Рішення адміністративного суду від 2022-11-09 00:00:00+02

В червні 2022 року [PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду з позовом Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (надалі відповідач, ГУ ДПС), в якому просив: - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 13.10.2021 року №0575053-2402-2101, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання в розмірі 109968,27 грн. по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік. Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що спірне податкове повідомлення-рішення стосуються донарахування позивачу податкового зобов`язання податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за нежитлову будівлю комплексу нежитлових будівель бази по ремонту паливних апаратур, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якого є позивач. Позивач не погоджується з донарахуванням йому цього податку, посилаючись на те, що це нерухоме майно належить до будівель промисловості, в цьому об`єкті нерухомості позивач, як приватний підприємець, здійснює свою підприємницьку діяльність, а відтак в силу підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України це нерухоме майно не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 року позовні вимоги задоволено. Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного. Як встановлено судом першої інстанції, а також вбачається з матеріалів справи, позивач з 2006 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі як платник податків. Згідно наданих відповідачем витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 01.01.2020 року, на 16.05.2020 року, та на 06.03.2021 року види економічної діяльності, якими мав право займатися позивач, змінювались та доповнювались. Так, станом на 01.01.2020 року такими видами діяльності були наступні: 68.20. Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний); 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 49.42 Надання послуг перевезення речей (переїзду); 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (т.1 а.с.118-121). Станом на 16.05.2020 року вказаний вище перелік діяльності був доповнений наступними видами без зміни основного виду: 28.30 Виробництво машин і устаткування для сільського та лісового господарства; 29.32 Виробництво інших вузлів, деталей і приладдя для автотранспортних засобів; 25.62 Механічне оброблення металевих виробів; 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 33.17 Ремонт і технічне обслуговування інших транспортних засобів; 33.11 Ремонт і технічне обслуговування готових металевих виробів; 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів. (т.1 а.с.122-125). А станом на 06.03.2021 року, тобто ще до винесення спірного рішення, з вищевказаного переліку був вилучений такий вид діяльності, як 68.20. Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, і замість нього основним видом діяльності з 06.03.2021 року визначений наступний вид - 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (т.1 а.с.126-129). Відповідно до наданої позивачем виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 05.01.2022 року, види економічної діяльності позивача залишаються ті ж самі, що зазначені у наданому відповідачем витягу з цього реєстру станом на 06.03.2021 року, але зі зміною основного виду на 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення (т.1 а.с.28-29). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач з 2018 року є власником нежитлової нерухомості загальною площею 3386,70 кв. м, а саме: комплекс нежитлових будівель бази по ремонту паливних апаратур, що розташовані за адресою: м. Каховка, вул.Мелітопольська, буд.15. Згідно експлікації приміщень до плану нежитлової будівлі - комплексу нежитлових будівель бази по ремонту паливних апаратур згідно технічного паспорта №ТІ01:4283-0981-8212-4825 у даному комплексі нежитлових будівель і споруд знаходяться: А - майстерня; А1 - виробничий корпус (всього по «А», «А1» - 369,1 кв. м.), а - ганок, а1 - тамбур, а2 - ганок, Б - сторожа (всього по «Б» - 4,9 кв. м.), б - ганок, В - вбиральня, Г - сарай, Д - сарай, Е - майстерня (всього по «Е» - 425,5 кв. м.), е - тамбур, Ж - бокс з оглядовою ямою (всього по «Ж» - 203,7 кв. м.), З - цех металоконструкцій (всього по «З» - 935,4 кв. м.), з - ганок, І - майстерня (всього по «І» - 878,6 кв. м.), і - ганок, і1 - ганок, К - склад для зберігання металопрокату (575,5 кв. м.), №1 - огорожа, №2 - ворота, № 3 - ворота, № 4 - вимощення, № 5 - водопровід, № 6 - водопровід, які віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. 13.10.2021 року Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі згідно з пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України та відповідно до пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України прийняло податкове повідомлення-рішення №0575053-2402-2101, яким позивачу визначило суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік у сумі 109968,27 грн.. Як слідує з відзиву відповідача на позов, спірне податкове повідомлення-рішення прийнято відносно позивача, як власника вищевказаної нежитлової нерухомості загальною площею 3386,70 кв. м, у [ADDRESS] з урахуванням ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які були визначені на 2020 рік рішенням Каховської міської ради №1644/80 від 20.06.2019 року. Надаючи оцінку спірному податковому повідомленню-рішенню, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вищевказані належні позивачу об`єкти нежитлової нерухомості відносяться до будівель промисловості та використовуються позивачем за їх призначенням для провадження ним господарської діяльності, то в такому випадку ці об`єкти в силу приписів підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Апелянт заперечує проти висновків суду першої інстанції, вказуючи в апеляційній скарзі на те, що до 05.03.2021 року основним видом діяльності позивача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна і в матеріалах справи відсутні докази використання позивачем вказаного об`єкту нерухомості для виготовлення промислової продукції будь-якого виду. При цьому апелянт не надав будь-яких заперечень чи спростувань тих доказів, які навів суд першої інстанції на підтвердження факту використання позивачем вищевказаних будівель за їх цільовим призначенням для провадження своєї господарської діяльності. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, а доводи апелянта вважає необґрунтованими і такими, що спростовуються наявними у справі доказами. Згідно з підпунктом 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування згідно з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Так, підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. Суд першої інстанції вірно виходив з того, що вищевказані об`єкти нежитлової нерухомості загальною площею 3386,70 кв.м., м.Каховка по вул.Мелітопольська, буд.15 відносяться до будівель промисловості. Такий висновок ґрунтується на положеннях Державного класифікатору будівель та споруд ДК 018-2000, відповідно до якого до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) відносяться, крім іншого: 1251 Будівлі промислові, цей клас включає: криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням, цей клас не включає: резервуари, силоси та склади (1252), будівлі сільськогосподарського призначення (1271), комплексні промислові споруди (електростанції, нафтопереробні заводи та т. ін.), які не мають характеристик будівель (230). В апеляційній скарзі апелянт не заперечує проти того, що вищевказані об`єкти нежитлової нерухомості відносяться до будівель промисловості, а лише посилається на відсутність доказів їх використання позивачем за їх призначенням. Колегія суддів зазначає, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе, у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та лише за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). Колегія суддів зауважує, що передбачена підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України пільга зі сплати податку на нерухоме майно застосовується до платників податків, які є власниками об`єктів промисловості і які використовують такі об`єкти за їх функціональним призначенням. На підтвердження використання позивачем вказаних будівель за їх функціональним призначенням як будівель промисловості, суд першої інстанції послався на надані позивачем договори про надання послуг №74-20/2 від 06.05.2020 року, №21 від 19.08.2020 року, №606 від 06.11.2020 року, №49 від 11.11.2020 року, №100 від 10.03.2021 року, видаткових накладних від 28.05.2013 року, від 15.08.2013 року, від 28.02.2014 року, від 23.10.2014 року, від 24.02.2015 року, від 17.06.2015 року, від 29.10.2015 року, від 22.02.2017 року, від 14.06.2018 року, від 06.11.2018 року щодо купівлі обладнання, фотознімки з виробництва, а також на довідку №1 від 10.01.2022 року, складену інженером-інвентаризатором ФОП [PERSON] (сертифікат АЕ №001614) в якій зазначено, що при проведенні поточної інвентаризації комплексу нежитлових будівель бази по ремонту паливних апаратур, який розташований на земельній ділянці для обслуговування виробничої бази по ремонту паливних насосів згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯБ №078359 від 29.10.2004 року за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що основні будівлі бази використовуються в повному обсязі в промисловій діяльності. Апелянт не навів будь-яких заперечень та/або спростувань наданих позивачем доказів. При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що до 05.03.2021 року основним видом діяльності позивача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, оскільки, по-перше жодних доказів передання позивачем в оренду чи у користування третім особам вищевказаних об`єкті нежитлової нерухомості за адресою: м.Каховка, вул.Мелітопольська, буд.15 суду не надано, і сам відповідач на існування таких фактів не посилається; по-друге лише сам факт того, що до 05.03.2021 року основним видом діяльності у відповідному реєстрі значився такий вид, як надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, ще не є доказом того факту, що саме приміщення [ADDRESS] були передані позивачем в оренду чи користування, та не виключає того, що позивач міг передавати в оренду будь-які інші належні йому приміщення. Відповідно до змісту термінів та понять, наведених у розділі 4 Національного класифікатору видів економічної діяльності, основний вид економічної діяльності - це вид діяльності суб`єкта, на який припадає найбільший внесок у валову додану вартість (або інший визначений критерій). В той же час, як вже було зазначено вище, одним з видів діяльності позивача постійно був такий вид, як 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення, який з 06.03.2021 року визначений як основний вид діяльності позивача. Такий вид економічної діяльності позивача повністю узгоджується із функціональним призначенням належного позивачу комплексу нежитлових будівель бази по ремонту паливних апаратур, що знаходиться у м.Каховка, вул.Мелітопольська, буд.15, та відповідає наданим позивачем доказам проведення ним відповідної господарської діяльності у вказаних будівлях. З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки належні позивачу об`єкти нежитлової нерухомості (будівлі промисловості) за адресою: [ADDRESS] , використовуються за їх призначенням для провадження ним господарської діяльності, тому в даному випадку вони не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Результат розгляду: denied