Рішення адміністративного суду від 2022-06-14 00:00:00+03

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила: 1) визнати протиправними та дискримінаційними: - рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №1438/02 від 24.01.2017 року в тій частині, в якій стосується вимог [PERSON] на отримання пенсії за період з 07.10.2009 по 30.11.2016 року; - дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в частині відмови у виплаті [PERSON] пенсії з 07.10.2009 року по 30.11.2016 року; - бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не виплати недоотриманої пенсії [PERSON] за період з 07.10.2009 року по 30.11.2016 року; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області вчинити певні дії виплатити недотриману пенсії [PERSON] за період з 07.10.2009 року по 30.11.2016 року, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Постановою Верховного суду від 23 жовтня 2018 року у справі №334/3461/17, зокрема, зобов`язано Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя поновити пенсію за віком [PERSON] з 20 січня 2017 року. Позовні вимоги за період з 07 жовтня 2009 року по 30 листопада 2016 року залишено без розгляду. Підставою для залишення без розгляду частини позовних вимог став пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до адміністративного суду. При цьому, звертаючись з цим позовом до суду позивач виходив з того, що оскільки Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 року у справі № 815/1226/18 зроблено висновок про неможливість застосування до спорів щодо поновлення пенсійних виплат, строків звернення до суду, які визначені ст.122 КАС України, то підстави з яких його позов, в частині заявлених вимог за період з 07.10.2009 по 27.12.2016, був залишений без розгляду, є усунутими, а відтак, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог. Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , є громадянкою України та з 22 лютого 1993 року їй призначено пенсію за віком. У 1993 році виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю. 20 січня 2017 року позивач через уповноваженого представника звернулась до УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя з нотаріально завіреною заявою про призначення/перерахунок пенсії від 08 листопада 2016 року. 24 січня 2017 року листом УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя №438/02 позивача повідомлено, що відповідно до пунктів 1.5, 2.9 Порядку №22-1 заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Особа, яка звертається за пенсією (незалежно від видку пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). У відповіді також зазначено, що на сьогоднішній день жоден нормативно-правовий акт не наділяє районне управління Пенсійного фонду України повноваженнями щодо поновлення виплати пенсій в інший, ніж передбачено Порядком №22-1, спосіб, незважаючи на підставі такого поновлення. Позивач не погодившись з відмовою органу Пенсійного фонду України у поновленні пенсії за віком, звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2017 року у справі №334/3461/17 адміністративний позов [PERSON] до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено. Зобов`язано Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя провести поновлення пенсії за віком [PERSON] з 07 жовтня 2009 року - шляхом призначення її знову, відповідно норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування , в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року у справі №334/3461/17 апеляційну скаргу Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя - задоволено частково. Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2017 року - скасовано та прийнято нову постанову, якою зобов`язано Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя провести поновлення пенсії за віком [PERSON] з 31 травня 2017 року - шляхом призначення її знову, відповідно норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування , в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Постановою Верховного суду від 23 жовтня 2018 року у справі №334/3461/17 касаційну скаргу Меламеда Вадима в інтересах [PERSON] задоволено частково. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року скасовано. Ухвалено нове рішення. Зобов`язано Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя поновити пенсію за віком [PERSON] з 20 січня 2017 року. Позовні вимоги за період з 07 жовтня 2009 року по 30 листопада 2016 року залишити без розгляду. В задоволені решти позову відмовлено. Після усунення підстав, з яких позовні вимоги позивача стосовно виплати недоотриманої пенсії за період з 07 жовтня 2009 року по 30 листопада 2016 року були залишені судом без розгляду, позивач звернулась з даною позовною заявою до суду. Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного. Відповідно до частини 2\~ \~статті 19 Конституції України\~ \~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ \~\~\~Конституцією\~ \~\~\~та законами України. За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень. Згідно із ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи обставини щодо наявності права [PERSON] на поновлення виплати пенсії та протиправність рішення Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя від 24.01.2017 року №438/02 встановлена постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року у справі №334/3461/17 (2-а/334/197/17) та не є спірними в межах наданої справи, а відтак судом апеляційної інстанції, в силу ч.4 ст.78 КАС України, не досліджуються. Натомість, в межах даної справи спірним є строк, з якого [PERSON] має право на поновлення виплати пенсії, позовні вимоги щодо якого, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року у справі №334/3461/17 (2-а/334/197/17) залишено без розгляду. Підставою для залишення без розгляду частини позовних вимог став пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, визначеного ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року). Разом з цим, згідно із ч.4 ст. 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку. Отже, процесуальним законом передбачена можливість повторного звернення до суду із позовом, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду. Так, у постанові від 20.05.2020 року, справа №815/1226/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що статті 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009. Зважаючи на те, що непроведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком. Такий висновок Великої Палати Верховного Суду є застосовним при розгляді подібних справ і щодо статей 122, та 123 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), які за змістом є аналогічними статтям 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року). Тобто, підстави з яких позовні вимоги [PERSON] , в частині заявлених вимог за період з 07.10.2009 року по 30.11.2016 року, були залишений без розгляду, є усунутими, що, в свою чергу, дає право позивачу на звернення до адміністративного суду з цими позовними вимогами в загальному порядку. Відтак, з огляду на те, що обставини щодо наявності права [PERSON] на поновлення виплати пенсії та протиправність рішення Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя від 24.01.2017 року №438/02 встановлена постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року у справі №334/3461/17 (2-а/334/197/17) та не є спірними в межах наданої справи, а обставин, з яких позовні вимоги [PERSON] про поновлення виплати пенсії за період з 07.10.2009 року по 30.11.2016 року є усунутими, то колегія суддів робить висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Разом з тим, колегія суддів зазначає про передчасність вимог щодо нарахування індексації та компенсації втрати частини доходів, оскільки відповідно до статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, а з огляду на те, що виплату пенсії за період з 07.10.2009 року по 30.11.2016 року не здійснено, питання щодо нарахування індексації пенсійним органом не вирішувалось то, відповідно задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам. Окрім цього, при вирішенні питання про часткове задоволення позовних вимог колегія суддів також враховує, що Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя є припиненим, а його правонаступником виступає Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Відтак, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити недотриману пенсію [PERSON] за період з 07.10.2009 року по 30.11.2016 року, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що призвели до ухвалення незаконного рішення, є підставою для його скасування, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі. Згідно із ч.6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Виходячи з характеру та кількості задоволених позовних вимог, документально підтвердженими судовими витратами позивача є сплачений судовий збір у розмірі 2270,00 грн., який підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Результат розгляду: partial