Рішення адміністративного суду від 2022-06-30 00:00:00+03

I. Суть спору 1. У квітні 2021 року [PERSON] звернувся з адміністративним позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури, Одинадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора (далі - Одинадцята кадрова комісія), в якому просив: - визнати протиправним та скасувати рішення Одинадцятої кадрової комісії від 19.01.2021 №9 в частині неуспішного проходження ним атестації; - визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язків керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 10.03.2021 №286к про звільнення його з посади заступника керівника Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 12 березня 2021 року; - поновити його на посаді заступника керівника Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області; - у зв`язку з перейменуванням місцевих прокуратур і утворенням окружних прокуратур; зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру перевести його на аналогічну посаду до Нікопольської окружної прокуратури; - скасувати запис №28 у його трудовій книжці про звільнення з посади, яку обіймав, на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»; - стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 березня 2021 року по день винесення судом рішення про поновлення. 2. Позов обґрунтував тим, що оскаржувані рішення відповідачів про неуспішне проходження ним атестації та, як наслідок, про звільнення із займаної посади є незаконними, невмотивованими й ухваленими з порушенням принципів верховенства права і правової визначеності. ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення 3. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Одинадцятої кадрової комісії від 19.01.2021 №9 в частині неуспішного проходження [PERSON] атестації. Визнано протиправним та скасовано наказ виконувача обов`язків керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 10.03.2021 №286к про звільнення [PERSON] з посади заступника керівника Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на підставі пункту 9 частини першої статі 51 Закону України «Про прокуратуру» з 12 березня 2021 року. Поновлено [PERSON] на посаді, рівнозначній посаді заступника керівника Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в Нікопольській окружній прокуратурі. Стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 13 березня 2021 року по день фактичного поновлення на роботі в межах одного року. В іншій частині позову відмовлено. 4. Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про незаконність звільнення [PERSON] із займаної посади та наявність підстав для поновлення його на рівнозначній посаді в Нікопольській окружній прокуратурі, враховуючи перейменування Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, без процедури її ліквідації чи реорганізації. III. Провадження в суді касаційної інстанції 5. У касаційних скаргах Офіс Генерального прокурора і Дніпропетровська обласна прокуратура, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просять скасувати судові рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю. 6. За доводами заявників, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі, суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у частині поновлення позивача на рівнозначній посаді в органі прокуратури, що суперечить висновку щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постановах Верховного Суду у справах №№ 640/18679/18, 804/958/16, 813/7911/14, 826/18134/14, 826/14554/18, 811/952/15, 9901/226/19, 826/5596/17, 816/584/17, 821/3736/15-а, П/811/1672/15, П/9901/101/18 та П/9901/1672/15. 7. У відзиві на касаційні скарги позивач просить залишити рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, посилаючись на їхню законність і обґрунтованість. На думку позивача, суди попередніх інстанцій правильно поновили його на рівнозначній посаді у перейменованому органі прокуратури, що є ефективним способом захисту його порушеного права. 8. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів виходить з такого. IV. Установлені судами фактичні обставини справи 9. З 21.11.2011 [PERSON] працював на різних посадах в органах прокуратури України. Відповідно до наказу прокурора Дніпропетровської області від 27.02.2019 №251к позивач призначений на посаду заступника керівника Нікопольської місцевої прокуратури. 10. На виконання пункту 10 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» [PERSON] звернувся до Генерального прокурора із заявою від 07.10.2019 про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію. 11. Позивач успішно пройшов перші два етапи атестації, однак за результатами проходження її третього етапу- співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, Одинадцятою кадровою комісією п5рийнято рішення від 19.01.2021 №9 про неуспішне проходження ним атестації. 12. Наказом виконувача обов`язків керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 10.03.2021 №286к позивача звільнено з посади заступника керівника Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на підставі пункту 9 частини першої статі 51 Закону України «Про прокуратуру» з 12 березня 2021 року. V. Позиція Верховного Суду 13. За приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 14. Касаційне провадження у цій справі відкрито в межах доводів Офісу Генерального прокурора і Дніпропетровської обласної прокуратури щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій статті 235 КЗпП України у спірних правовідносинах у частині визначення органу, в якому має бути поновлено прокурора, звільненого за відсутності законних підстав. 15. Отже, судові рішення підлягають касаційному перегляду виключно у зазначеній частині. 16. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. 17. Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. 18. Виключенням із цього правила є норма статті 2401 КЗпП України, яка передбачає, що в разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, то орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу та одночасно визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. 19. Таким чином, у разі незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право підлягає захисту шляхом поновлення на попередній роботі, тобто на посаді, з якої його було незаконно звільнено, крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації. 20. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №П/9901/101/18, постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №826/12916/15, від 06.03.2019 у справі №824/424/16-а, від 13.03.2019 у справі №826/751/16, від 27.06.2019 у справі №826/5732/16, від 26.07.2019 у справі №826/8797/15, від 09.10.2019 у справі №П/811/1672/15, від 12.09.2019 у справі №821/3736/15-а, від 22.10.2019 у справі №816/584/17, від 07.07.2020 у справі №811/952/15. 21. Ухвалюючи рішення про поновлення [PERSON] в Нікопольській окружній прокуратурі на посаді, яка є рівнозначною займаній позивачем посаді в Нікопольській місцевій прокуратурі Дніпропетровської області, суди попередніх інстанцій уважали цей спосіб поновлення порушеного права позивача належним і найбільш ефективним, з огляду на те, що Нікопольська місцева прокуратура Дніпропетровської області була лише перейменована в Нікопольську окружну прокуратуру без проведення будь-яких інших організаційних дій, які би свідчили про створення нового органу прокуратури або його реорганізацію. 22. Проте перейменування установи, що не пов`язано із її припиненням (ліквідацією) як юридичної особи, не є обставиною, з якою стаття 2401 КЗпП України пов`язує неможливість поновлення працівника на попередній роботі. 23. У разі зміни внутрішньої (організаційної) структури установи (ліквідації одного структурного підрозділу із створенням або без створення іншого структурного підрозділу, змін в найменуванні установи, підрозділу або посади тощо) незаконно звільнений працівник підлягає поновленню на тій посаді, яку він обіймав на момент звільнення, після чого роботодавець зобов`язаний вчинити дії щодо працевлаштування такого працівника з урахуванням змін, що відбулися. 24. Водночас поновлення позивача на посаді, яку він не обіймав до звільнення, суперечить єдиному можливому способу захисту його порушеного права, який закріплений у частині першій статті 235 КЗпП України та спрямований на повернення сторін трудового спору (працівника і роботодавця) у положення, яке існувало на день звільнення. Крім того, такий спосіб захисту порушеного права позивача може викликати новий спір з приводу визначення «рівнозначної» посади та відповідного структурного підрозділу, де така посада передбачена. 25. Рішення суду має бути якомога повним, зрозумілим та чітким. Чіткість рішення передбачає, зокрема, чіткість вжитих у судовому рішенні термінів та їх співвідношення з поняттями, які вони позначають. Судове рішення не повинно містити положень, які б ускладнювали чи унеможливлювали його виконання. 26. Отже, рішення судів першої та апеляційної інстанцій про поновлення [PERSON] в Нікопольській окружній прокуратурі на посаді, яка є рівнозначною посаді, яку позивач обіймав станом на день звільнення у Нікопольській місцевій прокуратурі Дніпропетровської області,, не ґрунтуються на правильному застосуванні частини першої статті 235 КЗпП України, що в силу частини четвертої статті 351 КАС України є підставою для зміни судових рішень у відповідній частині шляхом поновлення [PERSON] на попередній роботі, якою є посада заступника керівника Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області. 27. В іншій частині судові рішення не були предметом касаційного перегляду, тому колегія суддів не надає оцінки іншим висновкам судів попередніх інстанцій по суті позовних вимог. 28. Оскільки результат касаційного розгляду справи не вплинув на вирішене судами попередніх інстанцій питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то виконання судових рішень у цій частині, яке було зупинене ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2022 року, підлягає поновленню (частина третя статті 375 КАС України). 29. Крім того, з огляду на результат касаційного розгляду справи та відсутність документального підтвердження понесення позивачем будь-яких судових витрат у суді касаційної інстанції, розподіл судових витрат не здійснюється.

Результат розгляду: partial