Рішення адміністративного суду від 2022-02-16 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції А/С «Автофіксація»\~ в якому просить\~скасувати постанову\~по справі про адміністративне правопорушення 1АВ\~№02994382 від 16.10.2021\~про притягнення її до адміністративної відповідальності по ч. 1, ст. 122 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, провадження по справі закрити в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 грудня 2021 року у задоволенні адміністративного позову [PERSON] \~\~відмовлено. [PERSON] , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подала апеляційну скаргу , вважає , що рішення суду прийнято без урахування всіх обставин справи . Вказує , що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку, що відповідальність за вчинення даного адміністративного правопорушення повинна нести позивачка, як особа, за якою зареєстровано вказаний автомобіль, але позивачка вказала особу, яка фактично користується транспортним засобом, є ухвала та рішення суду, якими встановлено фактичне користування транспортним засобом саме [PERSON] . Зазначає , що у відповідності до позиції Європейського суду з прав людини викладеної у справі «ОТаллоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007року повідомила суд першої інстанції про особу, яка реально керувала транспортним засобом 16.10.2021року та особа, на яку вказала позивачка, не заперечував своєї провини.Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03.12.2021року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги [PERSON] \~. Сторони повідомлялись на електронні адреси, які містяться в матеріалах справи. Також, у відповідності до положень ст.268 КАС України на веб-порталі Судова влада розміщено повідомлення про виклик у судове засідання учасників справи. Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України. Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що згідно постанови, 16.10.2021 о 13 год. 22 хв. за адресою м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 79, зафіксовано транспортний засіб «КІА СЕЕD» д.н.з. [NUMBER] . Особа, яка керувала транспортним засобом, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 38 км/год., чим порушила пункт 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Сума сплати штрафу в разі сплати протягом перших 10 банківських днів становить 170 грн. Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того , що \~позивач є власником транспортного засобу, який є джерелом підвищеної небезпеки, усвідомлюючи, що наданим транспортним засобом користується чоловік мала вжити належних заходів задля забезпечення дотримання користувачем такого транспортного засобу Правил дорожнього руху та неухильного виконання останнім вимог чинних нормативно-правових актів, відомості про якого як належного користувача не внесла до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, транспортний засіб не вибував з володіння власника поза його волею внаслідок протиправних дій колишнього чоловіка, факт перевищення встановленого обмеження швидкості руху автомобілем, представником відповідача доведений, встановлений факт відшкодування водієм вказаної представником позивача суми необхідної на той час на сплату штрафу, то підстав для скасування зазначеної постанови суд першої інстанції не вбачає. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову , виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва. Статтею 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. За нормою ст. 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань). Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Відповідно до статті 14-1 КУпАП до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів. За наявності обставин, які свідчать про вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, іншою особою, власник (співвласник) транспортного засобу може протягом десяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу повідомити про відповідні обставини (транспортний засіб знаходився у володінні чи користуванні іншої особи, вибув з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб тощо) орган (посадову особу), що виніс постанову про накладення адміністративного стягнення. На період з`ясування та перевірки цих обставин виконання постанови про накладення адміністративного стягнення зупиняється до моменту встановлення особи, яка вчинила це правопорушення. Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 279-3 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: 1) ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; 2) особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу. Згідно з Постановою КМУ № 833 від 10.11.2017 Про функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі, системою фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі є взаємопов`язана сукупність технічних засобів (приладів контролю), програмних і апаратних засобів обробки отриманих за допомогою технічних засобів (приладів контролю) інформаційних файлів та метаданих, обміну з використанням телекомунікаційних мереж інформацією, необхідною для реалізації організаційних і процесуальних заходів під час здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, що функціонує в єдиній інформаційній системі МВС. Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306 (надалі ПДР). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до п. 12.9 (б) Розділу 12 цих Правил водію забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 Знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», 3.31 Знак 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил. Частина 1 ст. 122 КпАП України передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину. Згідно із приміткою суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису). Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль). Положеннями ч. 2 ст. 222 КпАП України встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно до підвідомчості відноситься ч. 1 ст. 122 КпАП України. Також, слід врахувати, що відповідно до ч. 2 ст. 222 КпАП України від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII. За приписами п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Поліція відповідно до покладених нею завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (п. 11 ч. 1 ст. 23). Згідно зі ст. 249 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці. Відповідно до ст. 280 КУпАП встановлено особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу. Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. За приписами ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих а автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України). Як вбачається \~оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії 1АВ №02994382 від 16.10.2021 винесена інспектором Департаменту патрульної поліції Ринда А.