Рішення адміністративного суду від 2022-08-11 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до [INFO], в якому просив: визнати протиправною бездіяльність [INFO], щодо не проведення нарахування грошового забезпечення позивачу з 30.01.2020 р., 01.01.2021 р., з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року; зобов`язати [INFO] нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення військовослужбовця за період 30.01.2020 р. - 31.12.2020 р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020 р., за період 01.01.2021 р. по 02.06.2021 р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021 р., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2021 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2021 р. та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Судовим розглядом встановлено, що позивач з 18.03.2014 р. по 02.06.2021 р. проходив військову службу в Збройних Силах Україн. Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 115 від 22.04.2021 р. підполковника [PERSON] військового комісара [INFO] звільнено з військової служби у запас та наказом військового комісара [INFO] № 147 від 02.06.2021 р. виключено зі списків особового складу [INFO]. 02.11.2021 р. позивач звернувся до відповідача з рапортом, в якому просив перерахувати та виплатити йому грошове забезпечення за період з 29.01.2020 р. по 31.12.2020 р. та з 01.01.2021 р. по 02.06.2021 р., з розрахунку розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, визначеним шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 р. та 01.01.2021 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно із додатками 1, 12, 13, 14. За результатами розгляду вищевказаного звернення позивача, листом [INFO] № 1180/ВФЗ від 08.11.2021 р. [PERSON] повідомлено, що відсутні підстави для перерахунку та виплати грошового забезпечення, оскільки для виплат грошового забезпечення військовослужбовців [INFO] керується вимогами Постанови Кабінету Міністрів № 704 від 30.08.2017 р. "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", а додаткових розпоряджень врахувати відповідні коефіцієнти множення при нарахуванні грошового забезпечення від забезпечуючих фінансових органів е надходило. Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави проводити позивачу розрахунок посадового окладу та окладу військовим званням, з урахуванням розрахунку 50% мінімальної заробітної плати. Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частинами 1-4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-XII (в подальшому - Закон №2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема Закон "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ (в подальшому - Закон № 2262-ХІІ), яким визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Згідно із ст. 63 Закону № 2262-ХІІ, перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських. Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій. Постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 р. № 704 (в подальшому - Постанова КМУ № 704) затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14. Пунктом 4 Постанови КМУ № 704 (в редакції, чинній на момент прийняття цієї постанови), встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14. Пунктом 1 приміток Додатку 1 до Постанови КМУ № 704 встановлено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень. У примітці Додатку 14 Постанови КМУ № 704 встановлено, що оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень. З 24.02.2018 р. набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (в поадльшому - Постанова КМУ № 103), якою п. 4 Постанови КМУ № 704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. При цьому, зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися. Відповідно до ст. 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 49 Закону України від 27.02.2014 р. № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України (ч. 2 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»). Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України є нормативно-правовим актом Уряду України. Нормативно-правовий акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженими на це суб`єктами нормотворчості у визначеній формі та за встановленою процедурою, спрямований на встановлення, зміну або скасування норми права. Тобто, нормативно-правовий акт - це документ, прийнятий у визначеному порядку компетентним органом публічної влади, у якому містяться норми права. У правовій системі України нормативно-правовий акт є основним джерелом права. Суд апеляційної інстанції зазначає, що за загальним правилом, примітка застосовується законодавцем для супроводу та зв`язку з нормою права, якої вона стосується, тобто, примітка повинна бути у безпосередньому зв`язку з нормою, в даному випадку п. 4 Постанови КМУ № 704, і не повинна суперечити змісту основної норми, яку вона супроводжує. Відповідно до пп. 2 п. 20 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2005 № 870, до змісту проекту положення або іншого нормативно-правового акта, який передбачається затвердити постановою, встановлюються такі вимоги: стосовно структури проекту документа: в окремих випадках допускається, як виняток, застосування примітки (зноски) без нормативних положень. Тобто, Примітка, як складова частина нормативно-правового акту, не може містити в собі нормативних положень. Таким чином Примітка у Додатку 1 та Додатку 14 Постанови КМУ № 704 не може мати нормативного характеру, у зв`язку з чим застосуванню у спірних правовідносинах підлягають саме положення основної норми Постанови КМУ № 704 пункт 4, яка має нормативний характер, тобто, містить правила поведінки для невизначеного широкого кола осіб. Згідно із Постановою КМУ № 704 (в редакції Постанови КМУ № 103), розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 р., а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів у спірний період не застосовується. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 р. по справі № 826/6453/18 за наслідками апеляційного перегляду справи скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 р. в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування пункту постанови та прийнято в цій частині нову постанову про задоволення позову, а саме: визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб»; у іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 р. залишено без змін. Таким чином, з 29.01.2020 р. дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18 пункт 6 Постанови КМУ № 103 втратив чинність та була відновлена дія пункту 4 Постанови КМУ № 704 у первісній редакції. Згідно з п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Суд апеляційної інстанції зазначає, що під час розв`язання правової колізії між нормами п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 р. № 1774-VІІІ та п. 4 Постанови КМУ № 704, у редакції до внесення змін Постановою КМУ № 103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 Постанови КМУ № 704 перевагу належить віддати положенням закону, як акту права вищої юридичної сили. Оскільки норма п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 р. № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за вимоги п. 4 Постанови КМУ № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 постанови КМУ № 704, то відсутні правові підстави для обчислення розміру окладу за посадою заявника та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року. Крім того, 01.01.2017 р. набрав чинності Закон України від 06.12.2016 р. № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Згідно із пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону № 1774-VІІІ, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017 року. Таким чином, за загальним правилом дії норм права у часі, у зв`язку з набранням чинності Законом України від 06.12.2016 р. №1774-VІІІ, яким установлено розрахункову величину для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат і заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату після набрання чинності цим Законом. Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 р. по справі № 240/4946/18. Тобто, розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня відповідного року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується. Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постановах Верховного Суду, викладених у постановах від 11.02.2021 р. у справах № 200/3774/20-а, № 200/3747/20-а, № 240/11952/19, та від 18.02.2021 р. у справі № 200/3775/20-а. Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про правомірність відмови відповідача перерахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення із використанням розрахункової величини, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права. Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2021 р. та прийняти постанову, якою позов [PERSON] задовольнити, а саме: визнати протиправною бездіяльність [INFO] щодо не проведення нарахування грошового забезпечення [PERSON] з 30.01.2020 р., з 01.01.2021 р., з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року; зобов`язати [INFO] здійснити [PERSON] перерахунок грошового забезпечення військовослужбовця за період з 30.01.2020 р. по 31.12.2020 р., виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 р., на відповідний тарифний коефіцієнт та здійснити виплату різниці, з урахуванням виплачених сум; зобов`язати [INFO] здійснити [PERSON] перерахунок грошового забезпечення за період з 01.01.2021 р. по 02.06.2021 р., виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 р., на відповідний тарифний коефіцієнт та здійснити виплату різниці, з урахуванням виплачених сум.

Результат розгляду: granted