Рішення адміністративного суду від 2023-04-04 00:00:00+03

Товариство з обмеженою відповідальністю Арієс-Україна звернулося з позовною заявою до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просило: - визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівський області від 28.06.2022 № 4463/13-01-07-02; - зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо збільшення узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого Товариством з обмеженою відповідальністю Арієс-Україна за грудень 2021 року на суму 85138,00 гривень. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.01.2023 у справі №380/13695/22 позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівський області від 28.06.2022 № 4463/13-01-07-02. Зобов`язано Головне управління ДПС у Львівській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо збільшення узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого Товариством з обмеженою відповідальністю Арієс-Україна за грудень 2021 року на суму 85138 (вісімдесят п`ять тисяч сто тридцять вісім) грн. 00 коп. 17.01.2023 представник позивача звернулася до суду зі заявою щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просила суд стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 48000,00 грн. 26.01.2023 до суду від представника відповідача надійшла заява про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Вказана заява обґрунтована тим, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу загальною вартістю - 48000,00 грн., є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову. Звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які підтверджують, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 48000,00 грн., були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року у справі № 380/13695/22 вимоги заяви задоволено частково. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Арієс-Україна за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. Додаткове рішення суду першої інстанції оскаржили позивач та відповідач, подавши на нього апеляційні скарги. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що \~гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру, погодинної оплати. У договорі № 141 від 23.02.2022 року сторони визначили фіксований розмір гонорару. Тобто при обранні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Тому твердження суду першої інстанції про те, що сума зазначена в акті наданих послуг є неспівмірною із часом, який може бути витрачено адвокатом на виконання відповідних послуг, суперечить правовим позиціям Верховного Суду. Просить скасувати додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року у справі № 380/13695/22 та прийняти нове, яким задовольнити заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що заявлена сума витрат є значно завищеною та неспівмірною щодо виконаних адвокатом робіт. Вважає, що позивач належним чином не обґрунтував суму компенсації витрат на правову допомогу. Просить скасувати додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року у справі № 380/13695/22 та прийняти нове, яким відмовити у заяві про стягнення витрат на правничу допомогу. Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до переконання, що вони підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений розмір витрат на правову допомогу в сумі 10000 грн, яку позивач просив стягнути за рахунок відповідача є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, співмірним із складністю справи, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, а також ціною позову та значенням справи для сторони. Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. Відповідно до частин першої та сьомої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту першого частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до статей 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Результат розгляду: partial