Рішення адміністративного суду від 2022-06-13 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] (код ЄДРПОУ [NUMBER] ), яка полягає у не здійснені нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 08 жовтня 2015 року по 24 жовтня 2016 року; зобов`язати військову частину [NUMBER] (код ЄДРПОУ [NUMBER] ) нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 24 жовтня 2016 року із застосуванням базового місяця для обрахування індексації грошового забезпечення - січень 2008 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44; визнати протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] (код ЄДРПОУ [NUMBER] ), яка полягає у не здійснені нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 30 травня 2017 року по 27 грудня 2018 року; зобов`язати військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 30 травня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця для обрахування індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, за період з 01 березня 2018 року по 27 грудня 2018 року із застосуванням базового місяця для обрахування індексації грошового забезпечення - березень 2018 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44. В обґрунтування позову зазначено, що у період з 08.10.2015 року по 24.10.2016 року позивач проходив військову службу за контрактом у Військовій частині [NUMBER] . У період з 30.05.2017 року по 27.12.2018 року позивач проходив військову службу за контрактом у Військовій частині [NUMBER] . За вказаний період проходження військової служби позивачу не проводилось нарахування та виплата індексації грошового забезпечення, гарантованої Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06.02.2003 року №491-ІV, Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] у нарахуванні та виплати [PERSON] індексації грошового забезпечення у період з 30 травня 2017 року по 27 грудня 2018 року включно. Зобов`язав військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 30 травня 2017 року по 27 грудня 2018 року включно. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив. Проаналізувавши положення Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення від 17.07.2003 року №1078, суд першої інстанції виходив з того, що індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Не нарахування військовою частиною [NUMBER] індексації грошового забезпечення підтверджує неправомірність бездіяльності відповідача та обґрунтованість позовних вимог в частині його зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 30.05.2017 року по 27.12.2018 року. Разом з цим, з огляду на те, що визначення базового місяця і суми такого нарахування, а також проведення компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, належить до повноважень відповідача і на момент вирішення спору відсутні правові підстави вважати порушеними права та інтереси позивача, суд першої інстанції визначив передчасними позовні вимоги в цій частині та про необхідність залишення цих вимог без задоволення. Одночасно, з посиланням на відсутність доказів проходження позивачем з 08 жовтня 2015 року по 24 жовтня 2016 року військової служби у військовій частині [NUMBER] , суд першої інстанції вирішив, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплати індексацію грошового забезпечення із визначенням відповідного базового місяця та компенсацією податку з доходів фізичних осіб, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. В апеляційній скарзі [PERSON] , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення в частині залишення без задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано те, що проходження позивачем військової служби у військовій частині [NUMBER] підтверджується відомостями військового квитка. Акцентуючи увагу на тому, що у графі 17 військового квитка «проходження військової служби» міститься відмітка про проходження позивачем військової служби у військовій частині пп [NUMBER] у період з 08.10.2015 року по 24.10.2016 року, апелянт наголошує на необхідності врахування тієї обставини, що дана військова частина відповідно до даних ЄДРПОУ має юридичну назву Військова частина [NUMBER] (адреса: [ADDRESS] , код ЄДРПОУ [NUMBER] ). Наголошуючи на принципі ефективності захисту прав та інтересів особи, яка звернулась із позовом, а також на тому, що базовий місяць для обчислення індексації визначається нормативно і у такому випадку відповідач не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд, апелянт вказує, що у суду першої інстанції були всі правові підстави для задоволення позову і в цій частині. Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням Серії [NUMBER] від 03.03.2016 року. У період з 30 травня 2017 року по 27 грудня 2018 року [PERSON] проходив військову службу за контрактом у військовій частині [NUMBER] . У травні 2017 року між громадянином [PERSON] та Міністерством оборони України в особі Командира 56 окремої мотопіхотної бригади був укладений Контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. Також, у квітні 2018 року між громадянином [PERSON] та Міністерством оборони України в особі Командира 56 окремої мотопіхотної бригади був укладений Контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. Згідно Довідки від 24.10.2016 року за №354, виданої Військовою частиною [NUMBER] , солдат [PERSON] дійсно в період з 10.10.2015 року по 10.11.2015 року, з 01.02.2016 року по 24.10.2016 року дійсно безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції Донецької та Луганської областей. Згідно даних військового квитка Серії [NUMBER] , у графі 17 мітяться наступні відомості щодо проходження позивачем військової служби: Військова частина [NUMBER] курсант з 12.08.2015 року по 01.09.2015 року; Військова частина [NUMBER] курсант з 03.09.2015 року по 07.10.2015 року; Військова частина [NUMBER] мех.