Рішення адміністративного суду від 2022-06-28 00:00:00+03

Позивач, [PERSON] , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, в якому просив суд: - визнати протиправною та скасувати постанову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 05.05.2017 №2012/27740/11152/16 про припинення щомісячної страхової виплати з 01.05.2017 позивачу; - зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області поновити нарахування та виплату позивачу щомісячних страхових виплат, з виплатою усієї заборгованості за період їх несплати, починаючи з 01.05.2017. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність оскаржуваної постанови Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2021 позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 05.05.2017 №2012/27740/11152/16 про припинення щомісячної страхової виплати з 01.05.2017 [PERSON] . Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області поновити нарахування та виплату [PERSON] , щомісячних страхових виплат з виплатою усієї заборгованості за період їх несплати, починаючи з 01.05.2017. \~ Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач є внутрішньо-переміщеною особою з тимчасово окупованої території України та перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати з 01.06.2014 по 30.04.2017 у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ З 01.05.2017 виплати позивачу припинені на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 28.04.2017 №640/6394/17 про накладення арешту на документи, які надавали право на проведення страхових виплат потерпілому [PERSON] в рамках кримінального провадження №22017220000000029 від 26.01.2017, що підтверджується постановою від 05.05.2017 №2012/27740/11152/16 та листом №2148/02-3 від 06.05.2021 (а.с. 6-8). Не погодившись з постановою про припинення щомісячної страхової виплати з 01.05.2017, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості. Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне. Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Закон України від 20.10.2014 № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (надалі - Закон № 1706-VII), відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб. Згідно з ст.1 Закону №1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Відповідно до ст. 4 Закону №1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 7 Закону №1706-VII, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. Згідно з п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством. Перелік підстав припинення виплати страхових виплат, визначений ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", є вичерпним та передбачає можливість припинення страхових виплат і надання соціальних послуг з інших підстав лише у випадках, передбачених законом. Судовим розглядом встановлено, що позивач перебуває на обліку у Фонді соціального страхування України та у зв`язку з втратою професійної працездатності на 5%, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках виданої МСЕК від 31.03.2008 №027499, отримав право на отримання щомісячних страхових виплат. Позивач отримував виплати в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області по 01.05.2017 на підставі особистої заяви та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що відповідачем не заперечується. Страхові виплати позивачу припинено постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків України у м. Харків від 05.05.2017 №2012/27740/11152/16 "Про припинення щомісячної страхової виплати" з 01.05.2017 у зв`язку з арештом документів. Надаючи правову оцінку правомірності прийняття оскаржуваної постанови про припинення щомісячної страхової виплати, колегія суддів зазначає, що Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме положеннями ст. 46, не передбачено такої підстави для припинення соціальних виплат, як накладення арешту на документи, які надавали право на продовження страхових виплат позивачу. Інших підстав, які б були визначені ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та слугували б підставою для припинення страхових виплат позивачу, відповідачем не було зазначено. Стосовно доводів апеляційної скарги щодо того, що з 01.05.2017 виплати позивачу припинені, у зв`язку з накладенням арешту на документи, які надавали право на продовження страхових виплат позивачу, а також доводів про те, що відповідач не має права здійснювати страхові виплати, в тому числі внутрішньо переміщеним особам, за відсутності документів, що підтверджують право особи на страхові виплати, з посиланням на те, що таке право виникає на підставі довідки внутрішньо переміщеної особи та у період її дії, а виплати без довідки внутрішньо переміщеної особи є порушенням чинного законодавства, колегія суддів зазначає наступне. Враховуючи вказані вище висновки про протиправність припинення щомісячної страхової виплати позивачу з підстав не передбачених положеннями ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" вказані вище доводи апеляційної скарги не спростовують правомірність висновків суду першої інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови відповідача. Колегія суддів враховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду (справа 243/3505/16-ц, провадження № 14-271цс18) від 20.09.2018, відповідно до яких "у зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленій постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі № 6-51цс17, та погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат. З урахуванням встановлених по справі обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що припиняючи виплату щомісячних страхових виплат позивачу з 01.05.2017, відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 05.05.2017 №2012/27740/11152/16 про припинення щомісячної страхової виплати з 01.05.2017 позивачу та зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату позивачу щомісячних страхових виплат, з виплатою усієї заборгованості за період їх несплати, починаючи з 01.05.2017. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Результат розгляду: denied