Рішення адміністративного суду від 2022-05-17 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з вимогами стягнути з Запорізької обласної прокуратури на його користь вихідну допомогу при звільненні у розмірі 22 086,09 грн. та стягнути з Запорізької обласної прокуратури на його користь \~середній заробіток за весь період затримки розрахунку по виплаті вихідної допомоги починаючи з 21.08.2020 року. Вимоги позивач обґрунтував тим, що з листопада 2013 року по 20.08.2020 безперервно працював в органах прокуратури Запорізької області. Наказом прокурора Запорізької області №1570к від 18.08.2020 позивача звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та органів прокуратури Запорізької області з 20.08.2020 на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру». З листа Запорізької обласної прокуратури №27-93вих-21 від 04.08.2021, який надано на запит позивача про надання публічної інформації, позивачу стало відомо, що при звільнені роботодавець не виплатив вихідну допомогу, яка передбачена ст.44 Кодексом законів про працю України (КЗпП України). Вважає бездіяльність роботодавця в особі відповідача щодо невиплати вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку протиправною, а невиплачена сума вихідної допомоги підлягає стягненню. Відповідно до довідки про заробіток позивача №18-433вих-20 від 21.08.2021 сума середньомісячної заробітної плати складала 22086,09 грн. Таким чином, оскільки відповідачем не виплачено позивачу вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, є підстави стягнути з Запорізької обласної прокуратури, як правонаступника Прокуратури Запорізької області, на користь позивача вихідну допомогу в зв`язку із звільненням в розмірі 22086,09 грн. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.11.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь [PERSON] \~\~вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 22 069 грн. 11 коп. Стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь [PERSON] \~\~середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.08.2020 по 01.11.2021 у сумі 306 914 грн. 53 коп. В іншій частині позовної заяви відмовлено. З апеляційною скаргою звернувся відповідач. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що порушення норм матеріального права полягає у неправильному застосуванні до вказаних правовідносин положень п. 9 ч. 1 ст. 51, ч. 5 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», ч. 5 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. 40, ст. 44 КЗпП України, п. 19 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113- IX (далі - Закон № 113-ІХ), а порушення процесуального права - у неправильному встановленні обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення Законом № 113-ІХ, запроваджено реформування системи органів прокуратури. За приписами п. 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в. Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Згідно з підпунктом 2 п. 19 розділу II Закону № 113-ІХ прокурори, які на день набрання ним чинності займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури. Зазначені норми Закону є спеціальними по відношенню до інших нормативно-правових актів, мають імперативний характер та підлягають безумовному виконанню уповноваженими органами та їх посадовими особами. Кадровою комісією на підставі п. п. 13,16, 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, п. 6 розділу І, п. 6 розділу III Порядку, прийнято про неуспішне проходження позивачем атестації позивача. У зв`язку із цим, відповідно до вимог пп. 2 п. 19 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, наказом прокурора Запорізької області № 1570к від 18.08.2020 позивача звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області з 20.08.2021 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». Законом № 113-ІХ доповнено ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» ч. 5, згідно з якою на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої п. 9 ч. 1 цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження. Також, Законом № 113-IX доповнено ст. 40 КЗпП України та уточнено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України встановлюються законом, що регулює їхній статус. Такими законами, що регулюють статус прокурорів, умови і підстави звільнення їх з посади та відповідно мають статус спеціальних, є Закон України «Про прокуратуру» та Закон № 113-ІХ. Отже, з дня набрання чинності Законом № 113-ІХ, а саме з 25.09.2019, особливості застосування до прокурорів положень п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40, статей 42, 42-1, ч. ч. 1-3 ст. 49-2, ст. 74, ч. З ст. 121 КЗпП України, на які посилається позивач, встановлюються Законом України «Про прокуратуру». Тому, з 25.09.2019 саме цей закон, а не КЗпП України, поширюється на правовідносини між позивачем та Запорізькою обласного прокуратурою, що залишилося поза увагою суду. Такий висновок зроблено Верховним Судом у постановах від 20.10.2021 у справі № 380/5462/20, від 21.09.2021 у справі № 160/6204/20, від 21.09.2021 у справі № 200/5038/20-а. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка міститься в постанові від 31.01.2018 (справа № 820/1119/16) норми Закону України «Про прокуратуру» є пріоритетними перед нормами Кодексу законів, про працю України і трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального закону не врегульовано спірних правовідносин або коли про застосування приписів трудового законодавства прямо йдеться у спеціальному законі. Статтею 44 КЗпП України передбачено випадки або юридичні факти, з якими закон пов`язує виплату вихідної допомоги, а саме: при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п.п. 1, 2 і 6 ст. 40 цього Кодексу (ліквідації, реорганізації, скорочення чисельності), працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Отже, відповідно до п. 19 розділу II Закону № 113-ІХ звільнення прокурорів під час проведення атестації на підставі п.9 ч. 1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» здійснюється за умови настання однієї з підстав, передбачених п.п. 1-4 п.19 цього розділу. При цьому, такої умови як прийняття уповноваженим органом чи особами рішень про ліквідацію чи реорганізацію органу прокуратури, скорочення кількості прокурорів вказаним пунктом не передбачено. Судом не враховано, що у разі звільнення, в зв`язку з неуспішним проходженням атестації, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», не передбачено виплату вихідної допомоги звільненому працівнику. Юридичним фактом, що зумовило звільнення позивача на підставі вищевказаної норми закону є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. Тобто цей юридичний факт (підстава) є відмінним від тих юридичних фактів (підстав), у зв`язку з якими ст. 44 КЗпП України передбачено виплату вихідної допомоги. У постановах Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 380/5462/20, від 20.10.2021 у справі № 420/4196/20, від 21.09.2021 у справі № 160/6204/20, від 21.09.2021 у справі № 200/5038/20-а зазначено, що закон не вимагає додаткової підстави для звільнення, зокрема такої, як ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури та визначає, що звільнення відбувається не з підстав, установлених п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону «Про прокуратуру». Отже, фактологічною підставою для звільнення є одна з підстав, передбачених п. п. 1- 4 п. 19 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № II 3-ІХ, зокрема, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. Окрім цього, в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 440/2682/20 зазначено, що із прийняттям Закону № 113-ІХ 25.092019 саме цей Закон, а не Кодекс законів про працю України поширюється на правовідносини між позивачем і відповідачами. Таким чином, суд помилково зазначив, що позивач набув право на вихідну допомогу, відповідно до ст. 44 КЗпП України. В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просить суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати. В судовому засіданні позивач проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, \~перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Під час апеляційного перегляду справи встановлено, що наказом Прокуратури Запорізької області від 18.08.2020 за №1570к \~ [PERSON] \~звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України Про прокуратуру з 20 серпня 2020 року. Відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області сплатити [PERSON] компенсацію за 06 календарних днів за період роботи з 21.11.2019 по 20.08.2020 невикористаної щорічної відпустки. Підстава: рішення п`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 22.07.2020 №8н. …. У Довідці від 21.08.2020 за №18-433вих-20, виданої Прокуратурою Запорізької області позивачу, зазначено: … Видана [PERSON] про те, що його середньоденна заробітна плата на посаді прокурора відділу прокуратури Запорізької області (розрахована відповідно до п.8 розділ IV постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100) складала 1027,26 грн. (Одна тисяча двадцять сім гривень 26 копійок). Розмір середньоденної заробітної плати розраховано за один робочий день, в тому числі: за червень 2020 року нарахована заробітна плата за 20 робочих днів - 21830,20 грн., за липень 2020 року нарахована заробітна плата за 17 робочих днів - 16178,31грн.: 21830,20 +16178,31 = 38008,51 : 37 робочих дні = 1027,26 грн. Середньомісячна заробітна плата (розрахована відповідно до п.8 розділ IV постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100) складала 22086,09 грн. (Двадцять дві тисячі вісімдесят шість грн. 09 копійок). 1. 1027,26 грн. х 43 робочий день (згідно графіка робочого часу за червень - липень 2020 року) = 44172,18 грн. 2. 44172,18 грн. : 2 місяці = 22086,09 грн. Довідка видана на запит [PERSON] …. Крім того, у Довідці від 17.09.2021 за №21-804вих-21, виданої Запорізькою обласною прокуратурою позивачу, зазначено: … Видана [PERSON] про те, що його середньоденна заробітна плата на посаді прокурора відділу прокуратури Запорізької області, розрахована відповідно до п.8 розділу IV постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, складає 1026,47 грн. (Одна тисяча двадцять шість гривень 47 копійок). Розмір середньоденної заробітної плати розраховано за один робочий день, в тому числі: - за червень 2020 нарахована заробітна плата за 20 робочих днів - 21830,90 грн., - за липень 2020 нарахована заробітна плата за 17 робочих днів - 16148,31грн.: 21830,90 + 16148,31 = 37979,21 : 37 робочих днів = 1026,47 грн. Кількість робочих днів згідно з графіком роботи установи: червень 2020 - 20 днів; липень 2020 - 23 дні (20 днів + 23 дні)/2 = 21,5 днів - середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді; 1026,47 х 21,5 = 22069,11 грн. Середня місячна заробітна плата, розрахована згідно з п.8 Постанови №100 - 22069,11 грн. (Двадцять дві тисячі шістдесят дев`ять грн. 11 коп.). …. У листі Запорізької обласної прокуратури від 04.08.2021 за №27-93вих-21 на адресу позивача зазначено: … Обласною прокуратурою розглянуто Ваш запит на публічну інформацію щодо надання відомостей про нарахування Вам виплат та з інших питань. Повідомляємо, що 20.08.2020 Вам нарахована заробітна плата у сумі 19655,53 грн., що складається з: 1.