Рішення адміністративного суду від 2023-04-06 00:00:00+03

[PERSON] (далі по тексту позивач, [PERSON] ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської міської ради (далі по тексту відповідач), в якому просить суд: - визнати протиправними дії Харківської міської ради (ЄДРПОУ 04059243) щодо відмови у наданні [PERSON] відповіді на запит від 16.11.2021 щодо надання публічної інформації про розмір грошових коштів (включно із преміями, матеріальною допомогою, відпустками тощо), виплачених за жовтень 2021 року міському голові Харківської міської ради, його заступникам та кожному працівнику Харківської міської ради та виконавчого комітету, вказати окремо із зазначенням прізвища, ім`я, по-батькові та посади кожного працівника; - зобов`язати Харківську міську раду (ЄДРПОУ 04059243) повторно розглянути запит на отримання публічної інформації [PERSON] від 16.11.2021 та надати повну, достовірну та об`єктивну інформацію протягом п`яти робочих днів із дня набрання чинності рішенням суду. В обґрунтування позовних вимог позивач, посилаючись на положення Закону України "Про інформацію", зазначив, що відповідачем не надано повної та точної інформації на запит. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2022 по справі № 520/25213/21 у задоволенні позову [PERSON] до Харківської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, з викладенням в ньому висновків, які не відповідають обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2022 по справі № 520/25213/21 \~та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначив, що не підлягає обмеженню в наданні за запитами про публічну інформацію інформація про прізвища, ім`я, по батькові фізичних осіб, умови отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування у користування або у власність державного або комунального майна, земельних ділянок, коштів, копії відповідних правових актів і договорів, які містять вказану інформацію. Зазначає, що Харківська міська рада є органом місцевого самоврядування, діяльність посадових осіб якого фінансується з місцевого бюджету, запитувана інформація стосується посадових осіб відповідача, які зобов`язані подавати декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру згідно Закону України «Про запобігання та протидію корупції», а, відтак, інформація про розмір заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат, які були виплачені (надані) у зв`язку з відносинами трудового найму є відкритою інформацією. Вказує, що виплата заробітної плати посадовим та службовим особам, які працюють в бюджетних установах, здійснюється з державного та місцевого бюджетів, а інформація щодо розпорядження бюджетними коштами не може бути обмежена. Відтак, вважає, що запитувана позивачем інформація згідно Законів України «Про доступ до публічної інформації» та «Про захист персональних даних» не належить до інформації з обмеженим доступом та не підпадає під обмеження щодо її поширення. Також зазначив, що оскільки позивачем не запитувалась конфіденційна інформація, а запит оформлено відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», вважає помилковим посилання суду першої інстанції на те, що запит не відповідав вимогам статті 16 Закону України «Про захист персональних даних» та ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Ураховуючи, що Харківська міська рада по суті запиту відповіді не надала, посилання суду, що у наданні запитуваної інформації не відмовлено, а заявнику лише запропоновано подати запит з дотримання вказаних приписів, є необґрунтованим. Відтак, вважає, що позивач, як запитувач інформації, має право на отримання такої відповідно до ч.2 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту, у встановлений Законом строк. Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] звернувся до Харківської міської ради із запитом на інформацію від 16.11.2021 (реєстраційний індекс від 16.11.2021 № К-3-11/958/180-21), у якому просив надати інформацію про розмір грошових коштів (включно із преміями, матеріальною допомогою, відпустками тощо) посадових осіб Харківської міської ради. Листом від 23.11.2021 № 207/0/33-21 запитувачу надана відповідь на запит на інформацію, у якій запропоновано подати запит з дотриманням приписів ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України «Про захист персональних даних». Вважаючи зазначену відповідь протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано до Харківської міської ради запит з дотриманням вказаних вимог законодавства, а тому Харківською міською радою не порушено прав позивача на доступ до публічної інформації, а позивачем не доведено такого порушення. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне. Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб`єктів стосовно отримання публічної інформації, врегульовані Конституцією України та відповідними спеціальними законами, а саме Законом України "Про інформацію" від 02.10.1996 № 2657-XII (далі по тексту - Закон № 2657-XII) та Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі по тексту - Закон № 2939-VI). Згідно з частиною 2 статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати, поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Закон № 2657-XII визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Статтею 1 Закону № 2657-XII визначено, що інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. У свою чергу, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України від 13.01.2011 №2939-VI "Про доступ до публічної інформації". Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Статтею 3 Закону "Про доступ до публічної інформації" визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації. Відповідно до статті 5 Закону "Про доступ до публічної інформації", одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію. Згідно зі статтею 12 Закону № 2939-VI, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації. Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено, що право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону №2939-VI, цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом. Частина перша статті 6 Закону України №2939-VI визначає види публічної інформації з обмеженим доступом, а саме: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація. Статтею 7 Закону України №2939-VI визначено, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону. Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 14 цього ж Закону, розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію. Приписами ст. 22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, зокрема, у випадку якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону. Як зазначено вище, відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації", не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в ч.