає, що по ДП «Нововолинськводоканал» існує прострочена заборгованість. Комунальне підприємство «Нововолинськводоканал» просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що саме по собі подання носить лише обліковий, інформативний характер щодо наявності суми простроченої заборгованості за кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою перед державою, а тому не може бути використане судом як доказ, що підтверджує факт отримання фінансової допомоги, стан розрахунків з бюджетом та розмір заборгованості. Скаржник вказує, що позивачем будь-яких первинних та банківських документів на підтвердження перерахування відповідачу і отримання ним спірної суми заборгованості, яку позивач просить стягнути, надано не було, відповідно не надано платіжних доручень про перерахування коштів по субкредитуванню. Скаржник зазначає, що не можна вважати доведеним розмір відсотків, який визначений договором, а тому і розмір заборгованості за відсотками і сам зміст подання щодо розміру відсотків, які складені Головним управлінням державної казначейської служби України у Волинській області. Міністерство фінансів України подало відзиви на апеляційні скарги, вказавши, що правовідносини, які виникли на підставі договору про субкредитування №1310-05/68 від 03.05.2017, в тому числі і щодо нарахування пені, стягнення простроченої заборгованості, є бюджетними. Зазначає, що нарахування пені за договорами про субкредитування відбувається у відповідності до норм Бюджетного кодексу України та Порядку №174. Зауважує, що Міністерством фінансів України на виконання Договору про субкредитування протягом 2019-2023 років з урахуванням графіка погашення позики двічі на рік направлялися відповідачу листи із розрахунками суми коштів які підлягають до сплати, зокрема у розрізі основної суми боргу, відсотків та пені із зазначенням кількості днів прострочення, копії яких були долучені до Заяви на виконання вимог ухвали суду та наявні у матеріалах справи. В судовому засіданні представник позивача подану апеляційну скаргу підтримав, щодо апеляційної скарги відповідача заперечив, представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, щодо апеляційної скарги позивача заперечив. Представники Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, Міністерство фінансів України апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області підтримали, щодо апеляційної скарги Комунального підприємства «Нововолинськводоканал» - заперечили, просили в задоволені такої відмовити. Інші учасники справи до суду повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, що у відповідності до вимог ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає частково. З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що Комунальне підприємство «Нововолинськводоканал» є учасником проекту «Другий проект розвитку міської інфраструктури» за позикою Міжнародного банку реконструкції та розвитку від 26.05.2014 № 8391-UA наданою Україні. 03.05.2017 між Міністерством фінансів України, Міністерством регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України, Нововолинською міською радою, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та підприємством «Нововолинськводоканал», укладений договір про субкредитування №13010-05/68. Відповідно до цього Договору Міністерство фінансів України (Субкредитор) рекредитує Комунальному підприємству «Нововолинськводоканал» (Субпозичальник) частину коштів Позики (далі Субкредит) у сумі 5 999 962,50 дол. США та включає початкову разову комісію (0,25% від суми субкредиту, що складає 14 962,50 дол. США), на платній, зворотній, строковій основі, а Субпозичальник зобов`язується використовувати надані кошти відповідно до умов цього Договору, Угоди про позику, виконувати інші зобов`язання, передбачені цим Договором, повернути отриману суму Субкредиту, в тому числі початкову разову комісію, сплатити відсотки за користування ним та інші платежі, нараховані згідно з положеннями цього Договору. Згідно з пунктом 5.1 Договору КП «Нововолинськводоканал» погашає основну суму Субкредиту відповідно до графіка погашення, що міститься у Додатку №1 до цього Договору. У разі зміни графіка погашення позики, викладеного у Додатку 3 Угоди про позику, відповідні зміни вносяться до графіка погашення Субкредиту, що оформлюється додатковою угодою до цього Договору. Пунктом 5.3 Договору встановлено Субпозичальникові сплату Субкредитору відсотків на вибрану та непогашену суму Субкредиту за ставкою, що дорівнює відсотковій ставці, яку сплачує Субкредитор Банку відповідно до розділу 2.04 Угоди про позику у відповідному періоді нарахування відсотків. Про зміну відсоткової ставки Субкредитор інформує Субпозичальника у строки, необхідні для належного виконання останнім своїх зобов`язань за цим Договором, але в будь-якому разі не раніше отримання відповідної інформації від Банку. Також Субпозичальник сплачує Субкредитору маржу в розмірі 0,01% річних від вибраної та непогашеної суми Субкредиту. Відсотки, маржа нараховуються з розрахунку календарного фінансового року (360 днів) та на основі фактичної кількості днів у відповідному періоді нарахування відсотків. Пункт 5.6 Договору встановлює, що сплату відсотків та маржі Субпозичальник здійснює двічі на рік, а саме 15 червня та 15 грудня кожного року. Пунктом 18.2 Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання Субпозичальником своїх обов`язків із своєчасного повернення основної суми Субкредиту, сплати відсотків за користування ним та інших платежів за цим Договором Субпозичальник сплачує Субкредитору пеню з розрахунку 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який стягується пеня, від суми недоплати, розрахованої за кожний день прострочення платежу, в порядку, визначеному чинним законодавством України. Договором встановлено дату погашення основної суми, зокрема погашення проводиться кожного 15 червня та 15 грудня, починаючи з 15 червня 2019 року. Відповідно до статті V «Порядок погашення та обслуговування Субкредиту», графіку погашення основної суми Субкредиту та додатку 1 до Договору про субкредитування №13010-05/68 від 03.05.2017 Комунальне підприємство «Нововолинськводоканал» Нововолинської міської ради зобов`язано починаючи з 15 червня 2019 року двічі на рік сплачувати основну суму, початкову разову комісію, відсотки на вибрану та не погашену суму Субкредиту та маржу. 24.03.2021 між Міністерством фінансів України, Міністерством регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України, Нововолинською міською радою та підприємством Нововолинськводоканал» укладено Додаткову угоду №13010-05/68-4, відповідно до якої Сторони домовились внести до Договору такі зміни: пункт 18.2 статті XVIII розділу IV доповнити новим абзацом такого змісту: «У разі прострочення Субпозичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання своїх обов`язків із своєчасного погашення основної суми Субкредиту, сплати відсотків за користування ним, маржі та інших платежів, передбачених цим Договором, Субпозичальник звільняється від сплати на користь Субкредитора пені за таке прострочення». Ця Додаткова угода набуває чинності з дня її підписання Сторонами і є невід`ємною частиною Договору. Сторони погодились, що дія цієї Додаткової угоди поширюється на відносини, що виникли між Сторонами з дня встановлення Кабінетом Міністрів України на всій території України карантину, а саме - з 12 березня 2020 року (постанова КМ України від 11.03.2020 № 211) (т. 1 а.с.103-104). У зв`язку із неналежним виконанням умов договору про субкредитування від 03.05.2017 №13010-05/68 у КП «Нововолинськводоканал» утворилася прострочена заборгованість, яка станом на 01.02.2023 складала: - 571 001,94 дол. США (20 880 741,54 грн) суми основною боргу; - 70 000,00 дол. США (2 559 802,00 грн) відсотків; - 194 220,57 грн пені. Таким чином за вказаним договорам у КП «Нововолинськводоканал» виникла заборгованість перед державним бюджетом за кредитами, залученими державою на суму \~\~\~\~\~23 634 764,11 гривень. Розмір заборгованості КП «Нововолинськводоканал» підтверджується поданнями Головним управлінням Державної казначейської служби України у Волинській області №1,2,3 від 27.02.2023. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у поясненні від 26.04.2023 (т. 1 а.с.89-90) зазначила, що з 19.05.2017 здійснення заходів зі встановлення КП «Нововолинськводоканал» економічно обґрунтованих тарифів, затвердження інвестиційних програм та забезпечення включення необхідного обсягу коштів до тарифів з метою погашення підприємством кредиту та процентів за користування кредитом належить до повноважень Нововолинської міської ради та її виконавчого комітету. Головне управління ДПС у Волинській області звернулось в суд з позовом про стягнення наявної у КП «Нововолинськводоканал» заборгованості. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави. Порядок стягнення простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою був встановлений Бюджетним кодексом України (далі БК України), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до частин другої та третьої статті 17 БК України місцеві гарантії можуть надаватися за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, відповідної міської, селищної, сільської ради для забезпечення повного або часткового виконання боргових зобов`язань суб`єктів господарювання - резидентів України, що належать до комунального сектору економіки міста, селища, села або Автономної Республіки Крим, розташовані на відповідній території та здійснюють на цій території реалізацію інвестиційних проектів, метою яких є розвиток комунальної інфраструктури або впровадження ресурсозберігаючих технологій. Державні (місцеві) гарантії надаються на умовах платності, строковості, а також забезпечення виконання зобов`язань у спосіб, передбачений законом. Обов`язковою умовою надання державної (місцевої) гарантії, крім державних гарантій на портфельній основі, є укладення договору між Борговим агентством України (відповідним місцевим фінансовим органом) та суб`єктом господарювання про погашення заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою, міською, селищною чи сільською територіальною громадою) за виконання гарантійних зобов`язань. Істотними умовами такого договору мають бути зобов`язання суб`єкта господарювання: внести плату за надання державної (місцевої) гарантії; надати майнове або інше забезпечення виконання зобов`язань за гарантією; відшкодувати витрати державного (місцевого) бюджету, пов`язані з виконанням гарантійних зобов`язань; сплатити пеню за прострочення відшкодування зазначених витрат. Пеня нараховується у разі прострочення відшкодування зазначених витрат більше ніж 30 календарних днів з дня виникнення такого прострочення та за кожний день прострочення сплати заборгованості у національній валюті з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України на день нарахування пені; надати гаранту права ініціювання дебетового переказу коштів з поточних/депозитних рахунків суб`єкта господарювання на користь гаранта. Згідно з частиною 7 статті 17 БК України платежі, пов`язані з виконанням гарантійних зобов`язань держави (Автономної Республіки Крим, обласної ради, міської, селищної чи сільської територіальної громади), здійснюються згідно з відповідними договорами незалежно від обсягу коштів, визначених на цю мету в законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет), у такому ж порядку, як визначено частиною шостою статті 16 цього Кодексу, та відображаються як надання кредитів з бюджету стосовно суб`єктів господарювання, зобов`язання яких гарантовані. Частиною 8 статті 17 БК України встановлено, що у разі виконання державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою, міською, селищною чи сільською територіальною громадою) гарантійних зобов`язань перед кредиторами шляхом здійснення платежів за рахунок коштів державного (місцевого) бюджету або шляхом укладання з такими кредиторами договорів про реструктурування сум, повернення яких гарантовано, у суб`єктів господарювання, зобов`язання яких гарантовані, з моменту такого виконання виникає прострочена заборгованість перед державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою, міською, селищною чи сільською територіальною громадою) за кредитами (позиками), залученими під державні (місцеві) гарантії, в обсязі фактичних витрат державного (місцевого) бюджету та/або таких реструктурованих сум, а до держави (Автономної Республіки Крим, обласної ради, міської, селищної чи сільської територіальної громади) переходять права кредитора та право вимагати від таких суб`єктів господарювання погашення заборгованості в установленому законом порядку, якщо такі права не були передбачені відповідними договорами. Обов`язковою умовою договору, укладеного із суб`єктом господарювання або іншим позичальником про надання кредитів (позик), залучених державою, мають бути зобов`язання суб`єкта господарювання або іншого позичальника: забезпечити своєчасне обслуговування та погашення кредитів (позик); внести плату за надання кредитів (позик); надати майнове або інше забезпечення виконання своїх зобов`язань; сплатити пеню за прострочення виконання своїх зобов`язань. Пеня нараховується у разі виникнення заборгованості з обслуговування та погашення кредитів (позик), залучених державою, більше ніж 30 календарних днів з дня виникнення такої заборгованості та за кожний день прострочення сплати заборгованості у національній валюті з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України на день нарахування пені; надати державі як кредитору права ініціювання дебетового переказу коштів з поточних/депозитних рахунків суб`єкта господарювання або іншого позичальника на користь кредитора. Прострочена заборгованість суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою, міською, селищною чи сільською територіальною громадою) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою, міською, селищною