Рішення адміністративного суду від 2022-10-21 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації, в якій просить суд: визнати протиправною бездіяльність Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації щодо невиплати [PERSON] разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; зобов`язати Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації виплатити [PERSON] разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням раніше виплаченої суми; стягнути з Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації судові витрати на користь [PERSON] . Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 року залучено до участі у справі у якості другого відповідача - Управління соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 року залучено до участі у справі у якості третього відповідача - Управління соціального захисту населення Шевченківського району Харківської міської ради. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 року адміністративний позов [PERSON] задоволено. Здійснено вихід за межі позовних вимог. Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Шевченківського району Харківської міської ради та Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат з приводу призначення, нарахування та виплати [PERSON] допомоги до 5 травня у 2021 році у неналежному розмірі, а саме не п`яти мінімальних пенсій за віком, як учаснику бойових дій. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради призначити [PERSON] разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити нарахування та виплату [PERSON] разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Шевченківського району Харківської міської ради на користь [PERSON] частину судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 500,00 грн. (п`ятсот гривень). Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь [PERSON] частину судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 500,00 грн. (п`ятсот гривень). Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 року частково та прийняти нове судове рішення, яким скасувати зобов`язання Управління соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради призначити [PERSON] разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до наданих списків Харківського університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба [PERSON] , як учаснику бойових дій, була призначена щорічна грошова допомога до 5 травня у сумі 1491 грн. саме Управлінням соціального захисту населення Шевченківського району Харківської міської ради. Вказує, що відповідачами не спростована обставина знаходження заявника до 01.09.2021 року на обліку в Управлінні соціального захисту населення Шевченківського району Харківської міської ради, а також обставина призначення розової грошової допомоги саме цим Управлінням. Стверджує, що перебування позивача з 01.09.2021 року на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків не має відношення до призначення разової грошової допомоги, так як право на пільги призначається та має постійний характер, а виплата до 5 травня носить одноразовий характер. Зауважує, що для призначення виплати кожному отримувачу, якому проводиться одноразова виплата цієї допомоги присвоюється особовий рахунок, у зв`язку з чим, Управління не має повноважень для призначити позивачу допомоги, оскільки особовий рахунок на виплату було присвоєно Управлінням соціального захисту населення Шевченківського району Харківської міської ради. Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації подано до суду лист, в якому відповідач зазначає про те, що внаслідок воєнних дій та за дорученням Міністерства соціальної політики України всі бази Центру даних одержувачів пільг та компенсацій по Харківській області знищені. Вказує, що підтвердити наявність права позивача на виплату і обсяг виплаченої допомоги на теперішній момент Центр не має можливості. Для підтвердження права позивача на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня і розміру одержаної допомоги рекомендовано звернутись до його військової частини, управління соціального захисту населення відповідного району Харківської міської ради, в якому він стоїть на обліку як одержувач щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, Пенсійного фонду України. Відповідно до п.п. 1, 3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і сторонами не заявлялись клопотання про розгляд справи за їх участі, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2022 року про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги. Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації, Управлінням соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради та Управлінням соціального захисту населення Шевченківського району Харківської міської ради отримано копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2022 року про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації та Управлінням соціального захисту населення Шевченківського району Харківської міської ради копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення та довідками про доставку електронного листа. Разом з тим, працівниками УДППЗ "Укрпошта" повернуто поштове відправлення суду, яке надсилалося на адресу позивача, із відмітками «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 251 КАС України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно пунктів 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику за закінченням встановленого строку зберігання. Водночас до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 року у справі №821/818/16, від 16.12.2020 року у справі №120/4080/19-а. Судом вжито необхідні заходи щодо повідомлення позивача про апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження. Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. З огляду на вищевикладене, з урахуванням запровадженого на території України воєнного стану та активними бойовими діями на території Харківської області та безпосередньо у м. Харків, апеляційна скарга Управління соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради була розглянута 21.10.2022 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що змістом посвідчення серії [NUMBER] підтверджена обставина наявності у заявника правового статусу учасника бойових дій. З листа від 24.09.2021р. №8434/0/869-21 судом встановлено, що виплата позивачу як учаснику бойових дій спірної допомоги у 2021 році призначалась Управлінням соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради відповідно до наданих списків Харківського університету повітряних сил ім. Кожедуба. За результатами вчинення Управлінням Шевченківського району та Центром владних управлінських функцій, позивачем було отримано грошову допомоги до 5 травня 2021 року у розмірі - 1491,00 грн. Позивач, вбачаючи, що розмір допомоги визначено не вірно, звернувся до суду з даним позовом. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність Управління соціального захисту населення Шевченківського району Харківської міської ради та Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат з приводу призначення, нарахування та виплати [PERSON] допомоги до 5 травня у 2021 році у неналежному розмірі, а саме не п`яти мінімальних пенсій за віком, як учаснику бойових дій, є протиправною. У зв`язку з чим, враховуючи, що з 01.09.2021 року заявник перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Управління соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради призначити [PERSON] разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік, а Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат - здійснити нарахування та виплату такої допомоги. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується в частині зобов`язання Управління соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради призначити [PERSON] разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в оскаржуваній частині. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Пунктом 3 ст.116 Конституції України визначено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування. Рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави. Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України від 22.10.1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі по тексту - Закон №3551-XII). 01 січня 1999 року набрав чинності Закон №367-ХІV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі по тексту - Закон №367-ХІV), яким статтю 12 Закону №3551-XII доповнено частиною в такій редакції: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком». Підпунктом «б» підпункту 1 пункту 20 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі по тексту - Закон №107-VI) текст вказаної вище частини статті 12 Закону №3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом «б» підпункту 1 пункту 20 розділу ІІ Закону № 107-VI, визнані неконституційними. Протягом 2012-2014 років на підставі Законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення статті 12 Закону № 3551-XII застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно з ч.1 ст.17 Закону №3551-XII фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються Бюджетним кодексом України. Відповідно до пп.5 п.63 розд. І Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Проте, Конституційний Суд України Рішенням від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. При цьому, Конституційний Суд України у пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного Рішення, посилаючись на положення свого Рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, дійшов висновку про те, що БК України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України. Таким чином, на час виникнення спірних відносин Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 відновлено дію частини четвертої статті 12 Закону №3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Водночас, Кабінет Міністрів України у постанові від 08.04.2021 року №325 «Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановив, що у разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році виплачується в таких розмірах: учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1491 гривня. Отже, на час виплати позивачу у травні 2021 року щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон №3551-XII і Постанова Кабінету Міністрів України №325. Виходячи із визначених у частині четвертій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2021 році слід застосовувати не Постанову №325, а Закон № 3551-XII, який має вищу юридичну силу. Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.01.2021 року, прийнятої у справі №440/2722/20 (Пз/9901/14/20), яка, враховуючи ч.5 ст.242 КАС України, повинна враховуватися судом апеляційної інстанції. Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році повинна виплачуватися учасникам бойових дій у розмірі, встановленому ч.5 ст.12 Закону № 3551-XII у редакції Закону №367-ХІV. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав у 2021 року разову грошову допомогу у меншому розмірі, ніж це передбачено ч.5 ст.12 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV. З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що отримання разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році в розмірі 1491,00 грн. порушує його права, що не оскаржується апелянтом по справі. Відповідно до ч.1 ст.17-1 Закону №3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Згідно з п.1 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 423, Мінсоцполітики є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, усиновлення та захисту прав дітей, запобігання насильству в сім`ї, протидії торгівлі людьми, відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики щодо пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, соціального захисту ветеранів війни та осіб, на яких поширюється дія Закону № 3551-XII в частині організації виплати їм разової грошової допомоги, соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, які звільняються, осіб, звільнених з військової служби, у сфері здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, у сфері здійснення державного контролю за додержанням вимог законодавства під час надання соціальної підтримки та з питань захисту прав дітей. Підпунктом 41 п.4 вказаного Положення визначено, що Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань організовує виплату до 5 травня разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону № 3551-XII. Відповідно до п.1, пп. 1, 2 п.3 Положення про Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, затвердженого розпорядженням голови Харківської обласної