Рішення адміністративного суду від 2022-03-22 00:00:00+02

26 серпня 2021 року [PERSON] звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14 квітня 2021 року № 002102/0706 на суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) та/або пені в розмірі 500000,00 грн за зберігання пального без наявності ліцензії на право зберігання пального. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що контролюючий орган за наслідками проведеної перевірки дійшов неправомірного висновку про порушення суб`єктом господарювання вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального». Однак, вважає, такий висновок ґрунтується виключно на припущеннях. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14 квітня 2021 року за № 002102/0706. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що будь-яких доказів, які б свідчили про зберігання позивачем пального з порушенням вимог законодавства у період з серпня по листопад 2020 року в с. Олеша Тлумацького району Івано-Франківської області, в тому числі з використанням стаціонарних ємностей (резервуарів) із значним об`ємом відповідачем не надано, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним. Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що наявні основні (транспортні) засоби та відсутність найманих працівників не дають змоги ФОП [PERSON] одночасно приймати пальне, згідно виписаних акцизних накладних, у таких обсягах та використовувати в такі строки, а також зберігати його у паливних баках транспортних засобів без використання ємкостей (резервуарів) із значними об`ємами. Додаток 2 Договору поставки, зміст якого враховано при перевірці, не відповідає вимогам Податкового кодексу України. До перевірки, до заперечення та до позовної заяви надано документи, що відрізняються за змістом. Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що перевіряючими помилково та протиправно встановлено порушення позивачем зберігання пального без наявності ліцензії на право зберігання пального, оскільки позивач такої діяльності не здійснює. Зведені видаткові накладні МХП складалися за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКД ЗЕД не пізніше останнього дня місяця на весь обсяг реалізованого пального протягом місяця. Під час перевірки не було виявлено резервуарів чи ємностей для зберігання пального. МХП здійснювало постачання пального безпосередньо в баки зернозбиральної техніки (комбайни) позивача для виконання робіт, відповідно до Договору про надання послуг/виконання робіт № 14/07/20-п ОВМ. Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України). Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу за № 333-П від 01 березня 2021 року та направлень на перевірку від 01 березня 2021 року за № 396, № 397 працівниками Головного управління ДПС в Івано-Франківській області 03 березня 2021 року проведено фактичну перевірку за результатами якої складено акт № 1173/09/14/РРО/2474417318 від 10 березня 2021 року (а.с.17-20). Перевірку проведено за адресою державної реєстрації ФОП [PERSON] : Тлумацький район, с. Олеша. Перевіркою встановлено, що згідно даних реєстру акцизних накладних в період з серпня по листопад 2020 ФОП [PERSON] отримав від ПрАТ «Зернопродукт МХП» «Перспектив» через пересувні акцизні склади значні обсяги пального в загальній кількості 21399, 14 л. При цьому, згідно даних контролюючого органу ФОП [PERSON] акцизні склади не реєстрував та ліцензії на право зберігання пального не отримував. На підставі акта фактичної ГУ ДПС в Івано-Франківській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 14 квітня 2021 року за № 002102/0706, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 500000,00 грн(а.с.20,21). Представником позивача подано до Державної податкової служби України скаргу на вказане податкове повідомлення-рішення, яке згідно рішення про результати розгляду скарги від 29 липня 2021 року за № 17427/6/99-00-06-03-01-06, залишена без задоволення (а.с.33-42). Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. Відповідно до п. 61.1 ст. 61 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Згідно із п.п.19-1.1.16 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального. Підпунктами 20.1.4, 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи. Відповідно до пп. 20.1.10, пп. 20.1.46 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів; під час проведення перевірки та розгляду результатів перевірки отримувати письмові пояснення від посадових (службових) осіб з питань, що стосуються предмета перевірки, та їх документальне підтвердження, у тому числі щодо здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації. Згідно із п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Підпунктом 75.1.3. п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Відповідно до п. 80.1, п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Згідно із пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. У висновку акту перевірки №1173/09/14/РРО/2474417318 від 10.03.2021 встановлено порушення позивачем вимог статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального" за результатами якого прийнято оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій. Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України, визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР). Відповідно до абз. 52 ст. 1 Закону №481/95-BP місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування. Частиною 1 ст. 15 Закону №481/95-BP передбачено, що оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії. Згідно із ч. 8 ст. 15 Закону №481/95-BP суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва. Відповідно до ч. 10 ст. 15 Закону № 481/95-BP ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років. Частинами 39-42 ст. 15 Закону № 481/95-BP встановлено, що для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки. Аналізуючи вищенаведені норми, а також визначення термінів «місце зберігання пального», «зберігання пального», перелік документів, які слід надати для отримання ліцензії на право зберігання пального, так як надати такий перелік документів для пересувних ємностей та транспортних засобів неможливо, оскільки останні не є нерухомим майном та не мають чіткої прив`язки до місця (території), колегія суддів вважає, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей. Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500 000 гривень. Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України. За результатами перевірки встановлено, що згідно з реєстром акцизних накладних в період з серпня по листопад 2020 ФОП [PERSON] отримав від ПрАТ «Зернопродукт МХП» «Перспектив» через пересувні акцизні склади значні обсяги пального в загальній кількості 21399, 14 л. При цьому згідно даних контролюючого органу ФОП [PERSON] акцизні склади не реєстрував та ліцензії на право зберігання пального не отримував. На підставі вищевказаного перевіряючі сформували висновок про те, що позивачем допущено порушення у вигляді зберігання пального без наявності ліцензії на право зберігання. Проте, згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ФОП [PERSON] провадить підприємницьку діяльність за такими видами економічної діяльності: 01.61 допоміжна діяльність у рослинництві (основний); 77.12 надання в оренду вантажних автомобілів; 77.32 надання в оренду будівельних машин і устаткування; 77.31 надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с. 45-47). З матеріалів справи слідує, що між позивачем та Філією ПрАТ «Зернопродукт МХП» «Перспектив» (МХП) укладено договір про надання послуг/виконання робіт за № 14/07/20-п ОВМ від 14 липня 2020 року, згідно з яким ФОП [PERSON] зобов`язався у встановлені строки за завданням МХП надати послуги/виконати роботи зазначені в Додатках до Договору, а МХП прийняти та оплатити зазначені послуги/роботи (а.с. 89-91). Згідно Додатку № 3 до вказаного договору, контрагент зобов`язується надати послуги/виконати роботи по збиранню ріпаку та пшениці зазначеною в специфікації технікою та закріпленими водіями (а.с.94). Додатком № 2 до вказаного договору визначено умови оплати, а саме: шляхом перерахування грошової суми на поточний банківський рахунок контрагента, якщо контрагент купує паливо у МХП згідно окремих договорів оплату у розмірі відсотку ціни палива у складі робіт/послуг МХП, вказаного у Додатку № 3 до договору, сплачує у наступний платіжний день через 7 банківських днів після підписання сторонами акту приймання-передачі послуг/робіт, решту вартості послуг/робіт МХП сплачує у наступний платіжний день через 7 банківських днів після отримання оплати за паливо реалізоване МХП контрагенту по окремому договору у період надання послуг/виконання робіт, вказаний у акті, але не раніше 20 банківських днів з моменту підписання акту; якщо контрагент купував паливо без залучення МХП 100% від вартості послуг/робіт МХП сплачує у наступний платіжний день через 7 банківських днів після підписання сторонами акту (а.с. 92-93). Між ФОП [PERSON] та Філією ПрАТ «Зернопродукт МХП» «Перспектив» (МХП) укладено договір поставки за № 14/07/20-ПММ ОВМ від 14 липня 2020 року, згідно з яким МХП зобов`язалось у встановлені строки передати у власність контрагента для подальшого використання у господарській діяльності товар, а контрагент прийняти та сплатити певну грошову суму за товар (а.с. 95-96). Згідно з Додатком № 2 до вказаного договору, предметом договору поставки є постачання паливно-мастильних матеріалів з використанням RFID-карт (а.с. 97-98). Відповідно до п. 4.1. Додатку № 2 МХП постачає контрагенту паливно-мастильні матеріали частинами шляхом вибірки контрагентом (довіреною особою контрагента) паливно-мастильних матеріалів на стаціонарні та пересувні (бензовози) джерела видачі палива, через які здійснюється передача паливно-мастильних матеріалів у власність контрагента з використанням RFID-карт, під брендом «WOG» або «ОККО». Пунктом 4.6. Додатку № 2 передбачено, що щотижня відображаються в обліку операції реалізації палива контрагенту та реєстрація акцизної накладної. У випадку, якщо в цьому Додатку до договору у п. 8 контрагент повідомив, що має статус платника акцизного податку, або повідомив про набуття такого статусу у відповідності до п. 6.1.6 цього Додатку до договору, МХП складає акцизну накладну із зазначенням реквізитів контрагента. На виконання договору поставки від 14 липня 2020 року постачальником поставлено, а покупцем отримано паливно-мастильні матеріали (дизельне паливо) згідно видаткових накладних: № ЗП200001781 від 31 липня 2020 року на суму 86160,29 грн та реєстр до неї у кількості 4901,040 л.; № ЗП200001845 від 31 серпня 2020 року на суму 170106,44 грн та реєстр до неї у кількості 9381,560 л.; № ЗП200002046 від 30 вересня 2020 року на суму 73369,69 грн та реєстр до неї у кількості 4234,170 л.; № ЗП200002323 від 31 жовтня 2020 року на суму 225571,52 грн та реєстр до неї у кількості 14917,350 л.; № ЗП200002516 від 30 листопада 2020 року на суму 262784,04 грн та реєстр до неї у кількості 14917,350 л. (а.с. 99-108). Згідно наведених реєстрів до видаткових накладних, у період з липня по листопад 2020 позивачем залучено зернозбиральний комбайн марки «NEW HOLLAND CX6090», зернозбиральний комбайн марки «NEW HOLLAND CR9060», зернозбиральний комбайн марки «NEW HOLLAND CR9060», які належать йому на праві власності (а.с. 136-138). Факт заправки вищевказаних зернозбиральних комбайнів згідно договору поставки № 14/07/20-ПММ ОВМ від 14 липня 2020 року, яка здійснювалась частинами в дні виконання ФОП [PERSON] робіт, шляхом переміщення джерела видачі палива (бензовозу) під брендом «WOG» або «ОККО» з використанням RFID-карти, також підтверджується вищевказаними реєстрами до видаткових накладних. Крім цього, між ФОП [PERSON] та Івано-Франківським НДЦ продуктивності АПК укладено Договір за № 4 від 05 травня 2021 року, згідно з яким Івано-Франківський НДЦ продуктивності АПК зобов`язався надати послуги з розроблення науково-технічної продукції щодо індивідуальних норм витрат палива ПММ на експлуатацію транспортних засобів (комбайни зернозбиральні) марки «NEW HOLLAND CX6090», марки «NEW HOLLAND CR9060» та марки «NEW HOLLAND CR9060», які використовував у своїй господарській діяльності позивач (а.с. 109-111). Згідно наявних в матеріалах справи матеріалів науково-технічної продукції «Дослідження і встановлення індивідуальних норм витрат ПММ на експлуатацію комбайнів» встановлено розрахунки витрат зі збирання технікою сільськогосподарської продукції у період, який перевірявся, наявною технікою позивача, підтверджено витрати ПММ (а.с.113-138). З матеріалів справи слідує, що ФОП [PERSON] особисто виконував зобов`язання за укладеним із замовником договором, а також залучав до виконання робіт [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується цивільно-правовими договорами від 01 липня 2020 року, 01 серпня 2020 року, 01 жовтня 2020 року та 01 листопада 2020 року, актами прийому наданих послуг до цивільно-правових договорів та звітами про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с. 57-88). За наведених обставин, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем доведено факт використання пального в загальній кількості 21399, 14 л. в його господарській діяльності. Разом з цим, відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про зберігання позивачем пального з порушенням вимог законодавства у період з серпня по листопад 2020 року в с. Олеша Тлумацького району Івано-Франківської області, в тому числі з використанням стаціонарних ємностей (резервуарів) із значним об`ємом відповідачем не надано. При цьому, перевіркою сформовано висновок про зберігання пального без наявності ліцензії на зберігання пального, за відсутності встановленого факту наявності такого пального, тобто предмету зберігання. Також, згідно з постановою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2021 року, закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП (а саме за зберігання пального без наявності ліцензії на зберігання пального), за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с.144-154). Вказана постанова набрала законної сили 05.06.2021 (http://reestr.court.gov.ua/Review/97140081) Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що досліджені відомості реєстру акцизних накладних про придбане позивачем пальне, як єдина фактична підстава висновку перевірки про виявлення факту зберігання пального без ліцензії, за фактичної відсутності будь-якого пального та можливості його зберігання позивачем, виключає сам факт допущення ним відповідного правопорушення у зв`язку із відсутністю події такого порушення та як наслідок, виключає можливість притягнення його до відповідальності, а тому податкове повідомлення-рішення від 14 квітня 2021 року за № 002102/0706 є протиправним. Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи. За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Результат розгляду: denied