Рішення адміністративного суду від 2023-04-05 00:00:00+03

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~28.11.2021 року [PERSON] звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: 1)визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати їй суддівської винагороди за період з 18.04.2020 до 27.08.2020 із застосуванням обмеження, встановленого ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13.04.2020 року; 2) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови їй в нарахуванні та виплаті \~недоотриманої суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 в сумі 150950,83 грн.; 3) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй недотриману суддівську винагороду за період 18.04.2020 по 27.08.2020 на підставі ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в сумі 150950,83 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила Черкаським окружним адміністративним судом у період з з 18.04.2020 до 27.08.2020 неправомірно виплачену позивачу суддівську винагороду у розмірі \~із застосуванням обмеження, встановленого ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік". Вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача 1 виплатити суддівську винагороду у повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.09.2022 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Державної судової адміністрації України на користь [PERSON] невиплачену суддівську винагороду у період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року, у зв`язку із застосуванням обмеження, відповідно до статті 29 Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік", в розмірі 150 950,83 грн., \~із врахуванням податків та зборів, шляхом безспірного списання визначеної суми коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів". В задоволені решти позовних вимог відмовлено. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Не погодившись з рішенням суду першої інстанції [PERSON] звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на необґрунтованість доводів суду першої інстанції, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Указом Президента України \~"Про призначення суддів" №1122/2009 від 29.12.2009 [PERSON] призначено на посаду судді Черкаського ОАС строком на 5 років. Указом Президента України \~"Про призначення суддів" №350/2017 від 02.11.2017 позивача призначено на посаду судді Черкаського ОАС безстроково. Згідно наказу №167-о від 17.09.2018 позивачу встановлено щомісячну доплату за вислугу років в розмірі 40 % посадового окладу, як такій, стаж роботи якої становить 15 років, починаючи з 28.09.2018 року. Відповідно до розрахункового листа позивачу обмежено суддівську винагороду за період з 18.04.2020 року по 27.08 2020 року \~в розмірі 150950,83 грн. Позивач звернулась до відповідача з заявою щодо проведення перерахунку суддівської винагороди за вказаний вище період без обмежень, обчисливши її відповідно до ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та виплату недоотриманої частини суддівської винагороди. Листом від 07.09.2021 за №02-10/22384/21 відповідач відмовив у такому нарахуванні. Вважаючи обмеження суддівської винагороди протиправним, позивач звернулася до суду з відповідним адміністративним позовом. Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що правильне вирішення справи і застосування ефективного способу захисту порушеного права вимагає, щоб стягнення заборгованості по суддівській винагороді за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 має здійснюватися з ДСА України, яка є головним розпорядником бюджетних коштів і несе відповідальність за належне фінансування судів, зокрема й витрат на суддівську винагороду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд апеляційної інстанції вирішуючи спір між сторонами виходить із наступного. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~Законом України Про судоустрій і статус суддів. Закон України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд. Відповідно до ч. 1 ст.135 Закону України Про судоустрій і статус суддів\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Таким чином, з урахуванням положень\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~Конституції України\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~та\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~Закону України Про судоустрій і статус суддів, виключено цим закон встановлюється та регулюється розмір винагороди судді та цей розмір не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 2-3 ст.135 Закону України Про судоустрій і статус суддів\~ \~\~\~\~\~\~суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 55 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Частиною 4\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~ст. 135 вказаного Закону\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~визначено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду. Відповідно до ч. 5 - 8\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~ст. 135 вказаного Закону\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу. Суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду. Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду. Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Цілком таємно", - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Таємно", - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду. Відповідно до ч.9 ст.135 вказаного Закону обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 148 Закону України Про судоустрій і статус суддів визначено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: 1) Верховний Суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; 1-1) вищий спеціалізований суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; 2) Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України. Згідно ст. 149 Закону України Про судоустрій і статус суддів суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Частиною 1 ст.151 цього Закону визначено, що Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. З урахуванням наведеного вбачається, що розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів є Державна судова адміністрація України. 12 березня 2020 року набрала чинності\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, якою з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину. Законом України Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік від 13 квітня 2020 року № 553-IX\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~внесено зміни до\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", зокрема, доповнено статтями 28-32. Відповідно до\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік установлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки. Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України. Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті). При цьому, зміни щодо розміру винагороди судді, передбачені Законом України Про судоустрій і статус суддів, який є спеціальним законом, що регулює вказане питання у відповідності до норм \~Конституції України, не вносились. Суд зазначає, що у рішенні від 08.04.2016 № 4-рп/2016 у справі №1-8/2016, Конституційний Суд України вкотре зазначив, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя. Однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема, надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів. У рішенні від 03.06.2013 №3-рп/2013 у справі №1-2/2013, Конституційний Суд України зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України. У рішенні від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) Конституційний Суд України вказав, що обов`язок держави щодо забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, закріплений у статті 130 Конституції України, є однією з конституційних гарантій незалежності суддів. Системний аналіз положень Конституції України свідчить про те, що ними встановлено обов`язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, в тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність. Така позиція Конституційного Суду України збігається з приписами Європейської хартії щодо статусу суддів від 10 липня 1998 року, у підпункті 6.1 пункту 6 якої зазначено, що суддям, які здійснюють суддівські функції на професійній основі, надається винагорода, рівень якої встановлюється з тим, щоб захистити їх від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність. Зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому. Відповідно до ч.4 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку, суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України. Таким чином, з огляду на те, що законодавцем визначено регулювання суддівської винагороди виключно Законом України Про судоустрій і статус суддів, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що ст. 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік\~ \~\~\~\~\~\~\~\~в частині суддівської винагороди не відповідає\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~Конституції України,\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~Закону України Про судоустрій і статус суддів\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~та нормам міжнародного права, а отже, до спірних правовідносин застосовує норми Конституції України, як норми прямої дії та Закону України Про судоустрій і статус суддів. Також суд зазначає, що\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~положення частини 1 та\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~3\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік визнано такими, що не відповідають\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~Конституції України\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~(є неконституційними), згідно з\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням Конституційного Суду № 10-р/2020 від 28.08.2020. Зазначені обставини виключають необхідність звернення до Верховного Суду з клопотанням щодо внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності статті 29 Закону України Про державний бюджет України на 2020 рік. В рішенні Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 зазначено, що вирішуючи питання щодо конституційності оспорюваних положень Закону № 294, Конституційний Суд України виходить із юридичної позиції, яку він неодноразово висловлював: оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абзац восьмий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007). Враховуючи викладене, Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України. Конституційний Суд України неодноразово звертав увагу на недопустимість обмеження законом незалежності суддів, зокрема, їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020, від 11 березня 2020 року № 4-р/2020). Проаналізувавши юридичні позиції щодо незалежності суддів, Конституційний Суд України дійшов висновку, що гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя; законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2020 року № 4-р/2020). Отже, обмеження суддівської винагороди є посяганням на гарантії незалежності суддів. Конституційний Суд України вважає, що обмеження відповідних виплат є допустимим за умов воєнного або надзвичайного стану. Однак, такого роду обмеження, має запроваджуватися пропорційно, із встановленням чітких часових строків та в жорсткій відповідності до Конституції та законів України. Таке обмеження також може застосовуватися й до суддів, однак після закінчення терміну його дії втрачені у зв`язку з цим обмеженням кошти необхідно компенсувати відповідними виплатами, оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України. Водночас, суд апеляційної інстанції враховує те, що Верховний Суд у постанові від 25 червня 2018 року у справі № 208/1131/17 зазначив, що суд повинен досліджувати правомірність рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень на момент прийняття (вчинення) та не може обґрунтовувати юридичну правильність (правомірність) таких актів із урахуванням подій, які сталися, або могли статися у майбутньому.