Рішення адміністративного суду від 2022-05-18 00:00:00+03

у вересні 2021 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Тракс - Вінн», звернулося в суд з позовом до Вінницької митниці (відповідача) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 14.09.2021 року №00000071219 та №00000081219. Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 04.02.2022 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що перевірка преференційного походження товарів була здійснена відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства України та Угоди, а саме дотриманий порядок та строк надіслання запитів до уповноважених органів країни вивезення; отримані відповіді, які чітко вказують на те, що перевірені документи є достовірними, але розглядувані товари не є такими, що походять з Європейського Союзу. Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що відповідачем не надано та не зазначено докази на підтвердження наявності обґрунтованої підозри про недостовірність поданих сертифікатів. В акті перевірки не зазначено про умисне надання позивачем недостовірних документів чи інформації, або інших протиправних дій, які спричинили недобір обов`язкових платежів під час митного оформлення. Вважає, що нормативними актами не передбачено обов`язок декларанта перевіряти дані, що зазначені в товаросупровідних документах при заповненні митних декларацій. У позивача не було підстав не враховувати чи ігнорувати дані, які надав постачальник товарів, а також які були перевірені митницею країни експортера при оформлені експортної декларації. Також зазначає про відсутність його вини у вчиненні податкового правопорушення. У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що під час проведення документальної невиїзної перевірки були досліджені відповіді уповноваженого органу Польщі на запити ДФС України з проханням у проведенні перевірки сертифікатів з перевезення товару форми EUR.1., згідно яких відповідача повідомлено, що преференційне походження товарів не підтверджено. Експортер не надав, на вимогу митного органу країни експорту, всі належні документи на підтвердження статусу походження товару. Вважає, що пільги надані позивачу з порушенням вимог Протоколу 1 Угоди та Доповнення до Угоди, а встановлені порушення призвели до заниження податкових зобов`язань. В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її. Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення \~суду першої інстанції - без змін. Згідно з положеннями ч. 3\~ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства\~(далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем протягом 2018-2019 років на підставі укладених зовнішньоекономічних договорів з нерезидентами Німеччини, Польщі та Данії ввозились на територію України за 16 митними деклараціями транспортні засоби - сідельний тягач для перевезення напівпричепів, напівпричіп вантажний. На кожну партію товару позивачем були надані сертифікати з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 10.08.2018 № PL/MF/AN 0168712; від 17.08.2018 №№ PL/MF/AN 0168734, PL/MF/AN 0168735, PL/MF/AN 0168732, PL/MF/AN 0168731, PL/MF/AN0168733; від 21.09.2018 №№ PL/MF/AN 0169120, PL/MF/AN 0169113; від 23.11.2018 №№ PL/MF/AN 0171766, PL/MF/AN 0171801; від 12.12.2018 № PL/MF/AN 0171838; від 14.12.2018 року № PL/MF/AN 0171851; від 24.01.2019 № PL/MF/AN 0172183; від 28.01.2019 № PL/MF/AN 0172356; від 21.02.2019 \~№ PL/MF/AN 0172725 та декларація інвойс, складена експортером, оскільки фактурна вартість партії товару не перевищувала 6000 євро від 04.09.2019 № 135092019. В результаті митного оформлення вказаного товару позивачем була отримана пільга, а саме: застосовано преференцію 410 товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС (абз. 1 ч. 1 ст. 29 додатка 1-А «Тарифний графік України» до гл. 1 р. IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, яка ратифікована законом України від 16.09.2014 року № 1678-VII (далі Угода)). Пільга була надана в рамках Протоколу 1 «Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва» Угоди. За результатом митного декларування вказаного товару позивачем були сплачені усі податки та митні платежі і товар випущений у вільний обіг. У період з 10.08.2021 по 13.08.2021 відповідачем була проведена документальна невиїзна перевірка позивача щодо дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, за результатом якої складено акт від 28.08.2021 за № 0004/21/7.12-19/41880129. Згідно висновків акту в результаті перевірки встановлено порушення вимог ст. 281 Митного кодексу України (далі МК України) в частині правильності, обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг в рамках Угоди, що призвело до заниження податкового зобов`язання по сплаті ввізного мита на суму 655 225,57 грн.; вимог п. 190.1. ст. 190 Податкового кодексу України (далі ПК України), що призвело до заниження податкового зобов`язання по сплаті податку на додану вартість (далі ПДВ) на суму 131 045,11 грн. Вказані порушення були встановлені в результаті того, що відповідачем до ДФС України були направлені запити від 17.10.2018, 21.12.2018, 24.01.2019, 21.02.2019, 06.05.2019, 29.05.2019 року, 04.10.2019 з проханням надати допомогу у проведенні перевірки зазначених сертифікатів з перевезення (походження) товару форми EUR.1 та декларації інвойс. ДФС України до уповноважених органів Польщі та Німеччини були надіслані відповідні запити, на які отримані відповіді, а саме листи: від 28.05.2020 № Z 4215 F -1100/19-1; від 12.05.2020 \~№ 2601- IOA. 4331.39.2019; від 26.02.2020 \~№ 2601- IOA. 4331.26.2019; від 27.02.2020 \~№ 2601- IOA. 4331.17.2019; від 15.03.2021 № 2601- IOA. 4331.29.2020; від 04.06.2020 № 2601- IOA. 4331.39.2019; від 09.06.2020 № 2601- IOA. 4331.23.2019; від 22.11.2019 № 2601- IOA. 4331.9.2019; від 12.03.2021 № 1401- IOA. 4331.59.2020, які були доведені до відповідача відповідними листами Держмитслужби України від 02.07.2020 року № 16-3/16-01/7.12/1435; від 31.03.2020 № 16-3/16-01/7.12/629; від 01.04.2020 № 16-3/16-01/7.12/635; від 20.05.2021 № 15/15-03-01/7.12/1507; від 24.07.2020 № 16-1/16-01/7.12/68; від 21.07.2020 \~№ 16-01/16-01-01/7.12/5; від 19.12.2019 \~№ 16/16-01/7/1066; від 22.03.2021 \~№ 15/15-03/7.12/238. Вказаними листами відповідями відповідача повідомлено, що преференційне походження товарів не підтверджено. Експортер не надав, на вимогу митного органу країни експорту, всі належні документи на підтвердження статусу походження товарів. На підставі викладеного встановлено, що преференційне походження товарів не підтверджено, пільги надані (отримані) з порушенням вимог Протоколу 1 Угоди та Доповнення 1до Угоди. На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення рішення від 14.09.2021 року № 00000071219, яким позивачеві збільшена сума грошового зобов`язання мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання у сумі 655225,57 грн та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 10% у сумі 65522,56 грн. та № 00000081219, яким позивачеві збільшена сума грошового зобов`язання з ПДВ у сумі 131045,11 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 10% у сумі 13104,51 грн. Позивач не погодився із спірними податковими повідомленнями рішеннями та звернувся до суду із адміністративним позовом. Так, відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України. Відповідно до частини 1 статті 271 Митного кодексу України (далі - МК України) мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України, платником якого є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 4, 5 статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України. Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. Згідно з частиною статті 300 МК України умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України. Відповідно до підпункту "в" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (далі - ПК України) об`єктом оподаткування податком на додану вартість є ввезення товарів на митну територію України. Відповідно до підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях. Згідно з пунктом 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах. Згідно з матеріалами справи оскаржувані рішення прийняті, оскільки відповідач стверджує, що імпортований позивачем товар не може бути визнаний таким, що походить з Європейського Союзу. Оцінюючи доводи апелянта в цій частині, колегія суддів виходить з наступного. Згідно з частинами 1-3 статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару. Положення МК України застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності (частина 6 статті 36 МК України). Відповідно до частини 7 статті 36 МК України повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України. Законом України "Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони" від 16 вересня 2014 року № 1678-VII, ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі Угода про асоціацію). Відповідно до ст. 26 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави "походження" означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди ("Щодо визначення концепції "походження товарів" і методів адміністративного співробітництва"). Відповідно до ст.2 розділу ІІ "Визначення концепції "походження товарів" Протоколу І до Угоди про асоціацію з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу. Приписами частини 1 статті 16 розділу V "Підтвердження походження" Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, декларація, що надалі іменуватиметься "декларацією інвойс", надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу. Процедура видачі сертифікату з перевезення товару EUR.1 визначена ст.17 розділу V "Підтвердження походження" Протоколу 1 до Угоди про асоціацію, згідно з якою сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бут виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу. Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню. Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару. Згідно з частинами 1-3 статті 43 МК України встановлено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару. У разі ввезення на митну територію України товарів до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, сертифікат про походження товару подається обов`язково (пункт 1 частини 3 статті 44 МК України). Таким чином, серед переліку документів, які можуть підтвердити країну походження товару, сертифікат є документом, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що у свою чергу впливає на нарахування відповідних митних платежів митницею під час митного оформлення товарів і після випуску таких відповідно до заявленого митного режиму. З матеріалів справи встановлено, що для митного оформлення позивач надав сертифікати \~з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 10.08.2018 № PL/MF/AN 0168712; від 17.08.2018 №№ PL/MF/AN 0168734, PL/MF/AN 0168735, PL/MF/AN 0168732, PL/MF/AN 0168731, PL/MF/AN0168733; від 21.09.2018 №№ PL/MF/AN 0169120, PL/MF/AN 0169113; від 23.11.2018 №№ PL/MF/AN 0171766, PL/MF/AN 0171801; від 12.12.2018 № PL/MF/AN 0171838; від 14.12.2018 року № PL/MF/AN 0171851; від 24.01.2019 № PL/MF/AN 0172183; від 28.01.2019 № PL/MF/AN 0172356; від 21.02.2019 \~№ PL/MF/AN 0172725 та декларація інвойс, складена експортером, оскільки фактурна вартість партії товару не перевищувала 6000 євро від 04.09.2019 № 135092019. Однак, відповідачем не наведено обставин за яких після завершення митного оформлення виникла обґрунтована підозра, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України. Разом з тим, положення пункту 2 частини 2 статті 351 МК України, які стали підставою для проведення документальної невиїзної перевірки визначено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України. Отже, проведення документальної невиїзної перевірки з підстави, наведеної у пункті 2 частини 2 статті 351 МК України, можливе лише за умови, якщо інформація, що надійшла від уповноважених органів іноземних держав, свідчить про непідтвердження автентичності поданих контролюючому органу документів або про недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України. Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем була здійснена перевірка сертифікатів EUR.1 та декларації інвойс, які були надані позивачем під час митного оформлення ввезеного товару, шляхом надсилання відповідних запитів до уповноважених органів країни вивезення. На вказані запити відповідачем були отримані відповіді (а.с. 81-158, переклад а.с. 197-208). Згідно вказаних відповідей уповноваженим органом вказано, що сертифікати дійсно є автентичними, тобто дійсно видавались органом, але за результатом верифікації зазначено, що експортер не довів преференційного походження товару з Європейського Союзу. Товар, зазначений у сертифікатах та декларації інвойс, належить визнати таким, що не походить, у розумінні Протоколу 1 до Угоди, з Європейського Союзу. Крім цього, до вказаних відповідей уповноваженим органом країни експорту були додані копії сертифікатів, які перевірялись, із відповідними відмітками, на їх звороті, якими зафіксований факт не підтвердження преференційного походження товарів. Натомість, відповідачем не наведено обставин на підтвердження факту офіційного звернення уповноваженого органу Республіки Польщі, Німеччини чи Данії до експортера за наданням належних документів на підтвердження статусу походження товару чи відповіді експортера. Поряд з цим, з метою підтвердження даних обставин ТОВ "Тракс-Вінн" звернулось до експортерів із запитом про підтвердження преференційного походження товарів та отримало відповіді (Т.1, а.с.163-187). Зокрема встановлено, що: - відповідно до міжнародного стандарту ISO 3780:2009 (міжнародний ідентифікаційний код виробника WMI) країна - виробник транспортних засобів: DAF, ідентифікаційний номер: XLRTEH4300G034446; DAF, ідентифікаційний номер: XLKTE1I4300G034451; DAF, ідентифікаційний номер: XLRTEH4300G034461; DAF, ідентифікаційний номер: XLRTEH4300G035030; DAF, ідентифікаційний номер: XLRTEH4300G035050 - Нідерланди; - країною походження автомобіля Schmitz Gotha, Ідентифікаційний номер: [NUMBER] за міжнародним стандартом ISO 3780:2009 (міжнародний ідентифікаційний код виробника WMI) є Німеччина; - транспортного засобу MAN TGS 18.400, ідентифікаційний номер: [NUMBER] , рік виготовлення 2013 за міжнародним стандартом ISO 3780:2009 (міжнародний ідентифікаційний код виробника WMI) є Німеччина; - країна походження автомобіля Schmitz SOI ідентифікаційний номер [NUMBER] за міжнародним стандартом ISO 3780: 2009 (міжнародний ідентифікаційний код виробника WMI) - Німеччина; - країною походження транспортного засобу Feldbinder EUT 35.3, ідентифікаційний номер [NUMBER] , рік випуску: 27.11.1996 відповідно до міжнародного стандарту ISO 3780:2009 (міжнародний ідентифікаційний код виробника WMI) є Німеччина; - країною походження транспортного засобу Trailer HFR. ідентифікаційний номер - [NUMBER] є Данія; - країною походження автомобіля MAN (ідентифікаційний номер - [NUMBER] ), \~є Німеччина; - транспортного засобу MAN TGX, ідентифікаційний номер:\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [NUMBER] 7 за міжнародним стандартом ISO 3780:2009 (міжнародний ідентифікаційний код виробника WMI) є Німеччина; - MAN Truck & Bus SE TGX 18.400 4X2 BLS WMA06XZZ3C W164517 06X01D4 сідельний тягач Німеччина Зальцгіттер 19.10.2011; - країною походження автомобіля KOGEL, ідентифікаційний номер: [NUMBER] згідно з міжнародним стандартом ISO 3780:2009 (міжнародний ідентифікаційний код виробника WMI) є Німеччина; - походження транспортного засобу Mercedes-Benz Actros, ідентифікаційний номер: [NUMBER] за міжнародним стандартом ISO 3780:2009 (міжнародний ідентифікаційний код виробника WMI) - Німеччина; - походження автомобіля MAN ідентифікаційний номер: [NUMBER] - Німеччина. Тобто, відповідач має право самостійно визначити суму податкових зобов`язань у випадку надходження документально підтверджених відомостей щодо країни походження товару, які б відрізнялися від країни походження, вказаної у митній декларації. Проте в документах, отриманих відповідачем від уповноваженого органу іноземної держави, відсутні відомості, які б вказували на походження товару з іншої країни, яка не відноситься до Європейського Союзу. Натомість, в акті перевірки відсутній виклад з підтвердженням відповідними первинними документами або іншими матеріалами надання ТОВ "Тракс-Вінн" недостовірних документів чи недостовірної інформації, або інших протиправних дій декларанта, які спричинили заниження обов`язкових платежів під час митного оформлення; невідповідності даних, які містяться в документах, поданих платником податків для здійснення митного оформлення, фактичним даним, виявленим під час перевірки; не вказано на наявність первинних документів та інших матеріалів, що свідчать про наявність порушень. Відповідно й наведеного не встановлено в ході розгляду справи. При цьому, зі змісту акту перевірки не можливо встановити, що спричинило перевірку достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 та правильності інформації, що міститься в цих документах, які обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, доказів того, що сертифікати EUR.1, які надавалися позивачем, скасовані чи визнані недійсними, відповідачем де подано. Таким чином, зазначені сертифікати є чинними та єдиними документами, що підтверджують походження товарів з країн Європейського Союзу. Згідно з п.109.1 ст.109 ПК України податковими правопорушеннями, серед іншого, є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Відсутність або недоведеність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій за таке правопорушення. Таким чином, донарахування сум податкових зобов`язань після завершення процедури митного оформлення товарів можливо виключно у разі умисного подання платником податків недостовірних документів або недостовірної інформації під час митного оформлення. Схожа правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03.04.2018 у справі №К/9901/593/17, від 08.05.2018 у справі №808/1341/14, від 15.05.2018 у справі №К/9901/34100/18. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.11.2011 у справі «Рисовський проти України» суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції, що під час проведення перевірки сертифікатів EUR.1 та декларації інвойс, документальної невиїзної перевірки посадові особи митного органу - відповідача реалізовували свої повноваження у визначеному обсязі. Враховуючи, що позивачем у відповідності до вимог митного законодавства для підтвердження заявленої митної вартості товару було подано до митного органу всі необхідні для цього документи, та відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, тому наявні підстави для задоволення позову шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.09.2021 \~№00000071219 та №00000081219. У силу \~п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право \~скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З матеріалів справи встановлено, що при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 12973,47 грн (т.1, а.с. 6) та за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 19460,68 грн. (т.2, а.с. 49). Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 32433,68 грн. судових витрат сплачених за подання позову та апеляційної скарги.

Результат розгляду: granted