Рішення адміністративного суду від 2024-05-14 00:00:00+03

Позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до головного спеціаліст-інспектора з паркування відділу паркування Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської Ради Ільченко Людмили Василівни про скасування постанови серії ІВ №00082171 від 25.04.2023, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2024 року у задоволені адміністративного позову відмовлено. Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її. Додатково зазначив, що постанова була винесена відповідачем не на місці зупинки транспортного засобу, а у приміщенні відділу паркування Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради і без присутності особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення відповідачами не складався, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не відбирались. Про те, що позивач вчинила адміністративне правопорушення, фіксацію цього правопорушення в режимі фотозйомки та накладення адміністративного стягнення [PERSON] повідомлена не була. Постанови про притягнення до адміністративної відповідальності на лобовому склі автомобіля залишено не було. Враховуючи зазначене постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що ознайомившись з фотографіями на яких зафіксовано адміністративне правопорушення, на задньому плані біля автомобіля, на одній із стін будівлі Вінницької міської ради був встановлений знак 3.34 «Зупинку заборонено» зі стрілкою донизу, проте цей знак не означає протиправності у зупинці біля будь-якої частини тієї стіни на якій розміщено знак. Сам же автомобіль позивача був припаркований не на проїзній частині дороги а на узбіччі дороги, яка є частиною прилеглої до будівлі території, яка відведена для обслуговування будівлі Вінницької міської ради. Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2024 \~року - без змін. Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 квітня 2023 року [PERSON] , здійснила зупинку транспортного засобу марки «Nissan» д.н.з. [NUMBER] в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушила ч. 1 ст. 122 КУпАП. Головним спеціалістом-інспектором з паркування відділу паркування Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради Ільченко Л.В. в режимі фотозйомки, було зафіксовано зазначене вище порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу «Nissan», номерний знак [NUMBER] , та на лобовому склі автомобіля залишено відповідне повідомлення. В подальшому, головним спеціалістом-інспектором з паркування відділу паркування Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради Ільченко Л.В. встановлено відповідальну особу [PERSON] та винесено постанову серії ІВ № 00082171 від 25.04.2023 про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), відповідно до якої [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Ваажаючи вказану постанову протиправною позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Приймаючи рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосовано адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством України, що регулює порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення щодо порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами. Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками враховуючи наступне. Закон України "Про дорожній рух" регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань). Відповідно до статті 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України). Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Відповідно до п. 1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Так, п. 8.4 Правил дорожнього руху України передбачено, що дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи: в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі; Відповідно до пункту 33 ПДР України, знак 3.34 передбачає "Зупинку заборонено", тобто забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). Згідно із частиною першою статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За приписами примітки до статті 122 КУпАП, суб`єктом правопорушення в цій статті у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), є відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. Частиною першою статті 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи. Відповідно до статті 279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу. Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами. Згідно зі статтею 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Як встановлено судом апеляційної інстанції, що позивач 13 квітня 2023 року здійснила зупинку транспортного засобу марки «Nissan» д.н.з. [NUMBER] по вул. Соборній 59 в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушила ч. 1 ст. 122 КУпАП. Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що листом від 10.05.2024 №18193/41/21/01-2024, Управлінням патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції (далі УПП у Вінницькій області ДПП) було розглянуто у межах компетенції запит щодо надання схеми організації дорожнього руху за адресою: м. Вінниця, вул. Соборна, 59 (поруч з адміністративною будівлею Вінницької міської ради), щодо-встановлення дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», нанесення розмітки 1.14.1 зі сторони аварійного виходу з адміністративної будівлі міської ради. За результатами розгляду запиту Управлінням патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції зазначило, що не володіє даною інформацією. Більше того, в судовому засідання представник відповідача повідомив суд, що надати належних та допустимих доказів правомірності встановлення дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», нанесення розмітки 1.14.1 зі сторони аварійного виходу з адміністративної будівлі міської ради м. Вінниця, вул. Соборна, 59 (поруч з адміністративною будівлею Вінницької міської ради) не знайшлось можливості. Також колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року у справі №127/19864/23 було встановлено, що оскільки дорожні знаки є елементами об`єктів благоустрою, вони повині бути на обліку у відповідного балансоутримувача. А постановка елемента благосутрою на облік повина відбуватися на підставі відповідних прибуткових документів. В ході розгляду справи №127/19864/23 судом апеляційної інстанції неодноразово витребовувались у Вінницької міської ради та її виконавчих органів, Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції та Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області докази щодо правомірності встановлення знаку на ділянці від вул. М. Оводова до вул. Архітектора Артинова. Зокрема, суд витребовував наступні докази: - схему організації дорожнього руху по вул.Соборній, а саме на ділянці від вул. М. Оводова до вул. Архітектора Артинова; - рішення Вінницької міської ради або її виконавчих органів про встановлення дорожнього знаку "Зупинка заборонена" або надання дозволу на його встановлення по вул.Соборній, а саме на ділянці від вул. М. Оводова до вул. Архітектора Артинова; - документи про погодження \~\~знаку "Зупинка заборонена" по вул.Соборній, а саме на ділянці від вул. М. Оводова до вул. Архітектора Артинова, а також схему дорожньої розмітки на встановленій ділянці дороги. З поданих відповідей на виконання ухвал про витребування доказів, колегією суддів встановлено, що дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено», який встановлено \~по вул. Соборній, а саме на ділянці від вул. М. Оводова до вул. Архітектора Артинова, не має документального підтвердження його законного встановлення і належності до дорожніх знаків Вінницької міської ради чи її виконавчих органів чи комунальних підприємств, \~а відтак встановлений незаконно без погодження з органами Національної поліції. А тому враховуючи вищезазначене колегія суддів приходить до висновку, що дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» зі сторони аварійного виходу з адміністративної будівлі міської ради м. Вінниця, вул. Соборна, 59 (поруч з адміністративною будівлею Вінницької міської ради) встановлений з порушення норм чинного законодавства, а отже правових наслідків за його недотримання особа не несе, а тому постанова серії ІВ №00082171 від 25.04.2023 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. являється протиправною та незаконною. Водночас, колегія суддів враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Так, стаття 247 КУпАП зазначає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КУпАП за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону. З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому,

Результат розгляду: granted