Рішення адміністративного суду від 2022-11-02 00:00:00+02

В січні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% до посадового окладу старшого слідчого відділення Вишенського відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області за період з 01.01.2016 по 30.04.2020 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% до посадового окладу старшого слідчого відділення Вишенського відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області за період з 01.01.2016 по 30.04.2020 року. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2022 року адміністративний позов задоволено. Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач проходив службу на посаді старшого слідчого відділення Вишенського відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області. Наказом начальника ГУНП у Вінницькій області №73 о/с від 30.04.2020 [PERSON] старшого слідчого відділення Вишенського відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області звільнено зі служби в поліції до пункту 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію". Позивач, 09.08.2021 року звернувся до відповідача із запитом, в якому просив надати інформацію, зокрема щодо відпрацювання ним документів, з відомостями, що становлять державну таємницю та розмір нарахованих та виплачених надбавок за роботу з відомостями, що становлять державну таємницю в період з 07.11.2015 по 30.04.2020 роки. Відділення поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області листом від 25.08.2021 року №П-5зі/231-21 повідомило позивача, що інформація щодо відпрацювання документів, з відомостями що становлять державну таємницю з 07.11.2015 по 02.09.2019 роки та розмір нарахованих та виплачених надбавок за період роботи з відомостями що становлять державну таємницю у період часу з 07.11.2015 по 30.04.202 роки відділенню невідома. З аналогічними запитами, позивач 13.09.2021 року звернувся до Барського відділення Жмеринського відділу поліції ГУПН у Вінницькій області, в якому просив надати інформацію, щодо відпрацювання ним документів, з відомостями, що становлять державну таємницю та розмір нарахованих та виплачених надбавок за роботу з відомостями, що становлять державну таємницю в період з 03.08.2017 по 02.09.2019 роки та до Вінницького відділу поліції ГУПН у Вінницькій області в період з 07.11.2015 по 02.08.2017 роки. Відділення поліції №1 Жмеринський районний відділ поліції ГУПН у Вінницькій області листом №5596/214/01-2021 від 01.10.2021 повідомило позивача, що інформація щодо розміру нарахованих та виплачених надбавок за роботу з відомостями, що становлять державну таємницю відсутня, однак надали довідку про кількість опрацьованих матеріальних носіїв секретної інформації, згідно якої вбачається, що [PERSON] з 03.08.2017 по 02.09.2019 проходив службу у Барському відділенні Жмеринського відділу поліції ГУПН у Вінницькій області на посаді старшого слідчого та за цей період ним було опрацьовано 13 матеріальних носіїв секретної інформації. Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, у\~ відповідь на запит позивача, листом № П-29зі/200/01-21 від 04.10.2021 року повідомило, що у період із 01.01.2016 року по 02.08.2017 \~позивачем було опрацьовано 216 документів з відомостями, що становлять державну таємницю також за позивачем рахувались та перебували на зберіганні матеріали негласних слідчих (розшукових) дій (13 справ) з відомостями, що становлять державну таємницю. За період з 07.11.2015 року по 01.01.2016 рік надати інформацію відносно відпрацьованих позивачем документів з відомостями, що становлять державну таємницю неможливо, так як усі матеріали знаходяться в архіві Головне управління Національної поліції у Вінницькій області. Вважаючи, дії Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо не виплати йому за період із 01.01.2016 по 30.04.2020 рік надбавки за службу в умовах режимних обмежень протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом. Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Так, Законом України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015 року визначено правові засади організації, та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України. Нормами ч.1 ст.3 Закону №580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. Частиною 1 статті 59 Закону №580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Згідно статті 60 Закону №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України регулюються Законом України "Про державну таємницю". Нормами частин 1, 2 статті 22 Закон України "Про державну таємницю" встановлено, що залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно"; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно"; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно", а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 7 років; для форми 3 - 10 років. Допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.7 ст.22 Закону України "Про державну таємницю" надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю. Так, ст.30 Закону "Про державну таємницю" визначено, що у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року №414 затверджено Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці. Пунктом 1 Положення №414 визначено види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень). Згідно п.2 Положення №414 особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків. Відповідно п.5 Положення №414 такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці. Нормами пункту 6 Положення №414 визначено, що персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи. Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю. Відтак, надання допуску до державної таємниці, передбачає визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає допуску до державної таємниці. Отже, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці, така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону № 3855-ХІІ залежить від ступеня секретності. Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає допуску до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці. Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону № 3855-ХІІ виникає право на отримання компенсації. Якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням, про що видати відповідний розпорядчий документ. Факт невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не є і не може бути свідченням невиконання роботи, пов`язаної з допуском до державної таємниці. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постановах від 25.04.2018 року у справі №802/74/15, від 27.05.2020 року у справі №821/146/16, від 28.01.2021 року у справі №240/229/20. Судом встановлено, що позивач у період із з 01.01.2016 по 30.04.2020 рік мав допуск до державної таємниці, однак, рапортів про встановлення надбавки за специфічні умови проходження служби та постійну роботу з відомостями, що становлять державну таємницю щодо позивача не складалися та відповідні накази керівника не видавалися. Крім того, суд вважає необґрунтованим твердження скаржника, що наявність допуску до державної таємниці у позивача під час проходження служби не тягне за собою обов`язку автоматично нарахувати та виплачувати надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, оскільки у випадку коли особа має відповідний доступ до державної таємниці і за умовами своєї професійної діяльності постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень. Слід зазначити, що в даному випадку поняття "постійно" не залежить від кількості виготовлених такою особою документів (значної або незначної кількості), або часу витраченого на роботу з такими документами, інформацією, а головним критерієм в даному випадку є наявність відповідного допуску до державної таємниці та практична реалізація права на такий допуск відповідно до функціональних обов`язків посадовою особою. З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів, дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied