Рішення адміністративного суду від 2024-07-11 00:00:00+03

26.02.2024 року Головне управління ДПС у Запорізькій області (далі по тексту позивач) звернулось до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі по тексту відповідач), в якому, враховуючи уточнення позовних вимог, стягнути з відповідача податковий борг в розмірі 7743,29 грн. з орендної плати з фізичних осіб. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.04.2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Головне управління ДПС у Запорізькій області не погодившись з рішенням суду першої інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольни. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначав, що податковий борг є узгодженим, сформований на підставі самостійно поданих відповідачем податкових декларацій з орендної плати за землю. Податковий борг виник внаслідок самостійно поданих до контролюючого органу податкових декларацій: №9034804395 від 18.02.2022 року, в якій визначене податкове зобов`язання за 2022 рік у сумі 39428,72 грн., з помісячною сплатою 3285,73 грн. з січня по листопад та 3285,69 грн. за грудень 2022 року; №9009857668 від 27.01.2023 року в якій визначене податкове зобов`язання за рік у сумі 45343,02 грн., з помісячною сплатою 3778,59 грн. з січня по листопад та 3778,53 грн. за грудень 2023 року. У зв`язку з несвоєчасною сплатою податкових зобов`язань на підставі п.п.129.1.2 п. 129.1 ст.129 Податкового кодексу України відповідачу нарахована пеня у сумі 1281,00 грн. Згідно інтегрованої картки платника податків з орендної плати з фізичних осіб, податковий борг на момент подання позову становив: 3285,69 грн. (нараховано по декларації №9034804395) - 1,24 грн. (сплачено) + 45343,02 грн. (нараховано по декларації №9009857668) + 1281,00 грн. (пеня) = 49908,47 грн. Відповідно до п.п. 14.1.175 ст.14 ПК \~України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений Податковим Кодексом України строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку визначеному Податковим Кодексом України. Апелянт вказував, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Згідно інтегрованої картки платника податків з орендної плати з юридичних осіб станом на 19.04.2024 року податковий борг становить 7743,29 грн. Контролюючий орган враховую зменшення податкового боргу у сумі 7743,29 грн., адже відповідачем було самостійно сплачено іншу частину податкового боргу. Не дивлячись на те, що ФОП [PERSON] було подано уточнюючі податкові декларації за 2022 рік та за 2023 рік, в яких відповідачем зменшено до 0 грн. зобов`язання за період березень-грудень 2022 року та за весь 2023 рік, він попередньо самостійно задекларував податкові зобов`язання з орендної плати та самостійно сплачував оренду плату частинами. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в позовній заяві позивач вказує про несплату відповідачем зобов`язання за 2022 рік в розмірі 3285,69 грн. (грудень місяць 2022 року) та повністю за 2023 рік в розмірі 45343,02 грн. Відповідно до п.287.1 ст.287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році. Посилання відповідача на те, що він не отримував податкове повідомлення рішення щодо плати за землю є безпідставними, оскільки відповідач самостійно подав до контролюючого органу податкові декларації, а тому сплата зобов`язання мала відбуватися щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Суд першої інстанції вказував, що відповідачем до контролюючого органу було подано уточнюючі податкові декларації за 2022 рік та за 2023 рік, в яких відповідачем зменшено до 0 грн. зобов`язання за період березень грудень 2022 року та за весь 2023 рік. Вимога позивача про сплату відповідачем податкового зобов`язання за 2022 рік в розмірі 3285,69 грн. (грудень місяць 2022 року) та повністю за 2023 рік в розмірі 45343,02 грн. є безпідставною, оскільки за зазначений період зобов`язання за деклараціями (з урахуванням уточнень) становить 0 грн. Позивач не надає до суду відповіді на відзив, у якій було б спростовано самостійне зменшення відповідачем зобов`язання з плати за землю. Відповідно до матеріалів справи, 18.02.2022 року [PERSON] надав до податкового органу за місцем розташування земельної ділянки, до Головного управління ДПС у Запорізькій області, Вознесенівська ДПІ області податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2022 рік № 9034804395, в якій самостійно задекларовано річну суму податкового зобов`язання в розмірі 39428,72 грн., місячна плата січень листопад складає 3285,73 грн., грудень 3285,69 грн. Річна сума земельного податку, самостійно розрахованого відповідачем у податковій декларації № 9034804395 та частково сплачена, несплаченою на момент подання позову становила сума за грудень 3285,69 грн. Відповідно до матеріалів справи, 27.01.2023 року [PERSON] надав до податкового органу за місцем розташування земельної ділянки, до Головного управління ДПС у Запорізькій області, Вознесенівська ДПІ області податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2023 рік № 9009857668, в якій самостійно задекларовано річну суму податкового зобов`язання в розмірі 45343,02 грн., місячна плата січень листопад складає 3778,59 грн., грудень 3778,53 грн. Річна сума земельного податку, самостійно розрахованого відповідачем у податковій декларації № 9009857668 та не сплачена на момент подання позову повністю. Встановлено, що Головним управлінням ДПС у Запорізькій області була сформована на виконання ст. 59 ПК України та \~направлена [PERSON] податкова вимога №0000601-1305-0801 від 18.05.2023 року на суму 47477,48 грн., яка була надіслана відповідачу засобами поштового зв`язку, однак поштова кореспонденція була повернута у зв`язку з неможливістю вручення. Відповідно до матеріалів справи, 30.08.2023 року [PERSON] надав до податкового органу за місцем розташування земельної ділянки, до Головного управління ДПС у Запорізькій області, Вознесенівська ДПІ області уточнену податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2022 рік, в якій зменшив самостійно задекларовану річну суму податкового зобов`язання, замість 