Рішення адміністративного суду від 2022-06-21 00:00:00+03

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся [PERSON] з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив суд: - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області врахувати до стажу роботи позивача для перерахунку пенсії стаж перебування на посадах Державної податкової інспекції по Смілянському району за період з 19.08.1991 року по 13.08.1997 року - 5 років, 11 місяців, 28 днів. В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що у серпні 2018 року позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії з відповідним пакетом документів, проте орган Пенсійного фонду України не врахував стаж служби за період з 19.08.1991 року по 13.08.1997 року - 5 років, 11 місяців, 28 днів на посадах Державної податкової інспекції по Смілянському району. У березні 2021 року позивач звернувся зі скаргою до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про зобов`язання провести перерахунок пенсії, однак отримав листа про відмову в проведенні перерахунку з тих підстав, що посади, на яких працював позивач, не відносяться до посад державної служби. Такі дії Головного управління позивач вважає протиправними, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернувся до суду з даним позовом. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року позов задоволено повністю частково: - визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не зарахування до стажу державної служби [PERSON] періоду роботи з 09.11.1992 до 13.08.1997 включно; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до стажу державної служби [PERSON] період роботи з 09.11.1992 до 13.08.1997 включно; - у задоволенні іншої частини вимог відмовлено; - стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області на користь [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що обов`язковою умовою призначення пенсії за статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ є наявність у особи достатнього стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, визначених законодавством, а посади на яких працював позивач у період з 1991 по 1997 роки не відносяться до категорій посад державних службовців, передбачених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та постановою від 14.08.2013 № 703 "Про віднесення деяких посад працівників органів державної влади, інших державних органів, установ до відповідних категорій посад державних службовців та визначення такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України", а тому оскаржуване рішення є правомірним та не підлягає скасуванню. Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного. Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV. У квітні 2021 року позивач звернувся до Головного управління із зверненням щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". Листом Головного управління № 2722-2777/С-0318-2300/21 від 29.04.2021 позивачеві наслано лист, відповідно до якого відповідач зазначив, що відповідно до трудової книжки від 19.07.1976 та від 20.06.2020 № [NUMBER] позивач обіймав посади в органах Державної податкової адміністрації та в Смілянській районній раді, і такі посади не відносяться до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" № 3723 від 16.12.1993, отже право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 у позивача відсутнє. Позивач вважає таку відмову протиправною, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернувся до суду. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог частково, суд першої інстанції виходив з того, що положення частини 2 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII (надалі - Закон №1697-VII) щодо розміру пенсії застосовуються при призначенні пенсій прокурорським працівникам у разі реалізації ними первинного права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. При перерахунку пенсії по інвалідності, призначеної позивачу, має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке. Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спірні правовідносини врегульовані наступними нормативно-правовими актами, чинними на час виникнення спірних правовідносин: Законом України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 (надалі - Закон №3723-ХІІ) та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 3 травня 1994 №283, (надалі - Порядок №283). Положеннями частини першої статті 37 Закону № 3723-ХІІ визначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. У подальшому, 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, відповідно до пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» якого, з набранням чинності вказаного закону втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII. Пунктом 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Виходячи з системного аналізу положень Закону № 889-VIII та статті 37 Закону № 3723-ХІІ, із набранням чинності Законом № 889-VIII державні службовці втратили право на призначення спеціальних пенсії та отримали право на призначення пенсій на загальних підставах, тобто відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У той же час, згідно з пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року. Механізм обчислення стажу державної служби визначено у Порядку обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283, що був чинний у період чинності Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII. У відповідності до пункту 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів. Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», посадовою особою органу державної податкової служби може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання. Статтею 6 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету. Абзацами 1, 2 пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону № 3723-XII незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом. Таким чином, посадові особи податкової служби, яким присвоєно спеціальне звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ. Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у постанові від 19.06.2018 року по справі №465/7218/16-а, від 06.03.2019 року по справі №826/6335/18, від 18.03.2021 року по справі №500/5183/17 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, так, в трудовій книжці позивача від 19.07.2021 року, міститься запис № 13, що останньому 09.11.1992 присвоєно спеціальне звання радник податкової служби ІІІ рангу, а тому період проходження такої служби в податкових органах з 09.11.1992 по 13.08.1997 має бути зарахованим до стажу державної служби. Проте, в матеріалах справи відсутні докази присвоєння позивачеві в період з 19.08.1991 до 08.11.1992 року спеціального звання, а отже, підстави для зарахування позивачеві до стажу державної служби - відсутні. Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом визнання протиправної відмови відповідача в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», викладеної в листі Пенсійного фонду та зобов`язання відповідача зарахувати до стажу державної служби позивача період роботи з 09.11.1992 року до 13.08.1997 року включно. Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ у зв`язку з тим, що їй присвоєно спеціальне звання як посадовій особі контролюючого органу, а тому її посада не відноситься до категорії посад державної служби, є безпідставними та повністю спростовуються положеннями ст. 344 Податкового кодексу України та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги. При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню. Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Результат розгляду: denied