Рішення адміністративного суду від 2022-03-24 00:00:00+02

06.07.2021р. Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулося до суду з позовом до фізичної особи-підприємця (надалі - ФОП) [PERSON] про стягнення податкового боргу у розмірі 90261,59грн. Позовні вимоги обґрунтовані наявністю у відповідача податкової заборгованості з податків на доходи фізичних осіб та на додану вартість, яка виникла за рахунок не сплати узгоджених грошових зобов`язань. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.07.2021р. позов задоволений, оскільки грошове зобов`язання набуло статусу податкового боргу та не сплачене відповідачем добровільно в установленому законом порядку. Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням відповідач подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянт посилається на недоведення позивачем правомірності виникнення податкового боргу, а тому відсутності порушення відповідачем вимог податкового законодавства. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню. Судом першої інстанції встановлено, що 29.12.2019р. Головним управлінням ДПС у Миколаївській області винесені податкові повідомлення-рішення №№00002463306 щодо збільшення грошового зобов`язання [PERSON] з податку на доходи фізичних осіб на суму 50405,46грн., а саме за податковими зобов`язаннями на суму 20737,33грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 29176,58грн. та пені в сумі 491,55грн.; 00002443506 щодо застосування до [PERSON] штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 22224,21грн. за порушення ст.120-1 Податкового кодексу України; 00002493306 щодо застосування до [PERSON] штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 510грн. за порушення пп.49.18.4. п.49.18. ст.49, п.п.51.1. ст.51, абз. «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України; 00002433306 щодо збільшення грошового зобов`язання [PERSON] з податку на додану вартість на суму 8958,75грн., а саме за податковими зобов`язаннями на суму 7167грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 1791,75грн.; 00002423306 щодо збільшення грошового зобов`язання [PERSON] з податку на доходи фізичних осіб на суму 3446,97грн., а саме за податковими зобов`язаннями на суму 2297,98грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 1148,99грн. /а.с.125-137 23.12.2019р. Головним управлінням ДПС у Миколаївській області направлено відповідачу податкову вимогу №207125-50 про сплату податкового боргу станом на 22.12.2019р. в сумі 86638,99грн. Вищезазначена податкова вимога повернулася відправнику за закінченням терміну зберігання. /а.с.11/ Крім того, 21.01.2020р. між ФОП [PERSON] та Головним управлінням ДПС у Миколаївській області укладено договір про розстрочення податкового боргу №02. /а.с.7-9/ У зв`язку з невиконанням ФОП [PERSON] умов договору розстрочення, а саме несплатою чергової частки розстроченого податкового боргу позивачем прийнято рішення від 30.04.2020р. №02 про скасування розстрочення податкового боргу. /а.с.10/ Згідно розрахунку податкової заборгованості, [PERSON] має заборгованість з податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість станом на 17.07.2020р. у розмірі 90261,59грн. /а.с.4/ Вважаючи протиправними дії відповідача щодо несплати податкового боргу, позивач звернувся з даним позовом до суду. Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Пунктом 15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Згідно п.36.1 ст.36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Як визначено пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. У відповідності з п.54.1 ст.54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. У відповідності до п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.57.3. ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп.54.3.1 - 54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження. Отже, факт узгодження грошового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом. Так, податковий борг відповідача виник на підставі податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Миколаївській області від 29.12.2019р. №№00002463306 щодо збільшення грошового зобов`язання [PERSON] з податку на доходи фізичних осіб на суму 50405,46грн., а саме за податковими зобов`язаннями на суму 20737,33грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 29176,58грн. та пенею 491,55грн.; 00002443506 щодо застосування до [PERSON] штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 22224,21грн. за порушення ст.120-1 Податкового кодексу України; 00002493306 щодо застосування до [PERSON] штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 510грн. за порушення пп.49.18.4. п.49.18. ст.49, п.п.51.1. ст.51, абз.«б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України; 00002433306 щодо збільшення грошового зобов`язання [PERSON] з податку на додану вартість на суму 8958,75грн., а саме за податковими зобов`язаннями на суму 7167грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 1791,75грн.; 00002423306 щодо збільшення грошового зобов`язання [PERSON] з податку на доходи фізичних осіб на суму 3446,97грн., а саме за податковими зобов`язаннями на суму 2297,98грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 1148,99грн. /а.с.125-137 Будь-яких доказів визнання вказаних податкових повідомлень-рішень протиправними відповідачем до суду не надано, а тому визначені ними грошові зобов`язання набули статусу узгоджених. Відповідно до п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Згідно розрахунку податкової заборгованості, [PERSON] має заборгованість з податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість станом на 17.07.2020р. у розмірі 90261,59грн. /а.с.4/ Пунктами 59.1, 59.5 ст.59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). Згідно п. 58.3. ст.58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному ст.42 цього Кодексу. Пунктами 42.1., 42.2. ст.42 ПК України визначено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п.42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). Отже, на виконання вимог ст.59 ПК України, податковим органом правомірно сформовано та направлено [PERSON] податкову вимогу №207125-20 від 23.12.2019р. про сплату податкового боргу станом на 22.12.2019р. в сумі 86638,99грн. /а.с.11/ Як вбачається з матеріалів справи, вищезазначена вимога направлена відповідачу рекомендованим листом за його податковою адресою, тобто вважається належним чином врученою. Крім того, рішенням Головного управління ДПС у Миколаївській області від 21.01.2020р. №02, на підставі заяви ФОП [PERSON] , ст.19.1. р.1 ст.100 ПК України, вирішено надати розстрочення сплати податкового боргу під проценти з податковим боргом з податку на додану вартість у розмірі 34454,85грн., податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1219,06грн., податку на доходи фізичних осіб у розмірі 50915,46грн., всього у сумі 86589,37грн. /а.с.6/ Того ж дня, між ФОП [PERSON] та Головним управлінням ДПС у Миколаївській області укладено договір про розстрочення податкового боргу №02. /а.с.7-9/ Підпунктом 100.12.2 п.100.12 ст.100 ПК України визначено, що договори про розстрочення (відстрочення) можуть бути достроково розірвані з ініціативи контролюючого органу в разі, якщо зокрема платник податків порушує умови погашення розстроченого грошового зобов`язання чи податкового боргу або відстроченого грошового зобов`язання чи податкового боргу. У зв`язку з невиконанням ФОП [PERSON] умов договору розстрочення, а саме несплатою чергової частки розстроченого податкового боргу позивачем прийнято рішення від 30.04.2020р. №02 про скасування розстрочення податкового боргу. /а.с.10/ Згідно пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини. Органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень (п.41.4 ст.41 ПК України). Пунктом 95.2. ст.95 ПК України визначено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Відповідно до вимог абз.1 п.95.3 ст.95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (п.95.4 ст.95 ПК України). З урахуванням того, що узгоджена сума податкового зобов`язання набула статусу податкового боргу, а її розмір підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, беручи до уваги направлення податковим органом податкової вимоги у відповідності до ПК України, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність законних підстав для стягнення з ФОП [PERSON] спірної суми заборгованості, яка є предметом розгляду даної справи. Відповідно до ч.1 ст.74 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. На підставі викладеного, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції в порядку ст.316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Результат розгляду: denied