Рішення адміністративного суду від 2023-04-19 00:00:00+03

Товариство з обмеженою відповідальністю «Моноліттехно» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Моноліттехно») звернулося до суду із адміністративним позовом до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідачі, ДПС України, ГУ ДПС у місті Києві) в якому просило: 1) визнати протиправними та скасувати рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у м. Києві: - № 1354808/41162725 від 18.12.2019 року; - № 1354806/41162725 від 18.12.2019 року; - № 1354807/41162725 від 18.12.2019 року; - № 1372684/41162725 від 20.12.2019 року. 2) зобов`язати Державну податкову службу України здійснити реєстрацію податкових накладних від 21.11.2019 № 16, від 25.11.2019 № 17, від 29.11.2019 № 18 та від 14.11.2019 № 19 в Єдиному реєстрі податкових накладних, поданих ТОВ «Моноліттехно». Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2022 року зазначений адміністративний позов задоволено. Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліттехно» 12000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Не погоджуючись із зазначеним додатковим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову відмовити повністю (за текстом апеляційної скарги). Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні. Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу. Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку. Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги ГУ ДПС у м. Києві на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року на розумний строк. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване додаткове рішення скасувати, виходячи з наступного. Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13.09.2022 до суду від представника позивача Бисько М.Г. надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з Головного управління ДПС у м. Києві та ДПС України понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 37 605,00 грн. В обґрунтування поданої заяви представник позивача вказала, що у позовній заяві позивач зазначав, що докази щодо повного обсягу наданих адвокатами послуг і виконаних робіт будуть надані суду додатково, після надання усіх послуг (завершення розгляду справи в суді першої інстанції). До вказаної заяви представником позивача додано копію акта № 5771 про надання правової допомоги та погодинний звіт № 5771 від 06.09.2022 року договору від 07.05.2021 року б/н, додатковий договір №1, (Т.2 а.с.97-101). Суд першої інстанції, приймаючи додаткове рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшов висновку, що позивач дійсно зазначив, що докази щодо повного обсягу наданих адвокатами послуг і виконаних робіт будуть надані суду додатково, після надання послуг із представництва інтересів позивача у суді першої інстанції, а тому вони підлягають стягненню після прийняття рішення по справі та отримання від позивача додаткових доказів отримання правничої допомоги. Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. За правилами ч. ч. 1, 3-5 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. ч. 4, 5 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені. Отже, процесуальним законом передбачено, що виключно у випадку, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, у нього виникає обов`язок з ухвалення додаткового рішення. Відсутність же таких підстав виключає можливість задоволення відповідної заяви учасника справи про ухвалення додаткового судового рішення та є підставою для відмови в її задоволенні. Правовими положеннями ч. 8 ст. 250 КАС України регламентовано, що після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення, крім випадків, визначених цим Кодексом. Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, при ухваленні Окружним адміністративним судом міста Києва 15.08.2022 року рішення у цій справі, по суті позовних вимог, заявлених ТОВ «Моноліттехно», судом першої інстанції було розглянуто питання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу та відмовлено у їх стягненні. Таким чином, на момент подання і надходження до Окружного адміністративного суду міста Києва заяви ТОВ «Моноліттехно» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (13.09.2022 року) підстави для прийняття додаткового рішення у цій справі з відповідних питань у суду першої інстанції були відсутні, оскільки, як було наголошено вище, таке питання ним вже було вирішено. У свою чергу, в разі незгоди з рішенням суду, зокрема в цій частині щодо відмови в задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, ТОВ «Моноліттехно» мало право оскаржити його в апеляційному порядку. Проте, позивач не скористався своїм правом та звернувся з апеляційною скаргою на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 15.08.2022 року. Отже, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення у справі утворює нормативне підґрунтя для відмови у задоволенні відповідної заяви позивача. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 29.09.2021 у справі № 640/9272/20. За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта щодо відмови у задоволенні заяви ТОВ «Моноліттехно» про відшкодування витрат на правничу допомогу, однак з підстав зазначених у даній постанові. Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що, ухвалюючи додаткове рішення по справі, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки питання про відшкодування витрат на правничу допомогу вже було вирішено в рішенні суду від 15.08.2022 року за наслідками розгляду справи по суті. Відповідно до п. 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення або змінити судове рішення. Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року). Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції). Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що в даному випадку існує необхідність додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Результат розгляду: partial