-водій з 08.10.2015 року по 24.10.2016 року; Військова частина [NUMBER] навідник з 30.05.2017 року по 27.12.2018 року. Наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №1 від 02.01.2019 року солдата [PERSON] , навідника танкового взводу 1 танкової роти танкового батальйону військової частини [NUMBER] , з 03 січня 2019 року виключено зі списків особового складу частини. 25 серпня 2021 року представник позивача звернувся до командира військової частини [NUMBER] та військової частини [NUMBER] із запитами, в яких, зокрема, просив надати довідку про виплату або не виплату [PERSON] індексації грошового забезпечення за весь період проходження служби у військовій частині [NUMBER] за період з 30 травня 2017 року по 02 січня 2019 року та у військовій частині [NUMBER] за період з 08 жовтня 2015 року по 24 жовтня 2016 рік. Учасниками не заперечується та обставина, що запитувані відомості від Військової частини [NUMBER] позивачем не одержано. Разом з цим, посилаючись на порушення відповідачем гарантій на належне грошове забезпечення військовослужбовця, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. У ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Вказані положення ч. 3 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII кореспондуються із приписами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ, згідно яких індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Статтею 4 Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. За правилами ч. 6 вказаної статті Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ індексація виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших видів соціальної допомоги проводиться відповідно за рахунок фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також за рахунок коштів Державного бюджету України.. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. Положення вказаного Закону кореспондуються із приписами Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року №2017-III законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Слід враховувати, що відповідно до положень п.п. 2, 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових. Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції. Згідно із п. 10-2 Порядку від 17.07.2003 року №1078 для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу. Аналіз наведених норм законодавства України, дає підстави для висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації. Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 року №1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців. Відповідно до пункту 13 вказана постанова набрала чинності з 01 січня 2008 року. З січня 2008 року по 28 лютого 2018 року посадовий оклад за посадою позивача не змінювався. Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме: до 01 березня 2018 року. Отже, відповідно до положень Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 30.05.2017 року по 28.02.2018 року та березень 2018 року для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 року по 27.12.2018 року. Стосовно дискреційних повноважень, слід зазначити, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». Повноваження ж державних органів щодо визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними, оскільки законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 103 відсотки. Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року по справі №400/1118/21 та, з огляду на типовість спірних правовідносин, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає застосуванню у цій справі. Разом з цим, на переконання апеляційного суду, в даному випадку одночасно слід враховувати також і положення ч. 1 ст. 2 КАС України, згідно яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Виходячи зі змісту вказаних положень адміністративного процесуального законодавства, захисту в адміністративному суді підлягають лише порушені права чи інтереси особи, яка звернулась із адміністративним позовом. Перевіривши наявні в матеріалах адміністративної справи докази, апеляційний суд враховує відсутність відомостей про проходження позивачем військової служби у Військовій частині [NUMBER] . Дані про проходження позивачем військової служби у вказаній військовій частині не підтверджуються і відомостями представленого на розгляд суду військового квитка. Доводи апелянта про те, що військова частина [NUMBER] , в якій він проходив службу в період з 08.10.2015 року по 24.10.2016 року, відповідно до даних ЄДРПОУ має юридичну назву Військова частина [NUMBER] (адреса: [ADDRESS] , код ЄДРПОУ [NUMBER] ), не знаходять свого обґрунтованого підтвердження, оскільки кодом ЄДРПОУ Військової частини [NUMBER] являється [NUMBER] . Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про зобов`язання Військової частини [NUMBER] нарахувати та виплати індексацію грошового забезпечення із визначенням відповідного базового місяця та компенсацією податку з доходів фізичних осіб задоволенню не підлягають. З огляду на те, що суд першої інстанції належним чином установив фактичні обставини справи, проте допустив неправильне застосування норм матеріального права та дійшов помилкового висновку в частині визначення базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів позивача, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України підлягає зміні в резолютивній частині. Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Результат розгляду: partial