Рішення адміністративного суду від 2024-04-09 00:00:00+03

в грудні 2023 року позивач, [PERSON] , звернувся в суд з позовною заявою, у якій просив скасувати постанову [INFO] від 14.12.2023 №230 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області рішенням від 09.02.2024 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження родинного зв`язку позивача з дитиною, щодо якої видано медичні довідки, наданий позивачем "Акт обстеження житлово-побутових умов" від 13.12.2023 є нікчемним документом, що не може бути належним доказом у справі, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ухилення матері дитини від виконання обов`язку по догляду за нею, тому за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження обставини необхідності догляду позивачем хворої дитини, яка не має інших близьких родичів, суд дійшов висновку про недоведеність такої обставини, яка може бути поважною причиною неявки за викликом до РТЦК 10.11.2023. Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що при складанні протоколу в поясненнях він вказав, що не з`явився до РТЦК з поважних причин, а саме: він сам виховує сина 2017 року народження, дружина їх покинула та виїхала за кордон. Починаючи з 03.11.2023 по 10.11.2023 та з 13.11.2023 по 20.11.2023 син хворів, до школи не ходив та лікувався вдома. Це підтверджується довідками лікаря. Позивачем було подано заяву від 14.12.2023 про відстрочку від мобілізації до якої було долучено документи, які підтверджують факт, що позивач утримує дитину до 18 років сам без участі дружини. Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України. Позивач в судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення \~суду першої інстанції - без змін. Згідно з положеннями ч. 3\~ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства\~(далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06.11.2023 [PERSON] вручена повістка, згідно якої він був зобов`язаний з`явитись до [INFO] на 09 год. 00 хв. 10.11.2023, що підтверджується розпискою та визнається позивачем. На підтвердження поважності причин неявки за викликом до [INFO] , позивачем надано суду копію довідки №702 від 03.11.2023 про хворобу дитини - [PERSON] , [INFO] Діагноз - гострий бронхіт. Звільнений від занять з 03.11 по 10.11. 2023. (а.с. 14) Згідно медичної довідки №769 від 20.11.2023 у [PERSON] , [INFO] , діагностовано ГРВІ. Звільнений від занять з 13.11 по 20.11. 2023. (а.с. 15) 14.12.2023 винесена оскаржувана постанова від 14.12.2023 №230 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, якою накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу». Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів. Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час. За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Приписами ч. 1 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Частиною 2 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період. Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст. 235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Разом з тим, статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно абз. 3 ч.9 ст. 29 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військово-зобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року N 673 затверджено Перелік поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори. Зокрема, поважною причиною є хвороба або необхідність догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які проживають разом із військовозобов`язаним чи резервістом, у разі неможливості догляду за хворим іншим близьким родичем. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів. Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно зі ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Слід також зазначити, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого статтею 210 КУпАП є порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин в особливий період. Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкту; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкту; г) суб`єктивної сторони. Верховний Суд у постанові від 27.06.2019 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. В силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах. Натомість, суд першої інстанції не витребувавши відповідні докази, передчасно вважав, що позивачем не надано доказів на підтвердження родинного зв`язку позивача з дитиною, щодо якої видано медичні довідки, а також, що надана позивачем характеристика дитини з ліцею не містить дати її складання та не може бути належним доказом родинних зв`язків та неможливості догляду за дитиною близькими родичами. Так, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.06.2017 [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] . Як встановлено судом першої інстанції, 06.11.2023 [PERSON] вручена повістка, згідно якої він був зобов`язаний з`явитись до [INFO] на 09 год. 00 хв. 10.11.2023, що підтверджується розпискою та визнається позивачем. На підтвердження поважності причин неявки за викликом до [INFO] , позивачем надано суду копію довідки №702 від 03.11.2023 про хворобу дитини - [PERSON] , [INFO] Діагноз - гострий бронхіт. Звільнений від занять з 03.11 по 10.11. 2023. (а.с. 14) Згідно медичної довідки №769 від 20.11.2023 у [PERSON] , [INFO] , діагностовано ГРВІ. Звільнений від занять з 13.11 по 20.11. 2023. (а.с. 15). Отже, \~поважність причин неявки за викликом до [INFO] саме 10.11.2023 підтверджено належними доказами хвороби дитини. Поряд з цим, позивачем було зазначено про це при складанні протоколу про адміністративне правопорушення 12.12.2023. Водночас, матеріали справи містять рішення виконавчого комітету Городницької селищної ради Звягельського району Житомирської області від 31.01.2024, яким затверджено висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , згідно якого встановлено, що позивач та його син проживають удвох у будинку, тому усі турботи по догляду за дитиною та веденню домашнього господарства знаходяться на батьку, їх мати [PERSON] перебуває за кордоном, підробляє неофіційно, хотіла б залишитись в Італії. Також, в матеріалах справи наявні заяви громадян [PERSON] та [PERSON] (сусідів [PERSON] ), в яких зазначено, що дружина позивача близько трьох років назад залишила свою родину та виїхала, батько виховує сина [PERSON] гарно, характеризується позитивно. При цьому, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність оскаржуваного рішення, наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. Таким чином, постанова [INFO] від 14.12.2023 №230 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП є протиправною та підлягає скасуванню, а з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, наявні підстави для закриття справи про адміністративне правопорушення. Частиною шостою статті 139 КАС України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З огляду на матеріали справи, задоволення вимог позову та апеляційної скарги в повному обсязі, належить змінити розподіл судових витрат, стягнувши на користь [PERSON] сплачений судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 546,80 грн згідно квитанції (а.с. 1) та за подання апеляційної скарги в розмірі 1610,40 грн (а.с. 63). З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про стягнення на користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судового збору в розмірі 2\~157,20 грн.

Результат розгляду: granted