Рішення адміністративного суду від 2022-08-18 00:00:00+03

19 липня 2021 року [PERSON] звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: - визнати протиправною бездіяльність заступника начальника управління охорони здоров`я виконавчого комітету Криворізької міської ради Лук`яненко Олександра Леонідовича у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, за результатом розгляду заяви від 03.06.21 вх. С-1366-П, яка виявилася у відмові вирішувати питання місцевого значення в межах ст. 22, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 29, 49 Конституції України і у порушенні права на свободу від шкоди, спричиненої неналежним функціонуванням системи охорони здоров`я, недбалістю і помилками його у не вжитті заходів до усунення причин, що породжують подання заяви та зазначити закон вимоги якого порушено ним згідно з ст. 249 КАС України; - визнати протиправною бездіяльність заступника начальника управління охорони здоров`я виконавчого комітету Криворізької міської ради Лук`яненко О.Л. у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, за результатом розгляду заяви від 03.06.2021 вх. С-1366-П, яка виявилася у порушенні управлінської функції відповідно ст. 19, 140, 144 Конституції України, та зобов`язати надати консультацію для прийняття рішення та зобов`язати прийняти рішення в розумінні ст. 140, 144 Конституції України, п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України; - визнати протиправною бездіяльність заступника начальника управління охорони здоров`я виконавчого комітету Криворізької міської ради Лук`яненко О.Л. у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, за результатом розгляду заяви від 03.06.21 вх. С-1366-П, яка виявилася у відмові надати повідомлення про повноваження осіб, які розглядали заяву, і надати належно завірені дві копії заяви з реєстраційними номерами та встановити наявність у нього компетенції (повноважень) так діяти. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, [PERSON] оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В апеляційній скарзі [PERSON] зазначає, що суд першої інстанції не розглянув справу за правилами загального позовного провадження, яка підлягала розгляду за цими правилами, не повідомив належним чином про дату, час і місце судового засідання, порушив вимоги ст. 72, 73, 76, 119, 241, 246, 251, 260 КАС України, ст. 22, ч. 2, 3 ст. 28, ч. 1 ст. 29, ч. 3 ст. 32, 34, 48, 49 Конституції України, що є підставою для скасування рішення. Суд першої інстанції не розглянув вимоги, які позивач не заявляв, тому має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що є підставою для скасування рішення. У справі відсутні докази належного розгляду заяви позивача від 03.06.21 вх. С-1366-П. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та розглянути клопотання від 19.07.21, яке знаходиться в матеріалах справи. Від відповідача відзив на апеляційну скаргу позивача до апеляційного суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 03.06.2021 [PERSON] звернулась до Криворізького міського голови із заявою (запитом), у якій просила: 1) рішенням згідно з ст. 144 Конституції України зобов`язати видати безоплатні рецепти на ті самі ліки за наданими рецептами від 25.05.21р. №171, №172, №173, №174, №176 (разом 5 рецептів); 2) рішенням згідно з ст. 144 Конституції України вжити заходи до начальника управління охорони здоров`я м. Кривого Рогу Мурашко К.В., який не видав наказ до 03.06.21 р. щодо забезпечення [PERSON] , як онкохворої людини, безкоштовними медикаментами для лікувально-профілактичних заходів згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.98 №1303 та який використовує бюджетні кошти за не призначенням і скоротив мережу медичних закладів по безоплатній медицині; 4) частково загладити моральні страждання сумою у 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 22700000 грн.; 5) надати запрошення для представника [PERSON] ( [ADDRESS] ), з повідомленням про повноваження осіб з приводу розгляду заяви від 03.06.21, а після її розгляду висновки викласти в рішенні, яке надати заявнику; 6) надати належно завірені дві копії заяви з реєстраційними номерами; 7) рішенням згідно з ст. 144 Конституції України зобов`язати КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 КМР забезпечувати [PERSON] , як онкохвору людину, безкоштовними медикаментами, а не як особу з інвалідністю; 8) витребувати заяви від 24.12.20 р. вх. С-748, 04.01.21 р. вх. С-9, 11.01.21 р. вх. С- 19, 20.01.21 р. вх. С-66, 29.01.21 р. вх. С-11-П, 10.03.21 p. вх. С- 91-П, 30.03.21 р. вх. С- 293 -П, 09.04.21 р. вх. С-322-П і окремо кожну розглянути; 9) після розгляду кожної окремої заяви від 24.12.20 р. вх. С-748, 04.01.21 р. вх. С-9, 11.01.21 р. вх. С-19, 20.01.21 р. вх. С-66, 29.01.21 р. вх. С-11-П , 10.03.21 р. вх. С- 91-П, 30.03.21 р. вх. С-293-П, 09.04.21 