Рішення адміністративного суду від 2022-02-14 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини [NUMBER] , в якому просив суд: - визнати протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] , яка полягає у не застосуванні пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 \~№704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" при обчисленні в період з 29.01.2020 по 01.03.2021 включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням [PERSON] , а саме не визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 \~№704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб"; - зобов`язати Військову частину [NUMBER] провести перерахунок грошового забезпечення та доплатити [PERSON] : - за період з 29.01.2020 по 26.05.2020 включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу 3890,00 грн на місяць та окладу за військовим званням 970,00 грн на місяць, визначених з урахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого \~Законом України від 14.11.2019 №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, на відповідні тарифні коефіцієнти; - за період з 27.05.2020 по 31.12.2020 включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу 3890,00 грн на місяць та окладу за військовим званням 1050,00 грн на місяць, визначених з урахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого \~Законом України від 14.11.2019 №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, на відповідні тарифні коефіцієнти; \~ - за період з 01.01.2021 по 01.03.2021 включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу 4200,00 грн на місяць та окладу за військовим званням 1140,00 грн на місяць, визначених з урахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого \~Законом України від 14.11.2019 №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, на відповідні тарифні коефіцієнти; - за період з 29.01.2020 по 01.03.2021 включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу в період з 29.01.2020 по 31.12.2020 у сумі 3890,00 грн на місяць, з 01.01.2021 по 01.03.2021 у сумі \~4200,00 грн на місяць, та розміру окладу за військове звання з 29.01.2020 по 26.05.2020 у сумі 970,00 грн на місяць, з 27.05.2020 по 31.12.2020 у сумі 1050,00 грн на місяць, з 01.01.2021 по 01.03.2021 у сумі 1140,00 грн на місяць, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого \~Законом України від 14.11.2019 №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 та Законом України від 15.12.2020 №1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти; - належну з урахуванням проведених раніше виплат грошову компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки у зв`язку зі звільненням з військової служби, нараховану із грошового забезпечення, обчисленого із розміру посадового окладу 4200,00 грн та розміру окладу за військове звання 1140,00 грн, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 15.12.2020 №1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти; - належну з урахуванням проведених раніше виплат одноразову грошову допомогу, передбачену ч.2 ст.15 Закону № 2011-XII у зв`язку зі звільненням з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на день звільнення позивача, обчисленого із розміру посадового окладу 4200,00 грн та розміру окладу за військове звання 1140,00 грн, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 15.12.2020 №1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01.01.2021, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20.10.2021 у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.10.2021 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування пункту постанови і прийнято в цій частині нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103. Отже, пункт 6 Постанови №103 втратив чинність, у зв`язку з чим відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у редакції до внесення скасованих судом змін, згідно якої розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та розміру окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 01.01.2020 та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти. Таким чином, у зв`язку із щорічною зміною розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з дати прийняття постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, позивач має право на перерахунок його грошового забезпечення, зокрема, з 01.02.2020 та з 01.01.2021, а також виплату усіх складових \~його грошового забезпечення з урахуванням визначених вказаним чином розміру посадового окладу та розміру окладу за військове звання. Відповідач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2021, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. Встановлено, що [PERSON] згідно наказу командира військової частини [NUMBER] , від 01.03.2021 №41 виключений зі списку особового складу та всіх видів забезпечення. Зі змісту довідки від 22.06.2021 встановлено, що посадовий оклад позивача з 01.01.2019 по день звільнення становив 3260,00 грн. З вказаного розміру посадового окладу обраховувались всі інші складові грошового забезпечення позивача. У травні 2021 року [PERSON] звернувся до військової частини [NUMBER] із заявою про здійснення перерахунку та доплати належного йому за 2020-2021 роки грошового забезпечення, обчисленого шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 та 01.01.2021 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб". Листом від 24.06.2021 №843/1639 відповідач відмовив позивачу у проведення зазначених перерахунку та доплати. Не погоджуючись із вказаною відмовою позивач звернувся до суду. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно із Постановою №704, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується. Разом з цим, необхідно зауважити, що суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права та ухвалив оскаржуване рішення щодо позовних вимог, які позивач взагалі не заявляв. Так, позивач не просив суд зобов`язати відповідача визначити розрахунковою величиною для визначення розмірів його посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням мінімальну заробітну плату, а розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2020 та 01.01.2021. Спірним у даній справі є наявність у позивача права на визначення розмірів складових його грошового забезпечення, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 та станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 Постанови №704. Визначаючись щодо вказаного питання, колегія суддів зважає на наступне. Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Згідно ч.4 ст.9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. 30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (Постанова №704), яка набрала чинності 01.01.2018, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Пунктом 4 Постанови №704 установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. Пунктом 6 Постанови №103 вказаний пункт 4 Постанови №704 викладено у такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14». Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування пункту постанови і прийнято в цій частині нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103. Отже, пункт 6 Постанови №103 втратив чинність і у зв`язку з чим відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у редакції до внесення скасованих судом змін, згідно якої розрахунковою величиною для визначення окладів є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. При цьому, згідно актуальної практики Верховного Суду (постанови від 18.02.2021 у справі №200/3775/20-а, від 31.03.2021 у справі №520/2781/2020) мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується. Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип юридичної визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, що ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними. Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене (праві позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.11.2011 №10-рп/2011). У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» від 23.09.1998 Європейський Суд наголосив, що національне право має відповідати поняттю «законність», визначеному Конвенцією, яка вимагає, щоб усе право - писане чи неписане - було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, у разі потреби - з належною консультацією, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити така дія. У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Олссон проти Швеції» від 02.03.1988 року Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що яка-небудь норма не може вважатися «законом», якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію... Фраза «передбачено законом» не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципом верховенства права. Таким чином, мається на увазі, що у внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічних властей у здійснення прав, охоронюваних inter alia п.1 ст.8. Щодо неоднозначного трактування норм законодавства України Європейський суд з прав людини висловився у рішенні ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», зазначивши про пріоритет застосування найбільш сприятливого для особи тлумаченням норм права. Таким чином, у зв`язку із щорічною зміною розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з дати прийняття \~постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, позивач має право на визначення складових його грошового забезпечення з 29.01.2020 та з 01.01.2021 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 та 01.01.2021, на відповідні тарифні коефіцієнти. Разом з цим, встановлено, що з 29.01.2020 та з 01.01.2021 в якості розрахункової величини для визначення розміру складових грошового забезпечення позивача відповідач враховував прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018, що призвело до порушення права позивача на отримання грошового забезпечення у належному розмірі. Визначаючись щодо належних до виплати позивачу сум грошового забезпечення з 01.01.2020, апеляційний суд виходить з наступного. Згідно довідки Військової частини [NUMBER] від 22.06.2021 №54/606 позивачу встановлено посадовий оклад за 10 тарифним розрядом, посадовий оклад з 01.01.2019 по день звільнення становив 3260,00 грн. Дану обставину позивач не заперечує. Відповідно додатку 1 до Постанови №704, для посадового окладу з 10 тарифним розрядом визначений тарифний коефіцієнт 1,85. Згідно пункту 1 Примітки додатку 1 до Постанови №704 у разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень. Статтею 7 Закону України про Державний бюджет України на 2020 рік від 14 листопада 2019 року №294-ІХ (Закон №294-ІХ) встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року для працездатних осіб - 2102 гривні. Статтею 7 Закону України про Державний бюджет України на 2021 рік від 15 грудня 2020 року №1082-ІХ (Закон №1082-ІХ) встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2021 року для працездатних осіб - 2270 гривні. Отже, з 29.01.2020 по 31.12.2020 розмір посадового окладу позивача складає 3890 грн (2102 х 1,85), а з 01.01.2021 - 4200 грн (2270 х 1,85), а не 3260 грн як вважає відповідач. Встановлено, що в період з 29.01.2020 по 26.05.2020 позивач мав військове звання «старший сержант» та отримував оклад за військовим званням в розмірі 810,00 грн на місяць. В період з 27.05.2020 по 01.03.2021 позивач мав військове звання «старшина» та отримував оклад за військовим званням в розмірі 880,00 грн на місяць. Згідно додатку 14 до Постанови №704, для військового звання «старший сержант» визначений тарифний коефіцієнт 0,46, для військового звання «старшина» - 0,5. Таким чином, з 29.01.2020 по 26.05.2020 розмір окладу позивача за військове звання «старший сержант» має становити 970 грн на місяць (2102 х 0,46), з 27.05.2020 по 31.12.2020 - 1050 грн на місяць (2102 х 0,5), з 01.01.2021 - 140,00 грн на місяць (2270 х 0,5). Частиною 3 пункту 5 Постанови №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Протягом 2020 - 2021 років відповідачем виплачено позивачу, розраховані виходячи із розміру посадового окладу 3260,00 грн на місяць та розміру окладу за військове звання в період з 29.01.2020 по 26.05.2020 810,00 грн на місяць, з 27.05.2020 по 01.03.2021 880,00 грн на місяць: - матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань; - щорічно раз на рік \~грошову допомогу для оздоровлення, в розмірі місячного грошового забезпечення; - грошову компенсація за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні; - одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби. З урахування наведеного, апеляційний суд погоджується із доводами позивача про те, що: - матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та грошову допомогу для оздоровлення необхідно розраховувати із розміру грошового забезпечення, яке обраховане виходячи із розмірів посадового окладу в розмірі за період з 29.01.2020 по 31.12.2020 - 3890 грн на місяць, з 01.01.2021 по 01.03.2021 - 4200,00 грн на місяць, та розміру окладу за військове звання в період з 29.01.2020 по 26.05.2020 у розмірі 970,00 грн на місяць, з 27.05.2020 по 31.12.2020 - 1050,00 грн на місяць, з 01.01.2021 по 01.03.2021 - 1140,00 грн на місяць; - грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні та одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 50% грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, мають бути обчислені виходячи із розміру місячного грошового забезпечення на дату звільнення 01.03.2021, яке обраховане виходячи із розмірів посадового окладу 4200,00 грн та розміру окладу за військове звання 1140,00 грн. Разом з цим, обчислення вказаних виплат виходячи з розміру посадового окладу 3260,00 грн на місяць та розміру окладу за військове звання в період з 29.01.2020 по 26.05.2020 810,00 грн на місяць, з 27.05.2020 по 01.03.2021 880,00 грн на місяць, порушує право позивача на отримання грошового забезпечення у належному розмірі. Підсумовуючи наведене апеляційний суд зазначає, що порушене відповідачем шляхом застосування в якості базової величини для обрахунку складових грошового забезпечення позивача з 29.01.2020 та з 01.01.2021 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, а не на 1 січня відповідного календарного року, право позивача на отримання грошового забезпечення у належному розмірі підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання відповідача здійснити нарахування позивачу відповідних сум грошового забезпечення позивача, обчислених з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, та виплатити позивачу такі суми з урахуванням уже виплачених. У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд,

Результат розгляду: granted