Рішення адміністративного суду від 2022-01-19 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у м.Києві, в якому просив суд визнати протиправною відмову у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності та 60 відсотків втрати працездатності, внаслідок захворювань, пов`язаних з проходженням служби в поліції. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2021 року позов залишено без задоволення. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків, що нормами Порядку №4 не передбачено виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності. Апелянт зазначає, що виключний перелік підстав для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги поліцейським визначено статтею 101 Закону України «Про Національну поліцію» і в цьому випадку такі підстави відсутні. До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, у відповідності до приписів частини другої статті 309 КАС України судом постановлено продовжити строк апеляційного розгляду даної справи. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, [PERSON] , відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 03 березня 2020 року є пенсіонером по інвалідності ІІ групи із відміткою «інвалідність армії Національна поліція». Відповідно до витягу із наказу від 17 липня 2019 року №710 о/с старший сержант [PERSON] звільнений зі служби в поліції згідно з пунктом 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» з 17 липня 2019 року. Відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ №0999974 від 02 жовтня 2019 року позивачу з 01 жовтня 2019 встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в поліції та, відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серії АГ №0015027 від 02 жовтня 2019 року, ступень втрати професійної працездатності позивача становить 40%. Згідно із довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №425633 від 02 січня 2020 року позивачу з 02 січня 2020 року встановлена ІІ група інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в поліції, та, згідно із довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серії 12ААА №038081 від 02 січня 2020 року, ступень втрати професійної працездатності позивача становить 60%. Позивач звернувся до начальника ГУ НП України у м. Києві із заявою від 09 січня 2020 року про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності, до якої додав: довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серії 12ААА №038081 від 02 січня 2020 року, копію виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №425633 від 02 січня 2020 року, копію свідоцтва про хворобу від 19 червня 2019 року №63/а/у, копію паспорта, копію ідентифікаційного коду, довідку з реквізитами банку. У відповідь на заяву позивача відповідач листом від 24 січня 2020 року №Н-23-оп/123/05/11-2020 відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги та зазначив, що позивачу було призначено одноразову грошову допомогу в зв`язку з отриманням захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, втратою 40 відсотків працездатності та встановленням ІІІ групи інвалідності, виплату якої було проведено платіжним дорученням від 13 грудня 2019 року. Вважаючи таку відмову безпідставною позивач звернувся до суду з даним позовом. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про Національну поліцію» визначено право особи на отримання одноразової грошової допомоги, у випадках зазначених у статті 97 зазначеного закону. Проте, права на отримання більшого розміру одноразової грошової допомоги у випадку зміни групи інвалідності Закон України «Про Національну поліцію» та Порядок виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджений Наказом МВС України від 11.01.2016 №4 (далі - Порядок №4) не містить. Позивач реалізував право на отримання одноразової грошової допомоги, коли йому було встановлено ІІІ групу інвалідності. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спірні правовідносини між сторонами у даній справі щодо порядку та підстав призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського, її розміру регулюються Законом України «Про Національну поліцію». Відповідно до статті 3 Закону України «Про Національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується: Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. Згідно із пунктом 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті. Пунктом 4 частини першої статті 99 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що розміри одноразової грошової допомоги, зокрема, поліцейським внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату: а) I групи - 120 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату; б) II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату; в) III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату. Відповідно до частини другої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України. Частиною першою статті 100 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів. Частинами третьою та шостою цієї статті визначено, що у разі визначення інвалідності або часткової втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейському, особі, звільненій зі служби в органах поліції, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення відсотка часткової втрати працездатності без визначення інвалідності або на день його (її) звільнення з органів поліції займав (займала) посаду в державному органі, установі, організації або у вищому навчальному закладі, які виконують роботу в інтересах держави та її безпеки, із залишенням на службі в поліції, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів тих органів державної влади, до яких вони були відряджені. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4 затверджений Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі по тексту - Порядок №4). Пунктом 1 розділу І Порядку №4 передбачено, що ці Порядок та умови визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (надалі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських в т. ч. слухачів та курсантів вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - навчальних закладів), поліцейських, відряджених до інших органів державної влади, установ, організацій (далі - інших органів). Підпунктом 4 пункту 4 розділу І Порядку №4 встановлено, що ОГД призначається у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, пов`язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту. Згідно із підпунктом 2 пункту 1 розділу ІІ Порядку №4, днем виникнення права на отримання ОГД є: у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії. У відповідності до пункту 3 розділу ІІІ Порядку заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції, навчального закладу за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до інших органів (далі - останнім місцем проходження служби). Пунктом 8 розділу IV Порядку №4 в редакції, чинній до 14 травня 2019 року, було передбачено, що у разі, якщо поліцейському протягом двох років після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Підставою для такої виплати є довідка органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати, видана фінансовим підрозділом цього органу, установи, організації, підрозділу, за останнім місцем отримання ОГД. Однак, згідно наказу Міністерства внутрішніх справ України від 05 квітня 2019 року №249, який набув чинності 14 травня 2019 року, до Порядку №4 внесені зміни, а саме, абзац перший пункту 8 викладено в наступній редакції: «Якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми». Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі мають особи, яким під час первинного огляду рішенням МСЕК встановлено тільки ступінь втрати працездатності без установлення інвалідності, а під час повторного огляду - встановлено групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності. Відтак, починаючи з 14 травня 2019 року Порядком №4 визначено лише два випадки, які дають право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, а саме, якщо поліцейському: - після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено групу інвалідності; - після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено більший відсоток втрати працездатності. Поряд з цим, приписи наведеної норми не місять підстав та умов для призначення та виплати поліцейському грошової допомоги в більшому розмірі у разі якщо поліцейському після первинного встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності. Аналогічного змісту правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 520/1726/2020 та від 18.11.2021 у справі №240/9996/19. Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, що нормами Закону України «Про Національну поліцію» зазначених підстав для невиплати грошової допомоги не встановлено. Як вірно зауважено судом першої інстанції, вказаний Закон взагалі не містив та не містить норм щодо права на отримання грошової допомоги в більшому розмірі особам, яким під час повторного огляду встановлено групу інвалідності, вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності. Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії. Отже, законодавством чітко визначений момент, коли у особи виникає право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про Національну поліцію». Як вірно встановив суд першої інстанції, позивачу при первинному огляді з 01 жовтня 2019 року встановлена ІІІ група інвалідності та ступень втрати професійної працездатності позивача становив 40%, при повторному огляді 02 січня 2020 року позивачу встановлена ІІ група інвалідності та ступень втрати професійної працездатності позивача становив 60%. Отже, станом на момент виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги - на 01 жовтня 2019 року, пункт 8 розділу IV Порядку №4 не передбачав права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у зв`язку з підвищенням групи інвалідності. Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суд першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції. Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Результат розгляду: denied