p. вх. С-322-П висновки викласти в рішенні згідно до правового порядку ст. 144 Конституції України; 10) дисциплінарного стягнення голови Тернівської районної у місті ради [PERSON] у вигляді попередження за свідоме бездійство і не підкорення ст. 7 Закону України «Про звернення громадян»; 11) депутатським запитом звернутися до Президента, а саме: просити зобов`язати Кабінет Міністрів України привести постанову Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 р. N 1303 після позначки (*) у самому кінці постанови до відповідності Конституції України, так як відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, а не позначкою (*) у самому кінці додатка №2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 р. N 1303, яку використовують на практиці і при цьому онкохворим надають рецепти на пільгових умовах з оплатою 50% без посилатися на онкозахворювання. Заяву було прийнято 03.06.2021 року, присвоєно вхідний номер № С-1366-П та направлено до відповідача для виконання. На заяву (запит) [PERSON] № С-1366-П від 03.06.2021 року управлінням охорони здоров`я виконавчого комітету Криворізької міської ради було надано письмову відповідь від 01.07.2021 року № С-186-3/19-02-08, у якій позивача повідомлено, що згідно інформації, наданою адміністрацією КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» КМР, з 01.12.2012 вона перебуває під наглядом у вищезазначеному центрі. Медикаменти призначаються згідно стану здоров`я. З урахуванням пільг, що відповідають нормативним документам, зокрема, згідно постанови Кабінету міністрів України від 17.08.1998 № 1303 «Про впровадження безкоштовного та пільгового відпустку лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення за певними категоріями захворювань», безкоштовний та пільговий відпуск лікарських засобів у разі амбулаторного лікування за рецептами лікарів проводиться групам населення та за категоріями захворювань згідно додатків 1 і 2 цієї Постанови. Позивачка отримує лікарські засоби: як інвалід І групи (лікарські засоби відпускаються з оплатою - 50% від вартості (згідно додатку 1); як онкохвора (згідно додатку 2), але з урахуванням: безоплатний відпуск лікарських засобів за переліченими категоріями захворювань проводиться лише у разі амбулаторного лікування основного захворювання, за яким хворим надано пільги. У вказаній відповіді також надано роз`яснення щодо порядку забезпечення лікарськими засобами за пільговими рецептами. Так, згідно вимог «Правил виписування рецептів на лікарські засоби і вироби медичного призначення», затверджені наказом МОЗ Україні 19.07.2005 № 360 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2018 року № 1819), рецепти на лікарські засоби дійсні протягом одного місяця з дня виписування. Термін дії рецептів, зазначених у зверненні, минув з дня виписки. Запропоновано у разі необхідності звернутись до лікаря для призначення необхідного лікування. Додатково повідомлено, що у [PERSON] до теперішнього часу відсутня декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, що суперечить дотримання наказу МОЗ України від 19.03.2018 № 503 «Про затвердження Порядку вибору лікаря, який надає первинну медичну допомогу, та форми декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу» та наказу МОЗ України від 19.03.2018 № 504 «Про затвердження Порядку надання первинної медичної допомоги». Не погодившись із бездіяльністю відповідача щодо розгляду заяви від 03.06.21, [PERSON] звернулася з даним позовом до суду. Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення врегульовано Законом України «Про звернення громадян» №393/96-ВР від 02.10.1996 (далі - Закон №393). Частиною 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено право громадянина України звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (статті 3 Закону України «Про звернення громадян»). Відповідно до статті 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, у сфері управлінської діяльності належать такі, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності. Статтею 7 Закону України «Про звернення громадян» передбачено заборону відмови в прийнятті та розгляді звернення. Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються. Відповідно до статті 16 Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду. Статтею 18 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: - особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; - знайомитися з матеріалами перевірки; - подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; - бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; - користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; - одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; - висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; - вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень. Відповідно до статті 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: - об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; - у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; - на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; - скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; - забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; - письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; - вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; - у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; - не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; - особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті. За змістом частини 1 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» визначено термін розгляду звернень громадян. Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє зробити висновок, що кожен громадянин в разі порушення його законних прав має право звернутися органів влади, їх посадових осіб із заявою (клопотанням), пропозицією чи скаргою. При цьому, таке право кореспондується із обов`язками органів влади здійснити розгляд таких звернень та повідомити про наслідки розгляду таких заяв (клопотань) з урахуванням їх функціональних обов`язків у порядку та з дотримання умов, визначених Законом України «Про звернення громадян». Згідно матеріалів справи, позивач звернулась до Криворізького міського голови із заявою (запитом) від 03.06.2021, який зареєстровано за № С-1366-П від 03.06.2021 та передано відповідачу. За результатами розгляду заяви від 03.06.2021 № С-1366-П позивачу підготовлено письмову відповідь, що викладена у листі від 01.07.2021 № С-186-3/19-02-08. Отже, відповідачем не було вчинено бездіяльності щодо розгляду заяви позивачки від від 03.06.2021 № С-1366-П. Заява позивача від 03.06.2021 № С-1366-П була подана та розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян». Разом з тим, чинним законодавством України не передбачено можливості видання індивідуальних правових актів у рамках розгляду звернення громадян згідно із Законом України «Про звернення громадян», тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність доводів позивача щодо обов`язку відповідача прийняти певне рішення за результатом розгляду цієї заяви. Таким чином, позивачем не доведено порушення відповідачем управлінської функції при розгляді і вирішенні заяви від 03.06.2021 № С-1366-П. Щодо надання належно завірених копій заяви позивачки з реєстраційними номерами, суд зазначає, що така вимога суперечить принципам Закону України «Про звернення громадян», оскільки Закон слугує для досягнення мети реалізації прав громадян щодо звернень останніми до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. На час звернення із заявою від 03.06.2021 № С-1366-П позивачка мала можливість зробити її копії у необхідній кількості. Реєстраційний номер заяви позивачки від 03.06.2021 відображений у відповіді на цю заяву від 01.07.2021 № С-186-3/19-02-08. Велика Палата Верховного суду у постанові від 10.02.2021 у справі № 9901/22/20 застосувала правовий висновок Великої палати ЄСПЛ у рішенні від 08.11.2016 у справі Угорський Гельсінський Комітет проти Угорщини, заява № 18030/11, згідно із яким наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати у кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин. Для цього мають бути оцінені такі критерії, зокрема: - характер запитуваної інформації: інформація, дані або документи, щодо яких вимагається доступ, повинні відповідати вимогам трискладового тесту, тобто збиратися в цілях задоволення саме суспільного інтересу; - готовність і доступність запитуваної інформації: надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання й обробки даних. Тягар доведення дотримання вказаних критеріїв покладається на позивача-запитувача інформації. Стосовно позовних вимог позивачки щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка виявилась у відмові надати повідомлення про повноваження осіб, які розглядали заяву, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутнє як відповідне звернення позивача, так і відмова відповідача у наданні таких відомостей, що свідчить про відсутність спірних правовідносин у цій справі з цього питання. \~\~ Частиною 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог позивачки. Доводи позивачки щодо порушення норм процесуального права в частині не розгляду справи за правилами загального позовного провадження та щодо повідомлення про дату та час розгляду справи спростовуються наявними в матеріалах справи оригіналом ухвали суду від 27.01.2022 про призначення справи до розгляду у судовому засіданні на 15.02.2022 об 11:00 та конвертом з копією цієї ухвали, повісткою повідомлення, що повернувся до суду першої інстанції у зв`язку із закінченням терміну зберігання поштового відправлення. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Результат розгляду: denied