чи сільською територіальною громадою) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого суб`єкта господарювання податковими органами, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку, передбаченому Податковим кодексом України або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб`єкта господарювання. Позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою, міською, селищною чи сільською територіальною громадою) не поширюється. Пунктом 1 підрозділу 10 розділу ХХ перехідних положень Податкового кодексу України (далі ПК України) встановлено, що погашення простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) здійснюється у порядку, визначеному главою 9 розділу II цього Кодексу. Главою 9 Розділу ІІ «Адміністрування податків, зборів (обов`язкових платежів) ПК України врегульовано порядок погашення податкового боргу платників податків, зокрема у статті 95 встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з підпунктом 19-1.1.38 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу забезпечують стягнення сум простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи міською територіальною громадою) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи міською територіальною громадою) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) в порядку, визначеному цим Кодексом або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб`єкта господарювання. Підпунктом 20.1.19 пункту 20.1 ПК України встановлено право контролюючих органів стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України. Наведені вище норми Податкового кодексу України не містить жодного посилання на метод нарахування пені, тобто бюджетним законодавством та Податковим кодексом України встановлена можливість застосування норм податкового законодавства виключно щодо стягнення податковим органом пені, вже нарахованої у передбаченому договором або іншими законодавчими актами порядку. Постановою Кабінету Міністрів України №174 від 02.03.2011затверджено Порядок обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993-1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості (далі Порядок №174). Цей Порядок регламентує дії органів виконавчої влади та банків-агентів, які від імені або за дорученням центральних органів виконавчої влади надали суб`єктам господарювання кредити, залучені державою або під державні гарантії, а також дії Мінфіну, який надав бюджетні позички/фінансову допомогу у 1993-1998 роках, та які здійснюють їх обслуговування і ведуть облік заборгованості за ними з метою забезпечення реалізації права вимоги погашення простроченої заборгованості перед державою за такими кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, встановлює механізм нарахування пені Мінфіном на суми простроченої заборгованості перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та територіальними органами Державної казначейської служби на суми простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Мінфіном у 1993-1998 роках. Відповідно до пункту 2 Порядку № 174 боржник - суб`єкт господарювання, який отримав кредит, залучений державою або під державні гарантії, бюджетну позичку/фінансову допомогу на умовах, визначених кредитною (субкредитною) угодою, угодою про надання бюджетної позички/фінансової допомоги, та не забезпечив своєчасне і повне виконання своїх зобов`язань за такою угодою; заборгованість за кредитом, бюджетною позичкою/фінансовою допомогою - зобов`язання перед державою, що виникають у суб`єкта господарювання, який отримав кредит, залучений державою або під державні гарантії, бюджетну позичку/фінансову допомогу на умовах, визначених кредитною (субкредитною) угодою, угодою про надання бюджетної позички/фінансової допомоги; прострочена заборгованість за кредитом - заборгованість боржника перед державою за кредитом (у тому числі за основним боргом, відсотками, платою за надання державних гарантій, кредитів тощо), не погашена у строк, визначений кредитною (субкредитною) угодою. Згідно з пунктом 3 Порядку № 174 облік заборгованості, в тому числі простроченої, за кредитами ведеться Мінфіном та банком-агентом у валюті кредиту, в якій вони надані. Пунктом 6 Порядку № 174 встановлено, що облік простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою ведеться органами Державної казначейської служби у валюті бюджетної позички/фінансової допомоги, в якій вони надані. Кошти, що надходять до бюджету в рахунок погашення простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою, зараховуються органами Державної казначейської служби на рахунки, відкриті згідно з бюджетною класифікацією. Перерахунок в іноземну валюту бюджетної