Рішення адміністративного суду від 2022-01-12 00:00:00+02

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в якому просив визнати протиправними дії щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії за віком з 26 лютого 2021 року із застосуванням середньої заробітної плати за останні три календарні роки відповідно до частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та підвищення розміру пенсії за віком у зв`язку із відстрочкою часу її призначення, а також зобов`язати здійснити відповідний перерахунок пенсії та підвищити розмір пенсії за віком у зв`язку із відстрочкою часу її призначення. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у призначенні [PERSON] пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо застосування при її обчисленні показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2018, 2019, 2020 роки, а також здійснення підвищення розміру пенсії за віком у разі відстрочки часу її призначення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України призначити [PERSON] пенсію за віком з 26 лютого 2021 року відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо застосування при її обчисленні показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2018, 2019, 2020 роки, а також підвищити розмір пенсії за віком у зв`язку з відстрочкою часу її призначення відповідно до статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". В іншій частині позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 28 лютого 2021 року позивач звернувся із заявою по призначення пенсії за віком з огляду на досягнення ним віку, визначеного статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Проте, згідно з матеріалами пенсійної справи [PERSON] з 27 березня 2007 року він отримує пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відповідач зауважує, що така пенсія є різновидом пільгового пенсійного забезпечення для можливості особі достроково отримувати пенсію за віком, а не є окремим видом пенсії. Відтак, перерахунок пенсії щодо зміни умов призначення однакових видів пенсії чинним законодавством не передбачено. Щодо вимоги позивача застосувати при обчисленні пенсії показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, то у відзиві зазначено наступне. Приписами частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що середня заробітна плата (дохід), визначена вказаною частиною Закону застосовується, якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі виключно при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком. При переведенні на пенсію за віком з інших видів пенсійного забезпечення (окрім з пенсії по інвалідності) при обчисленні пенсії застосовується той показник середньої заробітної плати по Україні, який застосовувався при призначенні (попередньому перерахунку) пенсії. Відтак, підстав для застосування такого показнику у пенсійного органу не має. Що ж до підвищення розміру пенсії у зв`язку із відстрочкою часу її призначення, то представник відповідача зазначив, що позивач отримує з 27 березня 2007 року пенсію за віком, призначену на пільговим умовах за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці за списком №2. Вказане свідчить про те, що позивачу вже призначена пенсія, а відтак підстави для підвищення пенсії у зв`язку з відстрочкою її призначення також відсутні. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що З 27 березня 2007 року [PERSON] призначено пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закону №1788-ХІІ). Після досягнення пенсійного віку позивач 26 лютого 2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення йому пенсії за віком на підставі статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", врахувавши при цьому середню заробітну плату по Україні за 2018-2020 роки відповідно до положень статті 40 вказаного Закону. Крім того, у вказаній заяві позивач просив підвищити розмір пенсії за віком у разі відстрочки часу її призначення. Відповідач листом від 11 березня 2021 вих. №1913-1795/П-02/8-0200/21 повідомив позивача, що при переведенні на пенсію за віком з інших видів пенсійного забезпечення (окрім з пенсії по інвалідності) при обчисленні пенсії застосовується той показник середньої заробітної плати по Україні, який застосовувався при призначенні (попередньому перерахунку) пенсії. Крім того, відповідач зазначив, що з 27 березня 2007 року позивачу вже було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", що визначало право позивача на більш ранній вихід на пенсію, а тому відсутні підстави для встановлення підвищення за відстрочку призначення пенсії за віком. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 44 Конституції України). Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Частиною першою статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Разом із тим, відповідно до частини 1 статті 10 цього ж Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. За приписами частини 2 статті 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи. Водночас, частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-IV. Однак, якщо мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії. Отже, враховуючи те, що позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", тому призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" має відбутися вперше. Відтак, відповідач мав призначити позивачеві пенсію, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018-2020 роки, тобто показник середньої заробітної плати має враховуватись за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом №1058-IV. Вирішуючи даний спір, суд враховує правову позицію Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №428/450/17, згідно з якою якщо особі, якій до досягнення загального пенсійного віку була призначена та виплачувалась пенсія іншого виду і на підставі іншого Закону, при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV у зв`язку із досягненням такого віку пенсія повинна обраховуватись на підставі положень статті 40 Закону №1058-ІV як вперше призначена. Вказана правова позиція Верховного Суду підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №876/5312/17. При цьому важливо врахувати також і те, що за період з 2018 по 2020 роки із заробітної плати позивача здійснювалися відповідні утримання, тобто у встановленому законом порядку сплачувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. З огляду на викладене суд доходить висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у застосуванні при обчисленні розміру пенсії позивача за віком з 26 лютого 2021 року показника середньої заробітної плати по Україні за 2018, 2019, 2020 роки. Відтак, задоволенню підлягає і вимога щодо зобов`язання відповідача здійснити з 26 лютого 2021 року призначення пенсії за віком із урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2018, 2019, 2020 роки. При цьому, відсутні підстави для задоволення вимоги щодо зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії, адже, як встановлено судом, позивачеві повинна бути призначена пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV вперше. Більше того, 26 лютого 2021 року позивач звертався до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, а не про її перерахунок. Доводи відповідача про те, що позивачеві у 2007 році призначено пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV спростовуються протоколом №2829 від 10 липня 2007 року, згідно із яким [PERSON] призначено пенсію за віком за списком №2 та конкретизовано норму, яку при цьому враховано, - стаття 100. При цьому, статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, що діяла станом на момент призначення пенсії, передбачався порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону. Натомість, Закон №1058-IV станом на момент призначення позивачу пенсії вперше не передбачав можливості призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку №2. Окрім того, у позовній заяві позивач вказує на те, що він має право на підвищення розміру пенсії у разі відстрочки часу її призначення, що унормовано статтею 29 Закону №1058-ІV. З огляду на те, що пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV позивачеві мали б призначити вперше, а тому така мала бути призначена з урахуванням страхового стажу на день звернення, у зв`язку із чим позивач має право на підвищення розміру пенсії у разі відстрочки часу її призначення. Так, відповідно до частини 1 статті 29 Закону №1058-VI особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців. Варто врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17 травня 2019 року у справі №511/777/17, згідно із якими для збільшення розміру пенсії у зв`язку з відстрочкою її призначення необхідними умовами є досягнення пенсійного віку, встановленого Законом №1058-VI, та наявність страхового стажу, здобутого після досягнення пенсійного віку. На підтвердження наявності страхового стажу, здобутого після досягнення пенсійного віку позивачем надано копію трудової книжки, відповідно до якої позивач у період з 2007 року по 2019 рік працював в товаристві з обмеженою відповідальністю "Спецстрой". З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Результат розгляду: denied