Рішення адміністративного суду від 2022-05-25 00:00:00+03

У липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного\~ управління\~ МВС\~ України в\~ Одеській\~ області (далі ГУМВС) про: визнання протиправною бездіяльності ГУМВС щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення, компенсації за службу особи начальницького складу органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 03.06.2010 р. по 07.11.2015 р. та\~ не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення; зобов`язання ГУМВС нарахувати та виплати індексацію грошового забезпечення з 03.06.2010р. по 07.11.2015р.; зобов`язання ГУМВС\~ нарахувати та виплати компенсацію за службу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 03.06.2010р. по 07.11.2015р.; зобов`язання ГУМВС нарахувати та виплати суму середнього заробітку за весь період затримки з\~ 07.11.2015р. з відповідним відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. 16.07.2021р. до\~ суду\~ від позивача\~ надійшла\~ заява\~ про\~ уточнення\~ позовних\~ вимог, у\~ прохальній\~ частині\~ якої\~ позивач\~ просив\~ суд: визнати протиправною бездіяльність ГУМВС щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення, компенсацію за службу особи начальницького складу органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 03.06.2010р.по 07.11.2015р. та не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення; зобов`язати ГУМВС нарахувати та виплати індексацію грошового забезпечення з 03.06.2010 по 07.11.2015 в розмірі 11330,13 грн.;\~ зобов`язати ГУМВС нарахувати та виплати компенсацію за службу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 03.06.2010 по 07.11.2015 в розмірі 75089,7 грн.;\~ зобов`язати ГУМВС нарахувати та виплати суму середнього заробітку за весь період затримки остаточного розрахунку при звільненні з 07.11.2015р. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів виходячи з середньоденного розміру грошового забезпечення - 357,57 грн. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду\~ від\~ 20.09.2021р. ухвалено перейти\~ до розгляду справи у порядку загального позовного провадження, прийнято до провадження\~ заяву\~ позивача\~ про\~ уточнення\~ позовних вимог від\~ 16.09.2021 року. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року позов задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність ГУМВС щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 03.06.2010р. по 07.11.2015 року, зобов`язав\~ ГУМВС нарахувати та виплатити\~ позивачу\~ індексацію грошового забезпечення у повному обсязі за період з\~ 03.06.2010р. по 07.11.2015р. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено. Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині вимог, в задоволенні яких було відмовлено, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову повністю. Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення в частині з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено, що в\~ період\~ з\~ 03.06.2010 р. по 07.11.2015 р. позивач проходив\~ службу\~ в\~ ГУМВС та з\~ 07.11.2015р. переведений\~ на\~ службу\~ до\~ Головного\~ управління\~ Національної\~ поліції в Одеській\~ області. Вважаючи, що з 03.06.2010 р. по 07.11.2015 р. йому\~ не\~ нараховувалась\~ та\~ не виплачувалась\~ індексація та\~ компенсація за службу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні, позивач звернувся\~ до\~ суду\~ з\~ позовом. Задовольняючи позов в частині, суд першої інстанції виходив з того, що "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату. Таким чином, з огляду на встановлену під час розгляду справи протиправну бездіяльність ГУМВС щодо здійснення індексації грошового забезпечення позивача у спірний період, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності ГУМВС щодо\~ нарахування\~ та\~ виплати\~ індексації\~ грошового\~ забезпечення за період з\~ 03.06.2010р. по 07.11.2015р.\~ та зобов`язання ГУМВС нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення у повному обсязі за вказаний період. Крім того, судом зазначено, що лист Головного управління Національної поліції в Одеській області від 18.08.2021р. №1/572/зі містить лише інформацію щодо візування позивачем у вихідні та святкові дні наказів ГУМВС за\~ 2012-2015 роки без підтверджуючих документів зазначеного. Також суд враховував, в\~ матеріалах\~ справи\~ відсутні документи, які б свідчили про залучення позивача до служби у вихідні та святкові дні Окрім іншого, судом зазначено, що з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена\~ статтею 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові). Враховуючи\~ те, що фактичного розрахунку із позивачем\~ ще не проведено, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплат є передчасними та\~ задоволенню не\~ підлягають. Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вказаними висновками з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. З матеріалів справи, а саме з прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено, а тому, з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині. Частина 1\~ статті 19 Закону України "Про міліцію"\~ (далі Закон) передбачає, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати. Статтею 22 Закону встановлено, що для працівників міліції встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства. Пункт 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого\~ Постановою КМУ від 29 липня 1991 року №114\~ (далі Положення №114) визначає, що для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства. Пункт 1\~ Постанови КМУвід 14 вересня 1991 року №197 "Про порядок компенсації особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за службу понад установлений законодавством робочий час, а також у дні щотижневого відпочинку та святкові дні"\~ (далі Постанова №197) передбачає, що при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які утримуються за рахунок коштів республіканського та місцевих бюджетів, а також коштів, що надходять за договорами від міністерств, відомств, підприємств, установ, організацій і громадян, до несення служби понад установлений законодавством робочий час оплата їхньої праці за цей час провадиться у розмірах, передбачених законодавством України про працю, з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням. Служба осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою наданням іншого дня відпочинку або в грошовій формі у подвійному розмірі. Згідно з пунктом 3.7 розділу III Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої\~ наказом МВС України від 31 грудня 2007 року №499\~ (далі Інструкція №499), при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час виплата грошового забезпечення проводиться з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням. Годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці. При цьому понаднормові роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів поспіль і 120 годин на рік. Служба осіб рядового і начальницького складу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою шляхом надання їм іншого дня відпочинку або в грошовій формі. Компенсація понаднормових робіт шляхом надання відгулів не допускається. Матеріали справи містять\~ відповідь ГУНП в Одеській області №1/572/зі від 18.08.2021р., з якої\~ вбачається, що за період з 01.01.2012 року по 07.11.2015 року позивачем завізовано накази з питань основної діяльності у вихідні та святкові дні, що обумовлено специфікою службової діяльності правоохоронного органу. Враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність факту несення служби позивачем у вихідні та святкові дні в період за 01 січня 2012 року по 07 листопада 2015 року шляхом візування наказів з питань основної діяльності, що також узгоджується з відомостями, зазначеними в трудовій книжці (а.с.21) позивача, з яких вбачається, що з 01 серпня 2011 року по 06 листопада 2015 року позивач займав посаду начальника відділу юридичного забезпечення ГУМВС, а до того по 23 липня 2011 року перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Наведені обставини свідчать про належність компенсації в грошовій формі несення служби позивачем у вихідні та святкові дні в період за 01 січня 2012 року по 07 листопада 2015 року. Стосовно виплати сум середнього заробітку за весь період затримки з\~ 07.11.2015 р. колегія суддів зазначає таке. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. За приписами статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З аналізу наведеного вбачається, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Судами першої інстанції та апеляційним судом встановлено наявність факту, що\~ не пізніше часу звільнення зі служби позивач мав право на отримання індексації грошового забезпечення та компенсації за несення служби у вихідні та святкові дні, однак такі виплати проведені не були. Колегія суддів звертає увагу на те, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, що передбачені статею 117 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої цією статтею та свідчить про наявність правових підстав для отримання позивачем середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Наведені висновки також узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові вказаного суду від 28 жовтня 2020 року, справа № 240/222/20. Так, у вказаній справі касаційний суд зазначив, що: «З огляду на викладене, враховуючи задоволення судами попередніх інстанцій позовних вимог щодо зобов`язання Житомирського обласного військового комісаріату нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 року по 2018 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день його звільнення з військової служби, Суд дійшов висновку про наявність у [PERSON] права на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 04 вересня 2020 року у справі №120/2005/19-а, від 06 серпня 2020 року у справі №805/2572/16-а, від 09 липня 2020 року у справі №821/2093/16. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, з посиланням на постанову від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, зазначала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.». Окремо, щодо проведення вищевказаних виплат у числовому розмірі, зазначеному позивачем, суд зазначає, що такий розрахунок не є належним доказом визначення суми індексації та компенсації несення служби позивачем у вихідні та святкові дні, яку необхідно сплатити, оскільки обов`язок визначення розміру суми індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу, та визначення компенсації несення служби позивачем у вихідні та святкові дні, покладається безпосередньо на роботодавця, чого (визначення суми) здійснено не було, оскільки відповідач заперечував саме право позивача, а отже і суми не набули статусу спірних. При цьому, колегія суддів враховує, що позивачем було заявлено позов виключно щодо вчинення відповідачем зобов`язальної дії щодо виплати, а не стягнення коштів, водночас, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до ч.5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вказаного позову про\~ визнання\~ бездіяльності\~ протиправною\~ та зобов`язання\~ вчинити\~ певні дії в частині. Отже, при розгляді справи судом першої інстанції частково неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено часткове порушення норм матеріального та процесуального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині з прийняттям в цій частині нової постанови.

Результат розгляду: partial