позички/фінансової допомоги коштів, що надходять у національній валюті в рахунок погашення заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою, здійснюється за офіційним курсом Національного банку на дату зарахування коштів на рахунки, відкриті органами Державної казначейської служби. За правильність спрямування коштів (у рахунок погашення, обслуговування, сплати відсотків, пені тощо) та заповнення реквізитів відповідає платник. Датою погашення простроченої заборгованості перед державою за бюджетними позичками/фінансовою допомогою, нарахованих відсотків та нарахованої на суму простроченої заборгованості пені вважається дата зарахування коштів на рахунки, відкриті органами Державної казначейської служби. Відповідно до пункту 8 Порядку № 174 Мінфін на підставі інформації банку-агента, яка подається відповідно до агентського договору між Кабінетом Міністрів України та банком-агентом, та інформації Державної казначейської служби, зазначеної в пункті 7 цього Порядку: інформує Кабінет Міністрів України раз на півріччя та за підсумками року до 20 числа місяця, що настає за звітним періодом, про стан погашення простроченої заборгованості за кредитами; подає Державній казначейській службі щомісяця та за підсумками року до 20 числа місяця, що настає за звітним періодом, інформацію про зміну розміру існуючої заборгованості, в тому числі простроченої, за кредитами та нарахованої на її суму пені (станом на 1 число місяця, що настає за звітним періодом). Згідно з пунктом 9 Порядку № 174 Державна казначейська служба на підставі зазначеної в пунктах 4 і 8 цього Порядку інформації, що подана Мінфіном, відображає зміни заборгованості за кредитами в обліку виконання державного бюджету та протягом тижня після надходження інформації, зазначеної в пункті 8 цього Порядку, інформує територіальні органи Державної казначейської служби за місцем реєстрації боржника про розмір простроченої заборгованості за кредитами та нарахованої на її суму пені, а також про розмір простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою. З метою примусового стягнення в установленому законодавством порядку простроченої заборгованості з боржника територіальні органи Державної казначейської служби до кінця місяця, що настає за звітним періодом: інформують органи державної податкової служби за місцем реєстрації боржника про зміну розміру простроченої заборгованості за кредитами та суму нарахованої на неї пені; нараховують пеню та інформують органи державної податкової служби за місцем реєстрації боржника про зміну розміру простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою та суму нарахованої на неї пені (пункт 10 Порядку № 174). Згідно з пунктом 11 Порядку № 174 нарахування пені починається з моменту виникнення простроченої заборгованості і припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання повинне бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором про надання кредиту, бюджетної позички/фінансової допомоги. Пеня нараховується Мінфіном на прострочену заборгованість за кредитами (пункт 12 Порядку № 174). Відповідно до пункту 14 Порядку № 174 нарахування пені припиняється в день надходження коштів у рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитом, бюджетною позичкою/фінансовою допомогою. У разі часткової сплати суми простроченої заборгованості за кредитом, бюджетною позичкою/фінансовою допомогою нарахування пені зупиняється щодо такої сплаченої частки. Мінфін припиняє нарахування пені на суму простроченої заборгованості за кредитами на підставі виписки з окремого рахунка та/або повідомлення про надходження коштів в іноземній валюті, отриманих від Державної казначейської служби відповідно до пункту 4 цього Порядку. У разі погашення простроченої заборгованості за кредитом, бюджетною позичкою/фінансовою допомогою (її частини) іншим способом, ніж через сплату за платіжним документом, нарахування пені припиняється в день фактичного здійснення такого погашення, зафіксованого у відповідних документах. Згідно з пунктом 15 Порядку № 174 прострочена заборгованість за кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, яка не погашена боржником протягом 30 календарних днів після настання строку платежу, а також нарахована на суму простроченої заборгованості за кредитом, бюджетною позичкою/фінансовою допомогою пеня стягуються в установленому законодавством порядку органами державної податкової служби за місцем реєстрації боржника відповідно до подання територіальних органів Державної казначейської служби, яке подається у строки, визначені пунктом 10 цього Порядку за встановленою згідно з додатком 1 формою. Отже, особливий механізм правового регулювання щодо погашення простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державним бюджетом, щодо коштів які були залучені за кредитом/позикою під державні гарантії унормований БК України та Порядком №\~ \~174, які є спеціальними нормативно-правовими актами, що регулюють ці відносини. Міністерством фінансів України неодноразово направлялися листи (з відповідними розрахунками) КП «Нововолинськводоканал» про необхідність сплати заборгованості за договором про субкредитування № 13010-205/68 від 03.05.2017 (т. 2 а.