39428,72 грн. вказує, що зменшує податкове зобов`язання на 32857,26 грн. \~Порівняно з попередньою декларацією зменшено податкові зобов`язання за березень грудень та за ці місці визначено податкове зобов`язання як 0 грн., окрім січня та лютого. Також 21.03.2024 року [PERSON] надав до податкового органу за місцем розташування земельної ділянки, до Головного управління ДПС у Запорізькій області, Вознесенівська ДПІ області уточнену податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2023 рік, в якій зменшив самостійно задекларовану річну суму податкового зобов`язання, замість 45343,02 грн. вказує, що зменшує податкове зобов`язання на 45343,02 грн. \~Порівняно з попередньою декларацією зменшено податкові зобов`язання та визначено суму як 0 грн. Подання уточнюючих декларацій відбулось у зв`язку з тим, що відповідач вважає, що станом на 2022 2023 роки не був орендарем або користувачем земельною ділянкою. Матеріалами справи встановлено, що 05.06.2007 року між Запорізькою міською радою та [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки, умовами якого передбачено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0422 га для розміщення будівлі та споруди, які є власністю орендаря. 27.11.2020 року [PERSON] (продавець) та [PERSON] (обдаровуваний) уклали договір купівлі-продажу, зареєстрований у реєстрі за №2443 та посвідчений приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу, умовами якого передбачено, що продавець продає, а покупець купляє нежитлове приміщення першого поверху літ.А-5, загальною площею 331,6 кв.м. Встановлено, що [PERSON] звернувся до Запорізької міської ради з запитом щодо припинення права оренди земельної ділянки. Листом від 16.12.2020 року № Р-0996 Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради повідомило, що договір вважається розірваним з моменту реєстрації припинення права оренди. Головне управління ДПС у Запорізькій області вважає, що за ФОП [PERSON] обліковується податковий борг, адже він самостійно подавав декларації з орендної плати за землю за 2022 2023 рік, відсутні дані про розірвання договору оренди земельної ділянки та [PERSON] самостійно 2022 2024 роках сплачував оренду плату, зокрема станом на 19.04.2024 року несплаченим залишається податковий борг у розмірі 7743,29 грн., адже з моменту подання позову [PERSON] сплачено 42165,18 грн. Відповідно пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Згідно пунктів 288.1, 288.2, 288.3, 288.5 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки. Відповідно до пп. 269.1.2 п. 269.1 ст. 269, п.п. 288.1 288.5 ст. 288 ПК України платниками податку є землекористувачі, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки. Відповідно до п. 286.2 ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подаються відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням \~земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частинами за місяцями. Згідно п. 287.3 ст. 287 ПК України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Отже у разі самостійного декларування податкового зобов`язання, таке сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів. У разі несплати самостійно задекларованих податкових зобов`язань у строк, такі визнаються податковим боргом. Згідно з п.п. 14.1.175 п. 14.1. ст. 14, п.п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання. Контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини. Податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання. Узгодження відбулось у наслідок самостійно поданих декларацій. Відповідно до п. 36.1-36.2 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Також, відповідно до п.п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини. Відповідно до положень пункту 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження. Пунктом 95.1 ст. 95 ПК України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Положення наведених вище норм податкового законодавства обумовлюють висновок про те, що у спорах за позовом податкового органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню судами підлягає факт узгодженості грошового зобов`язання, зокрема факт оскарження платником податку\~ \~предмету нарахування податку, рішення, вимоги якими контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу, тощо. Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем надіслано на адресу відповідача податкову вимогу № 0000601-1305-0801 від 18.05.2023 року, яка вважається отриманою, зважаючи на те, що така направлена на офіційну адресу реєстрації відповідача. Відповідач у своїх доводах зазначає, що не є орендарем земельної ділянки та подає уточнюючі декларації. Продає нерухомого майна або його частини не вказує на безумовне припинення оренди земельної ділянки на якій розташовано це майно, його частина або інше нерухоме майно. Подання відповідачем уточнюючих податкових декларацій не є підставою для не стягнення податкового боргу, який виник на підставі раніше самостійно поданих декларацій, несплачених податкових зобов`язань та не оскаржуваної податкової вимоги. Слід враховувати, що [PERSON] , подав уточнюючі декларації та одночасно частково сплачує податкові зобов`язання, тобто визнає себе платником. Колегія суддів зазначає, що сума боргу у розмірі 7743,29 грн. є узгодженою з платником податків. Головним управлінням ДПС у Запорізькій області вірно визначено суму податкового боргу, додержано процедуру узгодження сум несплачених зобов`язань. Податковий борг відповідача є узгодженим та підлягає стягненню у встановлений ПК України спосіб. Суд апеляційної інстанції при вирішенні спору керується правовою позицією Верховного Суду визначеною у постановах від 24.04.2020 року у справі № 818/263/16, від 10.04.2020 року у справі № 813/7758/14, від 21.11.2019 року у справі № 821/1126/16, 09.10.2019 року у справі № 803/1101/15-а, від 09.06.2021 року у справі № 826/11119/18, від 09.06.2021 року у справі № 824/1311/15-а, \~\~від 12.07.2022 року у справі № 160/7345/20, від 15.06.2023 року у справі №160/13436/22. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: granted