Рішення адміністративного суду від 2022-11-07 00:00:00+02

[PERSON] (надалі також позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Інспектора взводу №2 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області - лейтенанта поліції Ждана Вячеслава Миколайовича, Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (надалі також відповідачі), в якому просив скасувати постанову серії ДП18 № 836864 від 06.01.2022 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн, провадження в справі закрити. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 31.01.2022 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає про неврахування судом першої інстанції того, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження правомірності складання оскаржуваної постанови, зокрема не надано доказів того, що саме позивач керував транспортним засобом. Скориставшись правом подання відзивів на апеляційну скаргу, відповідачі просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Відповідно до пункту першого частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд \~апеляційної \~інстанції \~розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах \~доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до постанови серії ДП18 № 836864, 06.01.2022 близько 08:58 в м. Суми по вул. Героїв Крут, поблизу будинку № 20, виявлений транспортний засіб ЗАЗ11028, номерний знак [NUMBER] , керування яким здійснювалося водієм [PERSON] , позбавленим права керування рішенням Зарічного районного суду м. Суми № 591/1960/21 від 07.04.2021, чим порушено вимоги п. 2.1.а Правил дорожнього руху. За адміністративне правопорушення на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн. Скориставшись правом на оскарження постанови ДП18 № 836864 від 06.01.2022 у судовому порядку, [PERSON] звернувся до суду із позовом про її скасування та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що [PERSON] обґрунтовано та на законних підставах притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП; підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відсутні, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду справи надано не було; відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням вимог, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України. Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на таке. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року, № 1306 (надалі також ПДР), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9). В розділі 2 ПДР закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів. Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За приписами пункту 2.4 ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР. Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року, № 3353-XII. А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»). Частиною 4 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення. Вказані правові висновки наведено у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі № 415/123/17. Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Як убачається з матеріалів справи, постановою Зарічного районного суду м. Суми від 07.04.2021 у справі № 592/1960/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 20.04.2021 вказана постанова суду набрала законної сили. Таким чином станом на 06.01.2022 [PERSON] не мав права керування транспортними засобами. Наданим інспектором до матеріалів справи відеозаписом з установленого на службовому автомобілі відеореєстратору Xiaomi моделі Yi Car DVR зафіксовано факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення за обставин, зазначених у спірній постанові. Зокрема, з відеозапису вбачається, що 06.01.2022 по вул. Г. Крут в м. Суми рухається транспортний засіб ЗАЗ11028, номерний знак [NUMBER] , за кермом якого перебуває особа чоловічої статті (08:58:10, 08:59:43), і вже після зупинки цього транспортного засобу з боку переднього пасажирського місця виходить жінка (08:59:58), інших осіб в салоні цього автомобіля не було, що, в свою чергу, свідчить про те, що саме [PERSON] керував транспортним засобом, а не його дружина [PERSON] . При цьому колегія суддів зауважує, що спірна постанова містить відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, котрий засвідчений електронним цифровим підписом відповідача та підпадає під визначення електронного доказу, наведене у ст. 99 КАС України. За результатом розгляду справи, згідно з вимогами ст. 251, 252, 268, 278, 279, 280 КУпАП, інспектором установлений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, та винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 836864 від 06.01.2022. Позивачем не надано жодних доказів, що спростовують факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП. Доводи позивача стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме факту нездійснення правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП, спростовуються матеріалами справи. Відповідно, враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення мали місце, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування постанови серії ДП18 № 836864 від 06.01.2022 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] . Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що [PERSON] обґрунтовано та на законних підставах притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відсутні, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було. Відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням вимог, передбачених ч. 3 ст. 2 КАС України. Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Результат розгляду: denied