Рішення адміністративного суду від 2022-10-21 00:00:00+03

19.11.2021р. Фізична особа-підприємець [PERSON] (надалі ФОП [PERSON] ) звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, у якому просила суд: - визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.09.2021р. № Ф-20443-13. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16.06.2022р. в позові відмовлено. Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ФОП [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16.06.2022р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити. Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. З виписки Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, а також свідоцтва про реєстрацію фізичної особи \~підприємця серії [NUMBER] видно, що [PERSON] зареєстрована з 08.02.2006р. як ФОП. З 22.12.2010р. позивач є платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] . З довідки Луцької об`єднаної державної податкової інспекції у Волинській області №237 від 09.02.2006р. про взяття на облік платника податків видно, що [PERSON] взята на облік в органах державної податкової служби з 09.02.200р, як ФОП. Судом першої інстанції встановлено, що Головне управління ДПС у Волинській області сформував та скерував позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.09.2021р. №Ф-20443-13 з якої видно що за ФОП [PERSON] рахується борг станом на 31.08.2021р. із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 120132,72 грн., в т.ч. 82121,91 грн. недоїмки та 38010,81грн. штрафу. 13.10.2021р. ФОП [PERSON] звернулася до ДПС України з скаргою про скасування даної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.09.2021р. №Ф-20443-13. Рішенням ДПС України від 01.11.2021р. №24620/6/99-00-06-02-014-06 вказану скаргу залишено без задоволення, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.09.2021р. №Ф-20443-13 залишено без змін. ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В п. 2 ч. 1 ст. Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2020 № 2464-VI, видно, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. ст.2 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим\~ Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим\~ Законом\~ визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та\~ сплати\~ єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску. ч. 4 ст. 25 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, \~вимогу про її сплату. Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, нарахування і сплати\~ фінансових санкцій, стягнення заборгованості\~ зі сплати\~ страхових коштів Державною податковою службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і\~ сплати\~ єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015р. № 449. ( далі Інструкція № 449) ст.25 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та п.3 Розділу VI Інструкції № 449 визначено, що орган доходів і зборів надсилають платникам\~ вимогу\~ про\~ сплату\~ боргу (недоїмки), якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами; платник має на кінець календарного місяця недоїмку\~ зі сплати\~ єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги\~ зі сплати\~ фінансових санкцій. Із змісту п.4 Розділу VI Інструкції №449,\~ видно що вимога\~ про\~ сплату\~ боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи) При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога). В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання: -платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження; -вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу. Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. Сформована в ІТС вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається податковим органом платнику єдиного внеску в паперовій та/або електронній формі. Сформована вимога про сплату боргу (недоїмки), що підлягає надсиланню у паперовій формі, у день її формування в ІТС друкується у двох примірниках, підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) податкового органу, скріплюється печаткою податкового органу та один примірник надсилається (вручається) платнику єдиного внеску, другий долучається до справи платника. Вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові. В п.5 розділу VI Інструкції №449 визначено, що у разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення податкового органу або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності). Податковий орган протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності): -пред`являє її до виконання органу державної виконавчої служби в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження»; -надсилає її в порядку, встановленому Законом, до органу Казначейства - відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», якщо платник єдиного внеску є бюджетною установою, державним органом, одержувачем бюджетних коштів, а також підприємством, установою або організацією, рахунки якої відкриті в органах Казначейства. п.6 розділу VI Інструкції №449 \~визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо: - сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі; - податковий орган скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки); -вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили; -борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 або іншими положеннями Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу,- у день прийняття податковим органом рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 або іншого положення Закону; -є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі,- у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства. \~Відповідно до п.8 розділу VI Інструкції №449 за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. Отже, законом передбачений обов`язок фізичної особи-підприємця сплачувати єдиний внесок незалежно від отримання доходу у розмірі не меншому мінімального страхового внеску. Тобто, мінімальний розмір обов`язкового платежу прямо визначений законом, і не залежить від подання чи не подання платником податків відповідної звітності, або здійснення нарахувань контролюючим органом. Судом першої інстанції встановлено, що станом на 31.08.2021р. за обліковими даними ІТС за ФОП [PERSON] обліковувалася заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в загальній сумі - 120132,72 грн. Таким чином, \~податковий орган в порядку ст.25 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», п.3 Розділу VI Інструкції № 449 правомірно сформував та надіслав позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.09.2021р. №Ф-20443-13 на загальну суму заборгованості з єдиного соціального внеску 120132,72грн., в т.ч. недоїмка - 82121,91 грн., штраф - 38010,81грн. При цьому, в оспорюваній вимозі від 13.09.2021р. \~№Ф-20443-13 відсутня літера «У», що свідчить про те, що така вимога є неузгодженою. ( а.с.22) Як видно з матеріалів справи, заборгованість в розмірі - 120132,72грн. станом на 31.08.2021р. яка виникла, внаслідок несплати сум донарахованого єдиного внеску та штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску, згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.08.2017р. №Ф-0082361307 (а.с.13) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 10.08.2017 №0082351307 (а.с.14). Постановою Верховного Суду від 21.09.2020р. у справі №140/1678/19 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.08.2019р. та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2019р. суд скасував, позов ФОП [PERSON] до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату (боргу) недоїмки зі сплати єдиного внеску від 10.08.2017р. №Ф-0082361307 та рішення про застосування штрафних санкцій від 10.08.2017р. №0082351307 \~залишив без розгляду (а. с. 36-40). Тобто, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 10.08.2017р. №Ф-0082361307 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 10.08.2017р. №0082351307 вважаються узгодженими, що сторонами не заперечується, а визначені у них суми недоїмки та штрафних санкцій з \~єдиного соціального внеску підлягають сплаті. При цьому, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 10.08.2017р. №Ф-0082361307 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 10.08.2017р. №0082351307 до органів державної виконавчої служби для їх примусового виконання не були направлені, їх примусове виконання податковим органом не здійснювалось. Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що оспорюваною вимогою від 13.09.2021р. №Ф-20443-13, податковий орган подвоїв суму боргу, оскільки, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 10.08.2017р. №Ф-0082361307 та рішення про застосування штрафних санкцій від 10.08.2017р. №0082351307 не були (у зв`язку з їх судовим оскарженням) пред`явлені до виконання органу державної виконавчої служби, що надає право контролюючому органу для винесення нової вимоги. Зокрема, станом на кінець календарного місяця за обліковими даними за позивачем рахується заборгованість по сплаті страхових внесків, яка в добровільному порядку не погашена, будучи узгодженою. Стосовно доводів апелянта \~про те що податковий орган протиправно зараховував поточні платежі в погашення боргу з єдиного соціального внеску та штрафних санкцій за попередніми вимогами, колегія суддів зазначає наступне. ч.6 ст.25 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» \~визначено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок\~ сплати\~ недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. Тобто, податковий орган правомірно зарахував сплачені позивачем поточні платежі в погашення боргу з єдиного соціального внеску та штрафних санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення. Зокрема, сума заборгованості у розмірі 120132,72 грн., в т.ч. 82121,91 грн. недоїмки та 38010,81грн. штрафу, яка нарахована вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 10.08.2017р. №Ф-0082361307 та рішення про застосування штрафних санкцій від 10.08.2017р. №0082351307,\~ обліковувалася\~ в інтегровані картці платника податку і погашається в порядку черговості. За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління ДПС у Волинській області діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України. Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією. Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). В п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, видно, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. В ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Результат розгляду: denied