Рішення адміністративного суду від 2022-01-26 00:00:00+02

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить скасувати постанову серії ЕАО №5032524 від 15.11.2021 року винесену інспектором 4 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області Васильєвою О.В. якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення - штраф в розмірі 510 грн.. Зазначену постанову вважає необґрунтованою та недоведеною. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався. В судове засідання сторони не з`явилися. Про час та місце судового розгляду повідомлялись у встановленому законом порядку. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач причини не явки суду не повідомив. Відповідно до ч.3ст.268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних обставин. Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №5032524 від 15.11.2021 року, винесеної інспектором, 4 батальйону 2 роти УПП в Запорізькій області Васильєвою О.В., якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення - штраф в розмірі 510 грн.. Відповідно до зазначеної постанови,15.11.2021 року о 14:00:18 годині, позивач в м. Запоріжжя, вул. Шенвізька,1, керуючі транспортним засобом ЗАЗ 110377 номерний знак [NUMBER] , проїхав перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3.г ПДР - порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів, за що відповідальність передбачена ч.2 ст.122 КУпАП. Судом встановлено, що при складані постанови свідки правопорушення не запрошувалися, інших доказів, які підтверджують правомірність накладення адміністративного стягнення відповідачем не надано. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП, зокрема, в постанові потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Згідно вимог статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному Законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновку експертизи, речових доказів, показниках технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото та відео зйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Статтею 77 КАС України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Відповідачу по справі надавалась можливість заперечувати, спростовувати доводи позивача, надавати докази своєї незгоди, але він за власним бажанням не скористався своїм процесуальним правом. Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь. Дослідивши письмові матеріали, суд вважає постанову у справі про адміністративне правопорушення ЕАО №5032524 від 15.11.2021 року відносно [PERSON] такою, що постановлена з порушенням КУпАП, оскільки обставини викладені в постанові про адміністративне правопорушення про порушення Правил дорожнього руху України, ЗУ «Про дорожній рух» не підтверджуються жодними іншими доказами, зокрема документами, фото, відео або поясненнями свідків правопорушення. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як зазначається у пункту п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Зважаючи на той факт що, відповідач не надав доказів правомірності свого рішення, що є його обов`язком відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, будь-який сумнів тлумачиться на користь особи, що притягається до відповідальності, суд вважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. За таких обставин, суд вважає, що вина позивача не підтверджена належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Так, дані, які б спростовували свідчення позивача та підтверджували правомірність винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача відповідачем надано не було. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вищезазначена постанова відповідача підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі за відсутності в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тому позов підлягає задоволенню.

Результат розгляду: granted