ч. 1, 2 ст.13 цього Закону, зокрема інформація щодо юридичних осіб, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] звернувся до Харківської міської ради із запитом на інформацію від 16.11.2021 (реєстраційний індекс від 16.11.2021 № К-3-11/958/180-21), у якому просив надати інформацію про розмір грошових коштів (включно із преміями, матеріальною допомогою, відпустками тощо) посадових осіб Харківської міської ради. Листом від 23.11.2021 № 207/0/33-21 [PERSON] надана відповідь на запит на інформацію, у якій запропоновано подати запит з дотриманням приписів чинного законодавства, оскільки запит містив прохання надати доступ до персональних даних, проте цей запит не відповідав вимогам ст. 16 Закону України «Про захист персональних даних» (з урахуванням приписів якого здійснено розгляд запиту) та ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Також заявнику у відповіді на запит на інформацію надано інформацію про посадові оклади, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» та наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 23.03.2021 № 609 «Про умови оплати праці робітників, зайнятих обслуговуванням органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів». Згідно з положеннями статті 4 Закону України "Про доступ до публічної інформації", одним із принципів забезпечення доступу до публічної інформації є принцип прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень, вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом (п. 1,2 частини першої цієї статті). Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності вимог, визначених пунктами 1-3 частини другої статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Так, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні. Забезпечення доступу до публічної інформації здійснюється двома способами: систематичного та оперативного оприлюднення інформації, і надання інформації за запитами на інформацію. Спосіб забезпечення доступу до публічної інформації залежить, у тому числі, від виду (характеру, суті) такої інформації. За положеннями Закону України "Про доступ до публічної інформації", кожна особа має право скористатися своїм правом на подання інформаційного запиту, якому кореспондує обов`язок розпорядника інформації надати на нього відповідь. Відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність передбачених частиною другою статті 6 згаданого Закону підстав обмеження у доступі. Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з трьох складових, передбачених указаною правовою нормою, означає, що відмова в доступі до публічної інформації є необґрунтованою. Аналогічну позицію наведено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 9901/510/18, 14 травня 2020 року у справі № 9901/589/19. Згідно з ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Колегія суддів зазначає, що обмеження доступу до конкретної інформації допускається у разі, якщо за визначенням вона є конфіденційною або таємною або для службового користування та за умови застосування сукупності вимог пунктів 1-3 частини другої статті 6 Закону №2939-VI. Конституційний суд України рішенням від 20 січня 2012 року у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України установив, що перебування особи на посаді, пов`язаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів-суб`єктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві. Розпорядження бюджетними коштами включає здійснення витрат з державного чи місцевого бюджету. Заробітна плата та інші виплати (премії, матеріальна допомога тощо) посадовим та службовим особам є витратами з бюджету. Частиною 5 статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Статтею 31 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що відомості про оплату праці працівника надаються будь-яким органам чи особам лише у випадках, передбачених законодавством, або за згодою чи на вимогу працівника. На підставі абзацу 2 частини 3 статті 5 Закону України "Про захист персональних даних", не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна, крім випадків, передбачених статтею 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Це підтверджується положенням статті 5 Закону України "Про захист персональних даних", у якій йдеться про те, що не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень, а також "не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна, крім випадків, передбачених статтею 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Отже, інформація про заробітну плату, премії, види грошового забезпечення, будь-які інші виплати з державного чи місцевого бюджету працівнику державного органу, не є конфіденційною, не може бути обмежена в доступі і підлягає наданню на запит. Аналогічну правову позицію щодо вирішення спору в подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2020 року в справі № 820/4282/17, від 28 грудня 2022 року у справі №420/8015/22. З аналізу наведених норм, колегія суддів дійшла висновку, що інформація, яка стосується розміру заробітної плати працівників Харківської міської ради, які отримують заробітну плату за рахунок бюджетних коштів, є відкритою і має бути надана у відповідь на запит на інформацію. Враховуючи обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідь відповідача на запит від 16.11.2021 листом від 23.11.2021 № 207/0/33-21 не можна вважати належним розглядом запиту на отримання публічної інформації, оскільки фактично звернення позивача у відповідності до Закону №2939-VI не розглянуто, так як відповідачем не надано повної та обґрунтованої відповіді та/або роз`яснень причин відмови на поставлене в запиті питання. З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи у наданні інформації не дослідив законодавчих підстав для обмеження у доступі до інформації, а тому не у повній мірі виконав свої повноваження. Також, колегія суддів вказує, що запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту, але з дотриманням, зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Таких висновків дійшов Верховний Суд дійшов висновку у постанові від 26.02.2021 у справі №460/1684/19. Виходячи з того факту, що запит [PERSON] про надання публічної інформації від 16.11.2021 відповідає вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про захист персональних даних», а також з наявності встановленого законодавцем обов`язку розпорядників інформації надавати публічну інформацію, колегія суддів дійшла висновку, що відповідь розпорядника інформації листом від 23.11.2021 № 207/0/33-21 є неправомірною в розумінні Закону №2939-VІ та порушує право позивача на доступ до інформації. Відтак, позовні вимоги в частині зобов`язання Харківської міської ради (ЄДРПОУ 04059243) повторно розглянути запит на отримання публічної інформації [PERSON] від 16.11.2021 та надати відповідь, з урахуванням висновків суду викладених у вказаній постанові, підлягають задоволенню. Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зробив помилкові висновки. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За приписами до п. 1, п. 4 ч.1ст.317 КАС України, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2022 по справі № 520/25213/21 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Результат розгляду: partial