Рішення адміністративного суду від 2022-03-10 00:00:00+02

В липні 2021 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в якому просив: - визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 02.03.2022 №6-869/14-21-СГ; - зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання [PERSON] ЗВ-9300227562020 від 11.12.2020; - стягнути судові витрати з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із сплати судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. А саме, суд визнав протиправним та скасував наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 02.03.2022 №6-869/14-21-СГ, зобов`язавши Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання [PERSON] №№ЗВ-9300227562020 від 11.12.2020. В частині розподілу судових витрат суд першої інстанції ухвалив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на користь позивача судові витрати в сумі 908 грн. В задоволенні решти позовних вимог судом першої інстанції відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог щодо відшкодування понесених витрат на правничу допомогу, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач відзначив про недотримання судом першої інстанції норм Кодексу адміністративного судочинства України та правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21.01.2021 року у справі №280/2635/20. Відповідач, правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Оскільки предметом оскарження є рішення суду першої інстанції ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 311 КАС України. Враховуючи приписи ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції надає оцінку лише висновкам суду першої інстанції, які стосуються питання відшкодування відповідачем на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу. Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, відзначає наступне. Як встановлено з матеріалів справи, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог позивача про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу адвоката, виходив з того, що матеріали справи не містять доказів проведення фактичної оплати за надані послуги, а відтак заявлені до стягнення з відповідача витрати у загальному розмірі 4500,00 грн. не підтверджено належними та допустимими доказами. Колегія суддів, надаючи оцінку позиції суду першої інстанції, виходить з наступного. Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст.134 КАС України. Відповідно до ч. 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. За приписами ч.ч. 3, 4 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 7 статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи встановлено, що позивачем було укладено договір про надання правничої допомоги №2107-1 від 09.07.2021 з адвокатом Єгоровим С.О. Пункт 7 вказаного договору визначає, що розмір гонорару адвоката становить 4500 грн. з розрахунку 1500 грн. за 1 годину роботи Адвоката. Гонорар сплачується не пізніше 10 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили. Перелік та вартість послуг за договором №2107-1 від 09.07.2021 визначено детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, від 12.07.2021 року. Обсяг наданої Адвокатом правничої допомоги позивачу, кількість затраченого адвокатом часу та її вартість висвітлена сторонами в Акті приймання-передачі наданої правової допомоги №2107-1 від 12.07.2021 року. Зокрема, адвокатом на виконання умов Договору №2107-1 від 09.07.2021 року, було надано позивачу послуги на суму 4500 грн., а саме підготовка та подання до Житомирського окружного адміністративного суду позовної заяви про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-869/14-21-СГ, зобов`язання повторно розглянути клопотання [PERSON] . Час витрачений адвокатом - 3 години. Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у відшкодуванні витрат на правову допомогу, виходив з відсутності доказів на підтвердження фактичної сплати позивачем коштів за вказаним договором Судова колегія звертає увагу, що Верховний Суд неодноразово викладав позицію про те, що судові витрати на професійну правову допомогу можуть бути відшкодовані після розгляду справи судом та подання відповідних доказів у строки, встановлені процесуальним законодавством. Так, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №813/481/18 зроблено такий висновок: "Зважаючи на положення частини сьомої статті 139 КАС України, суд касаційної інстанції констатує помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у пункті 2 вищенаведеного додатку від 11 лютого 2019 року до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року № 01/2019-02 сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті." Аналогічна позиція викладена Верховним Судом і в постанові від 21.01.2021 року у справі №280/2635/20. При цьому, судова колегія зазначає, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції. Отже, висновок суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та вищенаведеними висновками Верховного Суду. Щодо розміру витрат на правничу допомогу слід враховувати таке. Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому ч. 5 ст.134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України). Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, оскільки зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №816/2096/17). Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені: договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг, в разі їх наявності, та розрахунком таких витрат. Як встановлено вище, в матеріалах справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Однак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню, у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України. В даному випадку, судова колегія вважає, що визначена адвокатом сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, за результатами розгляду судом першої інстанції позовної заяви в розмірі 4500 грн., не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу. В призмі розгляду даного питання суд зважає на те, що дана справа не є справою значної складності і на момент звернення позивача до суду існувала численна правова та судова практика з даної категорії справ, що позбавляло адвоката необхідності витрачання багато часу на підготовку позовної заяви. Тож, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та того, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є дещо неспівмірною щодо складності справи і витраченого адвокатом часу, а тому судова колегія вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 2000 грн. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про розподіл судових витрат, тобто прийняте рішення в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з постановленням нової постанови. У силу п.2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Стосовно витрат на правничу допомогу, наданих у суді апеляційної інстанції, колегія суддів також враховує те, що в цій справі надання правничої допомоги з приводу вирішення питань в апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з позовом, яка є більш складною, об`ємною і потребувала більшого аналізу обставин справи та нормативно-правової бази. Таким чином, враховуючи наведені обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, розмір відшкодування, отриманий за аналогічні послуги в суді першої інстанцій, колегія суддів вважає заявлений представником позивача до відшкодування розмір правової допомоги за складання та подання апеляційної скарги явно завищеним та таким, що підлягає зменшенню. Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, колегія судів апеляційної інстанції вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача за апеляційний перегляд судового рішення у розмірі 1500 грн. Тобто, в загальному необхідно відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 грн. (2000 грн. у суді першої інстанції та 1500 грн. у суді апеляційної інстанції).

Результат розгляду: partial