Рішення адміністративного суду від 2022-01-17 00:00:00+02

В серпні 2021 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до інспектора з паркування Департамента транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Кушніренка Василя Васильовича (надалі - відповідач-1), Департамента транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради (надалі - відповідач-2), в якому просив скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності серії ОДП1425207 від 02.08.2021 року, складену відповідачем-1 по справі про адміністративне правопорушення ч.3 ст.122 КУпАП України. Позовні вимоги обґрунтовуються відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП України та помилковістю висновків відповідача-1 стосовно порушення позивачем пп.«г» п.15.9 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2021 року позов задоволено. Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 02.08.2021 року відповідачем-1 було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ОДП 1425207 із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн. відповідно до ч.3 ст.122 КУпАП відносно позивача. За змістом даної постанови вчинене позивачем правопорушення полягає в тому, що 02.08.2021 року приблизно о 12:00 год. водієм транспортного засобу Nissan Teana, д/н [NUMBER] порушено пп.«г» п.15.9 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР), а саме: здійснено заборонену зупинку на перехресті, що створює перешкоди дорожньому руху за адресою м.Одеса, вул. Незалежності, 1. Задовольняючи позов, суд першої інстанції навів наступні обґрунтування висновку про неправомірність спірної постанови: - знак 4.10 «Круговий рух», встановлений на площі Незалежності (перетин вулиці Ак. Корольова та просп. Ак. Глушко) з порушеннями, тобто не на початку заокруглення дороги, як зазначено в схемі організації дорожнього руху, а вже на самому кільці; - притягуючи позивача до відповідальності за порушення ч.3 ст.122 КУпАП України, відповідачем у спірній постанові не зазначено, кому саме з учасників руху позивач створив перешкоду та не долучено доказів цьому; - наданими відповідачем доказами не підтверджується факт того, що транспортний засіб позивача був припаркований на перехресті відповідно до встановленого знаку та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, а також даних щодо становлення загрози безпеці руху. Апелянт з висновками суду першої інстанції не погоджується, вказуючи на те, що автомобіль позивача перебував в межах дії знаку 4.10 «Круговий рух», який визначає наявність перехрестя з круговим рухом, що є порушенням правил зупинки, визначених пп.«г» п.15.9 ПДР, а оскільки частиною 3 ст.264-4 КУпАП визначено, що розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб: на перехрестях та ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на ній пішохідного переходу, то дії позивача вірно були кваліфіковані відповідачем-2 за ч.3 ст.122 КУпАП України. Оскільки позивач не посилається на порушення відповідачем-1 процедури винесення спірної постанови, колегія суддів надає оцінку спірній постанові лише в частині наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП України. Матеріалами справи доведено і сторонами не заперечується той факт, що зазначений у спірній постанові автомобіль позивача Nissan Teana, д/н [NUMBER] на момент складання такої постанови перебував в межах дії знаку 4.10 «Круговий рух», встановленого за адресою м. Одеса, вул. Незалежності, 1 (перетин вулиці Ак. Корольова та просп. Ак. Глушко). Згідно розділу 33 ПДР «Дорожні знаки» знак 4.10 «Круговий рух» вимагає об`їзду клумби (центрального острівця) в напрямку, показаному стрілками на перехресті з круговим рухом. Тобто, даний знак вказує на наявність перехрестя, рух на якому здійснюється по кругу в напрямку, вказаному стрілками на знаку. Це не суперечить терміну «перехрестя», тлумачення якому надано в п.1.10 ПДВ як місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Співставлення наданої відповідачем схеми схемі організації дорожнього руху на перетині вулиці Ак. Корольова та просп. Ак. Глушко із зробленою під час складання спірної постанови фотофіксацією розміщення автомобіля позивача підтверджує те, що автомобіль позивача знаходився біля правого краю проїзної частині вищевказаного перехрестя з круговим рухом за знаком 4.10 «Круговий рух». Згідно пп.«г» п.15.9 ПДР зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга. З наведеного слідує висновок, що зупинення позивачем автомобіля в межах дії знаку 4.10 «Круговий рух» є порушенням пп.«г» п.15.9 ПДР. Як вже зазначено вище, дії позивача були кваліфіковані за ч.3 ст.122 КУпАП України, яка має наступний зміст: «Ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.» В якості кваліфікуючих ознак для притягнення позивача до відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП України у спірній постанові зазначено наступне: «здійснив зупинку, стоянку на перехресті, що суттєво перешкоджає дорожньому руху». При цьому, частиною 3 ст.264-4 КУпАП визначений чіткий перелік обставин, за яких розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, до якого віднесено і розміщення розміщення транспортного засобу на перехрестях та ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на ній пішохідного переходу. Отже, розміщення транспортного засобу в межах дії знаку 4.10 «Круговий рух» є порушенням пп.«г» п.15.9 ПДР, яке з урахуванням положень частиною 3 ст.264-4 КУпАП, може бути підставою для кваліфікації такого порушення за ч.3 ст.122 КУпАП України. Однак слід враховувати, що згідно наданої фото фіксації вчиненого порушення автомобіль позивача повністю стояв поза межами проїзної частини, перетнувши білу суцільну лінію горизонтальної розмітки, яка відповідно до пп.1.2 Розділу 34 «Дорожня розмітка» ПДР позначає край проїзної частини (крайова розмітка) автомобільних доріг та вулиць, межі смуги для руху маршрутних транспортних засобів або велосипедної смуги. Лінію 1.2 дозволяється перетинати в разі вимушеної зупинки, якщо цією лінією позначено край проїзної частини, суміжний з узбіччям. Докази того, що зупинка позивачем свого автомобіля з перетином лінії 1.2 була вимушеною, в матеріалах справи відсутні і позивач на існування таких обставин не посилається. Пунктом 1.1 ПДВ визначені наступні терміні, які мають відношення до предмету даного спору: проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги; смуга руху - поздовжня смуга на проїзній частині завширшки щонайменше 2,75 м, що позначена або не позначена дорожньою розміткою і призначена для руху нерейкових транспортних засобів; перешкода для руху - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу; небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку. Враховуючи зміст вказаних термінів, слід дійти висновку, що виникнення передбачених ч.3 ст.122 КУпАП України таких кваліфікуючих ознак, як створення перешкод дорожньому руху або загрозі безпеці руху, можливо лише в межах проїзної частини. Оскільки автомобіль позивача повністю знаходився поза межами проїзної частини вищевказаного перехрестя з круговим рухом, то така зупинка хоча і суперечить правилам дорожнього руху, однак вона не створювала перешкод дорожньому руху, і тим більше не створювала загроз безпеці руху, що виключає в діях позивача існування визначених ч.3 ст.122 КУпАП України таких кваліфікуючих ознак, як створення перешкод дорожньому руху або загрози безпеці руху. Таким чином, дії позивача помилково були кваліфіковані спірною постановою за ч.3 ст.122 КУпАП України, що свідчить про неправомірність такої постанови та наявність підстав для її скасування в судовому порядку. Отже, суд першої інстанції виніс вірне по суті рішення, однак в обґрунтування такого рішення навів доводи, з якими колегія суддів частково не погоджується. Так, посилання суду першої інстанції на те, що знак 4.10 «Круговий рух», встановлений на площі Незалежності (перетин вулиці Ак. Корольова та просп. Ак. Глушко) з порушеннями, тобто не на початку заокруглення дороги, як зазначено в схемі організації дорожнього руху, а вже на самому кільці, колегія суддів відхиляє, як такі, що не вливають на вирішення даного спору, скільки, як вже зазначено вище, автомобіль позивача знаходився не перед перехрестям з круговим рухом, позначеним знаком 4.10 «Круговий рух», а безпосередньо на кругу. Також є такими, що не впливають на вирішення даного спору і посилання суду першої інстанції на відсутність замірів 10-ти метрової відстані від краю перехрещуваної проїзної частини до автомобілю позивача, оскільки зупинення автомобіля в межах дії знаку знаком 4.10 «Круговий рух» розглядається Правилами дорожнього руху, як зупинка на перехресті з круговим рухом, а наявність вказаних замірів буде мати значення лише в тому разі, якщо автомобілі зупинився до або після перехрестя ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини. Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. Статтею 286 КАС України встановленні особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Частиною 3 цієї статті передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Суд першої інстанції не в повні мірі дотримався вимог цієї норми, оскільки, скасувавши спірну постанову, не прийняв рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні як в частині підстав для задоволення позову, так і шляхом доповнення його резолютивної частині. Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Результат розгляду: partial