Рішення адміністративного суду від 2022-10-14 00:00:00+03

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся [PERSON] із позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, в якому просить: - визнати протиправною відмову Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області у прийнятті документів та складення висновку щодо виплати [PERSON] одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ; - зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ в Житомирській області повторно розглянути заяву [PERSON] про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ від 22.01.2021, прийняти подані документи, сформувати висновок щодо виплати грошової допомоги, який направити до Міністерства внутрішніх справ України для вирішення питання про призначення або у випадках визначених пунктом 14 Порядку №850 про відмову в призначенні грошової допомоги. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначає те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставин справи. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1\~ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань. Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу в Новоград-Волинському МВ УМВС України в Житомирській області та відповідно до наказу начальника УМВС №203 о/с від 06.12.2005 був звільнений у з ОВС через хворобу. Відповідно до довідки серії ЖИА №001360 від 04.07.2006 про результати визначення ступеня втрати працездатності, під час огляду МСЕК позивачу було встановлено ступінь втрати працездатності 20%, у зв`язку із чим ПАТ НАСК ОРАНТА було виплачено страхове відшкодування в сумі 1700,00 грн (а.с.7). У подальшому, 17 серпня 2020 року позивачу була встановлена III група інвалідності, що настала в результаті захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органі внутрішніх справ, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №015871 від 17.08.2020, у зв`язку з чим 22.01.2021 позивач звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирські області з заявою та долученими до неї додатками про нарахування та виплат одноразової грошової допомоги у розмірі, встановленому для інвалідів III групі відповідно до встановленого Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрат працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 (а.с.8-9). Листом від 05.02.2021 за №843/29 Управління внутрішніх справ України Житомирській області відмовило в проведенні нарахування та виплаті, з підстав того, що з часу попередньої страхової виплати до встановлення III групи інвалідності пройшло понад 2 роки (а.с.4). Не погодившись із такою відмовою, позивач звернувся до суду із даним позовом. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки між первинним встановленням ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності 20% з 04.07.2006 та повторним встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності з 13.08.2020 пройшло понад два роки, то позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності. Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п.5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" (який набрав чинності 07.11.2015) визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію". Згідно із п.15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію". При цьому, до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" порядок виплати одноразової грошової допомоги регулювався нормами статті 23 Закону України "Про міліцію" та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (далі - Порядок № 850). Відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-ХІІ (далі - Закон № 565-ХІІ) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства. Згідно з п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІI групи. Днем виникнення права на отримання грошової допомоги, є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (п. 2 Порядку № 850). Відповідно до п. 7-9 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги. Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови. Отже, аналіз викладених правових норм дає підстави вважати, що рішення про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності приймається Міністерством внутрішніх справ України, а на відповідача у справі покладено лише обов`язок сформувати поданий заявником пакет документів та направити його до Міністерства внутрішніх справ України для прийняття відповідного рішення разом зі своїм висновком. Тобто, наслідком подання колишнім працівником органів внутрішніх справ (міліції) заяви про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності є лише складання відповідного висновку щодо виплати грошової допомоги та направлення його з документами до Міністерства внутрішніх справ для прийняття відповідного рішення, однак у даному випадку такий висновок відповідачем не складався, що свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення цього питання та про протиправну бездіяльність щодо поданих позивачем документів. Таким чином, право на прийняття рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги належить виключно МВС України. В той же час, як встановлено судом, відповідач без складання висновку та направлення документів до МВС України повідомив позивача, що його матеріали не відповідають вимогам п.4 Поряку №850, а саме той факт, що з дати попереднього огляду МСЕК (2006 р.) до повторного огляду (2020 р.) пройшло більше 2 років, що перевищує передбачений Порядком дворічний термін. Тому надання відповідачем спірної відмови свідчить про вирішення останнім віднесеного до компетенції Міністерства внутрішніх справ України питання про наявність чи відсутність підстав для проведення позивачу виплати одноразової грошової допомоги. Суд першої інстанції на ці норми матеріального права не звернув увагу, що призвело до неправильного вирішення справи. Беручи до уваги приписи зазначеної норми, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що з метою обрання належного способу захисту позивача та ефективного механізму його відновлення, необхідно визнати протиправною відмову Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області у прийнятті документів та складення висновку щодо виплати [PERSON] одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та зобов`язати відповідача направити до Міністерства внутрішніх справ України документи для вирішення питання про можливість призначення та виплати [PERSON] одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, відповідно до пункту 8 Порядку та умов призначення і виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права. Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги обгрунтованими, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення суду першої скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Результат розгляду: granted