державної адміністрації від 22.11.2016 року №535 (далі по тексту - Положення №535), Центр є державною установою і підпорядковується Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації. Головними завданнями Центру є, зокрема: забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту та обслуговування населення, надання соціальної допомоги громадянам, які потребують підтримки з боку держави; підготовлення документів на виплату всіх видів грошових допомог, компенсаційних виплат інвалідам, постраждалим від аварії на Чорнобильській АЕС, за невикористане санаторно-курортне лікування, на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, а також разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та довічних державних стипендій, передбачених Указом Президента України від 17 травня 2000 року № 689 «Про заснування довічних державних стипендій для учасників бойових дій у період Другої світової війни 1939 - 1945 років» (зі змінами), відправка документів до підприємств зв`язку та банківських установ для здійснення виплати всіх видів допомог. Згідно з пп.4.6 п.4 Положення №535 Центр здійснює контроль за правильністю витрат коштів, передбачених на фінансування всіх видів грошових допомог, компенсаційних виплат інвалідам, постраждалим від аварії на Чорнобильській АЕС, за невикористане санаторно-курортне лікування, на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, а також разової грошової допомоги, передбачених Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та довічних державних стипендій, передбачених Указом Президента України від 17 травня 2000 року № 689 «Про заснування довічних державних стипендій для учасників бойових дій у період Другої світової війни 1939 - 1945 років». Проводить розрахунки з підприємствами зв`язку, банківськими установами та іншими організаціями за суми вказаних виплат (перераховані на рахунки по вкладах в банківських установах). Разом з управліннями праці та соціального захисту населення вживає заходів до попередження і погашення сум переплат і недоплат вказаних виплат. З вищевикладеного вбачається, що Мінсоцполітики перераховує кошти регіональним органам соціального захисту населення, які розподіляють їх між районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які здійснюють безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни, а тому управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат є органами, уповноваженими здійснювати виплату вказаної допомоги. Таким чином, у спірних правовідносинах уповноваженими здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня є Управління соціального захисту населення за місцем проживання позивача та Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм права викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.01.2021 року, прийнятої у справі №440/2722/20 (Пз/9901/14/20). Колегія суддів вважає, що механізм адміністративної взаємодії між цими владними суб`єктами поза розумним сумнівом не повинен мати істотного (вагомого) юридичного впливу для стану захисту прав та інтересів заявника - приватної особи, штучно створюючи безпідставні перешкоди. Відтак, саме Центр повинен остаточно усунути (виправити) ті недоліки (дефекти) у реалізації владної управлінської функції, котрі у згаданій сфері були допущені районним органом соціального захисту населення. Так, з наданих пояснень Управління соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради вбачається, що заявник до 01.09.2021 року перебував на обліку саме в Управлінні Шевченківського району. Листом від 24.09.2021р. №8434/0/869-21 підтверджено, що виплата позивачу як учаснику бойових дій спірної допомоги у 2021 році призначалась Управлінням соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради відповідно до наданих списків Харківського університету повітряних сил ім. Кожедуба. В свою чергу, відповідачами не спростована обставина знаходження заявника до 01.09.2021 року на обліку саме в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради, а також обставина призначення разової грошової допомоги саме цим Управлінням. З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що бездіяльність Управління соціального захисту населення Шевченківського району Харківської міської ради та Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо призначення, нарахування та виплати [PERSON] допомоги до 5 травня у 2021 році у неналежному розмірі, є протиправною, що не оскаржується апелянтом по справі. Разом з тим, з 01.09.2021 року заявник перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради, що підтверджується довідкою Управління від 01.09.2021 року (а.с.30). Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що для реального та найшвидшого відновлення суб`єктивного права громадянина на одержання соціальної виплати у належному розмірі адміністративний орган повинен вчинити власне волевиявлення з приводу призначення виплати (допомоги тощо) та негайно після настання цієї події ініціювати процедуру отримання додаткових асигнувань для виконання прийнятого рішення в частині проведення платежів. За цим, висновки суду першої інстанції про необхідність обтяжити Управління соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради обов`язком призначити разову грошову допомогу у належному розмірі і розпочати процедуру виплати у спосіб передачі до Центру необхідних для цього документів, є правомірними. Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до наданих списків Харківського університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба [PERSON] , як учаснику бойових дій, була призначена щорічна грошова допомога до 5 травня у сумі 1491 грн. саме Управлінням соціального захисту населення Шевченківського району Харківської міської ради, не спростовують висновків суду в оскаржуваній частині, оскільки з 01.09.2021 року заявник перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради, яке в спірних правовідносинах є органом, який уособлює державу щодо призначення щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учаснику бойових дій. При цьому, суд першої інстанції не визнавав протиправною бездіяльність апелянта щодо призначення, нарахування та виплати позивачу допомоги до 5 травня у 2021 році у неналежному розмірі, а зазначив про протиправну бездіяльність відповідачів - Управління Шевченківського району та Центру з приводу призначення, нарахування та виплати [PERSON] допомоги до 5 травня у 2021 році у неналежному розмірі, а саме не п`яти мінімальних пенсій за віком, як учаснику бойових дій. Посилання апеляційної скарги на те, що перебування позивача з 01.09.2021 року на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків не має відношення до призначення разової грошової допомоги, так як право на пільги призначається та має постійний характер, а виплата до 5 травня носить одноразовий характер, не приймається колегією суддів до уваги, з огляду на наступне. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року №117 затверджено Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі по тексту - Положення №117; у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до п.1 Положення №117 Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр), - автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України, отримують пільги, передбачені для педагогічних, медичних, фармацевтичних працівників, працівників бібліотек, музеїв, спеціалістів із захисту рослин та працівників культури в сільській місцевості і селищах міського типу (далі - пільговики), отримують соціальні стипендії, державну допомогу постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей. Реєстр складається з баз даних Мінсоцполітики, Міністерства соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад. До Реєстру вноситься така інформація: про пільговиків - прізвище, ім`я, по батькові, число, місяць, рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають про це відмітку в паспорті) (далі - реєстраційний номер облікової картки платника податків), адреса зареєстрованого місця проживання або адреса фактичного місця проживання), склад сім`ї, характеристика житла, реквізити паспорта громадянина України, документа, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, особу, яку визнано в Україні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та документа, що підтверджує право на пільги, а також категорія пільговика, перелік пільг, на які він має право, інформація про те, якими пільгами фактично користується (п.2 Положення №117). При цьому, пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року №117 визначено, зокрема, Міністерству соціальної політики забезпечити внесення до Реєстру інформації про осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою відповідно до Кодексу цивільного захисту України, Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою», «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про освіту», «Про прокуратуру», «Про Службу безпеки України», «Про бібліотеки і бібліотечну справу», «Про захист рослин», «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», «Про жертви нацистських переслідувань», «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України», «Про охорону дитинства», «Про соціальний захист дітей війни», «Про культуру», Основ законодавства України про охорону здоров`я і пенсіонерів за віком. Згідно з п.7 Положення №117 у разі зміни місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, яку обслуговує уповноважений орган, пільговик або його законний представник повинен повідомити його про це письмово. У разі зміни місця проживання поза межами адміністративно-територіальної одиниці пільговик знімається з обліку в уповноваженому органі за попереднім місцем проживання та стає на облік за новим місцем проживання. Уповноважені органи за попереднім місцем проживання пільговика закривають його персональну облікову картку та видають пільговику довідку про зняття з обліку, а за новим місцем проживання відкривають нову облікову картку з дати реєстрації пільговика. З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що особи, наділені пільгами, у тому числі у силу положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», підлягають включенню уповноваженим органом до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, за місцем проживання, а у разі зміни місця проживання відповідної особи стають на облік за новим місцем проживання. Разом з тим, статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено саме пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, яку доповнено частиною в такій редакції: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком». Вказане свідчить про те, що позивач станом на момент виникнення спірних правовідносин перебував на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, як учасник бойових дій, що підтверджується довідкою від 01.09.2021 року, відтак, повноваження щодо вирішення питання про призначення останньому разової грошової допомоги в належному розмірі, віднесені до Управління соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради. Стосовно поданого до суду апеляційної інстанції листа Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації, в якому відповідач зазначає про те, що внаслідок воєнних дій та за дорученням Міністерства соціальної політики України всі бази Центру даних одержувачів пільг та компенсацій по Харківській області знищені, то колегія суддів зазначає, що за наявними у справі матеріалами судом першої інстанції встановлені дійсні обставини справи, що підтверджені судом апеляційної інстанції. Колегія суддів вважає, що інші аргументи, наведені сторонами по справі, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними. Спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145). Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»). Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява. Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини, з метою повного та належного захисту прав позивача, суд першої інстанції, відповідно до вимог ч.2 ст.9 КАС України, правомірно вийшов за межі позовних вимог, та обрав спосіб захисту порушеного права позивача, що в повній мірі сприяє досягненню ефективного захисту інтересів позивача та встановлює спосіб відновлення його права від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання Управління соціального захисту населення Московського району Харківської міської ради призначити [PERSON] разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29). Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують. Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Результат розгляду: denied