Рішення адміністративного суду від 2022-03-28 00:00:00+03

24 січня 2022 року в/ч [NUMBER] (94 прикордонний загін) звернулася до адміністративного суду з позовом до [PERSON] , в якому просила продовжити строк затримання громадянина Народної Демократичної Республіки Бангладеш [PERSON] з метою ідентифікації та забезпечення видворення строком на шість місяців. Рішенням рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 січня 2022 року у задоволенні адміністративного позову військової частини відмовлено. Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням в/ч [NUMBER] (94 прикордонний загін) подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги військової частини. На думку апелянта при вирішені справи суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що у відповідача відсутні документи, що посвідчують особу, законність перебування на території України та надають право перетинати державний кордон. Українською мовою відповідач на достатньому рівні не володіє, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, не має. Законних підстав перебувати на території України. До того ж, він вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, що виразилось у спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску, в складі групи осіб, скористався своїм правом перебувати на території України з метою потрапити до країн Європейського Союзу, що свідчить, що Україну відповідач використав як транзитну країну. Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористася, що відповідно до статті 304 КАС України не перешкоджає апеляційному перегляду справи. Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю. Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 31 липня 2021 року о 16 год. 00 хв. МД [PERSON] , який ідентифікував себе, як громадянин Народної Демократичної Республіки Бангладеш, був виявлений в складі групи осіб поза встановленими пунктами пропуску та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки на напрямку 143-144 прикордонних знаків за незаконне перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби Великий Березний. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 3 серпня 2021 року [PERSON] було затримано з метою ідентифікацію та забезпечення видворення за межі території України. На виконання вказаного рішення [PERSON] був поміщений до ДУ Миколаївській пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України. Строк затримання сплив 31 січня 2022 року. Оскільки інформація щодо ідентифікації [PERSON] , яка необхідна для підготовки документів з метою забезпечення його видворення з території України, не надійшла, та забезпечити видворення [PERSON] у встановлений строк виявилося неможливим, в/ч 1493 (94 прикордонний загін) звернулася до суду з даним адміністративним позовом про продовження строку затримання на шість місяців. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів наявність підстав для продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне. Так, частиною другою статті 19 Конституцією України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22.09.2011 року №3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон № 3773-VI). Відповідно до частини четвертої статті 30 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як на 18 місяців. Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України. Згідно із частиною першою статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу. За приписами частин одинадцятої та дванадцятої статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Відповідно до частини тринадцятої статті 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи. Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання регламентовано Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 (далі Інструкція). Пунктом 1 розділу VI Інструкції зазначено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство. У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС. Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно. Відповідно до підпункту f пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем з метою ідентифікації та документування відповідача надсилалися запити: - від 10.08.2021 №21/879 щодо ідентифікації громадян Народної Республіки Бангладеш, скерованого на адресу Департамент у консульської служби Міністерства закордонних справ України (а.с. 12); - від 30.09.2021 №21/1062 щодо ідентифікації громадян Бангладеш, скерованого на адресу Департамент у консульської служби Міністерства закордонних справ України (а.с. 12 зв.); - від 10.12.2021 №21/1481 щодо ідентифікації громадян Народної Республіки Бангладеш, скерованого на адресу представництва Народної Республіки Бангладеш в Польщі (а.с.13). Проте, відповіді на свої звернення військова частина не отримала, як і документів, необхідних для ідентифікації відповідача та здійснення процедури примусового видворення іноземця. Ураховуючи наведене, а також те, що між Україною та Народною Республікою Бангладеш угоди про реадмісію не укладено, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для продовження строку затримання громадянина Народної Демократичної Республіки Бангладеш [PERSON] з метою ідентифікації та забезпечення видворення строком на шість місяців. При цьому, колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції на копію паспортного документа [NUMBER] (а.с. 31), оскільки термін його дії закінчився ще у квітні 2021 року. Приймаючи до увагу, що оригіналів документів, що посвідчують особу відповідача, підтверджують законність його перебування на території України або дають право на виїзд за межі території України суду не надано, колегія суддів відхиляє як неаргументовані доводи відповідача про його бажання самостійно покинути територію України. Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог військової частини [NUMBER] не відповідає дійсним обставинам справи. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Відтак, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.

Результат розгляду: granted