Посадового окладу - у розмірі 4011,00 грн. за 14 відпрацьованих днів; 2.Надбавки за вислугу років - у розмірі 802,20 грн. за 14 відпрацьованих днів; 3.Надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи - у розмірі 3369,24 грн. за 14 відпрацьованих днів; 4.Суми індексації заробітної плати - у розмірі 190,55 грн.; 5.Компенсації за 06 календарних днів невикористаної на дату звільнення щорічної відпустки (відповідно до наказу прокурора області від 18.08.2020 №1570к) - у розмірі 4443,78 грн.; 6.Надбавки за роботу в умовах режимних обмежень - у розмірі 401,10 грн. за 14 відпрацьованих днів (відповідно до наказу прокурора області від 21.08.2020 №1609к); 7.Щомісячна премія - у розмірі 6437,66 грн. за 14 відпрацьованих днів (відповідно до наказу прокурора області від 26.08.2020 №1631к). З нарахованої суми заробітної плати було утримано: 1.Податок з доходів фізичних осіб - у розмірі 3538,00 грн.; 2.Військовий збір - у розмірі 294,83 грн.; 3.Профспілковий внесок - у розмірі 152,12 грн.; 4.Виплачену заробітну плату за 1 половину серпня - у розмірі 4680,00 грн.; 5.Виплату суми розрахунку при звільненні - у розмірі 5553,77 грн.; 6.Виплачену суму щомісячної премії та надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 5436,81 грн. Вихідна допомога при звільненні Вам не нараховувалась та не виплачувалась. На виконання вимог статті 15 Закону України Про доступ до публічної інформації повідомляю, що підстави та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації, передбачений статтею 23 цього Закону. …. Також встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у справі №280/6512/20 задоволено позовну заяву [PERSON] до Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення комісії, наказу про звільнення та зобов`язання поновити на роботі визнано протиправним та скасовано рішення №8н п`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 22 липня 2020 року про неуспішне проходження прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області [PERSON] атестації; визнано протиправним та скасовано наказ Прокурора Запорізької області №1570к від 18 серпня 2020 року про звільнення прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області [PERSON] з посади та з органів прокуратури Запорізької області; поновлено [PERSON] на посаді в Запорізькій обласній прокуратурі, рівнозначній посаді, яку він обіймав станом на день звільнення з Прокуратури Запорізької області; стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19 серпня 2020 року по 13 січня 2021 року у сумі 156144,61 грн.; допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місць у розмірі 22086,09 грн.; допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді в Запорізькій обласній прокуратурі, рівнозначній посаді, яку він обіймав станом на день звільнення з Прокуратури Запорізької області; стягнуто на користь [PERSON] солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора та Запорізької обласної прокуратури судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 грн. (вісімсот сорок) 80 коп. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.07.2021 у справі №280/6512/20 задовольнити частково апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Запорізької обласної прокуратури Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2021 року у адміністративній справі №280/6512/20 змінено, виклавши п`ятий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції (з урахуванням ухвали Дніпропетровського окружного суду від 21.01.2021 року у справі №160/6512/20 про виправлення описки): Стягнути з Запорізької обласної прокуратури (69057, м.Запоріжжя, вул.О.Матросова, 29а, код ЄДРПОУ 02909973) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ) середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 20.08.2020 року по 13.01.2021 року (включно) у сумі 102726 (сто дві тисячі сімсот двадцять шість) грн., з вирахуванням всіх передбачених законодавством обов`язкових платежів до бюджету; в іншій частині рішення залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.09.2021 у справі №280/6512/20 (адміністративне провадження №К/9901/28147/21) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Запорізької обласної прокуратури на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2021 року у справі за позовом [PERSON] до Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення комісії, наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції зазначив, що в день фактичного звільнення із займаної посади позивачу належала до виплати вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку. Незалежно від причини і підстави, відповідач повинен був під час звільнення дотримуватись вимог чинного законодавства України, провести звільнення працівника у порядку, визначеному законом з виплатою всіх гарантованим законодавством коштів, в тому числі і вихідної допомоги. Відповідачем не надано до суду доказів фактичного виконання Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у справі №280/6512/20 з урахуванням Постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08.07.2021 у справі №280/6512/20. Тому суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 22 069 грн. 11 коп. Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного. Згідно з п.п. 2 п.19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органі в прокуратури» № 113-ІХ від 19.09.2019 (далі Закон № 113-ІХ) прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади \~прокурора на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до Закону № 113-ІХ ст.51 Закону України «Про прокуратуру» доповнено ч.5, згідно з якою на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої п.9 ч.1 цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження. Також, судом першої інстанції правильно вказано, що згідно з ст. 1 Кодексу законів про працю Україні, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.6 ст.36 та п.п.1, 2 і 6 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (п.3 ст.36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст.ст.38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у п. 5 ч.1 ст.41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Законом № 113-ІХ ст.40 Кодексу законів про працю України доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч.2 цієї статті, ст.ст.42, 42-1, ч.ч.1, 2 і 3 ст.49-2, ст.74, ч.3 ст. 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус. Позивача звільнено з посади на підставі Закону України «Про прокуратуру», а саме відповідно на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». Пери цьому, суд правильно вказав, що Законом України «Про прокуратуру» не врегульовано питання виплати вихідної допомоги у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Натомість Кодекс законів про працю України встановлює обов`язок роботодавця виплатити працівнику вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, якщо працівника звільнено у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. У даній спірній ситуації, суд першої інстанції вірно вважав, що Закон України «Про прокуратуру» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у зв`язку із звільненням прокурорів, Кодекс законів про працю відповідно регулює трудові правовідносини, що виникли між працівником і роботодавцем в тій частині, що не врегульовано спеціальним законом. А отже, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини. Оскільки, нормами спеціального законодавства не врегульовано питання виплати вихідної допомоги, то судом зроблено правильний висновок, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України. При цьому суд правильно зауважив, що внесені зміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ від 19.09.2019 до Закону України «Про прокуратуру» та до Кодексу законів про працю України не встановлюють жодних обмежень щодо виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру». Закон України «Про прокуратуру» встановлює обмеження тільки щодо не поширення положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження. Внесені зміни в Кодекс законів про працю стосуються обмежень щодо застосування положень ч.2 ст. 40, ст.ст.42, 42-1, ч.ч. 1, 2 і 3 ст. 49-2, ст.74, ч. 3 ст.121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус. Відтак, не встановлює обмеження щодо застосування ст. 44 Кодексу законів про працю України. Також, суд правильно врахував і правову позицію Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2015 у справі № 21-8а15, згідно якої за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Законом України «Про прокуратуру» не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні працівників, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, що не заборонено спеціальним законодавством. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2021 у справі №1.380.2019.006923. З урахуванням викладено, суд першої інстанції вірно вважав, що позивач набув право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України. Щодо вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати йому середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Частиною 1 статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених положень КЗпП України свідчить про те, що компенсація за затримку виплати належних сум розраховується по день фактичної виплати належних сум, тому, оскільки в спірних правовідносинах належна вихідна допомога позивачеві ще не виплачена, колегія суддів приходить до висновку про передчасність позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за затримку виплати, передбачену статтею 117 КЗпП України. З огляду на викладені обставини справи, на переконання колегії суддів рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні усіх обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому, висновки суду частково не відповідають фактичним обставинам, тому воно підлягає скасуванню в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволені позовних вимог.

Результат розгляду: partial