Рішення адміністративного суду від 2022-09-26 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яка полягає у не здійсненні виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в передбаченому законом розмірі у період з 01.06.2021 року по теперішній час, виходячи зі стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на час виходу у відставку 24 роки 10 місяців 19 днів; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у період з 01.06.2021 року по теперішній час, виходячи зі стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на час виходу у відставку 24 роки 10 місяців 19 днів, та здійснити виплати з урахуванням фактично виплачених сум. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Одеській області та з лютого 2010 року одержує щомісячне довічне грошове утримання згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого територіальним управлінням державної судової адміністрації, стаж роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання на час виходу у відставку становить 24 роки 10 місяців 19 днів, у тому числі: студент Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова (01.09.1981 року 28.06.1986 року) 02 роки 04 місяці 28 днів; помічник прокурора Саранського району Одеської області (23.06.1987 року 15.06.1999 року) 11 років 11 місяців 22 дні; суддя, в.о. голови, голова Савранського районного суду Одеської області (16.06.1999 року 15.12.2009 року) 10 років 05 місяців 29 днів. Однак, на момент призначення і по теперішній час, довічне грошове утримання Управління розраховує лише з урахуванням стажу роботи на посаді судді та прокурорській посаді, без зарахування половини строку навчання судді у відставці. Посилаючись на допущення відповідачем протиправної бездіяльності та порушення своїх прав на належне грошове утримання, позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів в судовому порядку. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено. Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в частині відмови зарахувати [PERSON] до суддівського стажу половину строку навчання за денною формою в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова. Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в частині відмови провести перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити [PERSON] , як судді у відставці, з 27.10.2021 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 88% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум. Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 908 гривень. Проаналізувавши положення ст.ст. 120, 135, пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (в редакції, яка діяла на час подання позивачем заяви про відставку), ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2453-VI (який діяв на момент перебування позивача на посаді судді), пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 року №865, ст. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 року №584/95 (чинного на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років), суд першої інстанції виходив з того, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах. При цьому, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру. Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача лише періодів роботи на посаді судді та прокурорській посаді є протиправними. У зв`язку із чим, а також з посиланням на приписи ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, суд першої інстанції визначив, що щомісячне довічне грошове утримання має обчислюватись, виходячи з 24 повних років стажу судді в розмірі 88% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з 27.10.2021 року, тобто з дати звернення із відповідною заявою. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано, що довічне грошове утримання судді у відставці має розраховуватись, виходячи з відсоткових розмірів суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді згідно вимог ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII. Питання щодо перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці вирішується у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Разом з цим, апелянт вказує, що ст. 43 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (який діяв на момент виходу позивача у відставку) не передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів. Наведене у сукупності, а також те, що питання перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці відноситься до виключної компетенції органу пенсійного фонду, а відшкодування за рахунок відповідача понесених позивачем судових витрат відбулось поза межами відповідних бюджетних асигнувань, свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову та стягнення на користь позивача судових витрат у цій справі. Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, [PERSON] з 2010 року перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує довічне грошове утримання, призначене за Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Згідно довідки ТУ ДСА в Одеській області про обчислення стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді, голові Савранського районного суду Одеської області [PERSON] , стаж роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання позивача станом на 15.12.2009 року становить 24 роки 10 місяців 19 днів, у тому числі: студент Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова (02 роки 04 місяці 28 днів); помічник прокурора Савранського району Одеської області (11 років 11 місяців 22 дні); суддя, в.о. голови, голова Савранського районного суду Одеської області (10 років 05 місяців 29 днів). Згідно протоколу від 26.01.2010 року №2057, при розрахунку розміру довічного грошового утримання судді у відставці територіальним органом пенсійного фонду враховано, у тому числі відповідний заробіток; стаж роботи: на посаді судді (10 років 6 місяців 1 день); на посаді прокурора/слідчого (11 років 11 місяців 23 дні). Загальний процент розрахунку утримання від заробітку визначений у розмірі 84%. 27.10.2021 року [PERSON] звернувся в Управління із скаргою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці в розмірі 88%, починаючи з дати призначення щомісячного довічного грошового утримання. В обґрунтування вказаних вимог заявник зазначив, що його стаж роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на час виходу у відставку становив 24 роки 10 місяців 19 днів (з урахуванням половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу), а тому відповідно до положень ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2453-VI (який діяв на момент перебування на посаді судді) має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 88% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді. За результатом розгляду звернення у листі від 10.11.2021 року №21019-21411/Б-02/8-1500/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило позивачу, що чинним Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402 визначені інші вихідні дані для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме відповідно до ч. 3 ст. 142 цього Закону щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Також, за правилами ст. 137 Закону до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Таким чином, стаж заявника на посаді судді становить 22 роки 3 місяці, отже розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку 84% суддівської винагороди обчислено з дотриманням чинного законодавства. Посилаючись на неправомірність бездіяльності Управління та обґрунтованість своїх вимог, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів на належні виплати довічного грошового утримання судді у відставці. Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного. Згідно із приписами ст.ст. 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Конституційний Суд України також висловлював аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24.06.1999 № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій та гарантій), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів). З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя. Згідно із п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку. Так, на момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання у частині першій статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ передбачалось, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 року №865 (яка була чинна на момент виходу позивача у відставку) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби. Слід враховувати, що згідно із п. 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Аналогічні за змістом правові норми передбачались і у п. 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (в редакції, чинній до 28.03.2015). Поряд з цим, слід зазначити, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру. Вказане відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 року у справі № 308/6953/17 та від 30.01.2020 року у справі №592/3694/17. Аналізуючи у сукупності наведені правові положення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що половина строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу зараховується до стажу, за рахунок якого обчислюється розмір довічного грошового утримання судді у відставці. Відповідно, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зараховується такий строк навчання. Одночасно, 27.12.2019 року ТУ ДСА України в Одеській області на ім`я позивача видано Довідку за №5-3442/19 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 02 січня 2020 року. Відомості про змінену суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці станом на 19 лютого 2020 року також оформлено на ім`я позивача і у Довідці ТУ ДСА в Одеській області від 26.02.2020 року №5-519/20/7. Дані про змінений розмір суддівської винагороди враховані органом пенсійного фонду при перерахунку позивачу довічного грошового утримання, починаючи з січня 2020 року. Виходячи з встановлених обставин у цій справі, колегія суддів погоджується із обґрунтованістю посилань апелянта на положення ч.ч. 3, 4 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, згідно яких щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Водночас, спірні правовідносини показали, що питання про визначення розміру довічного грошового утримання з урахуванням права позивача на зарахування половини строку навчання позивача за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу до стажу, за рахунок якого обчислюється розмір довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII відповідачем не вирішено і таке не ставилось позивачем перед органом пенсійного фонду. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає ґрунтовними посилання апелянта на приписи ст. 2 КАС України, згідно яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Виходячи зі змісту вказаних положень адміністративного процесуального законодавства, захисту в адміністративному суді підлягають лише порушені права чи інтереси особи, яка звернулась із адміністративним позовом. Отже, висновки суду першої інстанції щодо визначення конкретного відсоткового розміру довічного грошового утримання фактично направлені на передчасне вирішення можливих (імовірних) спірних правовідносин між позивачем та відповідачем. При цьому, колегія суддів акцентує увагу на тому, що оспорюваним у цій справі є саме протиправність бездіяльності відповідача у зарахуванні половини строку навчання позивача за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу до стажу, що впливає на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці. Таким чином, належним та ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивача є саме висновок суду про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити відповідні дії в судовому порядку. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що звернення позивача у жовтні 2021 року обумовлено неправильністю розрахунку довічного грошового утримання та не стосувалось змін у розмірі суддівської винагороди. Тому, висновки суду про зобов`язання відповідача вирішити спірне питання з дня відповідного звернення не відповідають як положенням ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII так і п. 4 Розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1. При цьому, апеляційний суд зазначає, що право позивача на зарахування половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу до стажу, за рахунок якого обчислюється розмір довічного грошового утримання судді у відставці, виникло на момент призначення довічного грошового утримання. У зв`язку із чим, обов`язок щодо перерахунку довічного грошового утримання має бути покладений на відповідача, з урахуванням правил ч. 2 ст. 122 КАС України, з 01.06.2021 року, як вірно заявив позивач в адміністративному позові. Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову. Понесені позивачем судові витрати у вигляді оплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, який виступав стороною у справі, відповідно до ст. 139 КАС України. Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Результат розгляду: partial