Рішення адміністративного суду від 2023-03-29 00:00:00+03

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової служби України (далі відповідач), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 20.04.2021р. (а.с.241-242, І том), просить: - визнати протиправним та скасувати наказ голови Державної фіскальної служби України Насірова Романа Михайловича № 3426-0 від 26 жовтня 2015 року про звільнення [PERSON] ; - поновити [PERSON] у Державній податковій службі України на посаді, рівнозначній посаді заступника начальника Головного управління ДФС у Сумській області. - зобов`язати Державну податкову службу України поінформувати Міністерство юстиції України про наявність підстав для виключення відомостей про [PERSON] з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади». Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2020р. позовну заяву було залишено без розгляду на стадії підготовчого провадження у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду. Позивач не погодившись з ухвалою суду про залишення позовної заяви без розгляду звернувся до Другого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою. Відповідно до постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021р. \~\~\~ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2020р. у даній справі було скасовано, направлено справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду. Відповідно до ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 28.04.2021р. до участі у справі було залучено в якості співвідповідача - Державну фіскальну службу України, Крім цього, ухвалою \~Сумського окружного адміністративного суду від 01.06.2021р. до участі у справі було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління ДФС у Сумській області. Рішенням Сумського окружного адміністративного від 28.10.2021р. адміністративний позов [PERSON] до Державної податкової служби України, Державної фіскальної служби України, третя особа: Головне управління ДФС у Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України №3426-О від 26.10.2015 "Про звільнення [PERSON] " Поновлено [PERSON] у Державній податковій службі України на посаді, рівнозначній посаді заступника начальника Головного управління ДФС у Сумській області з 27.10.2015. Зобов`язано Державну податкову службу України (Львівська площа, 8,м. Київ,04053, код ЄДРПОУ 43005393) поінформувати Міністерство юстиції України про наявність підстав для виключення відомостей про [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади". Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийняття рішення без належного дослідження обставин справи, не врахування судом першої інстанції порушення позивачем строків звернення до суду з позовом, просить оскаржуване рішення скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. \~\~\~ Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] з 18.11.2014 року обіймав посаду заступника начальника Головного управління ДФС у Сумській області. Наказом голови Державної фіскальної служби України Насірова Романа Михайловича № 3426-0 від 26 жовтня 2015 року [PERSON] було звільнено з займаної посади з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади». Вважаючи зазначений Наказ про звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування. Приймаючи рішення про задоволення позову судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України. Отже, право звернення до суду є невід`ємним особистим правом особи, чи правом суб`єкта владних повноважень, яке реалізовується в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи до суду з позовом. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах. Разом з тим, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду, процесуальної форми та порядку звернення. Так, відповідно до статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Крім того, на момент винесення оскарженого наказу частиною \~3 ст. 99 КАС України також встановлювався місячний строк звернення до суду у справах щодо звільнення громадян з публічної служби. Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС певних процесуальних дій. Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Водночас слід зазначити, що строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи розпочинає свій перебіг лише за умови, що остання була реально обізнаною з фактом їх порушення оспорюваними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Так, за висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16.12.1992 у справі «Хаджіанастасіу проти Греції», пункти 32-37). При цьому очікується, що заявник продемонструє уважне ставлення до дотримання процесуальних вимог національного законодавства, наприклад до строків для подання адміністративного позову (рішення Європейського суду з прав людини від 07.09.1999 у справі «Йодко против Литви» (Jodko v. Lithuania). За визначенням, наведеним у пункті 17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Як встановлено з матеріалів справи, предметом позову в цій справі є припинення публічної служби, зокрема правомірність звільнення позивача з посади заступника начальника Головного управління ДФС у Сумській області, яке було здійснено з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» № 1682-VII. Відповідно до статті 1 цього Закону очищення влади (люстрація) це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування. Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України [PERSON] , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист (частина друга статті 1 Закону № 1682-VII). Протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону (частина третя статті 1 Закону № 1682-VII). Пунктом 5 частини 2 статті 3 Закону України «Про очищення влади» передбачено, що заборона передбачена частиною 3 статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням Голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Голови обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації, їх перших заступників, заступників, Голови районної державної адміністрації, районної в місті Києві державної адміністрації. Відтак, оскільки спір у цій справі пов`язаний з проходженням позивачем публічної служби, то у даному випадку застосуванню підлягає місячний строк звернення до суду, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Так, оскаржуваний наказ голови Державної фіскальної служби України Насірова Романа Михайловича № 3426-0 було прийнято 26 жовтня 2015 року, між тим, до суду з даним позовом [PERSON] звернувся 02 липня 2020 року, тобто з пропуском строку звернення до суду з адміністративним позовом. Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). До того ж повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи міститься копія трудової книжки позивача, в якій наявний запис про звільнення позивача з посади заступника начальника Головного управління ДФС у Сумській області з підстав передбачених Законом України «Про очищення влади» та п. 7-2 ч. 1 ст. 36 КзПП України, що відповідає підставам, наведеним в наказі. Також в трудовій книжці \~є запис Сумського міського центру зайнятості про виплату допомоги по безробіттю та припинення її виплати від 06.11.2015 р. та 30.10.2016 р., \~а також запис, проведеного підприємством від 01.03.2018 про подальше працевлаштування позивача директором та запис від 18.09.2019 року про звільнення. Вказана трудова книжка була надана позивачем до матеріалів справи при зверненні до суду з позовом. Таким чином, вказані записи у трудовій книжці доводять, що позивач був обізнаний про своє звільнення та підстави звільнення, трудова книжка була ним отримана, ще у 2015 р. та надана до \~Сумського міського центру зайнятості, де позивач став на облік та отримував допомогу по безробіттю, а у 2018 році позивач надав свою трудову книжку підприємству при працевлаштуванні на роботу. При цьому, позивачу у 2015 році було достеменно відомо про існування наказу про його звільнення хоча б судячи з того, що він припинив проходити службу. На підставі викладеного можна дійти висновку, що позивач був обізнаний про дату та підстави його звільнення з посади заступника начальника Головного управління ДФС у Сумській області. Крім того, зі змісту наданих позивачем клопотань до суду першої інстанції випливає, що позивач не заперечував обізнаність щодо оскаржуваного наказу, втім зазначав, що не звертався до суду з позовом через відсутність сподівань на відновлення своїх порушених прав. За висновками Великої Палати Верховного Суду наведеними у постанові від 24.02.2021 року у справі за № 9901/165/20 відповідна інформація про підстави звільнення особи щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» наявна в Єдиному державному реєстрі осіб, щодо яких застосовано вказаний закон, є відкритою, доступною, що свідчить про можливість позивача дізнатися про підстави звільнення. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що матеріалами справи підтверджено, що позивач дізнався про порушення свого права в листопаді 2015 року, однак з позовом звернувся лише в липні 2020 року. \~\~ При цьому суд першої інстанції безпідставно послався на не надання відповідачами доказів на підтвердження фактичної дати ознайомлення позивача з наказом про звільнення, оскільки \~частина перша статті 233 КЗпП України, якою визначено місячний строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки не застосовується до вказаних правовідносин, оскільки цей спір виник з приводу проходження та звільнення з публічної служби, а тому до спірних відносин застосовуються положення КАС України, якими встановлено спеціальні строки звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. При цьому, колегія суддів зауважує, що частиною другою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом не має значення порядок отримання наказів, а вирішальним є \~факт, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення такого права. Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постановах від 19 січня 2021 року по справі № 440/4686/19, \~від 16.10.2020 у справі № \~640/18439/19. На підставі частин першої та другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Позивач, як на поважність причин пропуску строку звернення до суду посилається на те, що тільки в червні 2020 року йому стало відомо про прийняття Європейським судом з прав людини рішення «Полях та інші проти України». До цього часу, як зазначає позивач, в нього не було надії на поновлення на посаді в нього не було та лише після визнання відповідного Закону таким, що порушує Європейську конвенцію з прав людини в нього з`явились підстави для оскарження наказу про звільнення. Між тим, колегія суддів зазначає, що вказані причини не можуть бути визнані поважними, \~оскільки Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому суб`єктивне розуміння юридичної перспективи вирішення спору не є обставиною, яка може свідчити про поважність причин пропуску строку звернення до суду. Крім того, саме по собі прийняття рішення ЄСПЛ не може слугувати підставою для поновлення строків звернення до суду з тим чи іншим позовом для осіб, які мають ситуацію подібну у справі, що розглядалась ЄСПЛ. Практика ЄСПЛ має значення лише для справ провадження у яких вже відкрито. Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, наведеного в постанові від 19 січня 2021 року по справі № 440/4686/19. Щодо посилань позивача \~на приписи ч. 3 розділу ІV Прикінцеві положення КАС України щодо продовження процесуальних строків на період карантину як на поважну причину пропуску строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне. Так, карантинні обмеження було введено в Україні з 12 березня 2020 року, разом з тим, позивача було звільнено в жовтні 2015 році та в березні 2018 року в його трудовій книжці було здійснено запис про працевлаштування, що свідчить про обізнаність щодо дати та причини звільнення з посади заступника начальника Головного управління ДФС у Сумській області. Тобто, до початку карантинних обмежень [PERSON] мав можливість звернутися до суду з даним позовом. \~\~ Також в обґрунтування поважності причин пропуску звернення до суду [PERSON] посилається на свої побоювання стати жертвою так званих «активістів», які здійснювали напади на осіб, що намагались відновитися на посадах внаслідок звільнення через люстрацію. Між тим, колегія суддів зазначає, що такі побоювання є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Такі обставини не можуть бути визнані об`єктивною причиною не звернення за захистом своїх прав у судовому порядку. При цьому позивачем не наведено будь-яких доказів в підтвердження наявності на нього будь-якого тиску або існування обставин, які є об`єктивно непереробними, не залежать від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з позовом. При оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, як правило, враховує: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші). Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб. Приймаючи рішення щодо наявності або відсутності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, судом враховано, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Між тим, існування таких обставини позивачем не доведено. Відповідно до приписів п. 8 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції визнано неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду, у відповідності до приписів ст.ст. 123, 240 \~Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов [PERSON] до Державної податкової служби України, Державної фіскальної служби України, третя особа: Головне управління ДФС у Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді підлягає залишенню без розгляду. У відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Отже, враховуючи викладене, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року по справі № 480/4001/20 підлягає скасування, а позов [PERSON] залишенню без розгляду.

Результат розгляду: partial