Рішення адміністративного суду від 2023-07-19 00:00:00+03

Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі ГУ ДМС) звернулось до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до громадянина Республіки Азербайджан [PERSON] про затримання з метою ідентифікації та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на шість місяців з метою забезпечення подальшого видворення за межі території України. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Зазначає, що рішенням Синельниківського відділу ГУ ДМС від 07 квітня 2022 року № 51 вирішено примусово повернути відповідача в країну походження або третю країну. Це рішення відповідачем не оскаржене, але не виконане, адже відповідач країну не залишив. Звертає увагу, що відповідачем не заявлялась вимога про залучення перекладача та представника в процесі ухваленні цього рішення, відповідач рішення отримав, про що поставив свій підпис. Апелянт посилається на висновки Верховного Суду, які полягають у тому, що відсутність перекладача не свідчить про протиправність рішення. У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник відповідача в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши \~законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом першої інстанції встановлено, що 07 квітня 2022 року Синельниківським відділом ГУ ДМС України у Дніпропетровській області складено протокол про адміністративне правопорушення у зв`язку з порушенням міграційного законодавства за ч. 1\~ ст. 203 КУпАП, за результатами розгляду якого винесено постанову серії ПН МДН № 003229 від 07 квітня 2022 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень, який відповідачем сплачено та не оскаржено. Позивачем за результатами перевірки встановлено, що відповідач прибув 14 березня 2020 року на територію України відповідно до ч. 16\~ ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»\~ без візи та мав право знаходитися на території України не більше як 90 днів протягом 180 днів. В зв`язку з винесенням постанови від 07 квітня 2022 року позивачем ухвалено рішення № 51 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким відповідача зобов`язано залишити територію України в термін до 06 травня 2022 року. Відповідач рішення про примусове повернення не виконав. Врахувавши відсутність доказів забезпечення відповідача перекладачем на рідну азербайджанську мову, якою він володіє, або на російську мову, яку розуміє та може спілкуватися, суд першої інстанції вважав, що відповідач 07 квітня 2022 року при складанні щодо нього протоколу, постанови та рішення не був забезпечений перекладачем на мову, якою він вільно володіє, а відтак не мав змоги розуміти зміст дій та рішень, що приймалися відносно нього службовими особами, та не міг отримати належне роз`яснення його прав, зокрема, на отримання правової допомоги. Оскільки позовні вимоги ГУ ДМС в Дніпропетровській області про затримання та поміщення до ПТПІ обґрунтовані посиланням на невиконання відповідачем рішення про примусове повернення до країни походження, прийнятого з порушенням міжнародних норм та правил щодо забезпечення права іноземця на перекладача, а також відсутні докази обізнаності відповідача не тільки зі змістом даного рішення, але з існуванням такого рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог. Також судом першої звернуто увагу, що позивачем не надано ніяких доказів того, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення та буде перешкоджати проведенню процедури видворення або існує ризик його втечі. Крім того, у відповідача є закордонний паспорт громадянина Азербайджану для виїзду з України, що надасть йому право добровільно виїхати з України та в`їхати до будь-якої іншої держави, особу відповідача ідентифіковано і внутрішнім паспортом громадянина Азербайджану 5L7PU8P, й закордонним паспортом AZE [NUMBER] , відповідач добровільно з`являється на виклики до державних органів. На думку суду першої інстанції, ці обставини дають додаткові підстави для відмови у задоволенні позову. Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведені висновки необґрунтованими, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , є громадянином Республіки Азербайджан, документований паспортним документом AZE [NUMBER] , виданим 30 грудня 2019 року, терміном дії до 29 грудня 2029 року. Відповідач перебував на території України з 14 березня 2020 року. Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 003229 від 07 квітня 2022 року на відповідача накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн. за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме за ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування (а.с. 11-12). Рішенням Синельниківського відділу ГУ ДМС в Дніпропетровській області від 07 квітня 2022 року № 51 вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Азербайджан [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , зобов`язано його покинути територію України у термін до 06 травня 2022 року. Відповідач ознайомлений з рішенням 07 квітня 2022 року. В графі «перекладач» міститься запис «не потрібен» (а.с. 7-8). Рішенням ГУ ДМС № 7 від 17 травня 2023 року вирішено примусово видворити за межі території України [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] (а.с. 41-42). За відомостями органів ДМС відповідач із заявою про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, до територіальних органів ДМС не звертався. Відповідно до відомостей ГУ ДМС станом на 18 липня 2023 року відповідач не виїхав за межі України. Спірним під час апеляційного перегляду справи є наявність підстав для затримання іноземці з метою ідентифікації та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства для забезпечення подальшого видворення за межі території України. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює\~ Закон України від 22 вересня 2011 року №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»\~ (далі - Закон №3773-VI). На час прийняття Синельниківським відділом ГУ ДМС в Дніпропетровській області рішення від 07 квітня 2022 року № 51 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким відповідача зобов`язано залишити територію України в термін до 06 травня 2022 року, частиною першою статті \~26 Закону №3773-VI передбачалось, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Частиною першою статті 26 Закону №3773-VI в редакції станом на 17 травня 2023 року (дата звернення до суду з позовом) встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Абзацом першим частини першої статті 30 Закону №3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках. За положеннями частини третьою статті 30 Закону №3773-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Як встановлено частиною четвертою статті 30 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою. Відповідно до частини шостої статті 30 Закону №3773-VI типове положення\~ про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затверджується Кабінетом Міністрів України. Частиною першою статті 289 КАС України, яка встановлює особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства, в редакції, чинній на час подання цього позову, передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу. Згідно з частиною одинадцятою статті 289 КАС строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців. Відповідно до частини тринадцятою статті 289 КАС умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи. Виходячи з приведених норм процесуального права, підставою для застосування судом до іноземця або особи без громадянства такого заходу, як затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України, є: 1) ймовірність того, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 2) якщо існує ризик його (її) втечі; 3) у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України. Судом встановлено, що належність відповідача до громадянства Республіки Азербайджан підтверджена паспортним документом AZE C03184391, виданим 30 грудня 2019 року, терміном дії до 29 грудня 2029 року. Тобто особа відповідача ідентифікована позивачем, відповідач має документ, що дає право на виїзд з України. Разом з тим, суд визнає обґрунтованими посилання позивача на наявність підстав вважати, що відповідач \~ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, так само й на існування ризику втечі. Судом встановлено, що ще з 28 червня 2022 року відповідач не проживає за адресою проживання ( [ADDRESS] ), про що свідчить доповідна записка (а.с. 15). Крім того, відповідач щонайменше з 17 травня 2023 року обізнаний із обов`язком покинути територію України. В судовому засіданні представник відповідача стверджувала, що відповідач мав намір виїхати за межі України 02 червня 2023 року, придбавши квитки на цю дату. Разом з тим, за інформацією ГУ ДМС станом на 18 липня 2023 року відповідач за межі України не виїхав. Відповідач до судового засідання не з`явився, на зв`язок із адвокатом та судом не виходить, не проживає за вказаною вище адресою, на телефонні дзвінки не відповідає, або мобільний телефон вимкнений. Тобто ці обставини дають підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення про його примусове видворення, може перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також існує ризик втечі. Посилання суду першої інстанції на те, що невиконання відповідачем рішення Синельниківського відділу ГУ ДМС в Дніпропетровській області від 07 квітня 2022 року № 51 про примусове повернення до країни походження або третьої країни до 06 травня 2022 року \~обумовлено тим, що відповідач, хоча й отримав це рішення 07 квітня 2022 року, але не зрозумів його змісту, позаяк не володіє українською мовою, на який складено документ, суд визнає незмістовним. Дійсно, під час вручення цього рішення відповідачу був відсутній перекладач. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач не заявляв під час вручення рішення № 51 про те, що він потребує перекладача, про що зазначено безпосередньо в цьому рішенні. Суд при цьому враховує, що відсутність перекладача само по собі жодним чином на вказує на те, що відповідач не розумів вимог позивача та змісту рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни. Суд з цього питання враховує висновок Верховного Суду, викладений в постанові від \~28 жовтня 2020 року в справі № 274/7478/19, відповідно до якого перекладач та законний представник особі надаються на вимогу особи, а в спірному випадку, як вказано вище, відповідачем такої вимоги не заявлено. \~\~\~ Відтак, суд доходить висновку, що відповідач може ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, тому наявні передбачені приведеними вище нормами права підстави для \~затримання відповідача з метою ідентифікації та поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на шість місяців з метою забезпечення подальшого видворення за межі території України. Підсумовуючи викладене, суд наголошує на обґрунтованості позовних вимог. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що не доведеними є обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, \~\~висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають \~обставинам справи, \~що є підставою \~для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Результат розгляду: granted