Рішення адміністративного суду від 2022-05-17 00:00:00+03

У вересні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал звернулось до суду першої інстанції з позовом до Міністерства інфраструктури України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державне підприємство Адміністрація морських портів України, в якому просило: - визнати протиправною бездіяльність Міністерства інфраструктури України щодо нерозгляду у встановлений законодавством строк листа Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство Рисоіл Термінал" від 17.06.2020р. №273 про надання документа дозвільного характеру - Погодження відведення землі та водного простору для торговельного мореплавства, здійснення будівельних та інших робіт у зоні дії навігаційного обладнання і морських шляхів; - зобов`язати Міністерство інфраструктури України надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство Рисоіл Термінал" (код ЄДРПОУ 31786337) - Погодження відведення землі та водного простору для торговельного мореплавства, здійснення будівельних та інших робіт у зоні дії навігаційного обладнання і морських шляхів, а саме для здійснення будівництва двостороннього пірсу та інших робіт на стику причалів №№10-11 Чорноморської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська 26-А, кадастровий номер земельної ділянки 51108000000:03:001:0485, згідно Проекту Будівництво двостороннього пірсу у складі розширення та експлуатації інженерної та транспортної інфраструктури та виробничих потужностей з перевалки олії, зерна, харчових продуктів переробки олійних та зернових культур за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 26-А (на стику причалів №№10,11 Чорноморської філії ДП АМПУ). Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 року позов задоволено. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021 року апеляційні скарги Державного підприємства Адміністрація морських портів України та Міністерства інфраструктури України залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року - без змін. 30.12.2021 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство Рисоіл Термінал" подала до суду першої інстанції заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №420/9088/20. В обґрунтування поданої заяви представник позивача посилався на те, що судове рішення у зазначеній вище справі набрало законної сили 21.04.2021 року. У зв`язку з відсутністю добровільного виконання судового рішення товариство було змушено звернутись до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для примусового виконання судового рішення. Заявник вказував на те, що у зв`язку з невиконанням відповідачем без поважних причин судового рішення головним державним виконавцем винесено постанови від 09.09.2021 року та 20.10.2021 року про накладення на Міністерство інфраструктури України штрафу та в подальшому постановою від 21.12.2021 року закінчено виконавче провадження № 66483646 через відмову боржника виконувати судове рішення. З огляду на викладене позивач посилається на те, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, а тому з метою дотримання принципу обов`язковості судового рішення, закріпленого у ч. 1 ст. 6 Конвенції, товариство просило саме суд встановити контроль. за виконанням судового рішення. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 року подану ТОВ "Спільне підприємство Рисоіл Термінал" заяву задоволено. Зобов`язано Міністерство інфраструктури України у 30-денний строк з моменту отримання копії ухвали подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.12.2020р. по справі №420/9088/20. Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, Міністерство інфраструктури України подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушенням судом норм процесуального права. В поданій апеляційній скарзі апелянт висловив доводи щодо неможливості виконання Міністерством судового рішення у справі № 420/9088/21 через відсутність Порядку проведення дозвільної (погоджувальної) процедури, яка передує наданню документа дозвільного характеру «Погодження відведення землі та водного простору для торговельного мореплавства, здійснення будівельних та інших робіт у зоні дії навігаційного обладнання і морських шляхів» та затвердженої форми такого дозвільного документу. Також Міністерство інфраструктури України посилалось на те, що виконавчий документ у справі № 420/9088/20 не містить способу та порядку його виконання, які б надали можливість Мінінфраструктури забезпечити виконання цього судового акту \~з дотриманням імперативного припису ч. 2 ст. 19 Конституції України. Апелянт вважає, що в даному випадку з боку Міністерства відсутня протиправна бездіяльність, оскільки для визнання наявності такої недостатнім є лише факт неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій, \~важливим є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. При цьому, як зазначив відповідач, Прикінцевими та перехідними положеннями \~Закону України «Про внутрішній водний транспорт» від 03.12.2020 року, який набрав чинності 01.01.2022 року, було внесено зміни до ст. 12 Кодексу торговельного мореплавства України, згідно яких погодження \~відведення землі та водного простору здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері морського транспорту, яким є Державна служба морського та річкового транспорту України. Зазначене, на думку відповідача, унеможливлює виконання Міністерством рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 року у справі № 420/9088/20. З огляду на викладене апелянт просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 року та відмовити у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство Рисоіл Термінал" про встановлення судового контролю. Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне: Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Згідно ст. 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України. Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012). Обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили. Колегія суддів зазначає, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню судового рішення та відновленню порушених прав особи-Позивача. З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд. Головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання. Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами. В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи. Відповідно до ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 382 КАС України). Вказані норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача. Аби застосувати вказаний спосіб судового контролю суд повинен мати обґрунтовані сумніви у належному виконанні суб`єктом владних повноважень свого конституційного обов`язку - виконання судового рішення. У свою чергу, особа, яка звертається із заявою про встановлення судового контролю у порядку, передбаченому статтею 382 КАС України, повинна навести достатні аргументи, які б підтверджували необхідність застосування такого виду судового контролю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку підставою для звернення \~представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство Рисоіл Термінал" до суду першої інстанції із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №420/9088/20 став факт невиконання Міністерством інфраструктури України упродовж тривалого часу рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 року, яке набрало законної сили 21.04.2021 року. При цьому, у підтвердження своїх доводів щодо невиконання Міністерством судового рішення представник позивача надав докази звернення товариства до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з метою примусового виконання судового рішення у справі № 420/9088/20 та закінчення примусового виконання виконавчого листа № 420/9088/20, виданого 31.05.2021 року згідно постанови головного державного виконавця від 21.12.2021 року \~через невиконання боржником судового рішення. У наданій копії постанови державного виконавця від 21.12.2021 року зазначено про те, що до боржника двічі застосовувались заходи примусового впливу у вигляді накладення штрафу, які не призвели до очікуваного результату, а саме, не спонукали відповідача виконати судове рішення. Також у постанові вказано про те, що головним державним виконавцем направлено до Національної поліції України подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення щодо порушення кримінального провадження за фактом умисного невиконання посадовими/службовими особами Міністерства інфраструктури України вимог виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від \~31.05.2021 року № 420/9088/2020. Зазначені обставини безсумнівно підтверджують факт невиконання відповідачем судового рішення у справі № 420/9088/20 та свідчать про наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, а саме, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 року, яке набрало законної сили 21.04.2021 року, у справі № 420/9088/20, що вірно встановлено судом першої інстанції. Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для встановлення судового контроля за виконанням судового рішення у справі № 420/9088/20 відповідно до ст. 382 КАС України. Апеляційна скарга не містить будь-яких \~належних доводів, які б спростовували наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Посилання апелянта те, що виконавчий документ у справі № 420/9088/20 не містить способу та порядку його виконання, які б надали можливість Мінінфраструктури забезпечити виконання цього судового акту \~з дотриманням імперативного припису ч. 2 ст. 19 Конституції України, не може бути підставою для відмови у встановленні судового контролю, для якого необхідним є саме факт невиконання судового рішення. Твердження апелянта про те, що на даний час погодження \~відведення землі та водного простору здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері морського транспорту, яким є Державна служба морського та річкового транспорту України, а не Міністерство інфраструктури України, також не може бути підставою для відмови у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідачем у справі є саме Міністерство інфраструктури України, на якого і покладено обов`язок виконання судового рішення. При цьому, колегією суддів встановлено, що відповідачем \~у справі заявлено суду першої інстанції клопотання щодо заміни сторони у справі її правонаступником, яке на даний час ще не розглянуто. Враховуючи все вищезазначене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про незаконність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції. Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін. Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм процесуального права, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Результат розгляду: denied