Рішення адміністративного суду від 2023-03-01 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся у суд з позовом до Київської митниці Державної митної служби України (далі - відповідач, Київська митниця), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, [PERSON] (далі - [PERSON] ) про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил №1316/10000/22 від 30.06.2022, якою на нього як комерційного директора ТОВ «ПЦ «Система» накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000,00 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначає, зокрема, що: йому не було відомо про покладення на нього відповідальності за зворотній ввіз майна згідно з поданим до митного органу гарантійним зобов`язанням директора ТОВ «ПЦ «Система» Сичинави Е.О. від 26.11.2021; справа про притягнення позивача до відповідальності розглянута з порушенням установленого законом строку. Звертає увагу на те, що відповідачем безпідставно не враховано, що порушення митних правил, передбачених ст. 481 Митного кодексу України (далі - МК України), виникло через допущення в листі-зобов`язанні помилки при зазначенні граничного терміну зворотного ввезення майна, яка не призвела до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, а тому, згідно з ч. 1 ст. 460 МК України, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 31.10.2022 у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позов задовольнити. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не взято до уваги та не надано належної правової оцінки усім доводам позивача. Відзиву на апеляційну скаргу не подано. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну потрібно задовольнити, а рішення суду - скасувати, з таких підстав. 25.05.2022 відповідачем складено протокол про порушення митних правил №1316/1000/22, відповідно до якого встановлено, що 02.12.2021 до митного оформлення декларантом [PERSON] з метою поміщення в митний режим тимчасового вивезення товарів «Марки акцизного податку України, паперові, для алкогольних напоїв Тип АІ ВП 0,008 серії: АВРЕ-АВРР №674501-675000, тип АІ ВП 0,015 серії: АСКА №268501-269000, АСКВ №268501-268864. Всього 5364 шт. Країна виробництва UA Україна» було подано електронну митну декларацію типу ЕК 32 АА з електронними копіями товаросупровідних документів, у тому числі зобов`язання комерційного директора ТОВ «ПЦ «Система» [PERSON] здійснити зворотне ввезення зазначених товарів у строк до 31.12.2021, або заявити про зміну митного режиму. Електронну митну декларацію було прийнято до митного оформлення, присвоєно реєстраційний №UA 100310/2021/255618 та оформлено 03.12.2021. Однак указане гарантійне зобов`язання позивачем не виконане, товари в інший митний режим не поміщено, чим порушено митні правила, передбачені ч. 4 ст. 481 МК України. На підставі вказаного протоколу відповідачем прийнято постанову в справі про порушення митних правил №1316/10000/22 від 30.06.2022, якою [PERSON] визнано винним у порушенні митних правил, передбачених ч. 4 ст. 481 МК України, накладено на останнього адміністративне стягнення у розмірі 34000,00 грн. Уважаючи постанову протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведена відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, водночас його вина у вчиненні правопорушення підтверджується матеріалами справи. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне. Згідно зі ст. 113 Митного кодексу України (далі - МК України) тимчасове вивезення - це митний режим, відповідно до якого українські товари або транспортні засоби комерційного призначення вивозяться за межі митної території України з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реімпорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання. Відповідно до ч. 6 ст. 114 МК України для поміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митний режим тимчасового вивезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна: 1) подати митному органу, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у режимі тимчасового вивезення, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового вивезення; 2) у випадках, передбачених законодавством, надати митному органу зобов`язання про реімпорт товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які тимчасово вивозяться, у строки, встановлені митним органом; 3) подати митному органу дозвіл відповідного компетентного органу на тимчасове вивезення товарів, якщо отримання такого дозволу передбачено законодавством. Статтею 116 МК України встановлено, що строк тимчасового вивезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення встановлюється митним органом у кожному конкретному випадку, але не повинен перевищувати трьох років з дати поміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у зазначений митний режим. З урахуванням мети тимчасового вивезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення та інших обставин строк, зазначений у частині першій цієї статті, може бути продовжений відповідним митним органом. У разі якщо товари, транспортні засоби комерційного призначення поміщені у митний режим тимчасового вивезення, не можуть бути своєчасно реімпортовані внаслідок накладення на них арешту, перебіг строку тимчасового вивезення зупиняється на час такого арешту. Частиною 1 ст. 120 передбачено, що митний режим тимчасового вивезення завершується шляхом реімпорту товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, або поміщення їх в інший митний режим, що допускається цим Кодексом, а також у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті. Згідно з ч. 4 ст. 481 МК перевищення строку тимчасового вивезення товарів, крім транспортних засобів особистого користування, за межі митної території України більше ніж на двадцять діб - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Із матеріалів справи вбачається, що з метою поміщення в митний режим тимчасового вивезення товарів «Марки акцизного податку України, паперові, для алкогольних напоїв Тип АІ ВП0,008 грн. серії: АВРЕ-АВРР №674501-675000, тип АІ ВП 0,015 грн. серії АСКА №268501-269000, АСКВ №268501-268864. Всього 5364 шт» митним брокером ТОВ «ПЦ «Система» подано електронну митну декларацію від 03.12.2021 №UA 100310/2021/255618 з електронними копіями товаросупровідних документів, у тому числі гарантійне зобов`язання ТОВ «ПЦ «Система» здійснити зворотне ввезення зазначених товарів у строк до 31.12.2021, або заявити про зміну митного режиму. У вказаному зобов`язанні, підписаному директором ТОВ «ПЦ «Система» Сичинавою Е.О., зазначено, що відповідальним за зворотній ввіз товару є комерційний директор ТОВ «ПЦ «Система» [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Згідно з ч. 2 ст. 459 МК України суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств. За визначеннями, що містяться у ст. 4 МК України, посадові особи підприємств - керівники та інші працівники підприємств (резиденти та нерезиденти), які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за додержанням такими підприємствами вимог, встановлених цим Кодексом, законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку. Також статтею 14 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) встановлено, що посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків. Колегія суддів звертає увагу, що факт подання указаного вище гарантійного зобов`язання та визначення [PERSON] відповідальним за зворотній ввіз товару останнім не заперечувався. Крім того у судовому засіданні 15.02.2023 позивачем визнано, що йому було відомо про покладення на нього такої відповідальності. Водночас посадовою інструкцією комерційного директора ТОВ «ПЦ «Система» передбачено, що останній зобов`язаний, зокрема: здійснювати керівництво господарсько-фінансовою діяльністю підприємства у питаннях матеріально-технічного постачання, збуту продукції, транспортного та адміністративного обслуговування, забезпечуючи ефективне використання матеріальних і фінансових ресурсів, зниження їх витрат, прискорення термінів оборотності оборотних коштів; організовувати і контролювати роботу підзвітних структурних підрозділів; здійснювати контроль за виконанням зобов`язань за поставками продукції (номенклатурою, кількістю, асортиментом, якістю, термінами та іншими умовами поставки). Зважаючи на викладене, твердження позивача про те, що він у межах спірних правовідносин не несе відповідальність за перевищення строку тимчасового вивезення товарів, є необґрунтованими. Стосовно тверджень позивача про неповідомлення його про розгляд справи щодо притягнення до відповідальності та безпідставного неврахування відповідачем допущення в гарантійному зобов`язанні технічної помилки та передбачених ч. 1 ст. 460 МК України випадків, коли вчинення порушень митних правил, передбачених ст. 481 цього Кодексу, не тягне за собою адміністративної відповідальності, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням. Статтею 489 МК України закріплено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно зі ст. 498 МК України особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у митному органі або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у митному органі та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови митного органу, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами. Водночас ч.ч. 1, 2, 4 ст. 526 МК України встановлено, що справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил митним органом цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи. Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні належні докази інформування Київською митницею [PERSON] про час та місце розгляду справи про порушення митних правил. Водночас наданий відповідачем конверт з відміткою про повернення за закінченням терміну зберігання, яким повивачу надсилався протокол про порушення митних правил від 25.05.2022 №1316/10000/22, не можна вважати доказом поінформування позивача про розгляд справи про порушення митних правил, оскільки такий лист надсилався на ім`я [PERSON] , водночас згідно з відміткою поштового відділення указаний конверт повернуто відправнику 01.07.2022, тобто після прийняття оскаржуваної постанови, а тому станом на час її ухвалення у відповідача були відсутні дані про своєчасне сповіщення [PERSON] про розгляд справи. Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що Київською митницею були порушені встановлені ст. 498 МК України права [PERSON] , що позбавило його можливості надати свої пояснення (заперечення), в т.ч. щодо допущення в гарантійному зобов`язанні технічної помилки та наявності передбачених ч. 1 ст. 460 МК України випадків, коли вчинення порушень митних правил, передбачених ст. 481 цього Кодексу, не тягне за собою адміністративної відповідальності, а також вчинити дії, передбачені ч. 2 ст. 116 МК України. Таким чином, оскаржувана постанова прийнята відповідачем з порушенням вимог щодо всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, а тому підлягає скасуванню. При цьому твердження позивача про пропущення митним органом установленого законом строку притягнення до відповідальності судова колегія вважає безпідставними, оскільки оскаржувана постанова прийнята в межах установлених ч. 1 ст. 467 МК України шести місяців з дня виявлення правопорушення. Ураховуючи вищезазначене у сукупності, апеляційний суд уважає помилковим висновок суду першої інстанції, що відповідач правомірно виніс оскаржувану постанову. Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення або змінити судове рішення. За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при прийнятті рішення порушено норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи. Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Частиною 6 цієї правової норми закріплено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Правові засади справляння судового збора, платники, об`єкти та розміри ставок судового збора, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збора визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI у відповідній редакції (далі - Закон). Відповідно до частини 5 статті 4 Закону у редакції, яка діяла на момент подання позову до суду першої інстанції, ставка судового збора у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення складала 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що становить 496,20 грн). Судовий збір за подання апеляційної скарги обраховується, виходячи із положень статей 3 та 4 Закону - в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у цій справі становить 744,30 грн (496,20 х 150%). Відповідно до матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір за подання позову та апеляційної скарги з урахуванням вищенаведених вимог Закону - у розмірі 1240,50 грн (496,20 + 744,30). Оскільки апеляційним судом ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено, відповідно розподіл судових витрат підлягає зміні, а саме, позивачу мають бути відшкодовані понесені судові витрати у розмірі 1240,50 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача.

Результат розгляду: granted