Рішення адміністративного суду від 2022-01-26 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського УПП в Запорізькій області молодшого лейтенанта поліції Кравченка Володимира Івановича про скасування постанови відповідача про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО № 5036237 від 16.11.2021 року. Ухвалою суду від 06.12.2021 року позовну заяву було залишено без руху та позивачу надано строк на усунення недоліків позову. 16.12.2021 року на виконання ухвали суду позивачем подано оновлену позовну заяву [PERSON] до поліцейського УПП в Запорізькій області молодшого лейтенанта поліції Кравченка Володимира Івановича, третя особа: Департамент патрульної поліції України, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.11.2021 року відносно нього поліцейським УПП в Запорізькій області молодшим лейтенантом поліції Кравченко В.І. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 5036237 від 16.11.2021 року. Зазначеною постановою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку із порушенням п. 12.4 ПДР - порушення водієм швидкісного режиму в населених пунктах більше як на 20 км/год. Позивач зазначає, що 16.11.2021 року, приблизно о 12-30 годині він рухався у крайньому правому ряду по трасі т0806, поворот на кінний театр, в напрямку м. Запоріжжя, на автомобілі „Toyota Camry", державний номер [NUMBER] зі швидкістю 50 км/год., де був зупинений за перевищення швидкісного режиму в населеному пункті більше як на 20 км/год співробітником поліції, який у якості доказу пред`явив прилад, що тримав у руці, на екрані якого продемонстрував відеозапис руху його автомобіля із ніби-то зафіксованою швидкістю 75 км/год, яка перевищує дозволений швидкісний режим. Позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення протиправною, такою, що винесена з порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності протоколу про адміністративне правопорушення та надання йому часу для підготовки до розгляду справи, наполягає, що Правил дорожнього руху він не порушував, а на підтвердження його вини у вчиненні адміністративного правопорушення не було надано належних і допустимих доказів, оскільки фіксування швидкості руху його транспортного засобу було проведено з порушенням порядку, визначеного законодавством України, у зв`язку з чим просить визнати дії відповідача незаконними, а оскаржувану постанову скасувати. Ухвалою суду від 17.12.2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ відповідно до ст.ст. 268, 272, 286 КАС України, встановлено відповідачу строк для подання відзиву. 26.01.2022 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позов, у якому він з позовом не згоден та просить відмовити у його задоволенні, в обгрунтування заперечень проти позову суду надав компакт-диск з відеозаписом фіксації правопорушення та матеріали на підтвердження допустимості доказів. Позивач у судове засідання не з`явився, суду подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно з якою позов підтримує та просить його задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, у відзиві просив розглянути справу у його відсутність. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи і проаналізувавши доводи сторін у справі, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний суд у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим кодексом. Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Частиною другою ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Судом встановлено, що постановою поліцейського УПП в Запорізькій області молодшого лейтенанта поліції Кравченка В.І. серії ЕАО № 5036237 від 16.11.2021 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, позивача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Як зазначено у постанові, 16.11.2021 року, о 12-32 годині водій [PERSON] у м. Запоріжжі, на трасі Т0806, поворот на кінний театр, керуючи транспортним засобом „Toyota Camry", державний номер [NUMBER] , перевищив встановлені обмеження швидкості руху більше як на 20 км/год, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху України. Відповідно до пункту 12.4. Правил дорожнього руху, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину. Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Також, в силу вимог частини третьої статті 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Згідно зі статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Стаття 254 КУпАП встановлює, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу. Статтею 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. У зв`язку з викладеним, суд не враховує доводи позову, щодо недотримання визначеного Законом порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача. Так, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень. Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Такі правові висновки викладено у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30.05.2018 року, у справі № 337/3389/16-а (2-а/337/154/2016). Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Згідно зі ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Положеннями статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліції надано право застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису. На підтвердження вини [PERSON] відповідачем надано суду відеозапис та фотографію, які зроблені за допомогою приладу лазерного вимірювача швидкості TruCam ТС000549, на яких зафіксовано транспортний засіб „Toyota Camry", державний номер [NUMBER] , зі швидкістю руху 75 км/код., та відеозапис з боді-камери поліцейського. З дослідженого відеозапису встановлено, що відеозапис руху транспортного засобу тривалістю у 0.01 хв. не містить ідентифікації місця вчинення правопорушення. Також вбачається, що під час фіксації швидкості руху транспортного засобу „Toyota Camry", державний номер [NUMBER] , наведено ціль та здійснено замір швидкості, однак, вбачається тремтіння зображення відеозапису. Зазначене свідчить про вірогідність фіксації швидкості автомобіля TruCam ТС000549 на момент її проведення з руки (рук), що могло бути причиною вібрації фіксуючого приладу та допустити більшу похибку, аніж передбачено свідоцтвом про його повірку, наданим позивачем. Такі обставини ставлять під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач. В силу встановлених обставин, суд не враховує надані відповідачем докази на підтвердження правомірності застосування вищезазначеного технічного приладу. Відповідно до ст. 40 Закону України „Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці. Відповідно до Правил дорожнього руху (в редакції, чинній на день винесення оскаржуваної постанови), дорожній знак 5.76 "Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху" позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів. Натомість, відповідачем не надано доказів на підтвердження обставини стосовно розміщення на відрізку дороги, на якому було виявлено правопорушення, дорожнього знаку «5.76», лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму. З урахуванням зазначених правових норм, прилад TruCam ТС000549 не підлягав застосованню при проведенні фіксації швидкості транспортного засобу позивача, шляхом утримання його поліцейським в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим. Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam ТС000549, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача. Відповідно до пункту 1.1. Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України „Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Отже, доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо відсутності визначених Законом зобов`язань по встановленню знаків перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- і відеофіксації порушень дорожнього руху, суд не бере до уваги, оскільки, позначення ділянки доріг відповідним знаком передбачено Правилами дорожнього руху у разі здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів. Разом з тим, в оскаржуваній постанові, в порушення вимог ч. 2 ст. 283 КУпАП, відсутні відомості про технічний засіб, за допомогою якого здійснювався відеозапис, що наданий відповідачем як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, тому такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження обставин правопорушення, викладених у постанові. Зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що до постанови додається: Ар00064, однак не вбачається який саме доказ ідентифікується за вказаним номером. Натомість з дослідженого судом відеозапису фіксації правопорушення, наданого відповідачем вбачається його ідентифікація за № DSJX300064_АР0064, що не відповідає найменуванню додатку до постанови. Таким чином, відповідачем у оскаржуваній постанові не дотримано вимог щодо посилання у її змісті на докази, які підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем. Поряд з цим, з дослідженого відеозапису встановлено, що швидкість руху транспортного засобу „Toyota Camry", державний номер [NUMBER] , зафіксовано за допомогою технічного засобу 16.11.2021 року 12.30.50 годині, тоді як вбачається, що о 12.28.11 годині 16.11.2021 року автомобіль позивача вже було зупинено, та поліцейським розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення, тобто наявні розбіжності у часі між виявленням правопорушення та розглядом справи. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що надані відповідачем у якості доказів в обгрунтування заперечень проти позову відеозаписи не можуть бути прийняті судом як належні докази вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення. Згідно роз`яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" № 14 від 23 грудня 2005 року, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Так, в ході розгляду справи судом не було встановлено беззаперечних доказів на підтвердження наявності в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 5036237 від 16.11.2021 року, яка винесена за відсутності належних доказів, є законними та обґрунтованими. У зв`язку з викладеним, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 5036237 від 16.11.2021 року. В іншій частині позовні вимоги в частині визнання дій відповідача незаконними, є не обґрунтованими належним чином, оскільки не підтверджено порушення поліцейським встановлених ст. 18 Закону України „Про Національну поліцію" обов`язків, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню. Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору не підлягають стягненню з відповідача, який, в силу ст. 4 КАС України, не є самостійним суб`єктом владних повноважень, а діє від імені центрального органу виконавчої влади.

Результат розгляду: partial