Рішення адміністративного суду від 2022-04-04 00:00:00+03

Позивач 14.03.2021 року (згідно штампу на поштовому конверті) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району, в якому просив стягнути з Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському \~району на його \~користь нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 10.11.2011 року по 01.11.2022 \~року на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Заводського районного суду м.Запоріжжя від 04.05.2011 року у справі №2-а-1668/11, у загальній сумі 8237,46 коп.. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, тому повинен сплатити \~інфляційні витрати та три проценти річних. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, та зроблено помилкові висновки. Судом першої інстанції невірно визначено характер спірних правовідносин та, як наслідок, не застосовано до спірних правовідносин ст.625 ЦК України. \~ Відповідач відзив на апеляційну скаргу не \~подав. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне. Позивач - [PERSON] , [INFO] , є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 2). Відповідач - Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~по Заводському району є суб`єктом владних повноважень. Постановою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 04.05.2011 року \~у справі \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№2-а-1668/11, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2011 року, зобов`язано УПСЗН Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради здійснити нарахування та виплату [PERSON] щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2010 рік в \~розмірі, \~відповідно до положень ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру п`яти мінімальних заробітних плат на день \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~її виплати та з урахуванням фактично отриманих сум у цей період; у задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Згідно \~тексту \~позов, на виконання постанови суду Управління праці та соціального захисту населення Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради нарахувало суму компенсації в розмірі 4245,00 \~грн. та сплачено в листопаді 2020 \~року. Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо порушення строків виконання \~зобов`язань, позивач звернувся з даним позовом до суду. Відмовляючи в задоволенні \~позовних \~вимог, суд першої інстанції виходив із того, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, \~а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У позивача не виникло право на застосування наслідків порушення грошового зобов`язання відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України. Постановою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 04.05.2011 року \~у справі №2-а-1668/11 не визначено грошового зобов`язання до стягнення, таке рішення має зобов`язальний характер, а тому у справі відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на \~таке. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з управління соціального захисту на його користь інфляційних витрат та 3% річних на підставі ст.625 ЦК України та втрат частини соціальної виплати у зв`язку з несвоєчасною виплатою останньої. Спірні правовідносини між позивачем та Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району є правовідносинами щодо соціального захисту громадян України. З огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктивний склад, \~між сторонами виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Натомість, відповідно до частини 3 статті 11 та частини 1 статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин 2 та 3 ст.11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо. Поряд з цим, стягнення інфляційних втрат регулюється статтею 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За результатами системного аналізу законодавчих приписів, які регулюють спірні правовідносини, та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та управлінням, як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними. Отже, Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 ЦК України, тому положення статті 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Вказана правова позиція щодо застосування положень статті 625 ЦК України узгоджується з правовою позицією, викладеною \~Верховним \~Судом в постановах від \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~27 серпня 2020 року у справі № 804/871/16, від 18 липня 2018 року у справі \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№2а-11853/10/1570, від 08 лютого 2018 у справі №826/22867/15. За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову. У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. \~\~\~ Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та \~обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними. Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Результат розгляду: denied