Ю. на підставі інформаційних файлів та метаданих до них за результатами автоматичної фіксації подій з ознаками адміністративного правопорушення, отриманих в електронному вигляді із системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі. До відповідальності , оскаржуваною постановою , притягнена [PERSON] \~, оскільки транспортний засіб «КІА СЕЕD» д.н.з. [NUMBER] зареєстрований за нею. Матеріали справи свідчать , що [PERSON] , отримавши 16.10.2021 року на мобільний телефон \~повідомлення від КБ «Приватбанк» про наявність штрафу за порушення вимог Правил дорожнього руху України та витяг з постанови №1АВ02994382 від 16.10.2021 року, звернулась \~28.10.2021 р. \~до Управління патрульної поліції в Харківській області зі скаргою, в якій вказує , що транспортний засіб «КІА СЕЕD» д.н.з. [NUMBER] , який зареєстровано за нею, забрав її колишній чоловік в лютому 2021 р та користується вказаним автомобілем, у зв`язку з чим позивачка у лютому 2021 звернулась із заявою про скоєння кримінального злочину , при розгляді якої [PERSON] (колишній чоловік) був опитаний працівниками поліції та підтвердив користування вказаним транспортним засобом з лютого 2021.Також, повідомила , що 16.10.2021 перебувала невідлучно на роботі та зазначеним транспортним засобом не користується з лютого 2021р.У зв`язку з наведеним просила скасувати \~постанову\~по справі про адміністративне правопорушення 1АВ\~№02994382 від 16.10.2021\~про притягнення її до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 122 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу. Так , в матеріалах справи міститься довідка , погоджена начальником Охтирського РВП ГУНП В Сумській області 10.02.2021, з \~якої вбачається , що \~09.02.2021 року розглянуто повідомлення гр. [PERSON] , яке зареєстровано в Журналі єдиного обліку Охтирського РВП за № 1216, та \~встановлено , що транспортним засобом «КІА СЕЕD» д.н.з. [NUMBER] , який придбано під час шлюбу та зареєстровано за [PERSON] , користується саме [PERSON] (колишній чоловік) \~та ним подано до суду позов про поділ майна (в тому числі і вказаного транспортного засобу). Відповідно до\~ст. 61 Конституції України\~юридична відповідальність особи маг індивідуальний характер. Відповідно до ч. 3\~ст. 62 Конституції України\~обвинувачення не може грунтуватися н доказах,одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до ч. 1\~ст. 64 Конституції України\~конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених\~Конституцією України. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.12.2010 року по справі 1-34/2010 дійшов висновку що: адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до\~адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Згідно з частиною другою\~статті 61 Конституції України\~юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою\~статті 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність". У\~Законі України "Про Конституційний Суд України"\~визначено, що однією з найважливіших інституцій правової держави, де діє принцип верховенства права та існує органічна потреба у безумовному додержанні\~Конституції, є Конституційний Суд. Важливою функцією Конституційного Суду, в цілому, є захист прав і свобод людини і громадянина, конституційним принципом якої повинно бути верховенство права: верховенство\~Конституції\~відносно законів та інших нормативно-правових актів. Забезпечення захисту прав і свобод людини випливає із завдання Конституційного Суду України: гарантувати верховенство\~Конституції України\~на всій території держави Україна. Конституція України\~- це нормативний акт вищої юридичної сили, норми якого у випадку виникнення прогалин Законодавства, мають пряме, безпосереднє застосування. Норми щодо прав і свобод людини і громадянина також включені до Основного Закону. Таким чином, відповідно до\~Закону України "Про Конституційний Суд України" забезпечуючи верховенство\~Конституції України, Конституційний Суд України забезпечує пріоритет її норм щодо прав і свобод над іншими нормативно-правовими актами. Тобто , колегія суддів вважає , що [PERSON] , як власник \~транспортного засобу, протягом десяти днів з дня отримання в електронному викладі витягу оскаржуваної постанови про накладення штрафу, звернулась до Управління патрульної поліції в Харківській області з повідомленням про відповідні обставини щодо не використання нею 16.10.2021 року транспортного засобу «КІА СЕЕD» д.н.з. [NUMBER] \~як то передбачено ст.14-1 КУпАП\~ . При цьому, \~належним чином обґрунтованої відповіді на вказане повідомлення позивачка не отримала. Вказані в повідомлені (скарзі) обставини відповідачем не враховувались та не досліджувались. В процесі розгляду справи у суді першої інстанції в якості свідка \~допитаний сам [PERSON] , \~який підтвердив , що дійсно того дня (16.10.2021) він керував транспортним засобом у м. Харків. Тобто , матеріалами справи підтверджено , що \~ [PERSON] не перебувала 16.10.2021 за кермом транспортного засобу «КІА СЕЕD» д.н.з. [NUMBER] , оскільки вказаний транспортний засіб перебував в користуванні [PERSON] . Відповідач не представив суду жодних доказів в підтвердження вчинення саме [PERSON] \~\~вказаного правопорушення та правомірності винесення оскаржуваної постанови та такі в матеріалах справи відсутні. Приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів, на основі яких відповідач встановив наявність адміністративного правопорушення і винність саме [PERSON] \~в його вчиненні, колегія суддів дійшла висновку , що позовні вимоги про скасування оскаржуваної постанови є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Інші аргументи, наведені сторонами, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними. \~ Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи, доводи апеляційної скарги спростовують висновку суду першої інстанції. Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях [PERSON] події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 354/512/16-а, від 22 липня 2019 року у справі №757/2757/16-а. Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України \~рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. У відповідності до п.п.1,2 3, 4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що є підставами для скасування оскарженого судового рішення та прийняття постанови про задоволення позову. Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 139 КАС України слід стягнути на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 454,0 за подачу позовної заяви та в розмірі 681,60 грн. за подачу апеляційної скарги \~за рахунок бюджетних асигнувань \~Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції А/С «Автофіксація» .

Результат розгляду: granted