Рішення адміністративного суду від 2022-05-02 00:00:00+03

В провадженні суду перебувала адміністративна справа за позовом [PERSON] до Головного управління НП у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Рішенням суду від 12.04.2022 року адміністративний позов задоволено частково. 20.04.2022 року позивачем подано заяву про розподіл судових витрат за змістом якої позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] , понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20600 грн. Вищезазначену заяву суд розцінює як заяву про ухвалення додаткового рішення. 29.04.2022 року від представника Департаменту патрульної поліції надійшли заперечення на клопотання про ухвалення додаткового рішення, згідно яких, просить відмовити в у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що сума 20600 грн. на професійну правничу допомогу є не співмірною щодо складності справи, оскільки розгляд справи відбувався за правилами спрощеного провадження та обсягу проведеної роботи. Також, зазначили, що дана справа відноситься до категорії справ незначної складності та по ним є стала судова практика, а тому написання позовної заяви не потребувало додаткових зусиль та знання, як наслідок сума витрат на написання позовної заяви є завищеною. Відповідно до частини 3статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Розглянувши заяву позивача, суд зважає на таке. Згідно з положеннями ч. 7ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У свою чергу, особливості постановлення додаткового судового рішення врегульовано статтею 252 КАС України. Так, частиною 1 цієї статті передбачено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Відтак, однією із підстав для ухвалення додаткового судового рішення є не вирішення судом питання про судові витрати. При цьому суд вказує, що станом на день винесення рішення у даній справі у суду були відсутні докази на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, тому суд не міг вирішити питання про відшкодування правової допомоги. Відповідно до положеньст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.3ст.134 КАС України). Відповідно до ч.4ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому в разі вирішенні питання про відшкодування позивачам витрат на професійну правничу допомогу адвоката слід враховувати положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якою врегульовано правила розподілу судових витрат, до яких окрім інших віднесено й витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано договір про надання правничої допомоги №038/21 від 23.09.2021., акт виконаних робіт від 15.04.2022, та квитанцію про оплату юридичних послуг на загальну суму 17600 грн. Дослідженими матеріалами справи встановлено, що перелік виконаних правничих послуг відповідає тим діям, які вчинялися у справі. Доказів фактичної оплати вказаної суми за надання правової допомоги суду не надано, однак вказана обставина не є підставою для відмови у стягненні таких витрат на правничу допомогу. Вказаний висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.01.2021 по справі № 280/2635/20, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.06.2021 по справі № 159/5837/19 та Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 по справі № 922/445/19 та від 22.01.2021 по справі №925/1137/19. В свою чергу, суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Результат розгляду: partial