Рішення адміністративного суду від 2023-05-31 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач), в якому просить стягнути з Міністерства оборони України на користь [PERSON] 90 105,90 грн. інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми в розмірі 33 117,51 грн., а всього 123 223,41 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що одноразова грошова допомога відповідно до положень Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013, повинна була виплачена йому 15.11.2019, проте фактична виплата коштів в повному обсязі відбулась 03.03.2022. Таким чином, позивач вважає, що набув право на виплату 90105,90 грн. інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми в розмірі 33117,51 грн., а всього 123 223,41 грн. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2022 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подано апеляційну скаргу. Свою скаргу апелянт мотивує тим, що Міністерство оборони України порушило терміни виконання грошового зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги, а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних. Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року відкрито провадження за апеляційною скаргою [PERSON] та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження. Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу подано не було, що не перешкоджає подальшому розгляду справи. Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено колегією суддів апеляційного суду, відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10.02.2022 №24 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 по справі №620/2968/20, постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2021 та постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.07.2021 ВП № 66092979: - скасовано пункт 10 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.11.2019 № 156; - призначено одноразову грошову допомогу старшому майору в запасі [PERSON] (Чернігівський ОТЦКСГГ), якого 30.11.2005 звільнено зі Збройних Сил Російської Федерації та 09.10.2019 в Україні під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (довідка МСЕК серія 12ААБ № 521254 від 09.10.2019) у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому встановлено III групу інвалідності (2019) року, в сумі 480 250 (чотириста вісімдесят тисяч двісті п`ятдесят) гри. 00 коп. Відповідно до платіжного доручення № 3806 від 03.03.2022 кошти перераховано позивачу на картковий рахунок та отримано ним 03.03.2022, що підтверджується випискою по картковому рахунку . Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не виплати інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми по виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням групи інвалідності, за період з моменту первинного звернення за отриманням одноразової грошової допомоги по момент її фактичної виплати протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду. Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 по справі № 620/2968/20, постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2021 Міністерство оборони України та Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки виконали перед позивачем покладену на них державою функцію щодо соціального захисту військовослужбовця шляхом виплати йому гарантованої законодавством одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності і виконали її вчасно. За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 1 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 1-1 Закону № 2011-XII). Частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (ч. 6 ст. 16-3 Закону № 2011-XII). Частиною дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-XII, передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок № 975. Апелянт мотивує свою позицію тим, що він набув право на стягнення з відповідача 3% річних за несвоєчасну виплату грошового зобов`язання з 15.11.2019 по 03.03.2022 та інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Колегія суддів акцентує свою увагу на тому, що статтею 1 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на наведене вище, колегія суддів висновує, що передбачене цією статтею нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту майнового права та інтересу у цивільно-правових відносинах, а тому дія частини другої статті 625 ЦК України, якою передбачено цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, що в свою чергу не поширюється на правовідносини, які є предметом спору у цій адміністративній справі, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3% річних за несплату коштів при звільнені є безпідставними. Верховний Суд України у постанові від 20.01.2016 у справі № 6-2759цс15 за позовом фізичної особи до Міністерства оборони України про стягнення боргу з урахуванням установленого індексу інфляції та трьох процентів річних у зв`язку із затримкою виплати позивачеві одноразової грошової допомоги відповідно до статей 9, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вказав, що передбачена статтею 625 ЦК України норма до спірних правовідносин не застосовується. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за несвоєчасне проведення виплати одноразової грошової допомогти та річні, тобто між позивачем та відповідачами відсутні цивільні відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності учасників. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, але в даній справі відсутні такі сторони як боржник та кредитор, оскільки відсутні і грошові зобов`язання між ними, засновані на цивільно - правових відносинах та відсутні будь-які порушення цивільно-правових відносин відповідачем. Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач по справі не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, заснованого на цивільно - правових відносинах, а, відтак, до спірних правовідносин стаття 625 ЦК України не застосовується. Отже, висновок суду першої інстанції про те, що у даному випадку відповідачем дотримано строк виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, а відтак позивач не набув права на стягнення інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми є помилковим, оскільки відповідно до норм чинного законодавства та на підставі їх системного аналізу, колегія суддів встановила, що позивач не набув такого права взагалі. За вказаних обставин, виходячи із правової природи грошового зобов`язання, у зв`язку із простроченням виконання якого позивач звернувся до суду із даним позовом, а також враховуючи практику Верховного Суду у вказаній категорії справ, колегія суддів вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції від 18 листопада 2022 року. Згідно з частинами першою - четвертою статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Частиною першою статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначені підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Результат розгляду: partial