Рішення адміністративного суду від 2022-09-06 00:00:00+03

У травні 2021 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: - визнати адміністративні договори, укладені згідно повідомлення-розрахунку від 19.10.2020 №б/н та від 07.12.2020, недійсними та зобов`язати повернути йому в натурі все, що відповідачі одержали на виконання цих адміністративних договорів, а саме: ГУ ПФУ в Чернігівській області - 1625,99 грн., ГУ ДПС у Чернігівській області - 6600,00 грн.; - визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відмову в призначенні йому пенсії за віком протиправними та зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області провести призначення позивачу пенсії за віком з 29.12.2020, із зарахуванням до страхового стажу для обчислення пенсії страхового стажу відпрацьованої роботи в ПОСП «Лан» з 03.05.2000 по 27.04.2007, та здійснити перерахунок пенсії. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково: Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови [PERSON] в зарахуванні до загального страхового стажу періоду роботи в ПОСП «Лан» з 03.05.2000 по 27.04.2007. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести [PERSON] з 29.12.2020 перерахунок та виплату пенсії, зарахувавши до загального страхового стажу період роботи в ПОСП «Лан» з 03.05.2000 по 27.04.2007. Визнано недійсними адміністративні договори, а саме: повідомлення-розрахунок від 19.10.2020 №б/н, складене Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, та Типовий договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) від 07.12.2020 №02025109100002. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області сформувати і подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області подання про повернення [PERSON] коштів в сумі 1625 (одна тисяча шістсот двадцять п`ять) грн. 99 коп. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області подано апеляційну скаргу, яку ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2022 року повернуто особі, яка її подала, з огляду на те, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області за вх. № 4362 не підписана особою, яка її подала. Також не погоджуючись з таким рішенням суду, Головним управлінням Державної податкової служби у Чернігівській області подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним Типового договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) від 07.12.2020 №02025109100002 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні відповідних позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції в оскаржуваній частині порушено норми матеріального права. Зокрема, апелянт вказує, що [PERSON] було подано звіт про суми добровільних внесків, передбачених договором про добровільну участь, які підлягають сплаті, та суми доплат, [PERSON] було сплачено єдиний соціальний внесок в сумі 6600,00 грн. Тобто, позивач вчинив всі необхідні дії для укладення договору, жодного примусу, а тим більше введення в оману працівниками контролюючого органу не вчинено. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання адміністративного договору недійсним та зобов`язання повернути сплачені кошти, визнання відмови протиправною та зобов`язання призначити пенсію та призначено до розгляду в порядку письмового провадження. Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 19.10.2020 ГУ ПФУ в Чернігівській області надано позивачу повідомлення-розрахунок на суму 1625,99 грн., який підлягав сплаті до 28.10.2020, для зарахування неповних місяців страхового стажу як повних за періоди січень-грудень 2004 року, січень 2006 року, червень 2008 року, листопад 2012 року, червень та жовтень 2014 року. Відповідні кошти сплачені [PERSON] згідно із квитанцією від 19.10.2020 №0.0.1875439973.1 (а.с. 12-13). Листом від 20.10.2020 за №2500-0346-8/40305 ГУ ПФУ в Чернігівській області відмовило позивачу в призначенні пенсії, мотивуючи тим, що у нього не достатньо необхідного загального страхового стажу (зараховано до стажу 25 років 10 місяців 12 днів замість 27 років мінімальних). Також повідомлено, що до загального страхового стажу не зарахований період роботи в Камківській неповній середній школі з 15.11.1995 по 15.04.1996, так як дана робота пересікається з роботою в колгоспі. Для зарахування даного періоду необхідно надати довідку про вихододні з колгоспу помісячно за 1995-1996 роки (а.с. 8). Оскільки ГУ ПФУ в Чернігівській області відмовило [PERSON] у призначенні пенсії за недостатністю необхідного загального страхового стажу, 07.12.2020 позивач звернувся до ГУДПС у Чернігівській області із заявою про укладення із ним Договору про добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) за період з 01.07.2008 по 30.09.2008 (а.с. 66-67). Квитанцією від 09.11.2020 №17 [PERSON] до бюджету перераховано єдиний внесок в сумі 6600,00 грн. (а.с. 15 зворот). Враховуючи наведене, 29.12.2020 [PERSON] повторно до ГУ ПФУ в Чернігівській області подано заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Листом від 26.01.2021 за №250-0303-8/4107 ГУ ПФУ в Чернігівській області відмовив у призначенні пенсії у зв`язку із тим, що зарахований [PERSON] страховий стаж становить 25 років 7 місяців 23 дні, що відповідно до вимог статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є недостатнім для призначення пенсії. 17.02.2021 [PERSON] повторно звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком. ГУ ПФУ в Чернігівській області призначено позивачу пенсію з 29.12.2020. При цьому, відповідно до розрахунку стажу, розрахований ГУПФУ в Чернігівській області загальний страховий стаж [PERSON] становить 27 років 2 місяці 29 днів. До вказаного стажу ГУ ПФУ в Чернігівській області зараховано, в тому числі, періоди: з 03.05.2000 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2004 (доплата), з 01.01.2006 по 31.01.2006 (доплата), з 01.02.2006 по 30.04.2006 (добровільне страхування), з 01.07.2008 по 30.09.2008 (добровільне страхування), з 01.11.2012 по 30.11.2012 (доплата), з 01.06.2014 по 30.06.2014 (доплата) та з 01.10.2014 по 31.10.2014 (доплата) (а.с. 77). Разом з тим, відповідно до індивідуальних відомостей про позивача, до його загального страхового стажу не враховано в повному обсязі період роботи в ПОСП «Лан» з 03.05.2000 по 27.04.2007. Вважаючи дії відповідача щодо відмови зарахувати до страхового стажу період роботи протиправними та такими, що призвели до укладення позивачем договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, сплати ним коштів, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду. Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що ГУ ПФУ в Чернігівській області протиправно не врахованого до загального страхового стажу позивача період роботи в ПОСП «Лан» з 03.05.2000 по 27.04.2007. Щодо позовних вимог про визнання адміністративних договорів, укладених згідно повідомлення-розрахунку від 19.10.2020 №б/н та від 07.12.2020, недійсними та зобов`язання відповідачів повернути сплачені [PERSON] кошти, суд зазначив, що на момент звернення [PERSON] до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058, наявного у нього загального страхового стажу було достатньо для отримання такого права (більше 30 років). Разом з тим, внаслідок протиправних дій ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи з 03.05.2000 по 27.04.2007, [PERSON] з метою реалізації права на пенсійне забезпечення на рахунок ГУ ПФУ в Чернігівській області було сплачено кошти в сумі 1625,99 грн. для зарахування неповних місяців страхового стажу як повних за періоди січень-грудень 2004 року, січень 2006 року, червень 2008 року, листопад 2012 року, червень та жовтень 2014 року (а.с. 12-13). Крім того, [PERSON] із ГУ ДПС в Чернігівській області було укладено договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) від 07.12.2020 №02025109100002, у зв`язку із чим сплачено до бюджету єдиний внесок в сумі 6600,00 грн. (а.с. 15 зворот, 66-67). Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Так, відповідачем оскаржується рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог щодо визнання недійсним Типового договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) від 07.12.2020 №02025109100002, відтак колегія суддів вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги Головного управління ДПС у Чернігівській області. Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення. Статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів. При цьому, у статті 4 Кодексу надано визначення зазначеного правового інституту. Так, адміністративний договір - спільний правовий акт суб`єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону. Пунктом 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України установлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. При цьому, відповідно до положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Відповідно до статті 12 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058), особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 цього закону, у тому числі особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, а також в аспірантурі та докторантурі, іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Зазначені особи можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах відповідно до укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Згідно із частиною п`ятою статті 10 Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» договором про добровільну участь може бути передбачена одноразова сплата особою єдиного внеску за попередні періоди, в яких особа не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню (у тому числі за період з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року). Сума сплаченого єдиного внеску за кожен місяць такого періоду не може бути меншою за мінімальний страховий внесок на дату укладення договору, помножений на коефіцієнт 2. Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженій наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449. Частиною третьою статті 24 Закону №1058 передбачено, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Розділом 15 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за №64/8663, визначено порядок здійснення доплати відповідно до частини третьої статті 24 Закону №1058. Так, застрахована особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та бажає зарахувати неповний місяць роботи до страхового стажу як повний місяць, подає до органів Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії заяву згідно з додатком 28 цієї Інструкції. Працівник відділу надходження доходів на підставі даних персоніфікованого обліку про періоди, за які застрахована особа бажає здійснити доплату у сумі, не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, складає повідомлення-розрахунок згідно з додатком 29 цієї Інструкції. Застрахована особа здійснює доплату в сумі, зазначеній у повідомленні-розрахунку, протягом 10 календарних днів з дня його отримання. Отже, як вірно вказав суд першої інстанції, чинним законодавством України передбачено можливість зарахування громадянам додаткових місяців роботи до страхового стажу, шляхом укладення ними договорів про добровільну участь та доплати коштів на рахунок Пенсійного фонду України з метою зарахування неповних місяців роботи як повних. Вказаний правовий механізм передбачений з метою отримання особами права на пенсійне забезпечення за умови досягнення ними встановленого Законом №1058 пенсійного віку, але за відсутності необхідного для цього мінімального загального страхового стажу. В той же час, судом першої інстанції встановлено та не оскаржується учасниками справи, що на момент звернення [PERSON] до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058, наявного у нього загального страхового стажу було достатньо для отримання такого права (більше 30 років). Тоюбто, необхідності в укладенні договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) Разом з тим, внаслідок протиправних дій ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи з 03.05.2000 по 27.04.2007, [PERSON] із ГУ ДПС в Чернігівській області було укладено договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) від 07.12.2020 №02025109100002, у зв`язку із чим сплачено до бюджету єдиний внесок в сумі 6600,00 грн. (а.с. 15 зворот, 66-67). Відтак, враховуючи те, що на момент звернення [PERSON] до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058, наявного у нього загального страхового стажу було достатньо для реалізації такого права, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, колегія суддів погодджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання недійсним Типового договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) від 07.12.2020 №02025109100002. Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року. Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання адміністративного договору недійсним та зобов`язання повернути сплачені кошти, визнання відмови протиправною та зобов`язання призначити пенсію. Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно. Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Результат розгляду: denied