Рішення адміністративного суду від 2022-07-14 00:00:00+03

Товариство з обмеженою відповідальністю «СТ Галактика» (надалі - позивач, підприємство, товариство, платник податків) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у місті Києві (надалі - відповідач, податковий орган, контролюючий орган) про скасування податкових повідомлень-рішень від 31 липня 2017 року №6072615141 та №6082615141. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 березня 2018 року адміністративний позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення від 31 липня 2017 року №6072615141 та №6082615141. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, яку ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року апеляційну скаргу податкового органу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 березня 2018 року залишено без руху та надано апелянту строк тривалістю десять днів з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зокрема, сплати судового збору у сумі 82 104,91 грн. Позивач на виконання вимог зазначеної ухвали, повторно подав апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав пропущення строку у зв`язку із помилковим поданням апеляційної скарги до неналежного суду. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 3 серпня 2018 року апеляційну скаргу податкового органу повернуто апелянту з причин неусунення недоліків апеляційної скарги, несплати судового збору. Відповідачем 4 березня 2019 року повторно подано апеляційну скарження на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 березня 2018 року, в якому апелянт просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року апеляційну скаргу податкового органу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків десять днів з дня отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, зокрема, сплати судового збору, надання доказів в обґрунтування наявності непереборних обставин, які перешкоджали апеляційному оскарженню судового рішення та надання доказів поважності причин пропуску строку на подання апеляційної скарги. Відповідачем 8 квітня 2019 року подано до суду клопотання про продовження строків на усунення недоліків, яке мотивовано тим, що податковим органом вживаються заходи щодо сплати судового збору, оскільки існують певні складнощі із виділенням коштів на сплату судового збору. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року клопотання Головного управління ДФС у місті Києві про продовження строку на усунення недоліків задоволено та продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених в ухвалі Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року на десять днів з моменту отримання копії даної ухвали. Податковим органом 6 травня 2019 року повторно подано клопотання про продовження строків на усунення недоліків, мотивоване тим, що уповноваженим підрозділом податкового органу було вчинено ряд дій для забезпечення вимог ухвали (направлено доповідну записку керівнику податкового органу про необхідність сплати судового збору) та реалізація зазначених заходів, а саме проведення банківських платежів належним чином потребує більше часу ніж скаржнику було надано для усунення недоліків. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою податкового органу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 березня 2018 року відмовлено. Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанцій виходив з того, що відповідачем не надано документального підтвердження вчинення ним будь-яких дій для забезпечення ним вимог ухвали суду, не надано суду поважних підстав чи належних доказів в підтвердження повноважності підстав пропуску строку апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції та документу про сплату судового збору. Не погодившись з цією ухвалою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2019 року та направити справу для розгляду по суті до апеляційного суду. В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке полягає у тому, що судом не враховано поважність пропущення апелянтом строку на апеляційне оскарження у зв`язку з відсутністю коштів для сплати судового збору та позбавлено його права на таке оскарження. Верховний Суд, переглянувши ухвалу апеляційного суду в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з таких мотивів. Спірним питанням є правомірність відмови скаржнику у відкритті апеляційного провадження з підстав визнання неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, що регулюється положеннями Кодексу адміністративного судочинства України. Статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Частиною четвертою наведеної норми передбачено, що апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення. Пунктом четвертим частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Суд поновлює або продовжує процесуальний строк, якщо визнає поважною причину пропуску даного строку (поважність причин повинен доводити скаржник). Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Як вже зазначалось, відповідач звернувся з апеляційною скаргою повторно, оскільки вперше її було повернуто з підстав порушення порядку її подання, а саме несплати судового збору, а вдруге з підстав несплати судового збору та необґрунтування причин пропуску строків на апеляційне оскарження. За змістом частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на день подання відповідачем апеляційної скарги) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до частин 1-3 статті 298 зазначеного Кодексу (у редакції, що діяла на день звернення із апеляційною скаргою) апеляційна скарга реєструється у день її надходження до суду апеляційної інстанції та не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу, визначеному в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу. До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу. Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Згідно із приписами пункту четвертого частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на день звернення із апеляційною скаргою) суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. Як вбачається з матеріалів апеляційного провадження, оскаржувана ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження від 21 травня 2019 року була постановлена судом апеляційної інстанції за наслідками розгляду клопотання відповідача про продовження строків на усунення недоліків до апеляційної скарги. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач неодноразово не виконував вимоги ухвал суду апеляційної інстанції про усунення недоліків до апеляційної скарги, зокрема сплати судового збору та надання обґрунтувань щодо причин пропуску строку і не надав доказів в підтвердження неможливості виконання вимог суду. Верховний Суд зазначає, що судом апеляційної інстанції неодноразово надавалась можливість апелянту виконати вимоги ухвал апеляційного суду, проте ним вимоги не були виконані. Відтак, дій судді-доповідача та суду апеляційної інстанції під час отримання апеляційної скарги, в тому числі перевірка її на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України здійснена правильно. Одним з таких етапів перевірки є визначення дотримання апелянтом строків для подачі апеляційної скарги, пропуск якого (з урахування вказаних неповажних підстав у заяві про поновлення таких строків) є підставою для залишення її без руху, із наданням десятиденного строку для усунення таких недоліків. Водночас Верховний Суд, аналізуючи підстави пропуску відповідачем строку на апеляційне оскарження, які ним були вказані в згадуваному клопотанні, погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, що вони є неповажними. Зокрема Суд касаційної інстанції відзначає, що судом апеляційної інстанції було правильно встановлено, що відповідачем рішення суду першої інстанції було отримано своєчасно. При цьому ним апеляційна скарга була вперше подана своєчасно, тоді як повторно податковий орган звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою вже з пропуском строку на подання апеляційної скарги, при цьому не обґрунтував в причини такого пропуску В частині відсутності у податкового органу фінансової можливості сплати судовий збір, то Верховний Суд вважає за необхідне зауважити проте, що обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у неї коштів, призначених для сплати судового збору, не звільняють контролюючий орган від обов`язку своєчасної його сплати. Враховуючи наведене, Суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження. Суд касаційної інстанції визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм процесуального права, чинного на час постановлення спірної ухвали. Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у чинній редакції) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied