Рішення адміністративного суду від 2022-01-12 00:00:00+02

Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 18 серпня 2021 р. частково задоволено адміністративний позов [PERSON] , скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН №4321435 від 08.06. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, провадження у справі закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення. Рішення суду оскаржено в апеляційному порядку Департаментом патрульної поліції. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Скаржник стверджує, що вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення зафіксовано на відеозаписі. Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Також, скаржник вказав на можливість відшкодування судових витрат у випадку, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Письмовий відзив на апеляційну скаргу від інших учасників процесу до суду апеляційної інстанції не надходив. У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про місце, день і час розгляду справи, не прибули. Від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі. Скаржник про причини неприбуття не повідомив. Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. На підставі частини 4 статті 229 цього ж Кодексу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою сторін. Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом першої інстанції встановлено, що 08.06.2021 інспектором роти № 2 батальйону № 4 УПП в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, Власенком П.О. відносно [PERSON] оформлено постанову серії ЕАН №4321435, відповідно до якої [PERSON] 08.06.2021 о 11-27 годині, у м. Запоріжжя, Е-105, здійснив зупинку ТЗ (VOLKSWAGEN GOLF, номер [NUMBER] ) безпосередньо на перехресті, чим порушив п. 15.9 г ПДР - Порушення заборони зупинки на перехресті. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Скаржник, у свою чергу, стверджує, що обставина скоєння позивачем адміністративного проступку, за яке його притягнуто спірною постановою до адміністративної відповідальності, підтверджена відеозаписом, який додано до апеляційної скарги. Вирішуючи питання про можливість прийняття на стадії апеляційного перегляду справи відеозапису, наданому скаржником, колегія суддів керується приписами частини 4 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. В обґрунтування неможливості подачі зазначеного доказу до суду першої інстанції скаржник посилається на порушення судом статей 174, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, яке полягало у не направленні на адресу Управління патрульної поліції в Запорізькій області копії ухвали про відкриття провадження у справі. Як свідчать наявні у справі матеріали, ухвала про відкриття провадження у справі постановлена судом першої інстанції 30 червня 2021 р. (а.с.11). Відповідачу судом було надано п`ятнадцять днів з дня отримання вказаної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву та докази, що підтверджують заперечення проти позову. В матеріалах справи наявний також супровідний лист від 30.06.2021 про направлення копії ухвали на адресу УПП в Запорізькій області (а.с.12). Однак, докази її отримання відповідачем матеріали у справі відсутні. Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції процесуальних прав відповідача та наявність законних підстав для задоволення його клопотання і прийняття на стадії апеляційного перегляду справи диску із відеозаписом подій, які відбулись 08.06.2021 за участю позивача. Вирішуючи питання про відповідність зазначеного відеозапису процесуальним вимогам щодо належності та допустимості доказу, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, сформульований у постанові від 24 січня 2019 р. у справі № 428/2769/17. Верховний Суд зазначив, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий відповідачем відеофайл не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративних правопорушень. Колегія суддів дослідила зміст спірної постанови серії ЕАН №4321435 і встановила, що остання не містить посилання на технічний засіб, яким здійснено відеозапис. У пункті 7 постанови в якості додатків зазначено про «матеріали справи ар0219», однак які документи входять до складу цих матеріалів і чи належить до них безпосередньо відеозапис, у постанові не вказано. Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування спірної постанови, оскільки принцип презумпції винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, посилаючись на належні та допустимі докази (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України). Доводи скаржника про те, що зразком постанови про накладення адміністративного стягнення не передбачено внесення відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис колегія суддів вважає неспроможними, оскільки частиною третьою статті 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Скаржник також стверджує про недоведеність та необґрунтованість стягнення оскарженим рішенням суду на користь позивача судових витрат. Так, суд першої інстанції стягнув з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір в розмірі 454 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 гривень. За приписами частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга не містить жодного обґрунтування неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги. Суд першої інстанції, у свою чергу, визначив суму, що підлягає відшкодуванню позивачеві, на підставі документів, які підтверджують виконання робіт, сплату послуг адвоката. Визначена судом першої інстанції сума у розмірі 1000 грн., на думку колегії суддів, відповідає обсягу виконаних адвокатом робіт з урахуванням складності справи. Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Результат розгляду: denied