Рішення адміністративного суду від 2023-05-31 00:00:00+03

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся [PERSON] з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якому просить: - визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо не проведення виплати суми компенсації у місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості згідно рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 у справі №580/6316/21 та не здійснення виплати суми компенсації по даний час; - зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 20.01.2022 відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» відповідач зобов`язаний компенсувати йому втрату частини доходу, яких він зазнав від несвоєчасної виплати грошового забезпечення за службу в нічний час і індексації грошового забезпечення, що обраховується з часу утворення заборгованості і по дату виконання судового рішення по її стягненню - 20.01.2022. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2023 року адміністративний позов задоволено повністю. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Черкаській області подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі. Скаргу апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Зазначає, що доплата за службу в нічний час та індексація грошового забезпечення, нараховані та стягнуті за рішенням суду, не є грошовим забезпеченням (заробітною платою) у розумінні Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а тому не підлягає компенсації. Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Черкаській області та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження. Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено колегією суддів апеляційного суду, наказом від 04.12.2019 № 297 о/с Головне управління Національної поліції в Черкаській області 04.12.2019 звільнило зі служби в поліції за п.7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» старшого сержанта поліції [PERSON] . Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 у справі №580/6316/21 у справі за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення заборгованості визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Черкаській області щодо невиплати [PERSON] заборгованості грошового забезпечення за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 07.11.2015 по 22.12.2019. Вирішено стягнути з Головного управління Національної поліції України в Черкаській області на користь [PERSON] заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час у сумі 7246.80 грн та заборгованість по індексації грошового забезпечення у сумі 3179.13 грн. Вказане рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2022. Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 21.01.2022 № DS0G7MAOEPK19S7L позивачу 20.01.2022, на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 у справі № 580/6316/21, перераховано грошові кошти-індексацію грошового забезпечення у сумі 3179.13 грн та доплату за службу в нічний час у сумі 7246.80 грн. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплати суми компенсації у місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості згідно рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 у справі №580/6316/21, позивач звернувся до суду з цим позовом. У межах заявлених позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, а належні позивачу з 07.11.2015 у визначений законом строк не виплачені, він має право на компенсацію за втрату частини доходів з 07.11.2015 по день фактичного виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 у справі № 580/6316/21, тобто 20.01.2022. Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. В силу вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Згідно з положеннями статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Колегія суддів звертає увагу на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Також у постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). У цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення. Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення. Згідно з ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Отже, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; 5) доходи не повинні носити разового характеру. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Стаття 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначає, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. За змістом п.п. 2, 3 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території У країни і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат). Системний аналіз норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до чинного законодавства. Використане у статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 (справа №336/4675/17), від 21.06.2018 (№523/1124/17) та від 03.07.2018 (справа №521/940/17). Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що положення Закону № 2050-III та Порядку № 159 не ставлять право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у залежність від порядку виплати доходу - у добровільному чи судовому порядку. Компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено зі служби в поліції 04.12.2019. При цьому, виплата належних позивачу при звільненні сум здійснена лише 20.01.2022. Судовим рішенням у справі № 580/6316/21, яке набрало законної сили, встановлена несвоєчасність виплати відповідачем частини грошового забезпечення позивача (з індексації грошового забезпечення та доплати за службу у нічний час). Втім, оскільки такі виплати були спірними, то до 20.01.2022 (дати фактичної виплати суми заборгованості) у відповідача не виникло обов`язку із нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів. На підставі системного аналізу правових норм, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів висновує, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати з моменту звільнення зі служби в поліції та до моменту фактичної виплати йому заборгованих сум з 05.12.2019 (наступний після звільнення день) по 20.01.2022. Таким чином, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність у позивача права на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 20.01.2022, оскільки в справі № 580/6316/21 відповідач притримувався тієї правової позиції, що позивач не має права на затребувані ним суми. Відтак лише за наслідком винесення рішення у вказаній справі та набрання ним законної сили на відповідача покладено обов`язок сплатити позивачу грошове забезпечення за службу в нічний час і індексацію грошового забезпечення. Відтак, ураховуючи те, що у справі, яка розглядається, відповідач провів фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати суми грошового забезпечення не у день звільнення, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, то в цьому випадку є підстави для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати працівникові компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати грошового забезпечення за період з 05.12.2019 по 20.01.2022. З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції про покладення на відповідача обов`язку нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 20.01.2022 ґрунтується на неправильному застосуванні положень статті 117 КЗпП України, у зв`язку з чим підлягає зміні з прийняттям нового рішення про часткове задоволення адміністративного позову. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: partial