Рішення адміністративного суду від 2022-06-27 00:00:00+03

01.12.2021 року фізична особа - підприємець [PERSON] (далі позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив: - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 21.05.2020 року №0210162-5105-1552. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податкове повідомлення-рішення за №0210162-5105-1552 від 21.05.2021 року, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік у розмірі 173580,11 грн. є протиправним з мотивів безпідставності його прийняття. З посиланням на обставини установлені П`ятим апеляційним адміністративним судом у справах №815/2766/18 та №420/9/20 позивач вказує, що цілісний майновий комплекс консервного цеху, який розташований за адресою [ADDRESS] не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно. За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 04 лютого 2022 року прийнято рішення, яким позовні вимоги ФОП [PERSON] задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 21.05.2020 року №0210162-5105-1552. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у 2019 році ФОП [PERSON] здійснював сільськогосподарську діяльність з вирощування зернових культур у зв`язку з чим у відповідності із пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України відносився до категорії сільськогосподарських товаровиробників. При цьому, судом зазначено, що під час здійснення сільськогосподарської діяльності ФОП [PERSON] використовував у такій діяльності будівлі та територію означеного майнового комплексу для зберігання сільгосптехніки, добрив, засобів захисту рослин, тому в силу приписів підпункту «ж» 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, належний позивачу на праві власності об`єкт нерухомості (комплекс) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням ДПС в Одеській області подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не повне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі . Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, з посиланням на правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 15.05.2018 року по справі №806/2461/17 скаржник вказує, підпунктом «є» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. У разі якщо промислова будівля належить не промисловому підприємству, то в такому випадку будівля є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та податок повинен нараховуватись і сплачуватись на загальних підставах у відповідності до норм чинного законодавства України. У відзиві на апеляційну скаргу представник фізичної особи-підприємця [PERSON] спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін. В силу приписів пункту 1,3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Зокрема, як з`ясовано колегією суддів та установлено судом першої інстанції, що у відповідності до відомостей Витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] зареєстрований фізичною особою-підприємцем Юридичним департаментом Одеської міської ради, номер запису: 25560170000018975, дата державної реєстрації: 24.04.1997 року, дата запису: 25.08.2005 року.(а.с.33-36) Видами діяльності підприємця є: 96.09 Надання інших індивідуальних послуг, н. в. і. у. (основний); 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 52.10 Складське господарство; 01.63 Післяурожайна діяльність; 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур; 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. У відповідності до інформації з Державного реєстру \~речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, [PERSON] є власником об`єкту нежитлової нерухомості, який розташований за адресою [ADDRESS] : цілісний майновий комплекс консервного цеху загальною площею 4159,6 кв.м.(а.с.37-38) 21.05.2020 року Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення за №0210162-5105-1552, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» за податковий період 2019 року, усього на суму 173580,11 грн.(а.с.14) Уважаючи прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з відповідними вимогами. Статтею 266 Податкового кодексу України (далі ПК України) регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Згідно із підпунктами 266.1.1, 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. За приписами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомого майна, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. При цьому, виходячи із системного тлумачення вищеозначеної норми ПК України необхідно вказати, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з визначених підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо. Пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачена податкова пільга в тому числі й для фізичних осіб, що свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Так, Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно із якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Слід зазначити, що установлена пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження. Аналіз змісту цієї норми у наведених редакціях дає підстави для висновку, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником. Так, згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507, клас будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства з кодом 1271 включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та такі інші. При цьому, означений клас не включає споруди зоологічних та ботанічних садів (2412). До будівель з кодом 1271 відноситься: будівлі для тваринництва (1271.1); будівлі для птахівництва (1271.2), будівлі для зберігання зерна (1271.3), будівлі силосні та сінажні (1271.4), будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства (1271.5), будівлі тепличного господарства (1271.6), будівлі рибного господарства (1271.7), будівлі підприємств лісівництва та звірівництва (1271.8), будівлі сільськогосподарського призначення інші (1271.9). Які саме будівлі сільськогосподарського призначення мають статус інших, нормативно-правові акти не визначають. Слід відмітити, що у відповідності із підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання. Визначення «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-ІІІ, згідно до положень якої сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. Крім того, законодавцем, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції». Згідно із абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23 вересня 2008 року № 575-VI виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин. Як з`ясовано судом першої інстанції з наявних у справі матеріалів, що видами підприємницької діяльності позивача згідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування є, зокрема, вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, вирощування інших однорічних і дворічних культур; складське господарство; післяурожайна діяльність, тощо. На підтвердження того, що [PERSON] , як фізична особа - підприємець, відноситься до категорії «сільськогосподарський товаровиробник» та фактично у 2019 році здійснював таку діяльність із використанням цілісного майнового комплексу консервного цеху, позивачем надано: довгострокові договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, акти прийому передачі земельних ділянок та витяги із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.(а.с.44-74) Крім того, П`ятим апеляційним адміністративним судом в межах розгляду справи № 815/2766/18 за позовом фізичної особи-підприємця [PERSON] до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №160766-13 від 31.10.2017 року, яким нарахований податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розмірі 9553,21 грн. на площу належного позивачу об`єкту нерухомого майна - цілісного майнового комплексу консервного цеху, установлено наступні обставини: «…Відповідно до Відомостей із державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] є власником нежитлового об`єкту нерухомого майна цілісного майнового комплексу консервного цеху, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить останньому на підставі Договору купівлі-продажу від 09.11.2016 року. Згідно до наданих позивачем копій технічних паспортів на об`єкти нерухомості, які входять до вищевказаного цілісного майнового комплексу, до складу комплексу, окрім будівлі цеху, також входять різноманітні складські приміщення, вагова, котельня, вбиральня…». Згідно із приписами ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, встановлені в межах розгляду справи № 815/2766/18 обставини мають преюдиційне значення по відношенню до спірних правовідносин. При цьому, в межах розгляду даної справи судовою колегією з`ясовано, що в матеріалах справи наявні Договір за №1/АТ/2020 оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем від 01.06.2020 року, Додаток №1 до Договору оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем за №1/АТ/2020, Додаток №3 від 03.06.2020 року до Договору оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем за №1/АТ/2020 від 01.06.2020 року, Податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за звітний період 2019 року.(а.с.111-117, 125-126). Таким чином, у власності і користуванні позивача знаходиться земельні ділянки сільськогосподарського призначення, сільськогосподарська техніка для здійснення останнім власної господарської діяльності з вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Також, ФОП [PERSON] , серед іншого, надав до суду податкову декларацію платника податку фізичної особи-підприємця, згідно до якої, у 2019 році позивач задекларував дохід від здійснення власної діяльності, зокрема, вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур у розмірі 959\~ 361 грн.(а.с.125-126) За таких обставин, судова колегія зауважує, що у 2019 році позивач здійснював сільськогосподарську діяльність з вирощування зернових культур, тобто згідно до приписів пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України відносився до категорії сільськогосподарських товаровиробників. При цьому, у поданій апеляційній скарзі, контролюючий орган не піддавав сумнівам використання позивачем об`єктів нерухомого майна (цілісного майнового комплексу консервного цеху) безпосередньо у власній сільськогосподарській діяльності. З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України. Крім того, в обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач ГУ ДПС в Одеській області не зазначає, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права. Так, контролюючий орган у апеляційній скарзі лише посилається на правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 15.05.2018 року у справі №806/2461/17, згідно до яких, у разі якщо промислова будівля належить не промисловому підприємству, то в такому випадку будівля є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а податок повинен нараховуватись і сплачуватись на загальних підставах у відповідності до норм чинного законодавства України. Поряд із цим, судова колегія апеляційного суду уважає необґрунтованим посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15.05.2018 року по справі №806/2461/17, оскільки правовідносини не є подібними із цією справою та виникли за різного правового регулювання. Так, в означеній справі контролюючий орган не визнавав за фізичною особою права на пільгу зі сплати земельного податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно до приписів пункту «є» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. У справі, що переглядається апеляційним судом та фактичні обставини у наведеній скаржником постанові касаційного суду є відмінними. Об`єкт нерухомості (комплекс), який на праві власності належить позивачу, не підпадає під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності. З огляду на установлені обставини колегія суддів вважає, що доводи, наведені у апеляційній скарзі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення. Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції враховує висновки викладені Верховним Судом у постанові від 12.10.2021 року по справі №580/322/20. Колегія суддів уважає, що суд попередньої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права. У відповідності до ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Оскільки, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Результат розгляду: granted