Рішення адміністративного суду від 2022-07-14 00:00:00+03

[PERSON] \~звернувся до суду з адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Івано - Франківської області Ігнатів Олекси Любомировича, \~\~третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", в якому просив: - визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатoва Олекси Любомировича про відкриття виконавчого провадження ВП № 67544516 з виконання виконавчого напису № 11180 виданого 05.10.2021 приватним нотаріусом Київського МНО Сазоновою О.М. про стягнення невиплачені в строк грошові кошти на користь ТзОВ «Вердикт капітал», за кредитним договором № 0981720302 від 01.08.2019, який укладений між АТ «Інфінанс» та [PERSON] . Правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Інфінанс» за вказаним кредитним договором є ПАТ «ТОВ Вердикт Капітал» на підставі договору № 14-07/21 про відступлення прав вимоги від 14.07.2021; - визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатів Олекси Любомировича про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню ВП №67544516 щодо накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт кошті боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та /або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: [PERSON] ; адреса: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] І39 у межах суми з звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 40992,7 грн. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 року адміністративний позов [PERSON] \~\~було задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатів Олекси Любомировича від 16.11.2021 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 67544516 з виконання виконавчого напису №11180 виданого 05.10.2021 приватним нотаріусом Київського МНО Сазоновою О.М., про стягнення невиплачені в строк грошові кошти на користь ТзОВ «Вердикт капітал», за кредитним договором № 0981720302 від 01.08.2019, який укладений між АТ «Інфінанс» та [PERSON] . Правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Інфінанс» за вказаним кредитним договором є ПАТ «ТОВ Вердикт Капітал» на підставі договору № 14-07/21 про відступлення прав вимоги від 14.07.2021. Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатів Олекси Любомировича від 16.11.2021 року про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню ВП №67544516 щодо накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржник, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та /або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: [PERSON] ; адреса: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] І39 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 40992,7 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Приватний виконавець виконавчого округу Івано - Франківської області Ігнатів Олекса Любомирович, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що фактичне місце проживання особи може відрізнятись від зареєстрованого у встановленому законом порядку. Зауважено, що приписами чинного законодавства не передбачено обов`язку приватного виконавця проводити виконавчі дії спрямовані на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження. Відзив від позивача на адресу суду не надходив. Також, позивачем було подано клопотання про зупинення провадження по справі, з огляду на перебування останнього у складі Збройних Сил України та знаходження в місцях проведення військових дій. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України суд зупиняє провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. З огляду на зазначені вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі адміністративний суд повинен з`ясувати, - чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до закінчення воєнного стану в Україні. При цьому, об`єктивна неможливість розгляду адміністративної справи полягає в тому, що рішення суду в справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у адміністративній справі, зокрема факти, що мають (можуть мати) преюдиційне значення. Таким чином, у клопотанні про зупинення провадження у справі заявник повинен надати чітке обґрунтування, у чому полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до закінчення воєнного стану на території України. Між тим, як вбачається з поданого позивачем клопотання, останнім не наведено обґрунтувань об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до закінчення воєнного стану на території України, що свідчить про необґрунтованість останнього. Крім того, ця справа призначена до розгляду в порядку письмового провадження, а підстав для розгляду справи в судовому засіданні за участі сторін судом не встановлено, Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України. Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Як встановлено судом першої інстанції, позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] . На примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатів Олекси Любомировича перебуває виконавче провадження №67544516, у якому позивач є боржником. Вказане виконавче провадження відкрито на підставі заяви ТОВ "Вердикт Капітал" про примусове виконання виконавчого напису, вчиненого 05.10.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. за № 11180 про стягнення з боржника [PERSON] , коштів у розмірі 36811,55 грн. 16.11.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатів Олекси Любомировича у межах виконавчого провадження №67544516 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт коштів боржника (а.с. 18-21). Не погодившись із вказаними постановами, позивач \~звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів. Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час винесення спірної постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №67544516 від 16.11.2021 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса №11180 від 05.10.2021, у відповідача були відсутні докази того, що адреса реєстрації боржника здійснена у виконавчому окрузі м. Івано-Франківська, а тому суд дійшов висновку, що у відповідача не було підстав для винесення оскаржуваних постанов. Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками, з огляду на наступні обставини. Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» \~приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Згідно ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність. Приписами ч.ч. 1, 2 ст. \~25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. Зі змісту наведених правових приписів вбачається, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника. Також, в силу частин першої та другої статті 4 Закону №1403-VIII, приватний \~виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність, а також повинен дотримуватися принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності. Відповідно до статті 16 Закону №1403-VIII, приватний виконавець є особою, уповноваженою державою на примусове виконання рішень, тобто є суб`єктом владних повноважень, на дії якої поширюються вимоги, встановлені статтею 2 КАС України. Зокрема, суб`єкти владних повноважень мають приймати рішення (вчиняти дії) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо та неупереджено. Щодо відсутності у чинному законодавстві вимог відносно здійснення виконавчого провадження виключно за місцем реєстрації боржника, то \~колегія суддів апеляційного суду зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна (частина перша статті 24 Закону). Водночас визначення місця проживання та місця перебування наведено у Законі №1382-IV, відповідно до якого місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Виходячи з приписів статті 6 Закону №1382-IV, місце проживання підлягає обов`язковій реєстрації, тобто Закон №1382-IV пов`язує місце проживання особи насамперед із зареєстрованим місцем проживання. Таким чином, факт реєстрації особою свого місця проживання безумовно свідчить про те, що особа обрала певну адресу місцем свого проживання. Законом не заборонено особі мати декілька місць проживання, але у будь-якому випадку адреса, зареєстрована особою у встановленому порядку, виходячи з положень частини десятої статті 6 Закону, є офіційною адресою, а отже, особа правомірно очікує, що за цією адресою з нею буде вестися офіційне листування, а також вчинятимуться й інші юридичні дії, що пов`язані з місцем її проживання. Отже, відкриття виконавчого провадження у виконавчому окрузі, до якого належить зареєстрована адреса місця проживання боржника, відповідатиме принципу юридичної визначеності, вимогам, установленим частиною другою статті 2 КАС України та вимогам статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, частина друга статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» пов`язує місце виконання рішення приватним виконавцем з фактичним місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходженням боржника - юридичної особи, а не з адресою, зазначеною у виконавчому документі, як це, наприклад, закріплено у частині першій статті 28 Закону України «Про виконавче провадження». Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 15.07.2021 року по справі № 380/9335/20, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України. Як свідчать встановлені обставини справи, приватний виконавець Ігнатів Олекса Любомирович здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Івано-Франківськ. Згідно копії паспорта позивача, зареєстрованим місцем останнього з 18.08.2020 року \~є [ADDRESS] . Доказів наявності будь-якого майна у позивача (боржника) у м. Івано-Франківськ (в межах виконавчого округу приватного виконавця) відповідачем до суду подано не було. Також, відомостей стосовно відкритих рахунків позивача в банківських установах, зареєстрованих в м. Івано-Франківськ , відповідачем до суду подано не було. Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що відповідач порушив правила територіальної діяльності приватних виконавців, оскільки, володіючи інформацією щодо місця реєстрації позивача (боржника), що не належить до його виконавчого округу, прийняв виконавчий документ з іншого виконавчого округу, що свідчить про протиправність прийняття відповідачем спірних рішень та необхідності їх скасування. Що стосується посилань відповідача на те, що приписами чинного законодавства \~не передбачено обов`язку приватного виконавця проводити дії на перевірку інформації стосовно місця проживання позивача, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що аналізуючи положення статей 9, 18 Закону №1404-VІІІ, положення статті 27 Закону №1403-VIII, а також положення Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5942-VI, виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. Такі дії відповідатимуть вимогам частини другої статті 2 КАС України, яких приватний виконавець має дотримуватись. Таким чином, відсутність прямого обов`язку приватного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені частиною першою статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та кореспондуються з положеннями частини другої статті 2 КАС України, на відповідність яким суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень. Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження \~від 16.11.2021 року підлягає скасуванню, то відповідно постанова про арешт коштів боржника від 16.11.2021 року також підлягає скасуванню. Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи. Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied