Рішення адміністративного суду від 2022-03-23 00:00:00+02

[PERSON] (надалі - позивачі) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №115956 від 01.11.2021 року. Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні позову. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доказом вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.123 КУпАП є відеозапис події від 01.11.2021 року, який було долучено до постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАВ №115956 від 01.11.2021 року, та додано до відзиву на якому видно, що водій автомобіля ЗАЗ Lanos д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу не виконав вимогу 2.2 дорожнього знаку «STOP» (проїзд без зупинки заборонено), а саме здійснив проїзд через залізничний переїзд без зупинки. Вказаний доказ є належним, допустимим і такий не спростовано перед судом та зворотного не доведено. Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, [PERSON] подав апеляційну скаргу, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що в оскаржуваній постанові не зазначено, що до неї додається фіксація правопорушення на диску, технічний пристрій, на який проводилася відеофіксація теж не вказано, в порушення КУпАП. Хоча в рішенні суду вказано, що відеозапис додано до відзиву, а також долучено до оскаржуваної постанови, однак в постанові немає ніяких відміток про даний відеозапис. Не видно номерний знак та хто здійснював керування транспортним засобом. Крім того, на відео видно, що самі працівники поліції порушили ч.1 ст.123 КУпАП, не виконали вимогу 2.2 дорожнього знаку «STOP» (проїзд без зупинки заборонено), що є недопустимим. В даному випадку вони є порушниками. Маються покликання на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17.07.2019 року у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 року у справі №524/9716/16-а, де зазначено, що приписами ч.3 ст.283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо визначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позов. У відповідності до вимог ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного. Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази та застосував процесуальні норми. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до постанови інспектора СРПП ВнП №1 ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції Дмитраш В.І. від 01.11.2021 року серії БАВ №115956 водій 01.11.2021 року об 12.25 год. у м. Кам`янка-Бузька по вул. Я.Мудрого, 49, керуючи т/з ЗАЗ Lanos д.н.з. [NUMBER] , переїжджаючи ж/д переїзд не виконав вимогу 2.2 дорожнього знаку «STOP» проїзд без зупинки заборонено, а саме здійснив проїзд без зупинки, чим порушив п.20.3 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 123 КУпАП, за що до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Вирішуючи справу по суті, суд апеляційної інстанції звертає увагу на процесуальні вимоги, а саме щодо дотримання позивачем строків звернення до суду. Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані статтею 122 КАС України. Так, відповідно до частини першої вищенаведеної статті Кодексу позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України з особливостями, встановленими цим Кодексом. Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України. Приписами частини другої статті 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Тобто, наведеними вище правовими нормами встановлено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Відтак, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»). Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів. Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах. Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку - відсутність поважних причин його пропуску. Щодо визначення, власне, поважності причин пропуску строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач. Разом з тим, поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об`єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим. Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів. Таким чином, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку. Як встановлено судом першої інстанції, підставою для звернення до суду із даним позовом, слугувала незгода позивача із постановою по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №115956 від 01.11.2021 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Приймаючи до уваги зміст заявлених позивачем вимог, колегія суддів дійшла висновку, що для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду із даним позовом, необхідно встановити факт, коли позивачу стало відомо про існування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення відносно нього. З матеріалів справи, зокрема, із позовної заяви (а.с.2) вбачається, що копію постанови [PERSON] отримав на руки 01.11.2021 року під час її винесення, про що останній зазначив сам. Із позовною заявою звернувся 17.11.2021 року, що підтверджується відбитком штемпелю суду із зазначенням дати реєстрації такої заяви. Позивач просив поновити строк на подання адміністративного позову, однак не навів жодних підстав для такого поновлення Заявлене клопотання не було вирішено судом першої інстанції, ні під час відкриття провадження у справі, ні під час вирішення справи по суті - резолютивні частини судових рішень суду першої інстанції не містять рішення, прийнятого за наслідком розгляду клопотання. Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Отже, встановивши, що позовна заява подана до суду після спливу десятиденного строку звернення до суду, встановленого статтею 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та без викладу обставин, які б свідчили про поважність причин його пропуску, суд першої інстанції повинен був залишити вказаний позов без розгляду, а не розглядати його по суті. За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржуване рішення необхідно скасувати, а зазначений вище адміністративний позов залишити без розгляду.

Результат розгляду: partial