Рішення адміністративного суду від 2022-10-31 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини [NUMBER] Національної Гвардії України, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 17.08.2017 включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року; - зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 17.08.2017 включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року в сумі 59776,72 грн із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року позов задоволений частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 17.08.2017 включно із застосуванням місяця підвищення окладу (базового) місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити за період проходження служби з 01.12.2015 по 17.08.2017 включно сум індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця підвищення окладу (базового) місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 242 КАС України і просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України. Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з 22.09.2010 проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] Національній гвардії України на посаді начальника відділення бойової та спеціальної підготовки (а.с. 21-24). Наказом командувача Національної гвардії України від 03.08.2017 № 105 о/с позивача звільнено з військової служби у відставку ЗСУ за пунктом «б» (за станом здоров`я) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 53). З 17.08.2017 позивача виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення наказом командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України від 17.08.2017 № 202 (по стройовій частині) (а.с. 20, 53). Згідно із довідкою ВЧ [NUMBER] НГУ 30.07.2021 за № 243 про нарахування та виплату індексації позивачу, у зв`язку із внесенням змін до «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації, грошових доходів населення» (зі змінами) за відсутності механізму нарахування та виплати індексації за попередні періоди, індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 17.08.2017 позивачу не нарахована та не виплачена. За 2015 рік данні відсутні у зв`язку із здачею відповідних документів до Центрального архівного відділу Національної гвардії України (а.с. 35). Довідкою про посадові оклади за посадами позивача, виданою ВЧ [NUMBER] НГУ 30.07.2021 № 245 \~(а.с. 36) визначено: - старший офіцер відділення бойової та спеціальної підготовки з 22.09.2010 по 16.11.2011 посадовий оклад = данні відсутні у зв`язку із передаванням відповідних документів до Центрального архівного відділу Національної гвардії України; - начальник відділення бойової та спеціальної підготовки з 26.03.2015 до 17.08.2017 посадовий оклад = 2015 рік - данні відсутні у зв`язку із передаванням відповідних документів до Центрального архівного відділу Національної гвардії України (подано запит до Центрального архівного відділу Національної гвардії України), 2016-2017 роки = 1090 грн. Згідно\~ \~\~із відомостями по нараховане грошове забезпечення позивачу за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, з 01.01.2017 по 31.12.2017 індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась (а.с. 37-38). 16.02.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 17.08.2017, та зазначити базові місяці (а.с. 18). Позивач, не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 17.08.2017, звернувся до суду із цим позовом. Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку що позивач має право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за спірний період із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (місяця підвищення або базового місяця) січень 2008 року, оскільки розмір посадового окладу позивача підвищено востаннє в січні 2008 року згідно пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 № 1294. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке. Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. З огляду на те, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає законність і обґрунтованість такого рішення в частині задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Згідно з ч. 3 ст. 9 зазначеного Закону грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Отже, нормами чинного законодавства прямо передбачено проведення індексації саме грошового забезпечення. Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ (далі Закон №1282-ХІІ) визначено, що індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до статті 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (далі Порядок № 1078). Пунктом 1 цього Порядку № 1078 визначено правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. За приписами п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту. Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру. Відповідно до пункту 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Абзацами 1 і 2 пункту 5 Порядку № 1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. З огляду на наведені вище норми, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для нарахування та виплати індексації позивачу за період з 01.12.2015 по 17.08.2017, як правильного висновку дійшов і суд першої інстанції. Загальне правило визначення базового місяця для нарахування індексації встановлено у п. 5 Порядку № 1078. Відповідно до пункту 14 цього Порядку роз`яснення щодо його застосування надає Мінсоцполітики. Мінсоцполітики в листі від 28.04.2016 № 201/10/1.37-16 надало роз`яснення щодо індексації заробітної плати, яке полягає в такому: «…обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації починаючи з грудня 2015 року здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник». Тобто, з 1 грудня 2015 року змінились правила визначення базового місяця для новоприбулих працівників, в т.ч. і військовослужбовців, і Порядок № 1078 з вказаної дати більше не містив правила, що таким базовим місяцем є місяць прийняття особи на роботу (у спірних правовідносинах місяць призову на військову службу). Єдиним правилом визначення базового місяця стало таке базовим для нарахування індексації є місяць підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник (військовослужбовець). Іншого правила з 1 грудня 2015 року чинне законодавство не містило. Враховуючи викладене та наведені у листі роз`яснення, для особи, яка проходила службу з 2010 року, обчислення індексу споживчих цін з 1 грудня 2015 року мало здійснюватися з місяця підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає така особа. Проте, схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України була затверджена Постановою КМУ від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності з 1 січня 2008 року. Листом Міністерства соціальної політики України від 29 грудня 2017 року № 122/0/66-17 підтверджено, що посадові оклади військовослужбовців в останнє підвищувались в січні 2008 року. Лише після прийняття Постанови КМУ від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року. За таких обставин, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо січня 2008 року, як базового місяця для нарахування індексації відповідно до Порядку № 1078, оскільки в період з 1 січня 2008 року по 1 березня 2018 року встановлено незмінність посадових окладів військовослужбовців. Підвищення тарифних ставок (окладів) після 1 січня 2008 року, в тому числі в період перебування позивача на службі, що є підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації, не відбувалося. Тобто, січень 2008 року є місяцем підвищенням тарифних ставок (посадових окладів), а тому відповідно до Порядку № 1078 саме січень 2008 року став базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців з 1 грудня 2015 року після набуття чинності зазначеними вище змінами до Порядку № 1078, як правильно зазначив суд першої інстанції. Відповідачем не підтверджено виплату сум індексації грошового забезпечення за період 01.12.2015 по 17.08.2017. Відповідач надав відомості про розмір посадового окладу позивача тільки за 2016-2017 роки, який складав 1090 грн. Враховуючи, що нарахування, виплата грошового забезпечення та проведення індексації належить до компетенції відповідача, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивачу за спірний період з урахуванням базового місяця січня 2008 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Водночас, розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення. Проте, звертаючись 16.02.2021 до відповідача із заявою, позивач просив нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 17.08.2017, та зазначити базові місяці (а.с. 18), тобто вимоги щодо застосування базового місяця для нарахування індексації ставились і відповідно відповідачем не розглядались. Отже, спір між сторонами стосовно визначення базового місяця для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення існує, права позивача у зазначеній частині порушені, що спростовує \~доводи відповідача про передчасність позовнпих вимог. Разом з тим дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Чинне законодавство не передбачає іншого варіанту поведінки відповідача, крім нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 17.08.2017 з із застосуванням базового місяця січень 2008 року, а тому його доводи щодо дискреційності повноважень у спірних правовідносинах є помилковими. Стосовно порушення строку звернення до суду Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами. Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу. Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України. Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці. Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю. Частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Водночас частиною другою цієї статті встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми. Грошове забезпечення по суті є заробітною платою в розумінні частини другої статті 233 КЗпП України. Таким чином, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати (грошового забезпечення для поліцейських, складовими частинами якого є доплата за службу в нічний час та індексація грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком, як це передбачено частиною другою статті 233 КЗпП України. Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 280/9017/20. Отже, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу за період проходження служби з 01.12.2015 по 17.08.2017 включно сум індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця підвищення окладу (базового) місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року. Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності. Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Результат розгляду: denied