Рішення адміністративного суду від 2022-05-04 00:00:00+03

08.07.2021р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач [PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати винесені відповідачем Головним управлінням /ГУ/ ДПС у Рівненській обл. наступні рішення: податкові повідомлення-рішення №№ 496917000708, 496417000708, 496117000708, 495617000708, 495217000708, 494717000708 від 14.06.2021р.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-474117000708 від 08.06.2021р.; рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій №№ 474217000708, 474317000708 від 08.06.2021р.; відшкодувати судові витрати та витрати, пов`язані із розглядом справи (а.с.1-6, 66). Розгляд справи проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.73 і на звороті). Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03.12.2021р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними та скасовані прийняті відповідачем ГУ ДПС у Рівненській обл. наступні рішення: податкове повідомлення-рішення № 496917000708 від 14.06.2021р. про збільшення суми грошового зобов`язання з єдиного податку в загальному розмірі 37940 грн. 06 коп.; податкове повідомлення-рішення № 496417000708 від 14.06.2021р. про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб /ПДФО/ в загальному розмірі 40736 грн. 25 коп.; податкове повідомлення-рішення № 496117000708 від 14.06.2021р. про застосування штрафних санкцій за неподання ліквідаційної декларації про доходи по строку подання 01.09.2018р. в розмірі 340 грн.; податкове повідомлення-рішення № 495617000708 від 14.06.2021р. про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору в загальному розмірі 3394 грн. 69 коп.; податкове повідомлення-рішення № 495217000708 від 14.06.2021р. про застосування штрафних санкцій за неповідомлення відомостей за формою 20-ОПП у розмірі 340 грн.; податкове повідомлення-рішення № 494717000708 від 14.06.2021р. про застосування штрафних санкцій за порушення норм застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в розмірі 18105 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-474117000708 від 08.06.2021р. зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 39831 грн. 04 коп.; рішення № 474217000708 від 08.06.2021р. про застосування штрафних санкцій за донарахування податковим органом своєчасно не нарахованого єдиного соціального внеску в розмірі 11949 грн. 31 коп. рішення № 474317000708 від 08.06.2021р. про застосування штрафної санкції в розмірі 170 грн. стягнуто на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1530 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ДПС у Рівненській обл. (а.с.82-90). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Не погодившись із вказаним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ДПС у Рівненській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.92-95). Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час проведеної перевірки встановлено порушення позивачем низки приписів Податкового кодексу /ПК/ України, Господарського кодексу /ГК/ України, Законів України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Такі висновки ґрунтуються на тому, що під час проведення перевірки позивачем не надано Книги обліку доходів платником податків [PERSON] , а також інших первинних документів, які б вказували на отримання доходів від здійснення діяльності за КВЕД, внесеним до Реєстру платників єдиного податку (47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах). При цьому, будь-яких повідомлень від позивача в порядку п.44.5 ст.44 ПК України про втрату документів не поступало. За відсутності представлення вказаних документів податковим органом використані відомості поданих позивачем податкових декларацій за спірний період. При цьому, до задекларованих сум відповідач застосував згідно вимог ч.2 п.293.4 ст.293 ПК України ставку єдиного податку в розмірі 15 % за 2017 рік. За таких умов позивач повинен був здійснити у 2018 році в порядку ч.7 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України перехід на загальну систему оподаткування зі сплатою інших установлених податків і зборів, в тому числі єдиного соціального внеску за ставкою 22 %. Також податкова декларація про майновий стан і доходи за 2018 рік (ліквідаційна), звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік (ліквідаційний) до контролюючого органу по граничному строку подання 01.09.2018р. не подані. Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Як встановлено під час судового розгляду, згідно даних ІС «Податковий блок» позивач ФОП [PERSON] протягом 2017-2018 років перебувала на спрощеній системі оподаткування, була платником єдиного податку 2 групи за видами діяльності: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. В період з 29.04.2021р. по 07.05.2021р. відповідачем ГУ ДПС у Рівненській обл. проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-платника податків [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.02.2017р. по 30.08.2018р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.02.2017р. по 30.08.2018р. (а.с.18-41). За результатами проведеної перевірки складено Акт № 3121/17-00-07-08/ [NUMBER] від 17.05.2021р., згідно висновків якого перевіркою встановлено наступні порушення позивачем вимог законодавства: ч.2 пп.293.4 ст.293 ПК України: заниження суми єдиного податку за 2017 рік на 30352 грн. 05 коп.; пп.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.177.5, п.177.11 ст.177 ПК України: податкова декларація про майновий стан і доходи за 2018 рік (ліквідаційна) до контролюючого органу по граничному строку подання 01.09.2018р. не подана; п.167.1 ст.167, п.п.177.1, 177.2, 177.4 ст.177 ПК України: заниження суми ПДФО від зайняття підприємницькою діяльністю на 32589 грн. за 2018 рік; пп.1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України: заниження суми військового збору на 2715 грн. 75 коп. за 2018 рік; ч.4 п.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та п.3.2 р.3 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування: звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік (ліквідаційний) до контролюючого органу не подано, по терміну подання 01.09.2018р.; п.2 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»: за результатами перевірки встановлено заниження суми єдиного внеску у розмірі 39831 грн. 04 коп. за 2018 рік; п.63.3 ст.63 ПК України та п.п.8.2, 8.5 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1588 від 09.12.2011р.: повідомлення про зміни відомостей про об`єкти оподаткування платником податку по терміну подання з 31.08.2018р. по 13.09.2018р. до контролюючого органу не подано; пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1, 44.3 ст.44, п.п.176.1, 177.10 ст.177 ПК України: платником податків не забезпечено ведення обліку доходів, витрат та зберігання первинних документів протягом установлених строків їх зберігання; п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»: ФОП [PERSON] реєстратори розрахункових операцій /РРО/ у контролюючому органі не реєструвала, розрахункові операції проводила без відповідних розрахункових документів; абз.6 п.6 ст.128 ГК України, п.177.10 ст.177, пп.296.1.1 п.296.1 ст.296 ПК України: Книгу обліку доходів та Книга обліку доходів і витрат для перевірки не надано. На підставі Акту перевірки відповідачем прийняті наступні рішення: податкове повідомлення-рішення № 496917000708 від 14.06.2021р. про збільшення суми грошового зобов`язання з єдиного податку в загальному розмірі 37940 грн. 06 коп.; податкове повідомлення-рішення № 496417000708 від 14.06.2021р. про збільшення суми грошового зобов`язання з ПДФО в загальному розмірі 40736 грн. 25 коп.; податкове повідомлення-рішення № 496117000708 від 14.06.2021р. про застосування штрафних санкцій за неподання ліквідаційної декларації про доходи по строку подання 01.09.2018р. в розмірі 340 грн.; податкове повідомлення-рішення № 495617000708 від 14.06.2021р. про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору в загальному розмірі 3394 грн. 69 коп.; податкове повідомлення-рішення № 495217000708 від 14.06.2021р. про застосування штрафних санкцій за неповідомлення відомостей за формою 20-ОПП у розмірі 340 грн.; податкове повідомлення-рішення № 494717000708 від 14.06.2021р. про застосування штрафних санкцій за порушення норм застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в розмірі 18105 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-474117000708 від 08.06.2021р. зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 39831 грн. 04 коп.; рішення № 474217000708 від 08.06.2021р. про застосування штрафних санкцій за донарахування податковим органом своєчасно не нарахованого єдиного соціального внеску в розмірі 11949 грн. 31 коп.; рішення № 474317000708 від 08.06.2021р. про застосування штрафної санкції в розмірі 170 грн. (а.с.42-65). Також 30.08.2018р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] за № 25980050001004847 (а.с.8-9). Приймаючи рішення по справі та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на момент проведення перевірки контролюючим органом процедура припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] вже була завершеною, а тому у відповідача не було правових підстав для проведення перевірки позивача відповідно до пп.78.1.7. п.78.1 ст.78 ПК України у травні 2021 року, тобто через 02 роки та 08 місяців після припинення діяльності суб`єкта підприємницької діяльності. Окрім цього, зауваження в Акті перевірки відносно того, що задекларований протягом спірного періоду дохід був отриманий позивачем від діяльності, яка є відмінною від того КВЕД, який зазначено в Реєстрі платників єдиного податку, зобов`язують податковий орган дослідити джерела походження такого доходу з посиланням на відповідні первинні документи та із визначенням дійсного виду діяльності позивача. Разом з тим, відповідачем не спростовано тієї обставини, що позивач займалась виключно роздрібною торгівлею в магазинах (побутова хімія), що відповідає її реєстраційним видам діяльності та поширюється на другу групу платників єдиного податку. Щодо неподання ліквідаційного звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік по строку подання 01.10.2018р. суд підкреслив, що вказаний звіт позивачем було подано вчасно 12.09.2018р. Висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. За змістом ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Перевіряючи правильність наданої судом першої інстанції правової оцінки оскаржуваним позивачем індивідуальним актам в контексті недотримання відповідачем ч.2 ст.2 КАС України при його прийнятті, колегія суддів звертає увагу на таке. Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України. Підпунктом 20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення. За змістом п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Підпунктом 75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Підпунктом 78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків. Відповідно до змісту п.2 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затв. наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015р., акт документальної перевірки - документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки та відображає її результати. Згідно з п.5 розділу ІІ вказаного Порядку факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів. Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків. Аналізуючи зміст наведених норм Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суд у постанові від 21.02.2020р. у справі № 826/17123/18 сформував правовий висновок, відповідно до якого, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки інших підстав щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. У постанові від 22.09.2020р. у справі № 520/8836/18, окрім наведених вище висновків, Верховний Суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення. З урахуванням цього Суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог ПК України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання. Отже, зміст висновків наведених постанов свідчить про те, що установивши таке порушення процедури проведення перевірки, наслідком якого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд не може переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося. Як встановлено під час судового розгляду, позивач [PERSON] була зареєстрована суб`єктом господарювання Костопільською РДА 01.02.2017р. та перебувала на обліку в Костопільській ДПІ ГУ ДПС у Рівненській обл. Позивачем згідно норм чинного податкового законодавства подано заяву про застосування спрощеної системи оподаткування та взято на облік як платника єдиного податку другої групи. Діяльність ФОП [PERSON] припинена 30.08.2018р., що підтверджується записом про проведення підприємницької діяльності № 25980050001004847, та не заперечується відповідачем. Таким чином, на момент проведення перевірки контролюючим органом процедура припинення підприємницької діяльності [PERSON] була завершеною, через що у контролюючого органу не було правових підстав для проведення перевірки позивача відповідно до пп.78.1.7. п.78.1 ст.78 ПК України у травні 2021 року, тобто, після державної реєстрації припинення діяльності суб`єкта підприємницької діяльності. Вказані обставини апелянтом не спростовані, будь-яких заперечень таких висновків суду першої інстанції не зазначено. Також за матеріалами справи слідує, що фактичною підставою для визначення грошових зобов`язань позивачу слугував факт ненадання позивачем під час проведення перевірки Книги обліку доходів платником податків, а також інших первинних документів, які б вказували на отримання доходів від здійснення діяльності за КВЕД, внесеним до Реєстру платників єдиного податку (47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах). Водночас, відповідачем використано надані позивачем письмові пояснення від 05.05.2021р., згідно яких в період з 01.03.2017р. по 30.08.2018р. вона здійснювала торгівлю побутовою хімією в м.Костопіль; також повідомила про втрату первинних документів під час переїзду (а.с.79). За таких обставин відповідач покликається на приписи ч.2 п.293.4 п.293.2 ст.293 ПК України, відповідно до якого ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці) у розмірі 15 відсотків до доходу, отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи, а також вказує на порушення позивачем норм ч.7 п.п.298.2.3. п.298.2 ст.298 ПК України, згідно якої у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, останній повинен перейти на сплату інших податків і зборів з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності. В аспекті наведеного колегія суддів зауважує наступне. Як слідує з приписів пп.2 п.291.4. статті 291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, зокрема поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень. Відповідно до пп.5 п.298.3 ст.298 ПК України у заяві про застосування спрощеної системи оподаткування зазначаються обрані фізичною особою - підприємцем першої та другої груп види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010. Згідно пп.2 п.293.4 ст.293 ПК України ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці) у розмірі 15 відсотків до доходу, отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи. У відповідності до реєстраційних даних, видами діяльності ФОП [PERSON] згідно з КВЕД ДК 009:2010 є 47.19 - Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. Згідно Методологічних основ та пояснень класифікації видів економічної діяльності, затв. наказом Державного комітету статистики України № 396 від 23 12.2011р., цей клас включає: роздрібну торгівлю широким асортиментом товарів без переваги продуктів харчування, напоїв або тютюнових виробів; діяльність універсальних магазинів, які здійснюють торгівлю довільним асортиментом товарів, у т.ч. одягом, меблями, побутовими приладами, залізними виробами, косметичними засобами, ювелірними виробами, іграшками, спортивними товарами тощо. Висновки перевірки відносно того, що дохід суб`єкта господарювання, який застосовує спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, був отриманий від діяльності, відмінної від того КВЕД, який зазначено в реєстрі платників єдиного податку, зобов`язують податковий орган дослідити джерела походження такого доходу з посиланням на відповідні первинні документи, а також кваліфікувати новий вид діяльності такого суб`єкта. Водночас, відповідачем не спростовано тієї обставини, що позивач займалась виключно роздрібною торгівлею в магазинах (побутова хімія), що відповідає її реєстраційним видам діяльності та поширюється на другу групу платників єдиного податку. Такий вид діяльності відображений позивачем у поданій податковій звітності за спірний період (а.с.10-15). Таким чином, в порушення вимог ч.2 ст.77 КАС України відповідачем не наведено доказів в обґрунтування правомірності своїх рішень, які б свідчили про отримання позивачем доходу від діяльності, пов`язаної з кодом КВЕД, відмінним від зазначеного в реєстраційних документах. Також оцінка письмових пояснень позивача не свідчить про те, що вона здійснювала відмінний вид діяльності, аніж 47.19 - Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. Окрім цього, згідно приписів п.299.10 ст.299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. Із змісту п.299.11 ст.299 ПК України слідує, що прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування. Отже, донарахування податків та зборів особі, яка перебувала на спрощеній системі оподаткування, може мати місце виключно у випадку попереднього прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку у встановлених законом випадках. Разом з тим, в розглядуваному випадку такого рішення відповідач не приймав. Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п.44.5 ст.44 ПК України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити (із наданням оформлених відповідно до законодавства документів, підтверджуючих настання події, що призвела до такої втрати, пошкодження або дострокового знищення документів) контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації, надано авторизацію відповідно до Митного кодексу України або дозвіл на застосування спеціальних (у тому числі транзитних) спрощень. Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу. У разі надання платником податків у порядку та строки, визначені абзацом першим цього підпункту, повідомлення та неможливості проведення перевірки платника податків у зв`язку з втратою, пошкодженням або достроковим знищенням платником податків документів строки проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків, але на строк не більше ніж 120 днів. У разі не відновлення документів, зазначених у пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, або їх повторної втрати, пошкодження чи дострокового знищення, що відбулися після використання платником податків права на їх відновлення у порядку, передбаченому цим пунктом, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності або на час виконання ним вимог митного, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Виходячи із буквального змісту наведених норм, враховуючи письмове повідомлення позивача про втрату первинних документів, яке зафіксоване в письмових поясненнях від 05.05.2021р., об`єктивної неможливості проведення перевірки платника податків у зв`язку з втратою документів, відповідач вправі був перенести строк проведення перевірки до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених строків, але на строк не більше ніж 120 днів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Виходячи із вказаних міркувань, всі спірні рішення відповідача, окрім рішення № 474317000708 від 08.06.2021р., не ґрунтуються на вимогах закону. В частині правомірності рішення № 474317000708 від 08.06.2021р. про застосування штрафної санкції в розмірі 170 грн. за неподання ліквідаційного звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік по строку подання 01.10.2018р., суд першої інстанції врахував, що вказаний звіт позивачем подано 12.09.2018р. (а.с.12-13). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п.11 розділу ІІІ «Форми та строки подання Звіту» Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затв. наказом Міністерства фінансів України № 435 від 14.04.2015р. (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), звіт із зазначенням типу форми «ліквідаційна» формують та подають до органу доходів і зборів: страхувальники, зазначені у пункті 2 та абзаці третьому пункту 3 цього розділу, - протягом 30 календарних днів з дня проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності або з дня подання заяви до органу доходів і зборів про зняття з обліку платника єдиного внеску; страхувальники, зазначені у пункті 4 цього розділу - протягом 30 календарних днів з дня, в якому припинено незалежну професійну діяльність згідно з даними реєстру страхувальників; страхувальники, зазначені у пункті 5 цього розділу - протягом 30 календарних днів з дня, в якому платник втратив статус члена фермерського господарства або набув статусу особи, яка підлягає страхуванню на інших підставах. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Оскільки державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] мала місце 30.08.2018р., тому звіт із зазначенням типу форми «ліквідаційна» позивач зобов`язана була подати до 01.10.2018р. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За таких умов позивачем дотримані строки подачі ліквідаційного звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконливого та послідовного висновку про те, що спірні рішення, які були прийняті ГУ ДПС у Рівненській обл., є протиправними та підлягають скасуванню. Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують. З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення. При цьому висновок суду про протиправність рішень податкового органу зроблено з дотриманням вимог КАС України, оскільки він, вживши заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, всебічно, повно та об`єктивно оцінив наявні у справі докази і постановив законне й обґрунтоване рішення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Водночас, доводи апелянта побудовані на переоцінці наявних доказів і усуненні помилок застосування норм матеріального права судом першої інстанції; будь-яких нових доказів до матеріалів справи останнім не представлено. В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ДПС у Рівненській обл. З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Результат розгляду: denied