Рішення адміністративного суду від 2022-05-10 00:00:00+03

Короткий зміст позовних вимог. У травні 2021 року адвокат Форманюк О. М., яка представляла інтереси [PERSON] , звернулася до суду першої інстанції з позовом до Одеської обласної прокуратури, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати вихідної допомоги при звільненні; стягнути вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі 20 595,12 грн; стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30.12.2020 по день ухвалення судового рішення. Обґрунтовуючи свої вимоги, адвокат указувала, що наказом від 23.12.2020 №3042к звільнено її довірителя з посади прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» (ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури) з 30.12.2020. Проте, як стверджує представник позивача, на день звільнення Одеська обласна прокуратура не виплатила прокуророві вихідну допомогу при звільненні, передбачену статтею 44 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Зазначаючи про порушення прав позивача, адвокат указує, що вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами, а відтак застосування положень статті 44 КЗпП України, а також обмеження щодо їх застосування, зокрема, у випадку звільнення прокурора, у разі ліквідації чи реорганізації органів прокуратури, не встановлено даним Кодексом. Про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення КЗпП України, свідчить, на думку адвоката, усталена судова практика Верховного Суду. Визначаючи розмір вихідної допомоги, представник позивача виходила з приписів пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, де встановлено, що вихідна допомога виплачується в розмірі не менше середнього місячного заробітку. Мотивуючи вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні на користь [PERSON] адвокат, покликаючись на вимоги частини 1 статті 117 КЗпП України, вважає, що відшкодування, передбачене даною нормою, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року, ухваленого за правилами загального позовного провадження, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що вихідна допомога виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках, у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин. Тому, на думку суду, Одеська обласна прокуратура повинна була під час звільнення [PERSON] дотримуватись вимог чинного законодавства України, провести його звільнення у порядку, визначеному законом з виплатою всіх гарантованим законодавством коштів, в тому числі і вихідної допомоги. Разом з тим, суд першої інстанції поважав, що поновлення позивача, за рішенням суду, на рівнозначній посаді прокурора з 30.12.2020 та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, унеможливлюють отримання позивачем вихідної допомоги в грошовій виплаті, як державної гарантії. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції [PERSON] , в апеляційній скарзі, зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. Обґрунтовуючи вимоги апеляції [PERSON] указує на помилковість позиції суду першої інстанції, що поновлення на посаді та виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу, впливають на виплату вихідної допомоги. При цьому, скаржник посилається на практику Верховного Суду, де висловлена протилежна позиція, а саме про обов`язок роботодавця виплатити працівникові усі належні на день звільнення виплати, без будь-якого виключення, у тому числі у випадку поновлення на посаді (справа 420/4887/20). Далі, скаржник наполягає на тому, що стаття 117 КЗпП України зобов`язує власника або уповноваженого ним органу, у разі невиплати належних звільненому працівникові сум, у строки зазначені в статті 116 КЗпП України, відшкодувати середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Одеська обласна прокуратура не скористалася правом подання відзиву на апеляцію. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю. Сторони не виявили бажання приймати участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Фактичні обставини справи. Наказом виконуючого обов`язки керівника Одеської обласної прокуратури №3042к від 23.12.2020 [PERSON] звільнено з посади прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 Одеської області та органів прокуратури, на підставі пункту 9 частини першої статі 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30.12.2020. Відділ фінансування та бухгалтерського обліку Одеської обласної прокуратури зобов`язано провести остаточний розрахунок та виплатити позивачу усі належні виплати при звільненні. Копію наказу про звільнення позивач отримав 18.01.2021 разом з трудовою книжкою та копією рішення № 27 другої кадрової комісії. Відділом фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Одеської області в день звільнення - 30.12.2020, не проведено виплату вихідної допомоги при звільненні. Відповідно до довідки Одеської обласної прокуратури, середньомісячна заробітна плата [PERSON] за останні два місяця склала 20\~ 595,12 грн. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.09.2021 [PERSON] поновлено на посаді в органах прокуратури на рівнозначній посаді та стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.12.2020 по день винесення судом рішення про поновлення на посаді в розмірі 168\~ 683,84 грн. Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції. Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для її часткового задоволення, з огляду на таке. Спірні правовідносини між сторонами склались з приводу бездіяльності відповідача щодо виплати вихідної допомоги при звільненні позивача з органів прокуратури і як наслідок стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Суд першої інстанції обґрунтовано погодився з правовою позицією позивача, що керівник прокуратури, звільняючи прокурора за пунктом 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII повинен вирішити питання про виплату йому вихідної допомоги на підставі положень статті 44 КЗпП України. Проте, вважав, що перешкодою для такої виплати є факт поновлення позивача \~на посаді та виплата заробітної плати за час вимушеного прогулу. З`ясовуючи питання чи є наведені обставини підставою для позбавлення позивача права отримати вихідну допомогу при звільненні, суду апеляційної інстанції, дійшов таких висновків. Статтею 44 КЗпП України обумовлено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Середній заробіток працівника відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, за змістом абзацу третього пункту 2 розділу ІІ якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Одеська обласна прокуратура не оспорює визначений позивачем розмір вихідної допомоги в сумі 20\~ 595,12 грн. Верховний Суд у постанові від 29.11.2021 у справі №480/6504/20, розглядаючи подібні правовідносини, вказав на необґрунтований висновок суду апеляційної інстанції, що поновлення на роботі після скасування в судовому порядку наказу про звільнення нівелює право такої особи на отримання вихідної допомоги при звільненні, оскільки відсутній юридичний факт, із яким законодавець пов`язує набуття права на отримання такої допомоги - звільнення з роботи на підставах, передбачених статтею 40 КЗпП України (в контексті спірних правовідносин - частиною п`ятою статті 51 Закону №1697-VII. Верховний суд вважав, що факт звільнення особи є визначальним і достатнім для вирішення питання щодо виплати вихідної допомоги, у свою чергу, питання правомірності/протиправності звільнення особи жодним чином не впливає на вирішення питання щодо наявності підстав для виплати вихідної допомоги у зв`язку із таким звільненням. За загальним правилом, на переконання суду касаційної інстанції, у день звільнення роботодавець повинен повністю розрахуватись із працівником, зокрема, виплатити заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, а в окремих випадках - вихідну допомогу. Подібні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 23 лютого 2021 року в справі №640/5320/20, від 05 березня 2021 року в справі №804/5067/16, від 15 липня 2021 року в справі №640/3391/20 та інших. Резюмуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що законодавство не містить будь яких обмежень або виключень щодо виплати вихідної допомоги \~при звільненні, навіть при поновленні на посаді та виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Переходячи до питання правомірності заявлених [PERSON] вимог про стягнення на його користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів установила таке. Верховний Суд у рішенні від 23.12.2020 у справі №530/3971/19 зробив висновок, що суд, установивши право позивача на отримання вихідної допомоги при звільненні з органів прокуратури, повинен вирішити питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, з посиланням на постанову від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, зазначала що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення. Також в цьому рішенні, Велика Палата Верховного Суду відзначила, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд, за певних умов, може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Як згадувалося вище розмір невиплаченої позивачу вихідної допомоги при звільненні складає 20\~ 595, 12 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.12.2020 по 10.05.2022 складає 333\~ 444,80 грн. На думку суду апеляційної інстанції, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. За таких умов, колегія суддів вважає, що заявлена вимога позивача про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні повинна бути задоволена частково, а саме: початок стягнення, це 31.12.2020, а сума 15 000 грн. На переконання колегії суддів, наведена сума є справедливою, пропорційною та орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Узагальнюючи наведене, колегія суддів погоджується з [PERSON] , що неправильне тлумачення судом першої інстанції норм матеріального права, призвело до неправильного вирішення справи. За приписами пункту 4 частини 1 та частини 2 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, зокрема, неправильне тлумачення закону. Відповідно до вимог частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] за подачу позову та апеляційної скарги сплатив судовий збір на загальну суму 2270 грн., що підтверджується відповідними квитанціями № 0.0.2147825205.1 від 02.06.2021 та №ПН 215600426655 від 19.01.2022. Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, сплачений позивачем судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в сумі 1135 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, належить стягнути з бюджетних асигнувань Одеської обласної прокуратури.

Результат розгляду: partial