Рішення адміністративного суду від 2022-04-26 00:00:00+03

У вересні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до [INFO] (Військова частина [NUMBER] ) (далі ВЧ), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язати ВЧ нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року позов задоволено. Не погоджуючись з даним рішенням суду, ВЧ подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позову повністю. Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу за контрактом Державній прикордонній службі України. Останнє місце служби перед звільненням з військової служби Військова частина [NUMBER] . Наказом начальника ВЧ від 16.07.2021 № 241-ОС позивач був звільнений зі служби у запас у\~ зв`язку із закінченням строку контракту відповідно до п.2 ч.5 ст.26 \~\~Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та наказом від 21.07.2021 року №245-ОС виключений зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення. У наказі вказано, що вислуга років у Збройних Силах станом на 21.07.2021 року становить 06 років 02 місяці 16 днів, пільгова вислуга років становить 06 років 03 місяці 06 днів, а загальна вислуга років становить 12 років 03 місяці 18 днів. 21.07.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової допомоги при звільненні, проте йому було відмовлено з посиланням на відсутність 10 років каленларної вислуги років. Наведена відмова і стала підставою для звернення з даним позовом до суду. Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 у справі №806/2104/17 звернув увагу, що відповідна правова норма не містить вказівки на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме календарних років вислуги та наголосив, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги, а саме: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше». Таким чином, суд першої інстанції зазначив, що право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виникає у військовослужбовця при наявності \~\~вислуги більш 10 років у тому числі у пільговому обчисленні, а не лише у календарному. Календарна вислуга років застосовується для визначення розміру грошової допомоги. Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України з огляду на таке. Згідно частини 2\~ статті 3 Конституції України\~ права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно\~ статті 8 Конституції України,\~ Закони\~ та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Коституції України і повинні відповідати їй. Конституція України\~ є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі\~ Конституції України\~ гарантується. Відповідно до\~ статті 46 Конституції України\~ громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Статтею 22 Конституції України\~ встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією\~ Конституції\~ не є вичерпними. Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1\~ статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. Відповідно до частини 2\~ статті 15 Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у звязку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Згідно з пп.1 п.9 розділу 5 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС від 25.06.2018 року №558, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. З аналізу наведеного можна дійти висновку, що умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини 2\~ статті 15 Закону є наявність у військовослужбовця, який звільняється, вислуги у розмірі 10 років і більше. При цьому, вищевказані положення Закону не містять розмежування якої саме вислуги календарної, пільгової, тощо, що, на думку колегії суддів, свідчить про врахування у вказану вислугу, як в календарному, так і в пільговому обчисленні, що також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2104/17 та від 24 листопада 2020 року №822/3008/17. При цьому, колегія суддів не приймає до уваги положення Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, яка містить посилання саме на «календарність» вислуги років, з огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, тобто для визначення розміру вислуги років слід застосовувати саме\~ Закон, де передбачено загальну вислугу років та який має вищу юридичну силу по відношенню до вищевказаної Інструкції. Враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що досліджувані позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування одноразової грошової допомоги та зобов`язання вчинити певні дії є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин. Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Результат розгляду: denied