Рішення адміністративного суду від 2022-09-08 00:00:00+03

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] у січні 2022 року звернулася до суду з позовом, в якому просила: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» щодо невиплати [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з затримкою виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, за період з 02.11.2021 по день фактичного розрахунку при звільненні, а саме до 30.12.2021; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~стягнути з Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з затримкою виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, за період з 02.11.2021 по день фактичного розрахунку при звільненні, а саме до 30.12.2021, у сумі 22244,77 грн. без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» щодо не виплати [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з затримкою виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, за період з 02.11.2021 по день фактичного розрахунку при звільненні, а саме до 30.12.2021. Стягнуто з Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з затримкою виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, за період з 02.11.2021 по день фактичного розрахунку при звільненні, а саме до 30.12.2021 у сумі 22244 гривні 77 копійок без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна установа «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби \~України. Відповідно до витягу з наказу Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» по особовому складу № 211/ОС-21 від 01.11.2021 старшого прапорщика внутрішньої служби [PERSON] , молодшого інспектора 1 категорії відділу режиму і охорони, звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за власним бажанням 01 листопада 2021 року. [PERSON] зверталася до начальника Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» з заявою від 29.10.2021, в якій просила перерахувати грошову компенсацію за неотримані предмети речового майна у зв`язку зі звільненням з органів Державної кримінально-виконавчої служби \~України. Відповідно до довідки Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» № 27 від 15.11.2021 розмір грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна становить 14270,86 грн. Вказана грошова компенсація не була виплачена [PERSON] у день звільнення. Державна установа «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» виплатила [PERSON] грошову компенсацію 30 грудня 2021 року у розмірі 14056,80 грн. (з урахуванням 1,5% військового збору). \~ [PERSON] вважає протиправною бездіяльність Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» щодо невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим звернулася з даним позовом до суду. Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. За змістом частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Вказані висновки узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 620/1982/19. Таким чином суд апеляційної інстанції доходить висновку, що остаточний розрахунок мав бути проведений з [PERSON] 01.11.2021 в день звільнення. Натомість належні до виплати суми у розмірі 14056,80 грн. були виплачені лише 30.12.2021. Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача стосовно права останньої на стягнення сум середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, проте вважає, що судом першої інстанції здійснено помилковий розрахунок таких сум. Судом встановлено, що 01.11.2021 день звільнення [PERSON] , а тому першим днем затримки є 02.11.2021. Щодо кінцевого строку проведення розрахунку, суд встановив, що такий проведено 30.12.2021, а тому останнім днем є 29.12.2021. Таким чином суд апеляційної інстанції доходить висновку, що період затримки розрахунку при звільненні складає 41 робочий день. Суд зазначає, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 Порядку № 100). Відповідно до довідки про доходи № 30 від 18.11.2021 Державною установою «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» виплачено грошове забезпечення у вересні 2021 року у сумі 11169,03 грн. та у жовтні 2021 року у сумі \~11829,03 грн., що у сумі складає 22998,06 грн. Таким чином, розмір одноденного заробітку складає 560 грн. 93 коп. (22998,06 грн./41 робочих дня). З огляду на зазначене, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 22998 грн. 13 коп. (560,93 грн. х 41 дні затримки). Проте суд апеляційної інстанції зазначає, що до даних правовідносин слід застосовувати принцип співмірності. При задоволенні позову суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 806/345/16, від 18.07.2018 у справі № 825/325/16, від 04.04.2018 у справі № 524/1714/16-а. Зокрема, істотність частки компенсації за належні до видачі предмети речового майна в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 14056,80 грн. / 22998,13 грн. (сума компенсації за належні до видачі предмети речового майна / середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,611. Таким чином сума, яка підлягає відшкодуванню, становить: 560,93 грн. (середня заробітна плата позивача за один робочий день) х 0,611 х 41 (кількість робочих днів затримки розрахунку) = 14051,85 грн. Отже з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений [PERSON] у розмірі 14051 грн. 85 коп. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком [PERSON] . Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції при вирішенні спору неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення невірного судового рішення в окремій частині, що є підставою для його часткового скасування.

Результат розгляду: partial