Рішення адміністративного суду від 2022-08-08 00:00:00+03

У березні 2012 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: - визнати протиправною діяльність ПФУ в м. Бровари при нарахуванні пенсії; - зобов`язати УПФУ в м. Бровари провести з 01.11.2011 перерахунок пенсії по інвалідності позивача відповідно до вимог статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» із розрахунку 110% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням здійснених виплат та сплатити ці кошти; - зобов`язати УПФУ в м. Бровари привести з 01.11.2011 перерахунок додаткової пенсії позивачу відповідно до ст. 51 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; - зобов`язати УПФУ в м. Бровари сплатити заборгованість по виплаті пенсії, яка на 11.01.2011 становить 36 547,94 грн; - притягнути до адміністративної відповідальності керівництво ПФУ в м. Бровари за ігнорування у відповідях поставлених питань та неодноразові порушення при нарахуванні пенсії; - компенсувати УПФУ в м. Бровари матеріальні та моральні втрати, завдані позивачу неправомірним нарахуванням пенсії, які нанесли матеріальні збитки, шкоду здоров`ю та душевних страждань в розмірі 5 000 грн. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2012 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2013 - у задоволенні позову відмовлено. У травні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2012 року у справі № 1007/3814/2012, в якій просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови нарахувати позивачу з 01 листопада 2011 року пенсійні виплати відповідно до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та інших осіб» із розміру 110 % від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням здійснених виплат та додаткової пенсії як постраждалому від ЧАЕС ІІІ категорії, у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області нарахувати йому з 01 листопада 2011 року пенсійні виплати відповідно до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та інших осіб» у розмірі 110 % від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру, встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням здійснених виплат та додаткової пенсії як постраждалому від ЧАЕС третьої категорії у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області за відмову у переведенні його з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та інших осіб» на пенсію за віком з 16 жовтня 2011 року у зв`язку із досягненням пенсійного віку 50 років як постраждалому від ЧАЕС третьої категорії з урахуванням часу роботи у зоні ЧАЕС; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перевести його на пенсію за віком з 16 жовтня 2011 року у зв`язку із досягненням пенсійного віку 50 років, встановленого як постраждалому від ЧАЕС третьої категорії відповідно до статей 6, 29, 77 Закону України «Пенсійне забезпечення» та нарахувати пенсію за віком з її підвищенням на мінімальну пенсію по інвалідності у розмірі - 110 % від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію як постраждалому від ЧАЕС третьої категорії, виходячи із розміру встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням норм міждержавного договору право на які підтверджує посвідчення серії [NUMBER] ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області компенсувати завдані йому матеріальні та моральні збитки у розмірі по - 100 000 грн. та стягнути їх, а також подати звіт про виконання рішення суду. Підставою для перегляду судового рішення від 07 серпня 2012 року позивач зазначив рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України» у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 рік № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Фактично вказаним рішенням визнано неконституційними зміни щодо порядку нарахування пенсійних виплат, в тому числі щодо належності лише у позивача права вибору пенсійних виплат за різними підставами. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2021 року у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд за виключними обставинами постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2012 року в адміністративній справі № 1007/3814/2012 - відмовлено. В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку. Частиною першою статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами. Згідно з частиною п`ятою статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення; 3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом. Частиною шостою статті 361 КАС України передбачено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2012 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок пенсії, стягнення заборгованості по виплаті пенсії, відшкодування майнової та моральної шкоди. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2013 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2012 року без змін. Із тексту імперативних приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України вбачається, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане. Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2021 року (справа № 808/1628/18, розглянута у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду) сформував правовий висновок щодо практичного застосування положень зазначеної норми КАС України. Так, Верховний Суд зазначив: «…положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане. Слід звернути увагу, що словосполучення «ще не виконане», яке вживається у пункті 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також «розширеного тлумачення» про яке зазначено в ухвалі Верховного Суду від 14 травня 2020 року, якою справу №808/1628/18 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством». Окремо Верховний Суд зазначив: «…не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання». Заявник у цій справі просив переглянути за виключними обставинами в порядку статті 361 КАС України судове рішення, яким йому відмовлено у задоволенні позову, а тому відсутні підстави для задоволення заяви позивача у цьому випадку. Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року, справа № 1-247/2018(3393/18), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Згідно з частиною другою статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Наявність вищевказаного Рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, до того ж, на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення судом положення вказаної норми були чинними та підлягали застосуванню. Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року визнано неконституційними окремі положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у той час як заявник оскаржує дії відповідача про порядок обрахування пенсійних виплат відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та інших осіб» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Враховуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами. Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи. При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied