Рішення адміністративного суду від 2022-02-02 00:00:00+02

Історія справи. [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі - Відповідач) про стягнення з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь [PERSON] заборгованості з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 31 рік служби в сумі 100 176,01 грн. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої виходив з того, що одноразова грошова допомога при звільненні зі служби військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення та видатки на її виплату здійснюються за кодом «Грошове забезпечення військовослужбовців». Разом з тим, суд зазначив, що оскільки виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до підприємства, здійснюється за рахунок коштів цього підприємства, виплата одноразової грошової допомоги зазначеним військовослужбовцям при звільненні зі служби також здійснюється за рахунок коштів підприємства. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просять скасувати таке судове рішення та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову повністю, зазначаючи, що ДП обслуговування повітряного руху України є державним унітарним підприємством, яке діє як комерційне підприємство та не отримує коштів з Державного бюджету України. Разом з тим, Апелянт вказує, що Позивача спершу було звільнено з військової служби наказом Міністра оборони України, а лише потім наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, тому, на його переконання, відповідні виплати має здійснювати саме Міністерством оборони України. Також Апелянт зазначає, що у зв`язку із ситуацією з коронавірусом ДП зазначає значних збитків. З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021 та від 08.12.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження. У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав. Обставини справи, установлені судом першої інстанції. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Наказом заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 05.04.2007 № 58 майора [PERSON] , інженера із зв`язку регіонального структурного підрозділу «Київцентраеро» Державного підприємства обслуговування повітряного руху України звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я). Наказом Регіонального структурного підрозділу Київського районного центру «Київцентраеро» Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 24.04.2007 №142/о майора [PERSON] , інженера із зв`язку, звільнено з військової служби у запас 23.04.2007. У наказі від 24.04.2007 № 142/о зазначено, що календарна вислуга років Позивача у Збройних Силах України становить 31 рік 7 місяців. Відповідно до виданої Державним підприємством обслуговування повітряного руху України довідки від 26.04.2007 № 6.1-538 загальна сума грошового забезпечення позивача на день його звільнення становить 6463,01 грн. 18.03.2020 Позивач звернувся до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України із заявою, в якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, тобто за 31 повний рік військової служби, виходячи з розміру грошового забезпечення на момент звільнення, а саме у розмірі 100 176,65 грн. Листом від 23.04.2020 № 1-23.2/3273/20 Державне підприємство обслуговування повітряного руху України повідомило Позивача про те, що розрахунок, проведений Позивачем та зазначений у зверненні не співпадає із розрахунком, що був здійснений Украерорухом, у зв`язку з чим Позивачу необхідно переглянути розмір грошової допомоги та повторно звернутись до Украероруху з відповідною заявою. Позивач, вважаючи порушеним своє право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, звернувся до суду з цим позовом. Нормативно-правове обґрунтування. Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XI), постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393), постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.1999 № 1281 «Про створення об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України» у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (далі - Постанова № 1281), постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 № 104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ, організацій» у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (далі - постанова № 104). Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пунктом 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ установлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, після закінчення строку контракту, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Відповідно до частини дев`ятої статті 6 Закону № 2232-XI військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, установ, організацій, а також Державного підприємства обслуговування повітряного руху України для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Перелік посад, які можуть бути заміщені військовослужбовцями (1020/2007) в цих державних органах, установах, організаціях, а також Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України, затверджується Президентом України. Відповідно до пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання. Військовослужбовцям, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цим пунктом, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали. Пунктом 1 статті 15 Закону № 2011-ХІІ установлено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону № 2262-XII. Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Частиною п`ятою статті 9 Закону № 2262-ХІІ установлено, що особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали. Пунктом 14 Постанови № 393 установлено, що військовослужбовцям, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, звільненим зі служби безпосередньо з посад, які вони займали в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі, виплата одноразової грошової допомоги у випадках, передбачених пунктом 10 цієї постанови, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких військовослужбовці та зазначені особи працювали. Відповідно до пункту 4 Постанови № 1281 грошове та матеріальне забезпечення військовослужбовців, відряджених до Підприємства, здійснюється у порядку, визначеному Постановою № 104. При цьому фінансування витрат на утримання підрозділів системи здійснюється за рахунок коштів, передбачених на ці цілі в державному бюджеті, частини коштів, що надходять від аеронавігаційних зборів та з інших джерел, не заборонених законодавством. Відповідно до пункту 1 постанови № 104 виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби. Згідно зі статтею 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення, зокрема, входять одноразові додаткові види грошового забезпечення. Одноразова грошова допомога при звільненні зі служби військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу також є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення та згідно з Інструкцією щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 12 березня 2012 року №333, видатки на її виплату здійснюються за кодом «Грошове забезпечення військовослужбовців». Висновки суду апеляційної інстанції. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що обов`язок з виплати військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби покладено як на Міністерство оборони України, так і на сформовані ними підприємства, установи, організації, залежно від того, куди саме були відряджені зазначені військовослужбовці для подальшого проходження служби. При цьому, у разі, коли військовослужбовці звільняються безпосередньо з посад, займаних на підприємствах, в установах, організаціях, куди вони були відряджені для подальшого проходження служби із залишенням на військовій службі, обов`язок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби покладається законодавцем саме на такі підприємства, установи, організації, до яких були відряджені зазначені військовослужбовці та в яких вони працювали. Разом з тим, оскільки виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до підприємства, здійснюється за рахунок коштів цього підприємства, то й виплата одноразової грошової допомоги таким військовослужбовцям при звільненні зі служби також здійснюється за рахунок коштів підприємства. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.07.2019 у справі № 2а-5473/12/0170/21. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що Позивач був відряджений до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України і при цьому залишався на військовій службі; виплата грошового забезпечення Позивачу здійснювалася саме за рахунок коштів вказаного підприємства. Тож, з огляду на вищезазначене, Позивач набув право на виплату йому одноразової грошової допомоги при звільненні саме ДП обслуговування повітряного руху України. При цьому, як було правильно встановлено судом першої інстанції, зазначена грошова допомога обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення за останньою займаною посадою, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія. Тому, оскільки вислуга років Позивача на військовій службі складає 31 рік 07 місяців, до складу його грошового забезпечення станом на 23.04.2020 входило: оклад за військовим званням у сумі 125,00 грн, посадовий оклад - 187,00 грн, надбавка за вислугу років - 124,00 грн, додаткові види грошового забезпечення 100% надбавка за безперервну службу, премія - 6026,21 грн, що загалом складало 6463,01 грн, то він набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 100 176,65 грн (6463,01/2 х 31 повних років служби). Таким чином, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову в цій справі. Доводи Апелянта про те, що ДП обслуговування повітряного руху України є державним унітарним підприємством, яке діє як комерційне підприємство та не отримує коштів з Державного бюджету України, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на вищезазначене. Твердження Апелянта про те, що Позивача спершу було звільнено з військової служби наказом Міністра оборони України, а лише потім наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, тому, на переконання Апелянта, відповідні виплати має здійснювати саме Міністерством оборони України, колегія суддів також вважає необґрунтованими та безпідставними, про що зазначалося раніше. Посилання Апелянта на те, що у зв`язку із ситуацією з коронавірусом ДП зазначає значних збитків, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі обставини в жодному разі не можуть бути поважною причиною для порушення права особи на оплату праці. Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід. Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. З огляду на це, апеляційна скарга Державного підприємства обслуговування повітряного руху України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року - без змін. Розподіл судових витрат. З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Результат розгляду: denied