Рішення адміністративного суду від 2022-07-07 00:00:00+03

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Військової частини [NUMBER], в якому просив: а) визнати протиправними дії Військової частини [NUMBER] щодо врахування травня 2016 року та липня 2016 року, як місяців за якими здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базових місяців) при нарахуванні індексації грошового забезпечення [PERSON] за період з 30.05.2016 року по 28.02.2018 року; б) визнати протиправними дії Військової частини [NUMBER] щодо не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення [PERSON] в період з 01.03.2018 року по 29.12.2018 року; в) зобов`язати Військову частину [NUMBER] здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення [PERSON] за період з 30.05.2016 року по 28.02.2018 року в сумі 68 739,40 грн, із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця); г) зобов`язати Військову частину [NUMBER] здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення [PERSON] за період з 01.03.2018 року по 29.12.2018 року в сумі 38 176,41 грн, із урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078. Рішенням від 15 квітня 2022 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково. Визнав протиправними дії Військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення в повному обсязі [PERSON] з врахуванням базового місяця січень 2008 року та березень 2018 року у період з 30.05.2016 по 29.12.2018. Зобов`язав Військову частину [NUMBER] ([ADDRESS]; код ЄДРПОУ [NUMBER]) нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період 30.05.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року та з 01.03.2018 по 29.12.2018 з урахуванням базового місяця березень 2018 року відповідно до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та здійснити виплату з урахуванням виплаченої суми. У задоволенні інших вимог відмовив. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Військова частина [NUMBER] подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про застосування січня 2008 року як базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення позивача за період з травня 2016 року по лютий 2018 року, оскільки постановою КМ України від 09.12.2015 №1012 ,,Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" не лише істотно змінено порядок проведення індексації грошових доходів населення, починаючи з 01.12.2015, але й визначено, що для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року. Крім того, зазначає, що індексація грошового забезпечення позивача за період з березня 2018 року по грудень 2018 року проведена в повному обсязі із застосуванням березня 2018 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації та з врахуванням величини індексу споживчих цін, що перевищив 103%. Таким чином, на переконання апелянта, нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення у спірні періоди проведена згідно з нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та у відповідності до Порядку №1078. З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права. На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] з 30.05.2016 по 29.12.2018 проходив військову службу у військовій частині [NUMBER]. Наказом командира Військової частини [NUMBER] від 19.12.2018 року №274 [PERSON] звільнено, виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення 29.12.2018. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі № 380/5879/20 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та не виплати [PERSON] індексації грошового забезпечення у період з 31.05.2016 по 30.11.2018; зобов`язано Військову частину [NUMBER] ([ADDRESS]; ЄДРПОУ [NUMBER]) нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 31.05.2016 по 29.12.2018, з урахуванням виплачених сум; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено. З відомостей, наданих відповідачем, а саме - з розрахунку суми індексації за травень 2016 року по 29 грудня 2018 року, а також з витягу з розрахунково-платіжних відомостей за 2018 рік встановлено, що відповідач у період з 30.05.2016 по 28.02.2018 застосував травень 2016 року та липень 2016 року як базові місяці для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення позивача. Вважаючи протиправними дії відповідача щодо неправильного визначення базових місяців для нарахування індексації грошового забезпечення позивача, а також неврахування останнім норм абзаців третього, четвертого, шостого пункту 5 Порядку №1078 в частині вирішення питання про наявність підстав для виплати позивачу індексації його грошового забезпечення у місяці підвищення доходу (березень 2018 року), позивач оскаржив їх до суду. Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення без застосування базового місяця січня 2008 року за період з травня 2016 року по лютий 2018 року та березня 2018 року за період з березня 2018 року по грудень 2018 року є протиправною та призвела до виплати належних позивачу сум у заниженому розмірі. Також до таких наслідків призвело неврахування норм абзацу третього, четвертого, шостого пункту 5 Порядку № 1078 в частині вирішення питання про наявність підстав для виплати позивачу індексації його грошового забезпечення у місяці підвищення доходу (березень 2018 року). Водночас суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог про зобов`язання військової частини виплатити суми індексації 68 739, 40 грн та 38 176, 41 грн, оскільки нарахування сум є виключними дискреційними повноваженнями відповідача. Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Закон України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Згідно з абз.1 ч.1 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Відповідно до ч.2 ст.9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (абзац 2 ч.3 ст.9 вказаного Закону). Індексація грошових доходів населення здійснюється відповідно до Закону України ,,Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон №1282-ХІІ) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078). Відповідно до ст. 