Рішення адміністративного суду від 2022-06-24 00:00:00+03

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області (далі УПП) про скасування постанови серії БАБ №112228 від 15.08.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 04 листопада 2021 року позов задоволено. Не погоджуючись з даним рішенням суду, УПП подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та відмовити в задоволенні позову. З огляду на неприбуття у судове засідання 22 червня 2022 року сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце його проведення, колегія суддів у відповідності до ст.311 КАС України вирішила розглянути справу в порядку письмового провадження. Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено, що 15.08.2021 року в ході виконання службових обов`язків інспектор взводу №1 роти №2 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенант поліції Савченко В.О. прийняв постанову серії БАБ №112228, відповідно до якої 15.08.2021 року о 15 год. 38 хв позивач, за адресою: Одеська обл., Лиманський р-н., автодорога М-14 Одеса - Мелітополь, 21 км + 500 м, керував автомобілем «OPEL ZAFIRA», не маючи права керувати таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1.а)\~ Правил дорожнього руху\~ (далі-ПДР), та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2\~ ст.126 КУпАП. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що інспектором УПП лейтенантом поліції Савченком В.О. жодних доказів про не відповідність водійського посвідчення позивача вимогам Женевської Конвенції про дорожній рух від 12.08.1949 року не було надано. Також суд зазначив, що будь-яких обмежень щодо такого національного посвідчення іноземного водія, його невідповідності до міжнародної конвенції чи зазначеному вище положенню судом не встановлено, та підкреслив необхідність у водія під час керування транспортним засобом мати посвідчення водія, що позивачем і було дотримано. Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції помилковими і такими, що не відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, КУпАП та Правилам дорожнього руху, які затверджені Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі Правила). Так, відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Згідно п.8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Відповідно до ч.1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила. В пункті 1.3 ПДР зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Згідно п.1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Пунктом 2.4 ПДР передбачено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. Згідно п.п. а) п.2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. За приписами ч.2 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Частиною 1 статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені в тому числі і ч.2 ст.126 КУпАП. Позивач, в обґрунтування власної правової позиції та заперечуючи висновки відповідача про вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.126 КУпАП, в підтвердження наявності у нього права керування транспортним засобом надав до суду посвідчення водія, видане «Придністровською Молдовською Республікою». Відповідно до пп.«а» п.29.1 ПДР водій механічного транспортного засобу, що прибуває до України з іншої країни, а також водій - громадянин України, який виїжджає за кордон, повинні мати: реєстраційні документи на транспортний засіб і посвідчення водія, що відповідають вимогам Конвенції про дорожній рух (Відень, 1968). У відповідності до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України. Указом Президії ВР УРСР №2614-VIII від 25.04.1974 р. було ратифіковано Віденську Конвенцію про дорожній рух від 08.11.1968 року. Віденську Конвенцію про дорожній рух від 08.11.1968 р. Республікою Молдова ратифіковано 26.05.1993 року. Таким чином, Україна визнає дійсними на своїй території посвідчення водія, видані Республікою Молдова. При цьому, Придністровський район, який є складовою Республіки Молдова, не є підписантом Віденської Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року. Отже, оскільки адміністративно-територіальний устрій Республіки Молдова не містить формування під назвою «Придністровська Молдавська Республіка», колегія суддів приходить до висновку, що будь-які документи, видані установами зазначеної «Придністровської Молдавської Республіки», не можуть вважатися офіційними документами, виданими від імені Республіки Молдова чи від її офіційного органу. Такі висновки колегії суддів узгоджуються з п.30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою КМУ від 08 травня 1993 р. №340, згідно якого особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту. Тобто, особи які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності, серед іншого, посвідчення водія, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, однак яке видано саме іноземною державою, а не її окремим територіальним формуванням без статусу держави. При цьому, додатково слід наголосити, що посвідчення водія позивача не містить в собі дублювання літерами латинського алфавіту в належному обсязі, що в принципі виключає право позивача на керування транспортним засобом на території України за вказаним документом. Відповідно до Протоколу про взаємне визнання дії на території Придністров`я і Республіки Молдова документів, що видаються компетентними органами сторін, укладеного 16.05.2001 між Придністров`ям і Республікою Молдова, сторони домовились про визнання дії на їх території документів, виданих компетентними органами сторін. Водночас, визнання на території Республіки Молдова посвідчення водія, виданого «Придністровською Молдавською Республікою», не є підставою для визнання права позивача на керування транспортним засобом на території України за вищевказаним посвідченням, яке не містить дублювання літерами латинського алфавіту в належному обсязі та видане так званою «Придністровською Молдавською Республікою». На підставі викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта про відсутність підстав для визнання дійсним на території України посвідчення водія, виданого «Придністровською Молдавською Республікою». Враховуючи все вищевикладене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, водночас, відповідач діяв у межах та у спосіб, які передбачені чинним законодавством України, а постанова про адміністративне правопорушення відповідає вимогам КУпАП, тому не підлягає скасуванню, а позов задоволенню. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, на підставі пункту 1 частини 1 статті 317 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким адміністративний позов слід залишити без задоволення.

Результат розгляду: denied