Рішення адміністративного суду від 2023-03-16 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив суд: визнати дії Офісу Генерального прокурора щодо не проведення належного розрахунку та не виплати надбавки за вислугу років у складі грошового забезпечення за період з 05.01.2016 по 31.01.2018 роки протиправними; зобов`язати Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити \~надбавку за вислугу років у складі грошового забезпечення за період з 05.01.2016 по 31.01.2018роки, в сумі \~\~\~\~\~2 810,30 гривень. В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021року по справі №520/3821/21, відповідача зобов`язано виплатити позивачу надбавку за вислугу років за період з 05.01.2016року по 31.10.2018року із застосуванням КМУ №1294 від 07.11.2007року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядлового і начальницького складу та деяких інших осіб», однак \~відповідачем зроблений невірний розрахунок надбавки, тому повинен виплатити позивачу недоплачену суму в розмірі 2810,38 гривень. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2022 року у задоволені адміністративного позову [PERSON] до Офісу Генерального прокурора про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено. Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції. Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що вже звертався до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про зобов`язання перерахування та виплати зазначеної надбавки за період з січня 2016 року по лютий 2018 року, який рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року по справі №520/3821/21 задоволено, що набрало законної сили 27.09.2021 року за наслідками перегляду в апеляційному порядку. Зазначеним рішенням зокрема визнано дії відповідача Офісу Генерального прокурора щодо нарахування та виплати за період з 05.01.2016 року по 31.01.2018 року надбавки за вислугу років у складі грошового забезпечення не з дотриманням постанови Кабінету Міністрів України \~№1294 \~від 07.11.2007 року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» протиправними, постановлено нарахувати та виплатити надбавку за вислугу років із застосуванням постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». На виконання зазначеного рішення суду органами державної виконавчої служби в рамках проведення виконавчих дій в примусовому порядку 29.12.2021 року звернуто з боржника (відповідача) частину виплат у розмірі 1911,07 грн., що підтверджується відповідною випискою по рахунку АТ «Райффайзен банк Аваль», що наявна в матеріалах справи. У вказаній справі №520/3821/21 окрім іншого наявні всі відповідні розрахункові листи за період з січня 2016 року січня 2018 року, які досліджувались судом при вирішенні спору. Тим більше, що розміри встановлених складових грошового забезпечення, з яких розраховується надбавка за вислугу років (посадовий оклад та оклад за військове звання) відповідачем не оспорювались як у наведеній справі №520/3821/21, так й при розгляді спору по даній справі №520/3189/22, а згадані розрахункові листи безумовно наявні й у останнього. Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що під час нарахування та виплати військовослужбовцям військових прокуратур, зокрема, [PERSON] , надбавки за вислугу років за період з 05.01.2016 по 28.02.2018 органами прокуратури України дотримано всі правові та соціальні гарантії, визначені ст. 9 Закону № 2011-ХИ, оскільки грошове забезпечення визначається, в першу чергу, залежно від посади. На переконання представника відповідача, вказані твердження апелянта є необґрунтованими, оскільки Офісом Генерального прокурора виконано рішення суду у справі № 520/3821/21 у повному обсязі та сплачено на його користь надбавку за вислугу років за період з 05.01.2016 по 28.02.2018. На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач проходив службу в органах прокуратури з липня 2009 року по січень 2020 року, на посаді прокурора військової прокуратури Луганського гарнізону та перебував у статусі військовослужбовця відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» по день звільнення. Наказом Міністра оборони України №4 \~від 19.09.2020 року позивача майора юстиції [PERSON] звільнено з військової служби у запас за п. «г» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів). Наказом Військового прокурора об`єднаних сил №67к \~від 22.01.2020року , з 28.01.2020 року позивача звільнено з органів прокуратури та виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до [INFO] . Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021року по справі №520/3821/21, відповідача зобов`язано виплатити позивачу надбавку за вислугу років за період з 05.01.2016року по 31.10.2018року із застосуванням КМУ №1294 від 07.11.2007року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядлового і начальницького складу та деяких інших осіб», однак \~відповідачем зроблений невірний розрахунок надбавки, тому повинен виплатити позивачу недоплачену суму в розмірі 2 810,38 гривень. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача недорахованої суми надбавки за вислугу років. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав. Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни. Згідно з ч.ч.2,3 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Відповідно до ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому ст. 287 цього Кодексу (ч. 8 ст. 382 КАС України). Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Системний аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що приписами ст. ст. 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду. Вказані правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Колегія суддів вважає, що позивач не може звертатися з цим позовом, оскільки спір у цій справі є тотожним спору у справі № 520/3821/21, оскільки виник між тими ж сторонами, про той самий предмет позову. Дійсно, проаналізувавши предмет позову у справі, яка розглядається, вбачається, що позивачем подано на розгляд суду спір, що є тотожним із тим, який вирішено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року, залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2021 року по справі № 520/3821/21. Так, у адміністратиніій справі № 520/3821/21, [PERSON] , звернувся до Харківського окружного адміністраитвного суду з позовом, в якому просив суд: - визнати дії Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо нарахування та виплати за період з 05.01.2016 по 28.02.2018 надбавки за вислугу років у складі грошового забезпечення не з дотриманням постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" протиправними; - зобов`язати Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити надбавку за вислугу років за період з 05.01.2016 по 31.01.2018 із застосуванням постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з урахуванням отриманих сум; - зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військові та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити надбавку за вислугу років за період з 01.02.2018 по 28.02.2018 із застосуванням постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з урахуванням отриманих сум. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2021, яке набрало законної сили 27.09.2021 року задоволено позов. Визнано протиправними дії Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо нарахування та виплати [PERSON] за період з 05.01.2016 по 28.02.2018 надбавки за вислугу років у складі грошового забезпечення без урахування положень постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" . Зобов`язано Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити [PERSON] надбавку за вислугу років за період з 05.01.2016 по 31.01.2018 із застосуванням постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з урахуванням отриманих сум. Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військові та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити [PERSON] надбавку за вислугу років за період з 01.02.2018 по 28.02.2018 із застосуванням постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з урахуванням отриманих сум. Отже, мотивом звернення позивача до суду із позовом, що розглядається у цій справі є його незгода із виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року по справі № 520/3821/21. Відтак, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, у відповідності до КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі № 440/1810/19, від 18.05.2022 року у справі № 480/2378/21. Таким чином, колегія суддів проаналізувавши предмет позову у справі, яка розглядається, дійшола висновку, що фактичною підставою для звернення до суду з цим позовом стала незгода позивача із діями та бездіяльністю відповідача під час виконання рішення суду від 17.05.2021 року по справі № 520/3821/21. На виконання зазначеного рішення суду органами державної виконавчої служби в рамках проведення виконавчих дій в примусовому порядку 29.12.2021 року звернуто з боржника (відповідача) частину виплат у розмірі 1911,07 грн., що підтверджується відповідною випискою по рахунку АТ «Райффайзен банк Аваль», що наявна в матеріалах справи. Таким чином, заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судових рішень, а тому позивач, у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, має встановлене законом право в порядку статті 383 КАС України подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Отже, в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення. Наявність спеціальних правових норм КАС України (ст.ст. 382, 383), направлених на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Отже, позивач звертаючись до суду з вимогами, які вже були предметом розгляду у справі № 520/3821/21, не врахував, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судових рішень, прийнятих в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, \~якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу (ч. 1 ст. 319 КАС України). За встановлених обставин та норм процесуального закону в їх сукупності, \~суд апеляційної інстанції дійшов висновку про закриття провадження у справі. Отже, суд першої інстанції, внаслідок порушення норм процесуального права, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, тому рішення суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

Результат розгляду: partial