Рішення адміністративного суду від 2022-09-26 00:00:00+03

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся [PERSON] з позовом до [INFO], у якому просив суд: - визнання протиправною бездіяльності щодо необхідності при нарахуванні та виплаті йому індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 включно застосувати січень 2008 року, як місяць для обчислення індексу споживчих цін, для розрахунку індексації грошового забезпечення (так званий «базовий місяць»); - зобов`язання відповідача при нарахуванні та виплаті йому індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 включно застосувати січень 2008 року, як місяць для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (так званий «базовий місяць»). В обґрунтування зазначив, що станом на дату подання вказаного позову відповідач не виплатив індексацію грошового забезпечення за вказаний період. Листом повідомив, що нарахована ним сума індексації грошового забезпечення у вказаний період становить 0,00грн щомісячно. Для розрахунку відповідач застосував грудень 2015 року. Вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року позов задоволено частково: - визнано протиправною бездіяльність [INFO] ([ADDRESS]; код ЄДРПОУ [NUMBER]) щодо нарахування та виплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період служби з 01.12.2015 до 28.02.2018 включно; - зобов`язано [INFO] ([ADDRESS]; код ЄДРПОУ [NUMBER]) нарахувати та виплати [PERSON] ( [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ) індексацію грошового забезпечення за період його служби з 01.12.2015 до 28.02.2018 включно; - у задоволенні іншої частини позову відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в даній частині, з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував, що індексація грошового забезпечення за грудень 2015 року не була проведена. Позивач зазначає, що місяць, у якому відбулося підвищення оплати праці, є базовим при проведенні індексації. У цьому контексті позивач наполягає на тому, що базовим місяцем для нарахування й виплати індексації грошового забезпечення має бути січень 2008 року, оскільки саме тоді відбулося підвищення посадового окладу і з того часу його розмір не змінювався. З огляду на це позивач вважає, що відповідач порушив його право на отримання індексації грошового забезпечення у період з 1 січня 2016 року до 1 березня 2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року. Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до витягу з наказу військового комісара [INFO] (по стройовій частині) від 18.03.2014 №39 позивач з 19.03.2014 прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Довідкою [INFO] від 11.10.2019 №1109 підтверджується, що позивач дійсно проходив службу в Збройних Силах з 05.08.1980 до 02.10.2001, з 19.03.2014 до 30.09.2019, в т.ч. участь в антитерористичній операції з 05.11.2014 до 02.12.2014. Звільнений в запас на підставі наказу командувача військами ОК «[INFO]» від 11.09.2019 №246. Згідно з витягом з наказу військового комісара [INFO] (по стройовій частині) від 30.09.2019 №233 позивача з 30.09.2019 виключено із списків особового складу [INFO] та всіх видів забезпечення. Зобов`язано виплатити: - щомісячну премію в розмірі 53% відносно окладу, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років у залежності від складності та важливості виконуваних обов`язків за період з 01.09 до 30.09.2019; - одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 3260 за чотири повних календарних роки. Вислуга у Збройних Силах на день виключення із списків особового складу становить календарна 26 років 07 місяців. Із листа відповідача від 05.11.2021 №6/7/835 вбачається, що позивач звертався до нього зверненням щодо виплати індексації грошового забезпечення. Вказаним листом відповідач повідомив. Відповідно до норм грошового забезпечення які діяли до грудня 2015 року місячне грошове забезпечення (дохід) позивача за його посадою складало 5488,80грн. З січня 2016 року місячне грошове забезпечення (дохід) позивача становило 10927,20грн. Підвищення місячного грошового забезпечення за рахунок постійних складових, визначених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» склало 5438,40грн, що майже в 2,5 рази перевищило суму ймовірної індексації грошового забезпечення за грудень 2015 року або на 3135,76 грн в абсолютному виразі. Відповідно до абз.9 п.5 Порядку №1078 та Додатку 5 до Порядку для визначення індексу споживчих цін з метою проведення подальшої індексації, починаючи з січня 2016 року здійснювалось обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком. Зазначене обчислення здійснювалося до перевищення нарахованої суми індексації розміру підвищення доходу (грошового забезпечення) у грудні 2015 року. Оскільки нарахована сума ймовірної індексації протягом січня 2016 року-лютого 2018 року не перевищила розмір підвищення грошового забезпечення випереджаючим шляхом у грудні 2015 року, відповідно не відновилася індексація грошового забезпечення в межах прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб у вказаному періоді. Тому з урахуванням вказаного нарахована позивачу індексація за період з квітня 2016 року до лютого 2018 року відповідно до норм та правил, визначених Порядком №1078 становить 0,00грн щомісячно. Не погоджуючись з визначенням відповідачем місяця, за якими здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом. Приймаючи рішення в частині задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації. Також суд першої інстанції визнав необґрунтованими посилання відповідача на відсутність коштів для виплати індексації. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що обрання базового місяця та розрахунок конкретної суми коштів індексації є дискреційним повноваженням відповідача. Тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача при нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 включно застосувати січень 2008 року, як місяць для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (так званий «базовий місяць»), позаяк це дискреційне повноваження роботодавця і на дату звернення до суду правовідносини щодо обчислення конкретних сум індексації не виникли. Отже, зазначений у позовній заяві розрахунок щодо обчислення конкретних сум індексації не підлягає врахуванню. Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача у частині відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів враховує, що правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення». Згідно з абзацом 2 статті 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Положеннями статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що одним із об`єктів індексації грошових доходів населення є грошове забезпечення. У відповідності до статті 4 вказаного Закону встановлено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Згідно з частинами 1, 2 статті Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (надалі - Порядок). Відповідно до пункту 6 Порядку у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Проте, положеннями пункту 6 Порядку визначені лише джерела коштів для проведення індексації. Право на отримання індексації не ставиться у залежність від фактичного надходження коштів до підприємства, установи, організації, які проводить індексацію. У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України зазначено, що індексація заробітної плати, як складова належної працівникові заробітної плати, спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Відповідно до статей 16, 18, 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» держава гарантує забезпечення основних потреб громадян на рівні встановлених законом державних соціальних стандартів і нормативів. Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Також колегія суддів враховує висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 825/874/17, відповідно до якого проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року по справі № 825/565/17. Згідно з постановами Верховного Суду від 20 листопада 2019 року по справі № 620/1892/19 та від 29 листопада 2021 року по справі № 120/313/20-а виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі. Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Колегія суддів звертає увагу, що за відсутності спеціальних інструкцій та роз`яснень щодо порядку нарахування індексації від Департаменту фінансів Міністерства оборони України та від Міністерства соціальної політики України, відповідач повинен був керуватися Порядком проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Згідно з пункту 11 Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту. Відповідно до пункту 5 Порядку у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку. Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач наполягав на відсутності підстав для застосування базового місяця для проведення індексації січень 2008 року. Доводи позивача ґрунтувалися на тому, що грошове забезпечення військовослужбовців було підвищене у грудні 2015 року за рахунок збільшення премій. На підтвердження вказаної обставини відповідач у листі від 05.11.2021 року №6/7/835 зазначив, що до грудня 2015 року сума індексації грошового забезпечення могла б становити 5488,80 грн. Крім того, відповідач у межах спірних правовідносин безпідставно оминув норми абзаців третього, четвертого, шостого пункту 5 Порядку № 1078 в частині вирішення питання про наявність підстав для виплати позивачу індексації його грошового забезпечення у місяці підвищення доходу (березень 2018 року), не встановив, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу позивача суму індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року. Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що вимоги позивача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період із застосуванням базового місяця - січень 2008 року підлягає задоволенню, оскільки відповідач, здійснюючи нарахування індексації, не має дискреційних повноважень щодо визначення базового місяця індексації, оскільки не вправі обирати його на власний розсуд, а має діяти у чітко визначених межах закону. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновком суду про задоволення позовних вимог позивача в частині щодо визнання протиправними дій відповідача щодо не застосування січня 2008 року, як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін, для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 року та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 рік, із застосуванням січня 2008 року, як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року по справі №400/1118/21 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи. Отже, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права в рішенні суду, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача, що призвело до неправильного вирішення спору в зазначеній частині та є підставою для зміни судового рішення та викладення в новій редакції. При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - задовольнити, а рішення суду першої інстанції змінити виклавши новій редакції.

Результат розгляду: granted