с.29-70). Відповідач вказує в апеляційній скарзі, що саме по собі подання носить лише обліковий, інформативний характер щодо наявності суми простроченої заборгованості за кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою перед державою, а тому не може бути використане судом як доказ, що підтверджує факт отримання фінансової допомоги, стан розрахунків з бюджетом та розмір заборгованості. Зазначає, що позивачем будь-яких первинних та банківських документів на підтвердження перерахування відповідачу і отримання ним спірної суми заборгованості, яку позивач просить стягнути, контролюючим органом надано не було, відповідно не надано платіжних доручень про перерахування коштів по субкредитуванню. Суд апеляційної інстанції зауважує, що з огляду на положення Порядку № 174 у випадку надання суб`єкту господарювання суми коштів, залучених державою або під державні гарантії, на умовах кредитної (субкредитної) угоди, належним суб`єктом нарахування пені відповідно до пункту 12 Порядку № 174 є Мінфін. Якщо кошти відносяться до кредитних, то таке нарахування пені здійснюється Мінфіном за наявною у нього інформацією, а якщо до бюджетної позички/фінансової допомоги, то нарахування пені здійснюється органами казначейської служби за інформацією, поданою Мінфіном, що відображає зміни заборгованості за кредитами. Тобто вимоги Порядку № 174 чітко та однозначно врегульовують спірні питання щодо суб`єкта нарахування пені, яке залежить від природи виникнення простроченої заборгованості чи то на суму отриманого кредиту (субкредиту) чи то на суму бюджетної позички/фінансової допомоги. Міністерство фінансів України разом з додатковими поясненнями надало суду першої інстанції інформаційну довідку про стан простроченої заборгованості КП «Нововолинськводоканал» перед державним бюджетом станом на 31.07.2023 з врахуванням пені, копії виписок з рахунків щодо зарахування коштів до державного бюджету та зазначило, що відповідно до Договору №13010-05/68 від 03.05.2017 сплата відсотків та маржі Субпозичальником здійснюється двічі на рік, а саме 15 червня та 15 грудня кожного року. Також до матеріалів справи долучені листи Мінфіну, які скеровувались позивачу разом з розрахунками сум до сплати, в яких визначено періоди погашення заборгованості, сума операції, база нарахування, відсотки нарахування, маржа та пеня. Головним управлінням Державної казначейської служби України у Волинській області подано до органу стягнення - Головного управління ДПС у Волинській області документи: подання від 27.02.2023 №№ 1, 2, 3 станом на 01.02.2023 у КП «Нововолинськводоканал», оскільки існує заборгованість перед державою за кредитом, наданим відповідно до договору субкредитування від 03.05.2017 №13010-05/68 у загальному розмірі 23 634 764,11 грн., а саме: - за основною сумою кредиту в сумі - 20 880 741,54 грн (574001,94 дол. США); - відсотки в сумі 2 559 802,00 грн (70000,00 дол. США); - пеня в сумі 194 220,57 грн (т. 1 а.с.5-7). Доказів оскарження відповідачем подання ГУ Державної казначейської служби України у Волинській суду від 27.02.2023 №№ 1, 2, 3 ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надано, як і не надано належних доказів меншого розміру заборгованості. Розмір непогашеної заборгованості підтверджено також долученим до відзиву на позовну заяву реєстром здійснених операцій в системі Client Connection Міжнародного банку реконструкції та розвитку станом на 01.01.2023. При цьому, на виконання умов Договору про субкредитування від 03.05.2017 № 13010-05/68 відповідачем за лютий-березень 2023 року здійснено погашення заборгованості перед державним бюджетом за відсотками та основною сумою боргу, а саме: 1) лютий 2023 року: відсотки - 5 000,00 дол. США (182 843,00 гривень), основна сума боргу - 10 000,00 дол. США (365 686,00 гривень); 2) березень 2023 року: відсотки - 10 000,00 дол. США (365 686,00 гривень), основна сума боргу - 25 000,00 дол. США (914 215,00 гривень). Суд апеляційної інстанції зауважує, що вчинення відповідачем певних дій, а саме часткове погашення простроченої заборгованості, вказує на визнання ним боргу та наявності заборгованості. Отже, діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які підтверджують наявність боргу, зокрема і часткове погашення заборгованості. З врахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що позивачем, органом казначейства та Мінфіном при обліку, нарахуванні та стягненні простроченої заборгованості повністю дотримано вимоги ПК України та Порядку №174. Водночас на податковий орган не покладено обов`язок перевіряти правомірність та обґрунтованість заборгованості, а виключно стягнення сум такої. Органи державної податкової служби України, отримавши подання органу державного казначейства щодо наявності непогашеної податкової заборгованості суб`єкта господарювання перед державою за наданий останньому кредит, а також заборгованості за відсотками за користування кредитом, пені, нарахованої на таку заборгованість, та плати за надання державних гарантій вправі звертатися до суду з відповідним позовом про стягнення такої заборгованості без обмеження строками позовної давності. Верховний Суд здійснивши касаційний перегляд у справі №826/8966/14 (адміністративне провадження №К/9901/8539/18) та перевіривши правильність застосування судами норм Порядку № 174 та Податкового кодексу України в частині функцій контролюючого органу щодо стягнення сум простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою за кредитами (позиками), залученими державою, у постанові від 22.10.2019 та у постанові від 11.04.2022 у справі № 380/6944/20 за схожих обставин справи, наголошував, що за змістом положень статті 9 КАС України у цій категорії спорів суд, повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів. Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи, закріплений частиною першою статті 90 КАС України, передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов. Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. З огляду на встановлені фактичні обставини та матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що наданими позивачем, органом казначейства та Мінфіном документами підтверджено наявність у КП «Нововолинськводоканал» заборгованості та розмір такої. Щодо нарахування пені на прострочену заборгованість перед державним бюджетом КП «Нововолинськводоканал» в сумі 194 220,57 грн, то суд апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції в цій частині помилковими з таких підстав. Відповідач вказує, що звільнений від сплати пені у зв`язку з укладенням Додаткової угоди №13010-05/68-4, однак пунктом 18.2 Договору про субкредитування від 03.05.2017 №13010-05/68 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання Субпозичальником своїх обов`язків із своєчасного повернення основної суми Субкредиту, сплати відсотків за користування ним та інших платежів за цим Договором Субпозичальник сплачує Субкредитору пеню з розрахунку 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який стягується пеня, від суми недоплати, розрахованої за кожний день прострочення платежу, в порядку, визначеному чинним законодавством України. Сума пені у розмірі 194 220,57 грн нарахована боржнику за 2021 рік в сумі 64 433,19 грн а саме: 15.06.2021 в сумі 23 777,21 грн, 15.12.2021 в сумі 40 655,98 грн; за 2022 рік в сумі 129 787,38 грн. Додаткова угода №13010-05/68-4, на яку покликається КП «Нововолинськводоканал», передбачає звільнення Субпозичальника від сплати на користь Субкредитора пені за прострочення виконання своїх обов`язків за Договором про субкредитування від 03.05.2017 в дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, що, на переконання суду апеляційної інстанції з огляду на надані представником Мінфіну пояснення у судовому засіданні та нормативно-правове регулювання, не заперечує можливість нарахування такої пені та її подальше стягнення. До того ж, в межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованої заборгованості за кредитом, що визначені у подані органу казначейства, аналогічно суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати і оцінку правильності нарахування пені. Отже, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо звільнення позичальника КП «Нововолинськводоканал» у період з 12.03.2020 від обов`язку сплатити на користь кредитодавця пені за прострочення виконання зобов`язання та безпідставності позовних вимог в частині сплати пені. За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі, тоді як підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача відсутні. Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині відмови в позові та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким в позов задовольнити.

Результат розгляду: granted