Рішення адміністративного суду від 2022-02-01 00:00:00+02

У липні 2021 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовною заявою, у якій просив: - скасувати постанову виконуючого обов`язки інспектора з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху та паркування Управління розвитку транспортної інфраструктури Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Кушніренка Василя Васильовича по справі про адміністративне правопорушення серії ОДП 2423262 від 07.07.2021 року. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що в.о. інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Кушніренком В.В. винесено постанову серії ОДП 2423262 від 07.07.2021 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 340 гривень. У відповідності до вказаної постанови, позивачем було порушено п. 33 Правил дорожнього руху України, а саме: здійснення забороненої зупинки в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Позивач уважає означену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки в його діях немає складу адміністративного правопорушення. Так, позивач зазначає, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, які містяться на електронному web-ресурсі Одеської міської ради за посиланням https://carparking.omr.gov.ua наявні два фотознімка транспортного засобу «Porshe» моделі «Cayenne», який належить на праві власності [PERSON] . При цьому, позивач звертає увагу, що з наявних фотознімків не можливо установити порушення позивач вимог Правил дорожнього руху України, а саме здійснення зупинки транспортного засобу марки «Porshe» моделі «Cayenne» в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Окрім цього, з наявних в матеріалів справи про адміністративне правопорушення доказів, позивачу не зрозуміло, за якою адресою знаходиться транспортний засіб [PERSON] та в чому полягає порушення останнім вимог ПДР. За наслідками розгляду зазначеної справи Малиновським районним судом м. Одеси від 27 жовтня 2021 року прийнято рішення, яким постанову інспектора з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху та паркування Управління розвитку транспортної інфраструктури Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Кушніренка В.В. серії ОДП 2423262 від 07.07.2021 року у відношенні [PERSON] залишено без змін, а позовну заяву без задоволення. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про не порушення останнім правил дорожнього руху не відповідають дійсності та спростовуються наданими Департаментом транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради до матеріалів справи фото-фіксацією, схемою організації дорожнього руху, відеозаписом. Не погоджуючись з означеним рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не повне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при ухваленні рішення по справі прийнято до уваги надану відповідачем фотофіксацію місця зупинки транспортного засобу позивача в якості доказу порушення [PERSON] вимог ПДР України, однак, означений доказ не містить інформації щодо предмета доказування на підставі якого можливо установити дійсні обставини справи. При цьому, скаржник звертає увагу апеляційного суду, що у відповідності до приписів ст.14-2 КУпАП, режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою особою фото/відео фіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення. Водночас, в порушення вимог статті 14-2 КУпАП, посадовою особою відповідача не здійснено фотофіксацію обставин порушення правил зупинки, зокрема, місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, що у свою чергу не надає можливості установити факт порушення позивачем вимог ПДР України, а саме зупинку транспортного засобу в зоні дії вимог знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Також скаржник стверджує, що надані відповідачем до матеріалів справи схема організації дорожнього руху, відеозапис не можуть бути прийняті судом в якості належного та допустимого доказу, оскільки з урахуванням положень абз.2 ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, останній не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення. У відзиві на апеляційну скаргу Департамент транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін. В силу приписів пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково. Зокрема, як з`ясовано колегією суддів та установлено судом першої інстанції, що постановою виконуючого обов`язки інспектора з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху та паркування Управління розвитку транспортної інфраструктури Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Кушніренка Василя Васильовича по справі про адміністративне правопорушення серії ОДП 2423262 від 07.07.2021 року, [PERSON] було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. В якості підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності зазначено: здійснення зупинки транспортного засобу «Porshe» моделі «Cayenne» номерний знак \~ [NUMBER] в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Не погоджуючись із правомірністю оскаржуваної постанови, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом. Положеннями частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Частиною другою статті 122 КУпАП установлено, що порушення, зокрема, вимог зупинки, стоянки, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Статтею 219 КУпАП визначено, що виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, серед іншого, частинами першою і третьою статті 122 КУпАП (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).\~ Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування. Приписами частини третьої статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч.1 статтею 122 КУпАП інспектори з паркування відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад. Отже, відповідні інспектори з паркування не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема, положеннями статті 219 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 статтею 122 цього Кодексу. При цьому, судова колегія зазначає, зміст статті 288 КУпАП щодо можливості оскаржити постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення не спростовує висновків апеляційного суду про те, що відповідачем у таких справах є саме орган, а не призначений ним інспектор. В даному випадку колегія суддів установила, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами про скасування постанови виконуючого обов`язки інспектора з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху та паркування Управління розвитку транспортної інфраструктури Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Кушніренка Василя Васильовича по справі про адміністративне правопорушення серії ОДП 2423262 від 07.07.2021 року. Як з`ясовано судом апеляційної скарги, виконуючим обов`язки інспектора з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху та паркування Управління розвитку транспортної інфраструктури Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Кушніренка Василя Васильовича здійснено лише розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] . Водночас, у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення. У даному випадку в межах справи №946/1482/21 позовні вимоги заявлені до інспектора з паркування, який не може виступати в якості належного відповідача, а тому задоволенню не підлягають. Судом першої інстанції без урахування зазначених вище обставин, без з`ясування предмету спору прийнято рішення по суті заявлених [PERSON] вимог, що у свою чергу є порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Також, колегія суддів зауважує, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з відповідними вимогами, проте, вже до належного відповідача. Щодо стягнення витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 гривень, колегія суддів зазначає про таке. Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи, що в даному випадку колегією суддів скасовується рішення суду першої інстанції та відмовляється у задоволенні адміністративного позову, а тому підстав для розподілу судових витрат немає. Вирішуючи спір, апеляційний суд враховує висновки викладені Верховним Судом у постанові від 26.12.2019 року по справі № 724/716/16-а. Згідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України). Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Ураховуючи викладене, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Результат розгляду: partial