Рішення адміністративного суду від 2022-05-11 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення відповідача, зобов`язання здійснити доплату в розмірі 37201,84 грн до одноразової грошової допомоги. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року позов задоволено частково: - визнано протиправним та скасовано абзац 3 пункт 10 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою \~одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.05.2020 року №71, в частині зменшення розміру одноразової грошової допомоги на 37201,84 грн. - зобов`язано Міністерство оборони України здійснити доплату \~в розмірі 37201,84 грн. (тридцять сім тисяч двісті одна гривня вісімдесят чотири копійки) до одноразової грошової допомоги, призначеної відповідно до пункту 10 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.05.2020 року №71. \~В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що виплата одноразової грошової допомоги до 22.05.2020 позивачу не проводилась. Оскільки у зв`язку із встановленням позивачу 14.09.2015 20% втрати професійної працездатності \~йому було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 37 201,84 грн. Від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому \~він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги \~та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] в період з 06.04.2015 \~по 02.06.2015 \~приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах її проведення на території Донецької та Луганської областей. Під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини та участі в антитерористичній операції, під час артилерійського обстрілу позивач отримав осколкове поранення м`яких тканин потиличної ділянки голови, мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, контузію, що підтверджується довідкою Військової частини [NUMBER] від 21.07.2015 \~за №350/154/1/546. 14.09.2015 рішенням Вінницької обласної медико-соціальної експертизи №1 позивачу встановлено 20% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА №122405 від 14.09.2015). Як вбачається із довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №366198 позивачу встановлено первинно третю групу інвалідності внаслідок поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. В подальшому через Військову частину [NUMBER] позивач звернувся до Міністерства оборони України про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" як інваліду 3 групи. Відповідно до п. 22 рішення Комісії Міністерства оборони України від 02.08.2019 №97 позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, з підстав пропуску позивачем дворічного строку з часу первинного встановлення втрати працездатності. Не погоджуючись з вказаним рішенням Комісії Міністерства оборони України позивач в жовтні 2019 року звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати пункт 22 протоколу комісії Міністерства оборони України про відмову йому як військовослужбовцю за контрактом, у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 06.06.2019 \~внаслідок поранення, травми пов`язаних із захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 02.08.2019 \~№97; зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити йому як військовослужбовцю за контрактом, одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 06.06.2019 року внаслідок поранення, травми пов`язаних із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2019 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.11.2019, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2020, позов задоволено. За результатом касаційного розгляду даної справи постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.04.2020 \~зазначені рішення залишені без змін. Згідно з частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Враховуючи те, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.11.2029 на час розгляду даної справи набрало законної сили, суд має підстави використовувати його як джерело преюдиційних фактів. Відповідно до п. 10 протоколу Комісії Міністерства оборони України від 08.05.2020 \~за №71 на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.11.2019 \~по справі №120/3358/19-а та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2020, скасовано п. 22 протоколу Комісії Міністерства оборони України від 02.08.2019 за №97, а також п.21 протоколу №46 від 17.04.2020 року; призначено одноразову грошову допомогу підполковнику у відставці [PERSON] , якого звільнено з військової служби та 06.06.2019 \~під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з захистом Батьківщини (довідка МСЕК серії 12 ААБ №366198 від 06.06.2019), в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року, в сумі 480250,00 грн. та здійснено виплату з урахуванням раніше виплаченої допомоги (37201,84 грн.), в сумі 443048,16 грн. Вважаючи, що відповідачем здійснено виплату \~одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності в меншому розмірі, ніж встановлено рішеннями судів, [PERSON] \~звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі меншому 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2019, а тому позивач має право на отримання належної одноразової грошової допомоги у повному розмірі. Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, та доводи апеляційної скарги, суд враховує наступне. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ. Згідно зі статтями 1-2 Закону України №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Згідно з пунктом першим статті 16 Закону України №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Підпунктом четвертим пункту другого статті 16 Закону №2011-XII встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Відповідно до підпункту "б" пункту 1 статті 16-2 Закону №2011-XIІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону). Згідно з п. 2 ст. 16-3 Закону №2011-XIІ у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Пунктом четвертим статті 16-3 Закону №2011-XIІ встановлено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975). Згідно з п.8 Порядку №975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Таким чином, враховуючи рішення суду у справі 120/3358/19-а, а також вищезазначені положення законодавства, колегія суддів вважає, що відповідач зобов`язаний здійснити нарахування та виплату [PERSON] одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 06.06.2019 \~внаслідок поранення, травми пов`язаних із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2019 року, з урахуванням раніше виплачених сум. Так, судом встановлено, що 14.09.2015 відбувся огляд позивача Вінницькою медико-соціальною комісією № 1, за результатами якого встановлено 20% втрати працездатності без встановлення інвалідності. 06.06.2019 \~Вінницькою обласною медико-соціальною експертною комісією встановлено позивачу третю групу інвалідності у зв`язку з пораненням, травмою, пораненням, пов`язаним з захистом Батьківщини, тобто понад дворічний термін після встановлення 20% втрати працездатності без встановлення інвалідності. Водночас, із довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №366198 вбачається, що позивачу встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини з 06.06.2019 \~вперше при первинному огляді, а тому обмеження передбачене п. 8 Порядку № 975, не застосовується. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2020 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.04.2020, \~встановлено наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2019 . Водночас, сума одноразової грошової допомоги, яка підлягає виплаті позивачу, судом не обчислювалася, зміст, характер раніше здійснених виплат, їх передумови та обов`язковість для урахування відповідачем при визначенні суми одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності не досліджувалися. Згідно з платіжним дорученням від 22.05.2020 \~№ 1409 позивачу виплачено відповідну одноразову допомогу в розмірі 443048,16 грн., тоді як 250-кратний прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб станом на 01.01.2019 \~становить 480250,00 грн. Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність зобов`язати \~відповідача здійснити \~ [PERSON] доплату \~одноразової грошової допомоги в розмірі 37 201,84 грн, з урахуванням наступного. Так, судом встановлено, що позивачу вже було виплачено 37 201,84 грн одноразової грошової допомоги, а саме: - згідно з п.6 протоколу Комісії МО України №7 від 16.08.2013 - 17 909, 84 грн (встановлено 20% втрати працездатності \~внаслідок травми, що сталась 18.01.2013); - \~згідно з п.218 протоколу Комісії МО України №53 від 20.11.2015 - 19 292 грн (встановлено 20% втрати працездатності внаслідок поранення, контузії 17.05.2015, пов`язаного із захистом Батьківщини). Таким чином, судом встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги, яка була проведена в серпні 2013 року, не пов`язана із травмою, яка виникла внаслідок виконання завдань із захисту Батьківщини та не передувала встановленню \~позивачу інвалідності у 2019 році. Відтак, відповідачем протиправно здійснено нарахування позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2019, на виконання рішення суду, з урахуванням раніше виплаченої допомоги в розмірі 17 909,84 грн. Водночас, виплата грошової допомоги [PERSON] у 2015 році в розмірі 19 292 грн відповідно до норм чинного законодавства повинна враховуватись при здійсненні виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 06.06.2019 \~внаслідок поранення, травми пов`язаних із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2019 року. З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зобов`язати Міністерство оборони України здійснити доплату [PERSON] в розмірі 17 909,84 грн до одноразової грошової допомоги, призначеної відповідно до пункту 10 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою [PERSON] одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.05.2020 року №71. Отже, висновки суду першої інстанції по суті спору не відповідають встановленим у справі обставинам, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати. Відповідно до\~ \~статті 317 КАС України, підставами для зміни рішення є рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. \~\~

Результат розгляду: partial