Рішення адміністративного суду від 2023-04-17 00:00:00+03

[PERSON] звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області в якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо ненарахування та невиплати з 01 липня 2022 року підвищення до пенсії відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території зони радіоактивного забруднення, в розмірі двох мінімальних заробітних плат, встановлених законом про Державний бюджет України на відповідний рік; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити нарахування та виплату йому з 01 липня 2022 року підвищення до пенсії, відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території зони радіоактивного забруднення, в розмірі двох мінімальних заробітних плат, встановлених законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, [PERSON] оскаржив його в апеляційному порядку, просить скасувати таке і постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В апеляційній скарзі зазначає, що cтаття 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) у редакції, чинній до 01.01.2015, була викладена так: «Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії cтудентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати. Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України». 28.12.2014 прийнято Закон України № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 76-VIII), який набрав чинності 01.01.2015, підпунктом 7 пункту 4 розділу І якого внесено зміни до Закону № 796-ХІІ шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45. 04.02.2016 прийнято Закон України № 987-УІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 987-VІІІ), який згідно з розділом II «Прикінцеві положення» набрав чинності з 01.01.2016 і який включив до Закону № 796-ХІІ статтю 39 «Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження» такого змісту: «Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України». Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 № 6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VIII. Отже, з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення від 17.07.2018 № 6-р/2018 відновила дію редакція статті 39 Закону № 796-ХІІ, яка була чинною до 01.01.2015. Ця редакція статті за своїм змістом та правовим регулюванням передбачає доплати значно більшим категоріям осіб, ніж це передбачено у редакції Закону № 987-УІІІ, і відновлює соціальні виплати тим особам, право на доплати яким не передбачено із включенням статті 39 Законом № 987-УШ. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у зразковій справі № 240/4937/18 зазначила, що оскільки рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 № 6-р/2018 відновлено дію статті 39 Закону № 796-ХІІ у редакції, що діяла до 01.01.2015, в частині, яка не змінена Законом № 987-УІІІ, то стаття 39 Закону № 796-ХІІ із 17.07.2018 має такий зміст: «Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати». В іншій частині стаття 39 Закону № 796-ХІІ діє у редакції Закону № 987-VІІІ. Враховуючи вищезазначене, з 17.07.2018 відновлено право на отримання підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення на підставі статті 39 Закону № 796-ХІІ у розмірі двох мінімальних заробітних плат. Він є пенсіонером, отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого 11.05.2022 Пенсійним фондом України, довідкою про доходи № 5458 4060 5244 7418, виданою 25.10.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, які наявні в матеріалах даної справи. З 01 липня 2022 року перебуваю на обліку як непрацюючий пенсіонер, що підтверджується довідкою Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК-5 від 25.10.2022, оригінал якої наявний в матеріалах справи. Трудова книжка в мене відсутня. З 14.11.2021 по даний час проживає в селі Прикладники Зарічненського району (нині територія Вараського району) Рівненської області, що підтверджується довідкою Локницької сільської ради Вараського району Рівненської області від 14.10.2022 № 349, оригінал якої наявний в матеріалах справи. Село Прикладники (Рівненська область Зарічненський район) відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, віднесене до зони гарантованого добровільного відселення. Тобто, є непрацюючим пенсіонером та проживає на території радіоактивного забруднення, яка віднесена до зони гарантованого добровільного відселення. Єдиною підставою, з якої суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, відмовив у задоволенні позову, є те, що у нього відсутнє посвідчення, що підтверджує віднесення його до осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, а відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що не маю права на нарахування та виплату підвищення до пенсії, передбаченого статтею 39 Закону № 796-ХІІ. Проте, оскільки Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлює гарантії не лише громадянам, з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які мають такий статус, що підтверджується відповідним посвідченням, а законодавець передбачив також додаткові гарантії соціального захисту і громадянам, які не мають статусу, постраждалих від Чорнобильської катастрофи, однак проживають та/або працюють на територіях радіоактивного забруднення, що є фактично компенсацією від держави громадянам, які проживають та/або працюють на радіоактивно забрудненій території внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Так, розділи IV, V та VI Закону № 796-ХІІ передбачають компенсації та пільги особам, які мають статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи, а саме: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~розділ IV закону регулює соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, загальні компенсації та пільги; у відповідності із частиною 1 статті 19 даного розділу закону компенсації та пільги, встановлені в даному розділі, стосуються всіх громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до встановлених категорій; статтями 20, 21 та 22 даного розділу закону передбачені компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорій 1, 2 та З постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно. Як вбачається із статей 20, 21, та 22 Закону № 796-ХІІ серед пільг та компенсацій громадянам, віднесених до категорій 1, 2 та 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, не передбачено підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення для даних громадян, статус яких підтверджується відповідним посвідченням. -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~розділ V закону регулює порядок здійснення захисту дітей, потерпілих від Чорнобильської катастрофи; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~розділ VI закону регулює порядок здійснення захисту населення, яке потерпіло від Чорнобильської катастрофи. Натомість, стаття 39 Закону № 796-ХІІ, у редакції, що діяла до 01.01.2015, в порядку якої я звертався до суду для призначення мені спірного підвищення до пенсії, міститься в розділі VII Закону № 796-ХІІ, який встановлює особливості регулювання праці громадян, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, тобто даний розділ закону регулює особливості праці громадян, які працюють на територіях радіоактивного забруднення і передбачає підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення в незалежності від наявності у них статусу, постраждалих від Чорнобильської катастрофи, оскільки цим громадянам для отримання спірного підвищення до пенсії достатньо лише проживати на такій території та перебувати в статусі непрацюючих пенсіонерів. Дане підвищення до пенсії не має постійного характеру, тобто є тимчасовим, оскільки призначається лише на період коли виконуються одночасно дві умови: пенсіонер є непрацюючим та проживає на території радіоактивного забруднення, та відразу припиняється у разі, якщо одна з цих умов не виконується (пенсіонер не проживає на території радіоактивного забруднення або працевлаштовується). Аналогічно без вимоги щодо наявності посвідчення, яке підтверджує статус, постраждалого від Чорнобильської катастрофи, застосовуються і інші статті розділу VII Закону № 796-ХІІ. Так, стаття 40 регулює оплату праці військовослужбовців, військовозобов`язаних, вільнонайманих, які несуть службу на територіях радіоактивного забруднення; стаття 41 регулює оплату праці працівників, які перебувають у відрядженні на територіях радіоактивного забруднення; стаття 43 регулює оплату праці працівників, зайнятих спеціальною переробкою, утилізацією, дослідженням сировини і матеріалів з підвищеною внаслідок Чорнобильської катастрофи радіоактивністю, а також контролем, ремонтом і спеціальною обробкою радіоактивно забруднених технічних засобів; стаття 44 регулює оплату праці у вихідні та святкові дні на територіях радіоактивного забруднення; стаття 47 передбачає особливості надання щорічних відпусток працівникам, які працюють (перебувають у відрядженні) на територіях радіоактивного забруднення. Для прикладу, на території, на якій він проживає, тобто у зоні гарантованого добровільного відселення, працівникам, які працюють (перебувають у відрядженні) на даній території радіоактивного забруднення, надається щорічна відпустка тривалістю пропорційно відпрацьованому на цій територіях часу тривалістю 37 календарних днів та загальна тривалість відпустки не повинна перевищувати 49 календарних днів. Такі працівники не зобов`язані мати посвідчення, яке підтверджує статус постраждалих від Чорнобильської катастрофи - їм лише достатньо працювати або перебувати у відрядженні на території гарантованого добровільного відселення. Крім цього, суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення допустив порушення норм процесуального права, оскільки не врахував правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року в зразковій справі №240/4937/18де суд вказав, що за ознаками типових справ це рішення суду є зразковим для справ, у яких предметом спору є виплата пенсійними органами непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищення до пенсії у розмірах, установлених частиною другою статті 39 Закону № 796-ХІІ у редакції, чинній до 01 січня 2015 року. Обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права: а) позивач проживає на території радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; б) позивач є непрацюючим пенсіонером: в) відповідачем є відповідне управління ПФУ; г) предметом спору є нарахування та виплата із 17 липня 2018 року підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному частиною другою статті 39 Закону № 796-ХІІ, у редакції, чинній до 01 січня 2015 року. Тобто, як вбачається із ознак, визначених Великою Палатою Верховного Суду, за наявності яких справа набуває ознак типової і суд першої інстанції при розгляді такої справи повинен застосовувати праві висновки Верховного Суду, серед них відсутня така ознака як наявність у позивача статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи, натомість конкретно зазначено, що для нарахування та виплати із 17 липня 2018 року підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному частиною другою статті 39 Закону № 796-ХІІ, у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, позивач лише повинен проживати на території радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та бути непрацюючим пенсіонером. Частиною 3 статті 291 КАС України встановлено, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи. Оскаржуване рішення суду першої інстанції також не узгоджується із принципом правової визначеності, яка є елементом верховенства права. Відповідно до Рішення від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права. Так, Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки. Враховуючи вищезазначене, вважає, що в статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, чинній до 01.01.2015, досить чітко та конкретно сформульовано, що право на підвищення до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат мають непрацюючі пенсіонери, які проживають на території радіоактивного забруднення. Така ж правова позиція викладена і Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 18 березня 2020 року в зразковій справі № 240/4937/18, яку повинен був врахувати суд першої інстанції при ухваленні рішення в даній справі, однак чого зроблено судом не було. За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає завданню адміністративного судочинства та ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних міркувань. Судом першої інстанції встановлено, що позивач проживає в населеному пункті, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення; перебуває на обліку у відповідача, в спірний період не працює. Постановляючи рішення та відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, відповідно до вимог чинного законодавства України, позивач не набув права на підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-XII, оскільки у позивача відсутнє посвідчення, що підтверджує віднесення до осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи. Однак, суд апеляційної інстанції з такими доводами суду першої інстанції не погоджується з наступних міркувань. \~ Як уже зазначалось вище стаття 39 Закону №796-XII у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, була викладена так: 1. Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: - у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; - у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата. 2. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати. 3. Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України». 28 грудня 2014 року прийнято Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VIII (далі Закон №76-VIII, який набрав чинності 01 січня 2015 року, підпунктом 7 пункту 4 розділу І якого внесено зміни до Закону №796-XII шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45. 04 лютого 2016 року прийнято Закон України «Про внесення зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №987-VIII (далі Закон №987-VIII), який згідно з розділом II «Прикінцеві положення» набрав чинності з 01 січня 2016 року і яким включив до Закону №796-XII статтю 39 такого змісту: «Стаття 39. Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України». Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VIII. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 17 липня 2018 року №6-р/2018 указав, що обмеження чи скасування Законом №76-VIII пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-XII, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених статтею 16 Конституції України, у тому числі щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Приписи статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, Закон №76-VIII у частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-XII, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню частини другої статті 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність. При цьому, в Рішенні Конституційного Суду України встановлено порядок його виконання щодо застосування статей 53 і 60 Закону №796-XII у редакціях, чинних до внесення змін Законом №76-VIII, проте застережень щодо порядку застосування статті 39 Закону №796-XII вказане Рішення не містить. Конституційний Суд України у Рішенні від 13 травня 1997 року №1-зп висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. Ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції правильно керувався тим, що з 17 липня 2018 року відновила дію редакція статті 39 Закону №796-XII, яка була чинною до 01 січня 2015 року. Ця редакція статті за своїм змістом та правовим регулюванням передбачає доплати значно більшим категоріям осіб, ніж це передбачено у редакції Закону №987-VIII, і відновлює соціальні виплати тим особам, право на доплати яким не передбачено із включенням статті 39 Законом №987-VIII. Стаття 39 у редакції Закону №987-VIII, яка чинна з 01 січня 2016 року, врегульовує питання доплат виключно особам, які працюють у зоні відчуження. Однак редакція статті 39, яка була чинна до 01 січня 2015 року, врегульовувала питання здійснення доплат таким категоріям громадян: 1) особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, у зоні гарантованого добровільного відселення, у зоні посиленого радіоекологічного контролю); 2) непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях; 3) студентам, які там навчаються; 4) пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення; 5) громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів. Відновлення дії попередньої редакції нормативно-правового акта - статті 39 Закону №796-XII до внесення змін Законом №76-VIII спричиняє колізію правозастосування з огляду на чинність із 01 січня 2016 року статті 39 Закону №796-XII у редакції Закону №987-VIII. І ця колізія має вирішуватися з додержанням принципу верховенства права (статті 3, 8 Конституції України та стаття 6 КАС України) в частині визнання людини, її прав та свобод найвищими цінностями, які визначають зміст та спрямованість держави, з урахуванням дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій, зумовленої фінансово-економічними можливостями для збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, без порушення сутності відповідних прав. Такий підхід до розуміння наслідків визнання неконституційними нормативно-правових актів (або окремих положень) та усунення колізії, що виникла внаслідок цього, забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство як Основного Закону держави на всій території України. Таким чином, з моменту ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 17 липня 2018 року №6-р/2018 відновлено право позивача на отримання підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення, на підставі статті 39 Закону №796-XII. Вказана правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 18.03.2020 у зразковій справі №240/4937/18. Як уже зазначалось вище, судом встановлено, що позивач є непрацюючим пенсіонером і проживає в населеному пункті, який віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, а отже, позивач має право на підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-XII. Водночас, апеляційний суд зазначає, що відповідно до пункту 2 ст.65 Закону №796-XII, посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. При цьому, положення ст.39 Закону №796-XII не ставлять у залежність право особи на підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, із наявністю/відсутністю в неї посвідчення, що підтверджує віднесення останньої до осіб, постраждалих від Чорнобильської катастрофи. Колегія суддів зазначає, що Закон №796-XII спрямований на регулювання правового становища широкого кола громадян, не всі з яких мають право на отримання посвідчення встановленого зразка. Право на отримання підвищення до пенсії гарантується (1)непрацюючим (2)пенсіонерам, які (3)проживають на територіях радіоактивного забруднення. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у зразковій справі №240/4937/18 визначила обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права, а саме: а) позивач проживає на території радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; б) позивач є непрацюючим пенсіонером; в) відповідачем є відповідне управління ПФУ; г) предметом спору є нарахування та виплата із 17 липня 2018 року підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному частиною другою статті 39 Закону №796-ХІІ, у редакції, чинній до 01 січня 2015 року. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи. Враховуючи викладене, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, відтак оскаржене рішення суду відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню з одночасним прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог. Тому, вимоги апеляційної скарги необхідно задовольнити.

Результат розгляду: granted