\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Отже, ухвалене Конституційним Судом України рішення не може вплинути на результат вирішення цієї справи. Разом з цим, суд враховує висновки вищезазначеного рішення та юридичні позиції Конституційного Суду України в контексті обставин справи. Наведене дає підстави стверджувати, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір суддівської винагороди, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу. Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що Закон України Про судоустрій і статус суддів є спеціальним законом, а отже має перевагу над загальним законом, яким є \~Закон України Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік від 13 квітня 2020 року № 553-IX, а тому загальний закон, навіть що ухвалений пізніше в часі, не скасовує закону спеціального (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Зазначена позиція ґрунтується на загальновизнаних принципах права, які в тому числі враховуються й Конституційним Судом України, зокрема у рішенні від 18.06.2020 року № 5-р (ІІ) 2020. Суд апеляційної інстанції враховує, що позивачу було проведено виплату суддівської винагороди у спірний період в обсязі меншому аніж це передбачено Законом, однак суд враховує, що бюджетні кошти для виплати суддівської винагороди виділяються з державного бюджету головним розпорядником коштів, виплата проводиться розпорядником коштів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Так, на підстави поданих позивачем копій кошторису на 2020 рік бюджетні призначення на оплату праці по коду бюджетної класифікації 2111 «Заробітна плата» склали 20\~ 484.60 тис. грн. Згідно з довідками про зміну кошторису на 2020 рік бюджетні призначення на оплату праці по коду 2111 «Заробітна плата» були збільшені: у січні на 445 тис. грн.; у лютому 263 тис. грн.; у березні на 769.8 тис. грн., у квітні на 923.3 тис. грн., у травні на 1\~ 466.7 тис. грн., у червні на 774.8 тис. грн., у липні 234.8 тис. грн., у вересні на 58.9 тис. грн., у листопаді 394.0 тис. грн., у грудні на 412.0 тис. грн., всього на 5\~ 762.6 тис. грн. \~Загальна сума бюджетного фінансування на оплату праці на 2020 рік склала 26\~ 227.2 тис. грн. Аналогічні копії документів було надано також відповідачем 1 до суду першої інстанції разом з відзивом на апеляційну скаргу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Документів на підтвердження того, що ДСА було виділено Черкаському окружному адміністративному суду грошові кошти для виплати заробітної плати у розмірі меншому ніж визначений Кошторисом матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене, під час нарахування та виплати позивачці суддівської винагороди саме Черкаський окружний адміністративний суд \~повинен був керуватися виключно нормами Закону України Про судоустрій та статус суддів, при цьому застосування статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік прямо суперечить статті 130 Конституції України, \~ст.135 Закону № 1402-VIII \~та ст.1 Протоколу 1 Європейської Конвенції про захист \~прав людини та основоположних \~свобод, а державний \~орган, який \~не дотримується своїх власних процедур, не повинен мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Натомість, з дня набрання чинності Законом №553, тобто з 18.04.2020, суддівська винагорода позивачу нараховувалась та виплачувалась з урахуванням обмеження, встановленого нормами статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік. При цьому, відповідачами не доведено, що видатки на утримання Черкаського окружного адміністративного суду (зокрема на суддівську винагороду), визначені Державним бюджетом України на 2020 рік, з квітня 2020 року по серпень 2020 року були скорочені. Також відповідачами не надано доказів і того, що у зв`язку з прийняттям Закону №553-IX до кошторису та розпису видатків Черкаського окружного адміністративного суду були внесені зміни щодо зменшення фонду заробітної плати суддів, які б унеможливили виплату позивачу суддівської винагороди у розмірі, встановленому Законом України Про судоустрій і статус суддів. Таким чином, вирішення питання щодо виплати суддівської винагороди судді є обов`язком Черкаського окружного адміністративного суду і повинно вирішуватись у встановленому \~Законом \~порядку, оскільки є невід`ємним елементом гарантій незалежності суддів, які встановлені \~Конституцією України. Отже, \~суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дії Черкаського окружного адміністративного суду при нарахуванні та виплаті позивачу суддівської винагороди у період з 18.04.2020 р. по 27.08.2020 р. включно із застосуванням обмеження, встановленого статтею 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік із змінами, внесеними Законом №553, є протиправними, а тому позовні вимоги в цій частині \~підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати позивачу суддівської винагороди у повному обсязі, зобов`язання відповідача здійснити відповідні виплати суддівської винагороди. В свою чергу, колегія суддів зазначає, що визнання протиправним нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди в спірний період із застосування обмежень, встановлених ст. 29 ЗУ «Про Державний бюджет» із зобов`язанням здійснити виплати без обмежень є достатнім способом відновлення порушеного права, адже відмова Черкаського окружного адміністративного суду здійснити виплату в належному розмірі, викладена в інформаційному листі, не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, а є лише відповіддю на звернення позивача, відтак вона не може бути предметом судового оскарження. Крім того, враховуючи той факт, що між сторонами не виникало спору з приводу неправильного обрахування \~розміру суддівської винагороди без застосування обмежень, \~визначення судом конкретної \~суми виплати є передчасним. Вищенаведене залишалось поза увагою суду першої інстанції внаслідок чого судом прийнято рішення без належного врахуванням обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] .

Результат розгляду: partial