Рішення адміністративного суду від 2022-06-28 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з адміністративним позовом до Інспектора роти №3 батальйону №1 роти Управління патрульної поліції в м.Києві Департаменту патрульної поліції капітана міліції Барновега Максима Сергійовича, Департаменту патрульної поліції, в якому просив: скасувати постанову серії ЕАН № 4033233 від 07.04.2021 про адміністративне правопорушення про накладення на його адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за частиною шостою статті 121 КУпАП у вигляді штрафу 850 грн, а провадження по даній справі закрити. Позов обґрунтовано тим, що обставини викладені в постанові про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, а тому постанова є незаконною та підлягає скасуванню. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року адміністративний позов - задоволено. Визнано неправомірними дії капітана поліції 1 батальйону 7 роти Управління патрульної поліції в м.Києві Барновега Максима Сергійовича щодо складання постанови про адміністративні правопорушення серії ЕАН № 4033233 від 07.04.2021 відносно [PERSON] . Скасовано постанову серії ЕАН № 4033233 від 07.04.2021 у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною шостою ст. 121 КУпАП. Провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною шостою ст. 121 КУпАП, - закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. В апеляційній скарзі, Департамент патрульної поліції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки позивач зі скаргою на дії інспектора не звертався, службова перевірка наявності у діях інспектора ознак протиправної поведінки не проводилась, тому останній діяв у межах своїх повноважень. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що диспозиція статті 286 КАС України не передбачає визнання дій протиправними чи незаконними, якщо розглядається справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, що свідчить про необхідність скасування рішення суду першої інстанції. Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, постановою ЕАН № 4033233, складеною інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві Барновегою М.С. 07.04.2021 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною шостою статті 121 КУпАП із застосуванням до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень. Підставою для винесення оскаржуваної постанови слугувало те, що 07.04.2021 о 13 год. 40 хв. в м. Києві, по вул. Саксаганського, 102, водій [PERSON] , керував транспортним засобом зі стертим номерним знаком, що не дає чітко визначити символи на відстані 20 м, чим порушив пункт 2.9 «в» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно із частиною шостою ст.121 КУпАП. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки доказів фотофіксації порушення інспектором патрульної поліції суду в ході розгляду справи надано не було, обставини, визначені у статті 33 КУпАП, інспектором патрульної поліції не досліджувались, відтак викладене свідчить про порушення прав позивача на справедливий та неупереджений розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Колегія суддів не погоджується у повній мірі з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке. Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань). Згідно статті 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Пунктом 1.3 вказаних Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. У силу вимог пункту 2.9 «в» Правил дорожнього руху водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий; керувати транспортним засобом, зокрема без номерного знака або з номерним знаком, що: неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий. Частиною шостою статті 121 КУпАП визначено, що за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим - встановлена відповідальність шляхом накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже, керування транспортним засобом з номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів (за наявності всіх інших необхідних ознак складу правопорушення), становить собою окремий склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною шостою статті 121 КУпАП. У той же час, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 КУпАП). Відповідно, стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами. У відповідності до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису. Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. У даному випадку, для підтвердження порушення позивачем пункту 2.9 «в» Правил дорожнього руху відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події, із відповідною фіксацією вчиненого правопорушення тощо. Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 08.05.2019 у справі №338/126/17. Однак, відеозапису нагрудної камери патрульного, яка працювала, коли було виявлено адміністративне правопорушення, до суду першої інстанції надано не було. Крім того, на час винесення судом першої інстанції, у матеріалах справи були відсутні будь-які докази, що встановлюють наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, та винність позивача у його вчиненні. За правилами частини другої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконано. Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною. Саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а та від 26.04.2018 у справі № 338/1/17. При цьому, приписами частини третьої статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Враховуючи зазначене колегія суддів дійшла висновку, що інспектором роти №3 батальйону №1 роти Управління патрульної поліції в м.Києві Департаменту патрульної поліції капітана міліції Барновегою М.С. жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом факт вчинення позивачем правопорушення. У свою чергу, позивач обґрунтовує свою позицію тим, що він правил дорожнього руху не порушував, та ним були вчинені всі дії, які передбачені вимогами Правилами дорожнього руху України у різ вимушеної зупинки, у тому числі через технічну несправність транспортного засобу. Таким чином, оскільки суть адміністративного правопорушення, що передбачена частиною шостою статті 121 КУпАП, яка викладена відповідачем в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від серії ЕАН № 4033233 від 07 квітня 2021 року, не підтверджується належними та допустимими доказами, що в сукупності є підставою для визнання оскарженої постанови про адміністративне правопорушення щодо позивача за вчинення адміністративного правопорушення незаконною та її скасування. Колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, є в наявності лише постанова про притягнення до відповідальності та відеозапис моменту складення оскаржуваної постанови, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи. У той же час, вирішуючи дану справу, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне. У силу вимог п. 11 частини першої ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Згідно з приписами ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема, ст.121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Відповідно до КУпАП, Закону України «Про Національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція № 1395). Згідно п. 1 розділу IV Інструкції №1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції №1395 встановлено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена, зокрема, частиною першою ст.121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Пунктами 4-5 Розділу І Інструкції 1395 закріплено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП. Таким чином, у випадку виявлення ознак адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 121 КУпАП, виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення (за наявності відповідних підстав) місці вчинення правопорушення посадовою особою органу (підрозділу) Національної поліції. У той же час, за правилами вимог частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Тобто, чинним законодавством встановлено вичерпний перелік судових рішень, які може прийняти суд у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Розглядаючи вказану справу, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про неправомірність прийняття відповідачем спірної постанови у справі про адміністративне правопорушення, та як наслідок визнав таку постанову протиправною та скасував, а провадження по справі про адміністративне правопорушення, - закрив. Колегія суддів звертає увагу, що вказаний перелік згідно статті 286 КАС України не передбачає право суду визнавати дії суб`єкта владних повноважень протиправними у даній категорії справ. У даному випадку, у відповідності до вище встановлених правових норм саме інспектор Національної поліції уповноважений розглядати адміністративні справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та за наслідками розгляду приймати постанови про накладення адміністративного стягнення. Враховуючи, що встановлений частиною третьою ст. 286 КАС України перелік можливих судових рішень є вичерпним, і не передбачає право суду визнавати дії суб`єкта владних повноважень протиправними у даній категорії справ, відтак колегія суддів вважає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо визнання неправомірними дій капітана поліції 1 батальйону 7 роти Управління патрульної поліції в м.Києві Барновега Максима Сергійовича щодо складання постанови про адміністративні правопорушення серії ЕАН № 4033233 від 07.04.2021 відносно [PERSON] , та як наслідок - необхідність скасування рішення в цій частині. Таким чином, доводи апеляційної скарги частково спростовують рішення суду першої інстанції. У силу вимог частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Відповідно до частин першою та третьої ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені. Оскільки суд першої інстанції порушив норми матеріального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання неправомірними дій капітана поліції 1 батальйону 7 роти Управління патрульної поліції в м.Києві Барновега Максима Сергійовича щодо складання постанови про адміністративні правопорушення серії ЕАН № 4033233 від 07.04.2021 відносно [PERSON] , з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні таких позовних вимог.

Результат розгляду: partial