Рішення адміністративного суду від 2022-06-27 00:00:00+03

В грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Хмельницької міської ради, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Хмельницької міської ради щодо не розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, (цільове призначення земельної ділянки відповідно до КВЦПЗ) орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована за межами населеного пункту Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, в адміністративно-територіальних межах Хмельницької територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області за рахунок земель комунальної власності, не наданих у власність або постійне користування, згідно з наявною публічною офіційно інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку; - зобов`язати Хмельницьку міську раду розглянути клопотання від 14.09.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, (цільове призначення земельної ділянки відповідно до КВЦПЗ) орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована за межами населеного пункту Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, в адміністративно-територіальних межах Хмельницької територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області за рахунок земель комунальної власності, не наданих у власність або постійне користування, згідно з наявною публічною офіційно інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2022 року позов задоволено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій\~апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов в задоволені позовних вимог відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору. Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм\~матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків. Судом встановлені наступні обставини справи. Позивач 15.09.2021 звернувся до Хмельницької міської ради, з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, (цільове призначення земельної ділянки відповідно до КВЦПЗ) орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована за межами населеного пункту Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, в адміністративно-територіальних межах Хмельницької територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області за рахунок земель комунальної власності, не наданих у власність або постійне користування, згідно з наявною публічною офіційно інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку. До клопотання було подано всі необхідні документи, передбачені вимогами п. 6 ст.118 Земельного кодексу України. Листом від 21.10.2021 позивача повідомлено, що з метою здійснення заходів, передбачених нормами чинного законодавства та контрою за використанням земельних ділянок на території Хмельницької міської територіальної громади Хмельницькою міською радою направлено лист до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області з проханням надати перелік всіх осіб, яким Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області було надано дозволи на розроблення документацій із землеустрою у період за 2020 - 2021 роки. Станом на 19.10.2021 відповідь від \~Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області не надходила, тому Хмельницькою міською радою направлено лист аналогічного змісту. При цьому, позивачу роз`яснено, що повернутись до розгляду його клопотання стане можливим після надання відповіді Головним управлінням Держгеокадастру запитуваної інформації. Вказано, що Хмельницькою міською радою не приймалось рішення за клопотання позивача. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду його клопотання у порядку, визначеному Земельним кодексом України, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав. Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, повинен прийняти вмотивоване рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного. Статтею 40 Земельного кодексу України вказано, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Тобто, законом передбачено право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України. Згідно підпункту «в» частини третьої статті 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. Частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України. Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №813/481/17, від 25.02.2019 у справі №347/964/17, від 22.04.2019 у справі №263/16221/17, від 08.11.2019 у справі №420/914/19, від 09.10.2020 у справі №1840/3664/18 та вірно враховані судом першої інстанції. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Хмельницької міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, (цільове призначення земельної ділянки відповідно до КВЦПЗ) орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована за межами населеного пункту Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, в адміністративно-територіальних межах Хмельницької територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області за рахунок земель комунальної власності. Натомість, відповідач, не прийнявши відповідне рішення за клопотанням позивача, надіслав останньому лист, в якому повідомив про неможливість розгляду поданого клопотання у зв`язку із ненадходженням запитуваної інформації від головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області. В даному випадку, суд першої інстанції зауважив, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, повинен прийняти вмотивоване рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. Згідно пункту 34 частини 1\~статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" №280/97-ВР\~(далі - Закон №280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до\~закону\~питання регулювання земельних відносин. Частиною 1\~статті 59 Закону №280/97-ВР\~встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Отже, розгляд клопотання зацікавленої особи повинен прийматись у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Аналогічна правова позиція вказана в постанові Верховного Суду від 23 листопада 2018 року по справі №826/8844/16. Таким чином, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або відмову у наданні такого дозволу орган місцевого самоврядування приймає виключно на пленарних засіданнях відповідної ради, в порядку визначеному законом України "Про місцеве самоврядування в Україні". Отже, судом першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач порушив визначений Земельним кодексом і\~Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" порядок розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки відповідне рішення по суті клопотання не прийняте. Відповідно до правових висновків Верховного Суду (постанова від 11.04.2018 у справі № 806/2208/17) відсутність належним чином оформленого рішення про надання дозволу або про відмову у наданні такого дозволу після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, незважаючи на надсилання заявнику листа про розгляд його клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. При цьому, суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апеляційної скарги стосовно наявності недоліків в поданих позивачем на розгляд відповідача документах для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, оскільки вказана обставинам не була підставою відмови у наданні вказаного дозволу. До того ж, у листі, надісланому позивачу, відповідач також про невідповідність поданих документів не відзначав. Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України встановлює обов`язок кожної сторони доводити ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Разом з тим, ч. 2 цієї статті обумовлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У цій справі відсутні належні та беззаперечні докази, які б вказували на об`єктивні причини неможливості прийняття відповідачем у місячний строк згідно з частиною другою статті 59 Закону №280/97-ВР відповідного рішення, визначеного частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, за результатами розгляду клопотання позивача. Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про допущення відповідачем протиправної бездіяльності, яка полягала у не вирішенні клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у порядку, встановленому статтею 118 Земельного кодексу України. Аналогічний висновок викладений Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові від 30.03.2022 у справі №120/11391/21. В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied