Рішення адміністративного суду від 2023-06-27 00:00:00+03

Позивач [PERSON] \~звернувся в\~суд із\~позовом до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 125493 від 31.12.2022, якою його визнано винним за адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.122, ч.5 ст.121, ч.1 ст.126, ч.2 ст.36 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Із зазначеною постановою позивач не згідний, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки викладені у постанові обставини не підтверджені жодним належним доказом. Вказує, що розгляд даної адміністративної справи проведено без участі уповноваженого ним адвоката та не надано можливості його залучити. Також, зазначає, що він не ознайомлений з доказами, які містяться у матеріалах справи та які стали підставою притягнення його до адміністративної відповідальності. Стверджує, що 31.12.2022 він не вчиняв діянь, що інкримінуються йому інспектором поліції в оскаржуваній постанові. Окрім цього, вказує, що в оскаржуваній постанові не вказано, за допомогою якого саме технічного засобу було здійснено фото чи відеозапис події інкримінованого йому правопорушення та процесуальну послідовність розгляду адміністративної справи і винесення оскаржуваної постанови. Ухвалою судді від 13.02.2023 відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно відзиву на позов, Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції позову не визнає, заперечує проти нього та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки при складанні спірної постанови інспектор діяв виключно на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України. Представник відповідача вказує, що водій при керуванні автомобілем зобов`язаний знати та неухильно дотримуватись вимог ПДР України. Крім того, вказує, що притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, в незалежності від того, мав місце факт іншого правопорушення ПДР України чи ні. За наведених обставин, просить у задоволенні позову відмовити. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача Кондрат Л. Р. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з оскаржуваної постанови, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 125493 від 31 грудня 2022 року, позивач [PERSON] 31 грудня 2022 року о 20 год. 15 хв. керуючи автомобілем AUDI A6 д.н.з. [NUMBER] по проспекту Злуки, 13 у м. Тернополі, здійснював рух на смузі зустрічного руху, де в кожному напрямку є дві смуги для руху, здійснив проїзд регульованого пішохідного переходу на сигнал світлофора, що забороняє рух, а саме червоний, при цьому не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив пункти 11.4, 8.7.3 е), 2.3 в) ПДР України, а також під час перевірки документів не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб та поліса ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 ПДР України. Своїми діями [PERSON] скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.122, ч.5 ст. 121 та ч.1 ст. 126 КУпАП. Згідно з п.1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих вплів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Відповідно до п.1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Згідно з п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до п. 11.4 ПДР, на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги. Пунктом 8.7.3 е ПДР передбачено, що червоний сигнал світлофора, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух Згідно з п. 2.3 в ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів. Частиною другою ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Частиною другою ст. 279 КУпАП передбачено, що посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу. Згідно з статтею 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Наявні в матеріалах справи докази не дають суду можливості достовірно встановити факт порушення позивачем вимог п. 8.7.3 е, 11.4, 2,3 в ПДР України та вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 5 ст. 121 КУПАП, у той час як усі сумніви щодо доведеності вини особи в силу вимог ст. 62 Конституції України тлумачаться на її користь. Представником відповідача до відзиву долучено диск з відеоматеріалами, однак дане відео ніяким чином не спростовує доводи позивача та не підтверджує вчинення останнім адміністративних правопорушень вказаних в оскаржуваній постанові, зокрема факту здійснення руху на смузі зустрічного руху, де в кожному напрямку є дві смуги для руху; проїзду регульованого пішохідного переходу на заборонений червоний сигнал світлофора та керування транспортним засобом з непристебнутим ременем безпеки. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано суду достатніх, належним та достовірних доказів, які б підтверджували факти викладені у постанові та спростовували доводи позивача. Таким чином, факт вчинення позивачем правопорушення, а саме проїзду перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, здійснення руху на смузі зустрічного руху, де в кожному напрямку є дві смуги для руху, а також порушення правил користування ременями безпеки, зафіксоване лише в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №125493 від 31.12.2022, інших доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 5 ст. 121 КУпАП, відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять. Отже, відповідачем, всупереч вимогам статті 251 КУпАП, статті 77 КАС України не спростовані доводи позивача щодо не вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 5 ст. 121 КУпАП. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Наявність обставин, яким обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Згідно з частиною третьою статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Враховуючи вищенаведене, а саме те, що відповідач не спростував доводів позивача, про відсутність факту порушення ним правил дорожнього руху, його вина у вчиненні адміністративних правопорушень не доведена «поза розумним сумнівом», а тому суд доходить переконання, що позов в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАБ № 125493 від 31.12.2022 за ч. 2 ст. 122, ч. 5 ст. 121 КУпАП є підставним та підлягає до задоволення. Щодо інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд зазначає наступне. Диспозицією ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством. Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП полягає, зокрема, у непред`явленні відповідного документів на вимогу працівників поліції. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №686/15383/17, від 25 вересня 2019 року у справі №127/19283/17, від 21 листопада 2018 року у справі №465/6677/16-а., від 02 грудня 2019 року у справі №164/2068/17. Відповідно до вимог п. п. 2.1 (а), (б), (ґ) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту технічний талон); чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення). Згідно із пунктом 2.4 ПДР України, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1. Відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно зі статтею 53 Закону № 1961-IV, посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, положеннями статті 53 Закону № 1961-IV передбачено право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а підпунктами 2.1, 2.4 ПДР України, встановлено обов`язок водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс. Оцінивши фактичні обставини справи, суд вважає, що вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, в повній мірі підтверджено матеріалами справи. Так, на підставі досліджених в судовому засіданні відеоматеріалів з нагрудних камер працівників поліції судом встановлено, що 31.12.2022 водій [PERSON] на вимогу працівника поліції не надав посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки повідомив працівникам поліції, що він не вчиняв порушень ПДР та просив надати докази вчинення ним адміністративного правопорушення, яке слугувало причиною зупинки, а також вказав, що тільки після надання таких доказів пред`явить усі необхідні документи. Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем порушено вимоги п. п. 2.1 (а), (б), (ґ) ПДР України, а саме останній 31.12.2022 о 20:15 год. на вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Суд відхиляє доводи позивача про те, що вищевказані документи він не пред`явив, так як працівниками поліції не було надано йому доказів вчинення адміністративного правопорушення, і він їх надав би після вчинення таких дій поліцейськими з огляду на наступне. Так, позивач [PERSON] , як водій, зобов`язаний знати та неухильно дотримуватись ПДР України. Підпунктами 2.1 (а), (б), (ґ) ПДР України передбачено імперативний обов`язок водія мати при собі, в тому числі, посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відтак, саме на [PERSON] , як на водія, покладено обов`язок мати при собі відповідні документи, перераховані у пункті 2.1 ПДР України та пред`явити їх на вимогу поліцейського. При цьому, [PERSON] , будучи водієм, бере на себе відповідні обов`язки та ризики, керуючи джерелом підвищеної небезпеки. Таким чином, [PERSON] , як водій, зобов`язаний самостійно забезпечувати та виконувати свій обов`язок щодо наявності у нього на момент керування транспортним засобом відповідних документів, передбачених п. 2.1 ПДР України. Доводи [PERSON] про те, що під час розгляду адміністративних матеріалів не був присутній його адвоката, повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі відеоматеріалами з нагрудної камери працівника поліції, на яких зафіксовано факт роз`яснення позивачу його прав, передбачених ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, які останньому були зрозумілі, про що також свідчить підпис в оскаржуваній постанові. Окрім цього, з відео вбачається, що позивачем [PERSON] , після роз`яснення йому прав, не було заявлено клопотання про розгляд справи у присутності його адвоката. Таким чином, суд вважає, що оскаржувана постанова в частині притягнення позивача до адміністративної за ч. 1 ст. 126 КУпАП є обґрунтованою, викладені в ній обставини підтверджуються належними доказами та дії позивача в останній кваліфіковано у відповідності до вимог КУпАП та ПДР України. Відтак, позивачем не спростовано обставин викладених в оскаржуваній постанові та не надано суду належних, достатніх та достовірних доказів, які б спростували факти викладені в оскаржуваній постанові, зокрема щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до переконання, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №125493 від 31.12.2022 в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, підстави для її скасування відсутні. Обґрунтовуючи своє рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Окремо варто зауважити, що притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною першою статті 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт іншого правопорушення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №127/19283/17. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом скасування постанови серії БАБ №125493 від 31.12.2022 в частині притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а провадження по справі в цій частині закриттю, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. У задоволенні позову про скасування постанови в частині притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП слід відмовити. Зважаючи на те, що суд дійшов переконання про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови в частині через відсутність в діях позивача складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 5 ст. 121 КУпАП, то є усі правові підстави для закриття справи про адміністративне правопорушення в цій частині. При цьому, зважаючи на те, що судом встановлено наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд вважає, що слід змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення. Суд враховує вимоги ч. 2 ст. 36 КУпАП, згідно з якими, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. З урахуванням викладеного суд приходить до переконання, що [PERSON] слід змінити застосований захід стягнення у виді штрафу у сумі 510 грн на стягнення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп. в дохід держави, відтак суд приходить до висновку, що у відповідності до ч.3 ст.139 КАС України з відповідача Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 268 грн.40 коп. На підставі наведеного,

Результат розгляду: partial