Рішення адміністративного суду від 2022-09-22 00:00:00+03

[PERSON] звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сквирської міської ради Київської області про стягнення коштів. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року адміністративний позов задоволено. Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Сквирська міська рада Київської області подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 11 серпня 2022 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від [PERSON] в якому остання просить апеляційну скаргу Сквирської міської ради Київської області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року - без змін. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Судом першої інстанції встановлено, що 07 квітня 2003 року, [PERSON] призначена на посаду спеціаліста-землевпорядника Шаліївської сільської ради, відповідно до Розпорядження сільського голови від 07.04.2003 року №6 п.1-2. 01 червня 2006 року обрана секретарем Шаліївської сільської ради, Рішення Шаліївської сільської ради від 01.06.2006 року №06-03-05. 12 листопада 2010 року обрана сільським головою Шаліївської сільської ради, Рішення Шаліївської сільської ради №01-01 від 12.11.2010 року. 26 жовтня 2015 року, обрана сільським головою Шаліївської сільської ради VII скликання, рішення Шаліївської сільської виборчої комісії від 26 жовтня 2015 року. Відповідно до рішення Сквирської міської ради № 1-1-VIII від 18 листопада 2020 року позивача звільнено з посади сільського голови Шаліївської сільської ради, у зв`язку з закінченням строку повноважень на підставі ч.1 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці за підписом міського голови Левицької Л.П . Відповідно до п. 2 рішення сесії № 12-1-VIII від 18 листопада 2020 року «Про реорганізацію юридичних осіб Антонівської, Буківської, Великоєрчиківської, Горобіївської, Домантівської, Дулицької, Каленнівської, Кам`яногребельської, Красноліської, Кривошиїнської, Тарасівської, Малоєрчиківської, Малолисовецької, Мовчанівської, Оріховецької, Пустоварівської, Рогізнянської, Рудянської, Самгородоцької, Селезенівської, Тхорівської, Чубинецької, Шаліївської, Шамраївської та Шапіївської сільських рад, які приєднуються до Сквирської міської ради, що є адміністративним центром та створення комісії з реорганізації вищезазначених органів місцевого самоврядування, що увійшли до складу Сквирської міської територіальної громади Білоцерківського району Київської області, Сквирська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків вказаних сільських рад. 20 листопада 2020 року позивач звернулась до голови Сквирської міської ради Левіцької В.П. з заявою щодо вирішення питання про збереження за позивачем середньої заробітної плати на період її працевлаштування, що передбачено ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» у зв`язку з неможливістю її працевлаштування за попереднім місцем роботи у Шаліївській сільській раді. 15 січня 2021 року, що підтверджується відбитком печатки на конверті, на адресу позивача направлено лист-відповідь від 10.12.2020 року №148 на звернення від 20.11.2020 року щодо виплати вихідної допомоги, з якого вбачається, що збереження за нею середньої заробітної плати на період працевлаштування не є можливим. Вважаючи зазначену бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернулась з позовом до суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - місцева рада), в тому числі і голови, як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради визначає Закон України від 11.07.2002 року № 93-IV «Про статус депутатів місцевих рад» (далі - Закон № 93-IV), який також встановлює гарантії депутатської діяльності та порядок відкликання депутата місцевої ради. Відповідно до частини другої статті 6 Закону № 93-IV, депутат місцевої ради, обраний секретарем сільської, селищної, міської ради, головою, заступником голови районної, обласної, районної у місті ради, працює у відповідній раді на постійній основі і не може суміщати свою службову діяльність з іншою роботою, у тому числі на громадських засадах (за винятком викладацької, наукової та творчої у поза робочий час), займатися підприємницькою діяльністю, одержувати від цього прибуток, якщо інше не передбачено законом. В силу частин першої, другої статті 33 Закону № 93-IV у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі. З працівником, якого прийнято на роботу (посаду), що її виконував (займав) депутат місцевої ради, укладається строковий трудовий договір; цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу, але не пізніш як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради. Депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації. У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді. Час, коли колишній депутат тимчасово не працював у зв`язку з неможливістю надання йому попередньої або рівноцінної роботи (посади) безпосередньо після закінчення строку його повноважень, зараховується, але не більше шести місяців, до страхового стажу і стажу роботи (служби) за спеціальністю, за якою депутат працював до обрання у місцеву раду, де він виконував свої обов`язки на постійній основі. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280) строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України. Так, ст. 141 Конституції України, зокрема, визначено, що строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових виборах, становить 5 років. Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону №280 повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до ч. 1 та 2 ст. 79 Закону №280. Отже, підставою для звільнення сільського, селищного, міського голови у зв`язку із закінченням строку повноважень буде рішення новообраної ради про набуття нею повноважень або, у разі якщо рада не обрана - рішення про набуття повноважень новообраним сільським, селищним, міським головою. У разі закінчення строку повноважень сільський, селищний, міський голова звільняється з посади за ч. 1 ст. 42 Закону №280, а підставою буде рішення першої сесії новобраної ради про початок повноважень ради нового скликання (а у разі, якщо рада не обрана - рішення про набуття повноважень новобраним сільським, селищним, міським головою). Згідно з частиною 3 статті 7 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування " на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. Отже, з наведених правових норм слідує, якщо сільський голова за своїми посадовими обов`язками був посадовою особою і був звільнений з посади у зв`язку з закінченням строку повноважень, він має право на вихідну допомогу в розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток у відповідності до статті 44 КЗпП України. Отже, враховуючи вищенаведені норми закону, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем порушено право позивача на отримання вихідної допомоги, відповідно до ст. 44 КЗпП. Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied