Рішення адміністративного суду від 2022-04-06 00:00:00+03

в червні 2021 року позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом до Житомирської обласної прокуратури (відповідача), в якому просила: - визнати протиправною бездіяльність Житомирської обласної прокуратури щодо несвоєчасного виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі № 240/7715/20 допущеного до негайного виконання в частині поновлення [PERSON] на посаді начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратур Житомирської області за період з 27.11.2020 по 15.06.2021. - стягнути з Житомирської обласної прокуратури на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі № 240/7715/20 про поновлення на посаді начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Житомирської області за період з 27.11.2020 по 15.06.2021 в розмір 334 451,2 грн. Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 14.12.2021 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що у даному випадку поновлення позивача на посаді без звільнення з посади державної служби було б грубим порушенням вимог спеціального законодавства, а підстави для звільнення позивача з посади державної служби без її заяви у суб`єкта призначення були відсутні. Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі №240/7715/20 її поновлено позивача на посаді начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Житомирської області, стягнуто з прокуратури Житомирської області середній заробіток за час вимушеного прогулу. У частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць вказане рішення допущено до негайного виконання. На виконання рішення видано виконавчий лист від 27.11.2021 про поновлення на посаді, який був пред`явлений відповідачу. Наказом відповідача від 15.06.2021 поновлено позивача на посаді. Вважає, що з боку відповідача має місце затримка виконання рішення, строк якої починає перебіг з 27.11.2020 по 15.06.2021, оскільки приписи КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, які б вказували на його бажання поновитися на роботі. Також зазначає, що підставою для стягнення середнього заробітку є факт затримки виконання рішення та не залежить від наявності вини роботодавця. У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що у керівника обласної прокуратури були відсутні законні підстави щодо видання наказу про поновлення [PERSON] посаді прокурора без подання нею заяви про звільнення з посади державної служби. У такому випадку було б не дотримано процедури звільнення працівника із займаної посади та порушене право громадянина на державну службу. Лише 11.06.2021 позивач подала заяву про звільнення із займаної посади державної служби. На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.11.2020, заяви [PERSON] та виконавчого листа від 27.11.2020 №8321 позивача поновлено на посаді начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Житомирської області та в органах прокуратури Житомирської області з 01.05.2020. Позивач в судове засідання не з`явилася звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи без її участі. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Заслухавши доповідь судді, пояснення представника прокуратури, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] , працювала в органах прокуратури Житомирської області з 13.12.1999, а з 20.01.2016 - на посаді начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Житомирської області. Наказом прокурора Житомирської області від 28.04.2020 № 97к позивача було звільнено з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Житомирської області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру". У квітні 2020 року позивачем було подано до Житомирського окружного адміністративного суду позов до Офісу Генерального прокурора, Житомирської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії. Житомирським окружним адміністративним судом було прийнято рішення від 26.11.2020 у адміністративній справі №240/7715/20, яким адміністративний позов до Житомирської обласної прокуратури було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення кадрової комісії №2 від 09.04.2020 №328 про неуспішне проходження начальником відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Житомирської області [PERSON] атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Житомирської області від 28.04.2020 №97к про звільнення [PERSON] з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Житомирської області та органів прокуратури Житомирської області з 30.04.2020; Поновлено [PERSON] з 01.05.2020 на посаді начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Житомирської області; Стягнуто з прокуратури Житомирської області середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01.05.2020 по 26.11.2020 в сумі 201 895 грн. (двісті одна тисяча вісімсот дев`яносто п`ять гривень) 20 коп. Рішення допущено до негайного виконання в частині поновлення на посаді начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Житомирської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць. В решті позову відмовлено. 30.11.2020 позивачем до Житомирської обласної прокуратури було подано заяву щодо виконання вказаного судового рішення в частині поновлення на посаді. Згідно інформації викладеної в листі Житомирської обласної прокуратури від 16.12.2020 за №07-1255-20 було повідомлено, що судове рішення оскаржується у апеляційному порядку. Разом з тим, на виконання рішення суду в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця обласною прокуратурою перераховано 23701,65 грн. З метою примусового виконання рішення суду, 10.12.2020 позивач направила до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчий лист про поновлення на посаді. 23.12.2020 [PERSON] звернулася до ВПВР ДДВС із заявою про повернення виконавчого листа №8321 2020 від 27.11.2020 без виконання. В той же час, судом встановлено, що [PERSON] починаючи з 25.05.2020 в тому числі станом на 26.11.2020 - день прийняття судового рішення про скасування спірного наказу, займала посаду державної служби в Житомирській обласній прокуратурі. 11.06.2021 позивач подала керівнику Житомирської обласної прокуратури заяву про звільнення із займаної посади та органів Житомирської обласної прокуратури 15.06.2021 відповідно до ч.2 ст.86 Закону України "Про державну службу" за угодою сторін. У зв`язку з цим, наказом керівника Житомирської обласної прокуратури від 16.06.2021 за №355к скасовано наказ прокурора Житомирської області від 28.04.2020 №97к і поновлено позивача на посаді начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Житомирської області з 01.05.2020. Підставою зазначено - виконавчий лист від 27.11.2020 №8321. Позивач, вважаючи, що протягом періоду з моменту ухвалення рішення суду про поновлення її на посаді до моменту винесення відповідачем рішення про поновлення її на посаді, вона втратила заробіток, який мала можливість отримувати в разі своєчасного виконання судового рішення, котре не виконувалось не з її вини, звернулася до суду з адміністративним позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України. Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Так, статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до частини 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Згідно з частиною 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Приписами пункту 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно. Згідно з частинами 1, 5 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Аналіз зазначених правових норм, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржене. Відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Положення статті 236 Кодексу законів про працю України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Отже, середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Таким чином, згідно з статтею 236 Кодексу законів про працю України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Як встановлено судом першої інстанції, наказом керівника Житомирської обласної прокуратури від 16.06.2021 за №355к скасовано наказ прокурора Житомирської області від 28.04.2020 № 97к і поновлено позивача на посаді начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Житомирської області з 01.05.2020. Враховуючи викладене, суд першої інстанції помилково вважав, що оскільки під час прийняття рішення Житомирським окружним адміністративним судом 26.11.2020 та у подальшому до 15.06.2021 [PERSON] займала посаду головного спеціаліста відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів у Житомирській обласній прокуратурі, для реалізації повноважень керівником Житомирської обласної прокуратури щодо поновлення [PERSON] на посаді начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Житомирської області на виконання зазначеного рішення [PERSON] , необхідно було звільнитись із займаної посади державної служби. При цьому, приписи Кодексу законів про працю України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, які б вказували на його бажання поновитися на роботі. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника. Також, перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховано, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі № 240/7715/20 в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця обласною прокуратурою перераховано 23701,65 грн. Тобто, негайне поновлення позивачки на посаді не виконане. Вищезазначене свідчить про те, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.11.2020, ігноруючи вимоги статті 124 Конституції України, статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості рішення суду для учасників справи, відповідачем лише після написання заяви [PERSON] та виконавчого листа від 27.11.2020 №8321 було поновлено на посаді начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Житомирської області та в органах прокуратури Житомирської області з 01.05.2020. Тобто, при наявності рішення суду, яке набрало законної сили, керівник обласної прокуратури не був впевненим в наявності підстав щодо видання наказу про поновлення [PERSON] на посаді прокурора без подання нею заяви про звільнення з посади державної служби, що свідчить про допущення протиправної бездіяльності щодо несвоєчасного виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі № 240/7715/20. Таким чином, колегія суддів вважає протиправною бездіяльність Житомирської обласної прокуратури щодо несвоєчасного виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі № 240/7715/20 допущеного до негайного виконання в частині поновлення [PERSON] на посаді начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратур Житомирської області за період з 27.11.2020 по 15.06.2021. За таких обставин, оскільки рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 у частині поновлення [PERSON] на посаді виконане Житомирською обласною прокуратурою лише 16.06.2021, [PERSON] має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, відповідно до статті 236 КЗпП України. Згідно наданою прокуратурою Житомирської області довідкою від 10.08.2021 року (т.1 а.с. 62) середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 2459,2 грн., період невиконання рішення суду складає 136 робочих днів (з 27.11.2020 по 15.06.2021) тому сума виплат яка підлягає стягненню становить 334 451, 20 грн. (2459,2 х 136). У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог. Щодо сплати судового збору. Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З матеріалів справи встановлено, що при поданні до Житомирського окружного адміністративного суду позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 345 грн (Т.1, а.с. 8) та за подання до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 5 018 грн. (Т.2, а.с. 23). Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 8363,00 грн. судових витрат сплачених за подання позову та апеляційної скарги.

Результат розгляду: granted