Рішення адміністративного суду від 2022-10-27 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення розміру пенсії [PERSON] з 01.03.2019 з 12454,68 грн. до 12435,71 грн. та з 01.05.2020 з 13982,38 грн. до 12435,71 грн.; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплатити пенсію [PERSON] з 01.03.2019 по 30.04.2020 у розмірі 12454,68 грн. та з 01.05.2020 по 28.02.2021 у розмірі 13982,38 грн., з урахуванням проведених виплат; - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у здійсненні з 01.03.2021 перерахунку та виплати пенсії [PERSON] із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,11 з подальшим перерахунком та індексацією; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплачувати пенсію за віком [PERSON] з 01.03.2019 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,17, з 01.05.2020 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11, з 01.03.2021 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11 та проводити подальший перерахунок та індексацію пенсії [PERSON] у зв`язку зі змінами в законодавстві. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.05.2022 позов задоволено. Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для здійснення перерахунку пенсії відсутні. Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.04.2020 у справі №640/3887/19: - визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в перерахунку та виплаті пенсії за віком позивача з 01.01.2018 у раніше призначеному розмірі - 12 435,71 грн; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплачувати пенсію за віком позивача у раніше призначеному розмірі - 12 435,71 грн, починаючи з 01.01.2018, з урахуванням виплачених сум. Під час перебування справи №640/3887/19 в провадженні суду розмір пенсії позивача збільшився у зв`язку з її перерахунком із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати в Україні. Представник позивача 22.01.2021 звернувся до відповідача із адвокатським запитом щодо перерахунку пенсії. Листом від 03.02.2021 №2600-0202-8/16157 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.04.2020 у справі №640/3887/19 Головним управлінням здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018 та пенсію встановлено у фіксованому розмірі - 12 435,71 грн. У зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році» від 22.02.2021 №127 (далі - Постанова №127) позивач через свого представника звернулась до відповідача з приводу перерахунку та виплати їй пенсії з 01.03.2021 відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Постанови №127 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачувалися страхові внески та який враховується для обчислення пенсії позивача. Листом відповідача №2600-0202-8/49793 від 24.03.2021 позивача повідомлено, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/3887/19 від 06.04.2020 відповідачем було виконано в зобов`язальній частині, пенсія виплачується у розмірі, що було вказано судом, зобов`язання ж проводити перерахунок пенсії позивача з урахуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, рішенням суду на відповідача не покладено. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що після проведення індексації пенсії позивача з 01.03.2019 її розмір становив 12 454,38 грн., а після індексації з 01.05.2020 - 13982,38 грн. Права позивача не мають бути погіршені внаслідок звернення до суду. Також суд вказав, що з 01 березня 2019 року перерахунку підлягали пенсії, для обчислення розміру яких враховувався показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, станом на 1 жовтня 2017 року, тобто 3764,40 гривень, проіндексовано на коефіцієнт 1,17 (3764,40 грн.*1,17=4404,35 грн.), з 01.05.2020 року, перерахунку підлягали пенсії, для обчислення розміру яких враховувався показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески у розмірі 4888,83 грн. (4404,35 грн.*1,11), а з 01.03.2021 року, перерахунку підлягають пенсії, для обчислення розміру яких враховувався показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески у розмірі 5426,60 грн. (4888,83 грн. *1,11). Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Скаржник в апеляційній скарзі не наводить жодних доводів щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та/або щодо встановлення обставин наявності підстав для перерахунку розміру пенсії позивача. Натомість, доводи відповідача зводяться виключно до того, що відсутність у рішенні суду по справі №640/3887/19 зобов`язань зі здійснення перерахунків пенсії у майбутньому, позбавляє його можливості здійснювати такі перерахунки. Колегія суддів вважає такі доводи цілком неприйнятними. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частинами першою, другою статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. За змістом статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Частиною п`ятою статті 5 КАС передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист Відповідно до частин першої, другої статті 14 КАС судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Отже, відповідач, здійснюючи свої повноваження, зобов`язаний керуватися вимогами закону, виконуючи при цьому судові рішення, які покладають на нього певні обов`язки з відновлення порушених прав громадян. Водночас, обов`язок суб`єкта владних повноважень здійснювати виконання судового рішення, не звільняє його від обов`язку виконання вимог закону. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до частини другої статті 42 вказаного Закону для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 (далі - Порядок №124). Як встановив суд першої інстанції, та що підтверджує і сам відповідач в апеляційній скарзі, після проведення перерахунків, розмір пенсії позивача збільшився: з 01.03.2019 до 12 454,38 грн; з 01.04.2019 до 12 598,86 грн; з 01.07.2019 до 12 505,56 грн; з 01.12.2019 до 12 612,96 грн; з 01.05.2020 до 13 982,38 грн. Водночас, відповідач вказує, що рішення суду у справі №640/3887/19 унеможливлює здійснення вказаних перерахунків та виплати позивачу пенсії у більшому розмірі. Так, як зазначалося, судом у справі №640/3887/19 зобов`язано відповідача перерахувати та виплачувати пенсію за віком позивача у раніше призначеному розмірі - 12 435,71 грн, починаючи з 01.01.2018, з урахуванням виплачених сум. Суд апеляційної інстанції зазначає, що зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з певної дати у певному розмірі, не знімає з відповідача обов`язку здійснювати подальші перерахунки пенсії позивача та здійснювати її виплату, не допускаючи при цьому зменшення її попереднього розміру у відповідності до пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Інших доводів помилковості оскаржуваного судового рішення по суті спору скаржник не навів. Щодо доводів, які стосуються стягнення судового збору з відповідача в порядку розподілу судових витрат, то колегія суддів зазначає, що статус Пенсійного фонду та особливості використання ним коштів, спрямованих на виплату пенсій, не є підставою для відмови позивачу у розподілі судових витрат шляхом їх стягнення з відповідача у відповідності до статті 139 КАС. Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС. Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Результат розгляду: denied