Рішення адміністративного суду від 2022-07-29 00:00:00+03

У квітні 2018 року Комунальне підприємство «Благоустрій м. Старобільськ» звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - ГУ ДФС у Луганській області; відповідач; контролюючий орган) про визнання протиправним і скасування рішення від 14 грудня 2017 року № 0040561308 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в сумі 124468,17 грн. Луганський окружний адміністративний суд рішенням від 14 серпня 2019 року позов задовольнив повністю. Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Перший апеляційний адміністративний суд ухвалою від 25 вересня 2019 року апеляційну скаргу залишив без руху у зв`язку з тим, що вона подана без додержання вимог статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме - не додано документ про сплату судового збору. При цьому суд запропонував контролюючому органу протягом десяти днів з моменту отримання ухвали усунути недоліки апеляційної скарги шляхом сплати судового збору в розмірі 2881,50 грн. На виконання вимог наведеної ухвали відповідач надав платіжне доручення від 16 вересня 2019 року № 1494 про сплату судового збору в сумі 2800,53 грн. Перший апеляційний адміністративний суд ухвалою від 04 листопада 2019 року повернув апеляційну скаргу ГУ ДФС у Луганській області з огляду на сплату судового збору не в повному обсязі. Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, контролюючий орган звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року та направити справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд. В обґрунтування своїх вимог ГУ ДФС у Луганській області посилається на порушення судом норм процесуального права. При цьому акцентує увагу на тому, що судовий збір за подання апеляційної скарги ним сплачено в правильній сумі. Верховний Суд ухвалою від 04 грудня 2019 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача. Відзиву на касаційну скаргу від позивача не надійшло, що в силу частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду апеляційної інстанції. Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Згідно з частиною першою статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Статтею 296 Кодексу адміністративного судочинства України однією з вимог апеляційної скарги визначено надання документа про сплату судового збору. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 3674-VI) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Підпунктом 2 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI визначено, що за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. В свою чергу, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI). Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2018 року Комунальне підприємство «Благоустрій м. Старобільськ» звернулося до суду з адміністративним позовом майнового характеру, ціна якого становила 124468,17 грн. Відповідно до статті 7 Закону України від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року складає 1762,00 грн. Комунальним підприємством «Благоустрій м. Старобільськ» при зверненні з позовом сплачено судовий збір у розмірі 1867,02 грн, що становить 1,5 відсотка ціни позову та є більшим 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, за подання до Першого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року контролюючий орган правильно сплатив судовий збір згідно з платіжним дорученням від 16 вересня 2019 року № 1494 у розмірі 2800,53 грн, що становить 150 відсотків ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви. За наведених обставин суд апеляційної інстанції необґрунтовано повернув апеляційну скаргу відповідача з підстави сплати ним судового збору не в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Результат розгляду: partial