Рішення адміністративного суду від 2024-08-02 00:00:00+03

[PERSON] (надалі також - позивач, [PERSON] ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (надалі також - відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просив суд: - визнати протиправним та скасувати винесене ГУ ДПС в Харківській області податкове повідомлення-рішення №31822-2418-2929-UA63140030000091352 від 06.10.2023 на суму 197494,39 грн по нарахованому [PERSON] земельного податку за 2019 р. по земельній ділянці площею 2.2929 га, з кадастровим номером 6321710100:02:003:0122, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати протиправним та скасувати винесене ГУ ДПС в Харківській області податкове повідомлення-рішення №31823-2418-2929-UA63140030000091352 від 06.10.2023 на суму 230936,77 грн по нарахованому [PERSON] земельного податку за 2020 р. (до 17.11.2020) по земельній ділянці площею 2.2929 га, з кадастровим номером 6321710100:02:003:0122, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року у задоволенні адміністративного позову [PERSON] відмовлено. [PERSON] , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на ігнорування судом першої інстанції доказів, наданих позивачем стосовно цільового призначення спірної земельної ділянки, а також безпідставного застосування податковим органом ставки земельного податку у розмірі 3 %. Вказує, що питання цільового призначення цієї спірної земельної ділянки та правильності застосування ставки податку на землю по цій земельній ділянці у 2019 році вже було предметом розгляду у межах адміністративної справи № 520/17901/2020, яке безпідставно проігноровано судом першої інстанції. Відповідач не погодився з доводами апеляційної скарги та подав відзив на неї, в якому просив рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення. Вважає, що правомірно визначив суми податкового зобов`язання з податку на землю за 2019 та 2020 роки, вважаючи, що рішення суду по справі № 520/17901/2020, яким визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення, яким позивачеві визначено суму податкового зобов`язання з податку на землю за 2019 року не має значення при розгляді цієї справи. Відповідно до ч. 1 ст. 308, п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що згідно з даними інформаційної системи ГУ ДПС позивач - [PERSON] , зареєстрований як платник земельного податку з фізичних осіб з 12.04.2019 за земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 2,2929 га, кадастровий номер 6321710100:02:003:0122. Колегією суддів встановлено, що ГУ ДПС у Харківській області було прийнято податкове повідомлення - рішення від 22.01.2020 № 2047-5306-2023, яким визначено [PERSON] суму земельного податку з фізичних осіб у розмірі 189923,39 гривень. Позивач не погодившись з цим податковим повідомленням-рішенням від 22.01.2020 № 2047-5306-2023 оскаржив його у судовому порядку. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 по справі № 520/17901/2020 адміністративний позов [PERSON] задоволено частково, зокрема визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 22.01.2020 № 2047-5306-2023, яким [PERSON] було визначено суму податкового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 189923,39 гривень. У цій частині рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 по справі № 520/17901/2020 залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 р. Відповідачем було проведено нарахування [PERSON] суми земельного податку та винесено податкові повідомлення-рішення про визначення податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб від 06.10.2023 №31822-2418-2929- [NUMBER] на суму 197494,39 грн за 2019 рік, №31823-2418-2929- UA63140030000091352 на суму 230936,77 грн за 2020 рік. Розрахунок земельного податку за 2019 рік було здійснено наступним чином: - нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2019 8777528,18 грн, - площа земельної ділянки, кв.м. 22929, - ставка податку 3% від НГО, - дата набуття права власності на земельну ділянку 12.04.2019, - період, за який нараховано земельний податок з 01.04.2019 по 31.12.2019 (9 місяців - п.286.5 ст. 286 ПК України), 8777528,18 * 3% = 263325,85 грн. за рік (263325,85 грн. : 12) * 9 міс. = 197494,39 грн. Розрахунок земельного податку за 2020 рік було здійснено наступним чином: - нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2020 8777528,18 грн., - площа земельної ділянки, кв.м. 22929, - ставка податку 3% від НГО, - дата реєстрації зміни цільового призначення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.11.2020, - період, за який нараховано земельний податок з 01.01.2020 по 16.11.2020 (321 день), 8777528,18 * 3% = 263325,85 грн. за рік (263325,85 грн. : 366 днів) * 321 день = 230936,77 грн. Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення №31822-2418-2929-UA63140030000091352 від 06.10.2023 на суму 197494,39 грн. та №31823-2418-2929-UA63140030000091352 від 06.10.2023 на суму 230936,77 грн по нарахованому [PERSON] земельного податку за 2019 р. та 2020 р. по земельній ділянці площею 2.2929 га, з кадастровим номером 6321710100:02:003:0122, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] є такими, що винесені в межах чинного законодавства України, а тому не підлягають скасуванню. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Податковий кодекс України (надалі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Відповідно до пп. 14.1.72, пп. 14.1.74 п. 14.1 ст. 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами. Нормами ст. 10 ПК України земельний податок віднесено до місцевих податків, які відповідно до п. 12.3. ст. 12 ПК України приймаються рішеннями сільських, селищних, міських рад в межах своїх повноважень. Відповідно до п. 284.1 ст. 284 ПК України органам місцевого самоврядування надано повноваження щодо встановлення ставок плати за землю та пільг щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території. Так, відповідно до ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні (пп. 270.1.1 п. 270.1 ПК України) та земельні частки (паї), які перебувають у власності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з п. 271.2 ст. 271 ПК України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Постановою Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 № 483 затверджені форми типових рішень про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач стосовно цієї земельної ділянки вже приймав податкове повідомлення-рішення від 22.01.2020 № 2047-5306-2023, яким [PERSON] , яким було визначено суму податкового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за 2019 рік у розмірі 189923,39 гривень. З судових рішень по справі № 520/17901/2020 колегія суддів встановила, що при визначенні податкового зобов`язання податковий орган використав ставку податку 3 % від нормативної грошової оцінки ділянки, як для земель транспорту, а саме: 12.01 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд залізничного транспорту, без належного нормативного обґрунтування. У постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 р. по справі № 520/17901/2020 суд апеляційної інстанції встановив факт того, що податковий орган був зобов`язаний при обрахунку сум грошового зобов`язання з земельного податку використати ставку земельного податку для земель з цільовим призначенням 11 Землі промисловості 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості для фізичних осіб становить 1,5 % нормативної грошової оцінки. Вказане судове рішення набрало законної сили 22.10.21. Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Проте, ухвалюючи спірні податкові повідомлення-рішення стосовно однієї і тієї самої земельної ділянки та за один й той саме період податковий орган всупереч приписів ст. 370 КАС України проігнорував встановлені у судовому рішенні, яке набрало законної сили, обставини того, що належна позивачеві земельна ділянка має цільове призначення 11 Землі промисловості 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, а ставка земельного податку мала бути обрахована податковим органом виключно, виходячи з 1,5 % нормативної грошової оцінки. Разом з цим, колегія суддів вважає безпідставними посилання податкового органу на приписи ч. 9 ст. 78 КАС України, відповідно до яких правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду, з таких підстав. За змістом ч. 4 ст. 78 КАС України преюдиційного значення набувають виключно встановлені судовим рішенням факти, а не правові висновки суду та/або результат розгляду конкретної справи. Преюдиційні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Адже преюдиційні факти - це явища дійсності, істинність яких вже була встановлена у рішенні, що виключає необхідність їх повторного з`ясування, тоді як юридична оцінка фактів - це оціночне судження, зроблене судом в процесі співставлення факту з нормою права, яка регулює відповідну сферу правовідносин. Так судами у межах розгляду справи встановлено преюдиційний факт факт того, що належна позивачеві земельна ділянка має цільове призначення 11 Землі промисловості 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Більш того, колегія суддів звертає увагу податкового органу, що приписи ч. 9 ст. 78 КАС України не дають йому права ігнорувати встановлені у судовому рішенні № 520/17901/2020 обставини віднесення земельної ділянки позивача за цільовим призначенням до «11 Землі промисловості 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості» та обов`язку останнього нарахувати відповідні податкові зобов`язання виходячи саме з 1,5 % нормативної грошової оцінки, а не 3%, яку протиправно застосував податковий орган при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень. З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку проте, що суд першої інстанції безпідставно проігнорував встановлені у судових рішеннях по справі № 520/17901/2020 преюдиційні факти, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Отже рішення суду першої інстанції не відповідає ознакам законності та обґрунтованості судового рішення, ухвалене з грубими порушеннями норм як матеріального так і процесуального права, а відтак підлягає безумовному скасуванню. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням постанови задоволення позову. Відповідно до ч. 1 та 6 ст. 139 КАС України колегія суддів здійснює розподіл судових витрат, понесених позивачем за подання позовної заяви та апеляційної скарги. \~

Результат розгляду: granted