Рішення адміністративного суду від 2022-04-07 00:00:00+03

В жовтні 2021 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Білгород-Дністровського прикордонного загону Державної прикордонної служби України (далі - відповідач, БД ПЗ), в якому просила: - визнати бездіяльність БД ПЗ щодо не нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди; - зобов`язати БД ПЗ здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 20 календарних років з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що під час проходження служби отримувала щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, а тому посилання відповідача на те, що вказана винагорода є одноразовою, а тому не враховується при виплаті одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, є протиправним. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 року позов задоволено повністю. Дану справу було розглянуто судом першої інстанції у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження. Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з наказу начальника 25 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України «По особовому складу» від 26.11.2018 року №545-ОС позивача звільнено з військової служби за підпунктом «г» абзацу 4 (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажанням продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військової обов`язок і військову службу», та виключено позивача зі списків особового складу прикордонного загону та всіх видів забезпечення. Станом на день звільнення вислуга років позивача становила: календарна військова 20 років 00 місяців 29 день, пільгова військова - 07 років 03 місяців 11 днів; цивільний стаж - 06 років 05 місяців 21 днів; всього вислуга для призначення пенсії - 26 років 06 місяців 20 днів. Грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік отримала. Матеріальну допомогу та грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік отримала. Вищевказаним наказом встановлено, виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за 20 календарних років, відповідно до п.п.3 п.9 розділу V наказу МВС України від 25.06.2018 року №558. 29.07.2021 року Білгород-Дністровським прикордонним загоном Державної прикордонної служби, за результатами розгляду заяви позивача від 17.07.2021 року вих.№Ш-108, повідомлено, що щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалась військовослужбовцям на підставі наказу МВС України від 02.02.2016 року №73 з лютого 2016 року по лютий 2018 року (наказом МВС України від 25.09.2018 року №789 визнано таким, що витратив чинність наказ №73 від 02.02.2016 року з 01.03.2018 року). На дату звільнення позивача до складу місячного грошового забезпечення дана виплата не включалась. Тому, щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до розрахунку виплати грошової допомоги при звільнені. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення нараховувалась та виплачувалась позивачеві, у тому числі, і на момент звільнення, а тому така винагорода не може вважатись одноразовою, та відповідач повинен був включити таку винагороду до розрахунку виплати грошової допомоги при звільнені, оскільки при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам Закону №2011-ХІІ. При вирішенні даного спору колегія суддів виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ, в редакції чинній на день звільнення позивача, (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Відповідно до ч.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Враховуючи наведене, право на одноразову допомогу при звільненні позивач набула у відповідності до статті 15 Закону №2011-ХІІ, що не заперечується відповідачем. Підпунктом 1 п.1 Постанови КМ України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова №889) встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення. Згідно з пунктом 2 Постанови №889, граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення. На виконання Постанови №889 Міністерством внутрішніх справ України прийнято Наказ №73 від 02.02.2016 року про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі - Інструкція №73). Відповідно до п.2 Інструкції №73 виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям: 1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення: військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах; військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби; 2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення. Розміри винагороди для органів Держприкордонслужби з урахуванням виконання покладених завдань, особливостей умов проходження служби військовослужбовцями встановлюються наказами Адміністрації Держприкордонслужби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Держприкордонслужби у Державному бюджеті України на відповідний рік. Згідно п.3 Інструкції №73, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад (з урахуванням підвищення), оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений). Пунктом 5 Інструкції №73 встановлено, що виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами (але не раніше дня видання наказу про призначення), і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних начальників (командирів)). Відповідно до п.8 Інструкції №73 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат. Постанова №889 втратила чинність з 01.03.2018 року на підставі Постанови КМ України від 30.08.2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб. Інструкція №73 втратила чинність з 09.11.2018 року на підставі Наказу МВС України №789 від 25.09.2018 року Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 року №73. При цьому, відповідно до п.3 вказаного Наказу, цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування і застосовується з 01 березня 2018 року. Тобто, враховуючи наведене, щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби, відповідно до Постанови №889 та Інструкції №73, виплачувалась до 01.03.2018 року. Таким чином, щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення, передбачена Постановою №889, виплачувалась позивачу не постійно щомісяця до дня звільнення її з Державної прикордонної служби (листопад 2018 року), адже таку виплату припинено в березні 2018 року у зв`язку з втратою чинності Постановою №889, що також підтверджується наданими відповідачем до апеляційної скарги особистими картками грошового забезпечення позивача №3116 за 2016-2018 роки. Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889 не виплачувалася позивачу після березня 2018 року, тому така винагорода не є складовою місячного грошового забезпечення, з якого визначається одноразова грошова допомога при звільненні, адже така винагорода станом на листопад 2018 року не відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки не була щомісячною (не виплачувалася), і відповідно не мала постійного характеру. Відповідно до ч.3 ст.291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи. З урахуванням встановленого у цій адміністративній справі, колегія суддів не враховує висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 року у справі №825/997/17, адже обставини, встановлені судом у цій справі інші, ніж у зразковій справі (в зразкові справі позивач був звільнений з військової служби 23.05.2017 року, тобто в період дії Постанови №889, а в цій справі позивач звільнений з військової служби 26.11.2018 року - після втрати чинності Постанови №889). Також колегія суддів не враховує посилання позивача та суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі №522/2738/17, оскільки предметом спору у цій справі є врахування спірної винагороди до складу грошового забезпечення для обрахунку пенсії. Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно не було включено щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення, передбачену Постановою №889, до розрахунку виплати одноразової грошової допомоги при звільнені. За таких обставин, позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Результат розгляду: denied