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Як вбачається з позовної заяви та апеляційної скарги, для сторін спору при визначенні розміру індексації визначальним є встановлення «базового» місяця для періоду служби позивача з травня 2016 року по грудень 2018 року. З наданого Військовою частиною [NUMBER] розрахунку суми індексації [PERSON] за період з травня 2016 року по 29 грудня 2018 року колегія суддів вбачає, що останньому індексація грошового забезпечення за вказаний період була нарахована та виплачена лише у грудні 2018 року. При цьому базовими місяцями для нарахування індексації визначено травень 2016 року та липень 2016 року. Оскільки позивач не погоджується з наведеними у розрахунку виплатами та вважає неправильним застосування базового місяця для проведення індексації, колегія суддів вважає за необхідне надати правову оцінку наведеним обставинам. Так, відповідно до пункту 10-2 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, тобто після 01.12.2015) для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник. До 01.12.2015 правила індексації оплати праці (грошового забезпечення) для новоприйнятих працівників були іншими і здійснювалися індивідуально для кожного працівника залежно від дати його прийняття на роботу. За новим же правилом, тобто після 01.12.2015, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, починаючи з грудня 2015 року здійснюється не індивідуального для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник. При визначенні «базового» місяця для початку обчислення індексації за спірний період позивач посилається на приписи саме пункту 10-2 Порядку № 1078 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013. Позивачем оспорюється період щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення саме після дати набуття чинності внесених змін до Порядку № 1078, тобто після 01.12.2015. Отже, саме вказаний пункт (10-2) Порядку №1078 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 підлягає застосуванню судом, оскільки позивач прийнятий на військову службу у Військову частину [NUMBER] з 30.05.2016. Суд звертає увагу, що застосування цього пункту до певної категорії осіб, зокрема, новоприйнятих чи переведених працівників визначено самою нормою. Підставою зміни «базового» місяця є не набуття нормою чинності, а настання тих обставин, які цією нормою визначені. В свою чергу схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294, яка набула чинності з 01 січня 2008 року. Отже, з набранням чинності Постановою № 1294 відбулись зміни розміру тарифних ставок (посадових окладів) відповідних категорій військовослужбовців, а тому «базовим» місяцем для початку обчислення індексації за спірний період слід вважати січень 2008 року, як місяць підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає позивач, на підставі пункту 10-2 Порядку № 1078 в частині, що стосується новоприйнятих та переведених працівників. З огляду на зазначене, суд вважає безпідставними аргументи відповідача з приводу того, що «базовим» місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з травня 2016 року по лютий 2018 року має бути травень 2016 року та липень 2016 року, так як такі спростовуються твердженнями самого відповідача про те, що Постановою №1013 були підвищені оклади майже у всіх галузях бюджетної сфери, однак такі підвищення не стосувались окладів у складі грошового забезпечення військовослужбовців, а тому з 01.12.2015 до 01.03.2018 посадові оклади військовослужбовців не змінилися. Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення [PERSON] за період з травня 2016 року по лютий 2018 року діяв протиправно, взявши для обчислення та нарахування індексації грошового забезпечення позивачу «базовий» місяць травень 2016 року та липень 2016 року. А тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо періоду з березня 2018 року по грудень 2018 року, колегія суддів зазначає наступне. Оскільки з 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України ,,Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, для оскаржуваного періоду з 01.03.2018 по 29.12.2018 включно індекс споживчих цін за 1 або 100 слід прийняти в березні 2018 року. Статтею 4 Закону України № 1282-XII передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина перша статті 4 із змінами, внесеними згідно із Законом № 911-VIII від 24.12.2015, який набрав чинності 01.01.2016). Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України індекс споживчих цін (індекс інфляції) в квітні 2018 року становив 100,8%, в травні 2018 року 100,0%, в червні 2018 року 100,0%, в липні 2018 року 99,3%, в серпні 2018 року 100,0%, в вересні 2018 року 101,9%, в жовтні 2018 року 101,7%. Отже, лише у жовтні 2018 року поріг індексації 103% (100,8% * 100,0% * 100,0% * 99,3% * 100,0% * 101,9% * 101,7% * 100) перевищено. При цьому оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно проводити з грудня 2018 року (п.1-1 Порядку №1078). Також колегія суддів ураховує, що відповідно до абзаців 3-5 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. Таким чином, для правовідносин, пов`язаних з нарахуванням індексації, визначальним є також факт підвищення саме грошового доходу, а не лише тарифних ставок (окладів). З наявних в матеріалах справи доказів слідує, що позивачу індексація грошового забезпечення за період з березня 2018 року по грудень 2018 року була нарахована та виплачена в грудні 2018 року. При цьому розмір здійснених виплат, розрахованих відповідачем в межах належної компетенції, здійснено із урахуванням індексу споживчих цін за 1 або 100 в березні 2018 року, що відповідає приписам Порядку №1078. Обґрунтованих доводів, які б вказували на те, що розмір індексації був розрахований неправильно, позивач не навів. За таких умов, право позивача в період з 01.03.2018 по 29.12.2018 не є порушеним, а тому захисту в даному судовому провадженні не підлягає. Наведені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, сформульованій в постанові від 19 травня 2022 року в справі №380/11404/21, яку суд апеляційної інстанції враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч.5 ст.242 КАС України. З огляду на викладене, суд першої інстанції невірно надав правову оцінку обставинам справи, прийняв рішення з неправильним застосуванням наведених норм права, в зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог за період з 01.03.2018 по 29.12.2018 з підстав не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення [PERSON] за вказаний період. Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову в частині позовних вимог за період з березня 2018 року по грудень 2018 року. За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні таких вимог.

Результат розгляду: partial