Рішення адміністративного суду від 2022-07-12 00:00:00+03

Позивач звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовом до інспектора відділу поліцейської діяльності № 2 Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області Гончарука Михайла Миколайовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху. Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2022 року у задоволені адміністративного позову відмовлено. Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Сторони в судове засідання не з`явилися, на адресу суду надіслали заяви про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження. Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Виходячи з приписів п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження. Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО№ 4781953 від 16вересня 2021року, [PERSON] 16 вересня 2021 року о 22 год. 23 хв. у м. Ізяславі Хмельницької області, по вул. Незалежності, 49, темної пори доби керував автомобілем «MERSEDES-BENZ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , у якому не освітлювався задній номерний знак, чим порушив п. 2.9.в ПДР України, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду з вимогою про її скасування. Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді адміністративної справи відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а вина позивача доводиться належними та допустимими доказами, в тому числі записами з нагрудної камери поліцейського. Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, суд першої інстанції дійшов з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного. Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються ПДР, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001. Згідно ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Відповідно до ст.37 Закону України «Про дорожній рух», забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає встановленим вимогам, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»). Відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим визначена ч. 6 ст.121 КУпАП. Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачені ч. 6 ст. 121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. За змістом ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Як убачається з оспорюваної постанови, позивачу ставиться у вину порушення п. 2.9 (в) ПДР, яким передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу, не відповідає вимогам стандартів, закріплений не у встановленому місці, закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м, неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий. Згідно п.6.1.7.1 Національного стандарту України «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролю» ДСТУ 3649:2010 габаритні вогні, контурні вогні та знак автопоїзда повинні функціювати у сталому режимі. Ліхтар освітлення заднього номерного знака має вмикатися одночасно з габаритними вогнями та надійно освітлювати поверхню номерного знака. Пунктом 6.1.5 ДСТУ 3649:2010 передбачена обов`язкова наявність не менше одного ліхтаря освітлення номерного знака на колісних транспортних засобах. Згідно п.п.6.1.7.1 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», затверджені наказом Держспоживстандарту України №630 від 28.12.2012, габаритні вогні, контурні вогні та знак автопоїзда повинні функціювати у сталому режимі. Ліхтар освітлення заднього номерного знака має вмикатися одночасно з габаритними вогнями та надійно освітлювати поверхню номерного знака. Відповідно до п.п.7.1.1 ДСТУ 3649:2010, відповідність вимогам, зокрема, за підпунктом 6.1.7.1 перевіряють візуально. Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото-і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото-і відеотехніки, що перебуває у чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів на підтвердження того, що [PERSON] 16.09.2021 керував транспортним засобом, у якого задній номерний знак автомобіля в темну пору доби був недостатньо освітлений чи неосвітлений. На виконання вимог ч.2 ст.77 КАС України відповідач надав суду в якості доказу відеозапис. Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові відсутність запису про засоби фіксації скоєного правопорушення, зазначення якого вимагає законодавець в статті 283 КУпАП, а саме: те, що постанова повинна містити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Разом з тим, в Постанові Верховного Суду України від 13.02.2020 року у справі № 524/9716/16-а, зазначено, що в силу імперативного встановлення ч.3 ст.283 КУпАП, про порушення ПДР обов`язково має бути вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото- чи відеозапис порушення. В оскаржуваній Постанові про це жодного слова не зазначено. При винесенні рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції спирається на пояснення [PERSON] , допитаного в залі судового засідання в якості свідка. Однак, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що жодного свідка який би залучався при оформленні постанови - не було взагалі. Під час оформлення постанови були присутні: позивач як водій транспортного засобу, пасажир - [PERSON] , [PERSON] - інспектор - особа, яка складала постанову, та його напарник. Крім того, суд І інстанції допитав в якості свідка напарника [PERSON] , який на той момент був присутнім, та був при виконанні службових обов`язків поліцейського. Відповідно до постанови Верховного Суду від 29.04.2020 р. у справі № 161/5372/17, зазначено, що при винесенні покарання за порушення ПДР судді не можуть покладатися на свідчення інспектора поліції, який виніс постанову про штраф. Суд касаційної інстанції погодився рішенням суду апеляційної інстанції, зазначивши, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. Суд зауважив, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах. КАС/ВС вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні. Однак у даній справі основним та єдиним доказом вчинення правопорушення стали пояснення зацікавленої особи - відповідача, який є працівником поліції, а тому останні не можуть бути допустимим доказом. У своєму рішенні, як на підставу відмови в задоволенні скарги, суд зазначає, що позивач не заперечував про те, що в темну пору доби не освітлювавався номерний знак. Разом з тим, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй Постанові по адміністративній справі N 537/2088/17, від 15 травня 2019 року, в пункті 32 дійшов висновку, що на думку колегії суддів, сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище. Відтак, позивач не міг бути притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.6 ст.121 КУпАП за керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком. Ретельний аналіз наведених обставин переконливо свідчить про те, що в діях [PERSON] відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП. Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи, а також не були враховані поліцейським під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] .. Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 454 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.2281736244.1 від 27.09.2021 та 681 грн. за подачу апеляційної скарги, що підтверджується квитанцією №7522-6896-3219-7049 від 24.06.2022. Таким чином, враховуючи ту обставину, що судом апеляційної інстанції були задоволені позовні вимоги, вказану суму судового збору слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань УПП на користь позивача. Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, через що таке підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Результат розгляду: granted