Рішення адміністративного суду від 2022-06-02 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати Рішення № 00097210715 від 15 липня 2021 року Головного управління ДПС у Запорізькій області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску; визнати протиправним та скасувати Вимогу № Ф- 53294-13 від 20.09.2021 року Головного управління ДПС у Запорізькій області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Підставами позову, зокрема, визначено необґрунтованість висновків контролюючого органу щодо заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу на який нараховується єдиний внесок. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції фактично виходив з того, що позивачем на вимогу контролюючого органу не було надано первинних документів, які б свідчили про правильність визначення позивачем результатів фінансової діяльності, а результати перевірки свідчать про заниження позивачем доходу і, як наслідок, про заниження нарахованого та сплаченого до бюджету єдиного внеску. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було встановлено, а акт перевірки, який став підставою для прийняття оскаржуваних рішень, не містить об`єктивної інформації щодо заниження позивачем показників доходу, які впливають на розмір єдиного внеску. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість. Фактично позиція відповідача обґрунтована тими обставинами, які зазначені в акті перевірки. Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлені обставини справи свідчать про те, що Головним управлінням ДПС у Запорізькій області відповідно до вимог п.п.20.1.4 п.20.1 ст. 20. пп. 75.1.2 п.75.1 ст. 75, пп.78.1.7 п.78.1 ст.78, пункту 52 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України від 02.12.2010 року №2755-УІ (зі змінами та доповненнями) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), п. 2 ч.1 ст. 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-17 та на підставі наказу ГУ ДПС у Запорізькій області від 05.05.2021 року № 1165-П, проведена документальна позапланова виїзна перевірка [PERSON] з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 30.09.2019, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 22.06.2015 по 30.09.2019. За результатами проведеної перевірки складено Акт № 4352/08-01-07-15/ 2905820438 від 04.06.2021 року, яким встановлено порушення: пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 44.1, п. 44.3, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п. 177.10 ст. 177 ПК України, у зв`язку із незабезпеченням зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 ПК України строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контрою; ч. 4, ч. 7, ч. 9 пп. 298.3.3, п. 298.2 ст. 298 ПК України, у зв`язку із тим, що [PERSON] не перейшов на сплату інших податків та зборів, визначених ПК України, при здійсненні видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного внеску; п. 177.2 ст. 177 ПК України, в частині заниження податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 242939.31 грн. у т.ч. за 2019 рік-242939,31 грн.; підпункту 1.3 пункті 16-1 підрозділу 10 ПК України, в частині заниження військового збору на загальну суму 20244.94 грн. у т.ч. за 2019 р.-20244,94 грн.; п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 5 ст. 8, п. 8 ст. 9 Закону України " Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-У1 (зі змінами та доповненнями), а саме заниження сум єдиного внеску нарахованого з чистого оподаткованого доходу на загальну суму 156988,26 грн., у т.ч. за 2019 р. - 156988,26 грн. На підставі Акту документальної позапланової перевірки від 04.06.2021 №4352/08-01-07- 15/ 2905820438 були прийняті, зокрема: вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-0009720015 від 15.07.2021 на суму 156988,26грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 00097210715 від 15.07.2021 на суму 31397,65грн. Висновки контролюючого органу щодо заниження позивачем єдиного внеску, ґрунтуються на заниженні позивачем чистого оподатковуваного доходу як бази нарахування єдиного внеску. В подальшому контролюючим органом винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-53294-13 від 20.09.2021, якою повідомлено про наявність заборгованості станом на 31 серпня 2021 по сплаті єдиного внеску на суму 156988,26грн. Правомірність та обґрунтованість донарахування контролюючим органом єдиного внеску та застосування штрафних санкцій, є предметом спору, який передано на вирішення суду. За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на таке. З акту перевірки, який став підставою для донарахування контролюючим органом єдиного внеску та застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом єдиного внеску, вбачається, що висновки про заниження позивачем єдиного внеску зроблено контролюючим органом з огляду на його позицію про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу. З цих підстав контролюючий орган, в акті перевірки, посилався на положення п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464 згідно якого для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). З приводу застосування контролюючим органом п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464 слід зазначити, що вказаною нормою права визначено базу нарахування єдиного внеску для платників зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування). В той же час, з акту перевірки вбачається, що позивач, у перевіреному періоді, перебував на спрощеній системі оподаткування. Для вказаної категорії підприємців база нарахування визначається п.3 ч.1 ст.7 Закону №2464. Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону №2464 для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Отже, база нарахування єдиного внеску для платників, які перебувають на загальній системі оподаткування та для платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, є різними. Як вбачається з акту перевірки положення саме п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464 контролюючим органом застосовано з огляду на його позицію про те, що позивач був зобов`язаний перейти на іншу систему оподаткування (загальну систему оподаткування), оскільки здійснював види діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку. З приводу такої позиції контролюючого органу, яка відображена в акті перевірки, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що акт перевірки не дозволяє дійти висновків про порушення позивачем правил перебування на спрощеній системі оподаткування, щоб свідчило про його обов`язок перейти на іншу систему оподаткування; не дозволяє стверджувати про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу. Про вказані обставини свідчить і рішення ДПС України від 17.11.2021 №10303/м/99.00.06-01-04-09 (т.2 а.с.13), яке прийнято за результатами адміністративного оскаржень податкових повідомлень-рішень, зокрема, ППР щодо донарахування контролюючим органом позивачу податкових зобов`язань з податку на доходу фізичних осіб, ППР щодо донарахування військового збору, які прийняті за результатами тієї ж перевірки, за якою позивачу донараховано єдиний внесок та з тих же підстав - заниження чистого оподатковуваного доходу. У вказаному рішенні ДПС України зазначило, що контролюючим органом в акті перевірки не викладено суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податку; не наведено обґрунтованих доказів, що стали підставою для висновку про обов`язок платника здійснювати діяльність на загальній системі оподаткування, а тому висновок контролюючого органу про порушення платником податків вимог ПК України щодо правомірності перебування [PERSON] на спрощеній системі оподаткування є необґрунтованим. З цих підстав ДПС України скасувала оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення. Отже, враховуючи вище визначені підстави для донарахування контролюючим органом єдиного внеску та застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом єдиного внеску, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що оскаржувані рішення не можливо визнати обґрунтованими через необґрунтованість позиції контролюючого органу про незаконність перебування позивача на спрощеній системі оподаткування та заниження останнім чистого оподатковуваного доходу. З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позову. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted