Рішення адміністративного суду від 2022-05-31 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, винесену Поліцейським взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 УПП в Рівненській області ДПП лейтенантом поліції Лозицьким Сергієм Миколайовичем про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. 00 коп. В обґрунтування позову зазначив, що 24.12.2021 року постановою серії ЕГА № 565116 його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. 00 коп. Згідно постанови, 24.12.2021 року о 15 год. 40 хв., позивач зателефонував на лінію 102 та повідомив про те, що на першому поверсі його багатоквартирного житлового будинку невідомі особи зносять несучі стіни, хоча насправді такої події не було, чим порушив вимоги ст. 183 КУпАП. Вказує, що 24.12.2021 року близько 15 год. 40 хв. він помітив, що на першому поверсі його багатоквартирного житлового будинку невідомі особи почали здійснювати ремонтні роботи, очевидно пов`язані з втручанням в несучі конструкції будинку. Водночас ніяких повідомлень про вид, масштаби, характер таких робіт, як і про наявність дозволів на їх проведення ніде розміщено не було. На місце проведення цих робіт його також не допустили. У зв`язку з цим, він був вимушений викликати поліцію для перевірки законності будівельних робіт та їх зупинення. Однак працівники поліції, які прибули на виклик, не виконали свого обов`язку, об`єктивно встановити фактичні обставини справи, а саме: не опитавши осіб, які проводили будівельні робои; не переконавшись в наявності дозволу не здійснення таких робіт; не з`ясувавши чи є такі роботи безпечними та чи не порушують права інших мешканців будинку та безпідставно, на його думку, прийняли рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за нібито завідомо неправдивий виклик поліції. Вважає, що відповідна постанова є незаконною та підлягає скасуванню. Представником УПП в Рівненській області ДПП Гервазюк О.Ю. подано через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 01.02.2022 року відзив на адміністративний позов, в якому позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Зазначає, що працівниками поліції були виконані усі дії необхідні для перевірки правомірності проведення будівельних робіт та повідомлених [PERSON] обставин, оскаржувана постанова складена повноважною службовою особою, за своєю формою та змістом відповідає вимогам закону, а отже підстави для задоволення адміністративного позову відсутні. 09.02.2022 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представник позивача адвокатом Ляшко Д.В. подано відповідь на відзив, в якій зауважив, що у справі відсутні та відповідачем не надані докази того, що працівники поліції, після прибуття на виклик взагалі виконували будь-які дії спрямовані на перевірку достовірності повідомлених [PERSON] обставин, а саме: проводили опитування заявника, виконавця будівельних робіт, свідків, оглянули дозвільні документи на проведення будівельних робіт, тощо. Копії відеозапису події на вказаний у постанові портативний нагрудний відеореєстратор працівника поліції ВК-0078 до матеріалів справи відповідачем також не долучено. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, представником адвокатом Ляшко Д.В. подано через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 30.05.2022 року заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити та розгляд справи проводити у його відсутність. Представник відповідача 1 - Управління патрульної поліції в Рівненській області в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином, Представник відповідача 2 Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином. Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явились у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі серії ЕГА № 565116 від 24.12.2021 року, [PERSON] о 15 год. 40 хв. зателефонував на лінію 102 та повідомив про те, що на першому поверсі його багатоквартирного житлового будинку невідомі особи зносять несучі стіни, хоча насправді такої події не було, чим порушив вимоги ст. 183 КУпАП. Згідно постанови серії ЕГА № 565116 від 24.12.2021 року, винесеної Поліцейським взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 УПП в Рівненській області ДПП лейтенантом поліції Лозицьким Сергієм Миколайовичем на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850,00 грн. В адміністративному позові позивач заперечує проти вчинення ним адміністративного правопорушення, свою вину не визнає. Факт наявності у його діях умислу на здійснення неправдивого виклику поліції відповідачем не доведено. Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що перед складанням постанови у справі про адміністративне правопорушення працівниками поліції було об`єктивно перевірено повідомлені позивачем обставини і лише після цього прийнято рішення про його притягнення до відповідальності за завідомо неправдивий виклик поліції. Матеріали справи не містять жодних доказів на підставердження цих обставин, зокрема: актів опитування позивача, свідків, виконавців будівельних робіт; копій документів, що надають право на здійснення таких робіт, тощо. Судом в судовому засіданні досліджено долучений представником позивача адвокатом Ляшко Д.В. до відповіді на відзив лист Управління державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Рівненської міської ради від 07.02.2022 року № 01-18/66, згідно з якого в Єдиному \~ \~ \~ \~реєстрі будівельної діяльності відсутня інформація про надання будь-яким особам дозволів на виконання будівельних робіт з реконструкції нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Тобто, факт правомірності таких будівельних робіт дійсно викликає сумнів. Крім того, відповідачем не доведено, що ним було вжито всіх можливих заходів для отримання доказів вини позивача до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. З наявних у справі матеріалів вбачається, що у особи, яка винесла постанову, не було достатніх підстав для прийняття такого рішення. Під час розгляду справи не були з`ясовані та доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність. Посадовою особою не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. За цих обставин, висновок про завідомо неправдивий виклик Позивачем працівників поліції є безпідставним, адже не грунтується на матеріалах справи. Стороною відповідача, в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України, не доведено належними й допустимими доказами, достатніми у їх сукупності та логічному взаємозв`язку факт вчинення позивачем за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові, порушення вимог ст. 183 КУПАП, а відтак не доведено й правомірності оскаржуваної постанови та наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП. Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, може бути винесено одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 241 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення, передбаченого статті 183 КУпАП, потребує умисної форми вини особи, коли, відповідно до положень статті 10 КУпАП, особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Однак в діях позивача не було ніякого умислу, оскільки він виконав вимоги закону і був переконаний, що діє в передбаченому законом порядку, не створив нікому перешкод чи аварійної ситуації для інших громадян, документи надавав. Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248). Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку). Вирішення даної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові можуть бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. В даному випадку належним захистом порушеного права позивача є скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення. З врахуванням наведеного, склад адміністративного правопорушення у діях позивача не підтверджується доказами по справі, відповідачами не доведений, доводи позивача відповідачами не спростовано, тому позовні вимоги щодо скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 565116 від 24 грудня 2021 року слід задовольнити, а провадження по справі закрити. З огляду на викладене, беручи до уваги положення КАС України, а також те, що позивач є інвалідом ІІ групи та звільнений від сплати судового збору, суд доходить висновку, що судові витрати за розгляд справи в суді слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted