Рішення адміністративного суду від 2022-03-02 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної судової адміністрації України в якому просив: - стягнути з Державної судової адміністрації України на його користь 4286 грн. 42 коп. річних, 61 724 грн. 53 коп. інфляційних втрат, всього 66010 грн. 95 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2019, на його користь\~ з\~ Державної судової адміністрації України\~ було стягнуто\~ борг з виплати щомісячного грошового утримання судді у розмірі 28 576,17 грн. Позивач вважає, що у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем вказаного грошового зобов`язання ДСА України повинне сплатити\~ за період з грудня 2014 по грудень 2019 року\~ 4 286,42 грн. річних\~ та 61 724,53 грн. інфляційних втрат (разом\~ 66 010, 95 грн.) \~\~ Постановою Верховного Суду\~ від 14 квітня 2021 скасоване рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2020 та постанова Хмельницького апеляційного суду від 21 травня 2020\~ та закрите провадження у цивільній справі. 26 травня 2021 Верховний Суд передав справу за підсудністю до Хмельницького окружного адміністративного суду, у якому\~ її\~ розглянуто\~ за правилами спрощеного позовного провадження. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної судової адміністрації України за рахунок бюджетної програми Виконання рішень судів на користь суддів на користь [PERSON] 133 (сто тридцять три) грн. 88 коп. річних за період з 31 жовтня 2019 \~по 26 грудня 2019. Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказане рішення про часткове задоволення позову. Прийняти нове рішення - про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що підставою відповідальності відповідача є порушення грошового зобов`язання з виплати 28 576 грн. 17 коп. у виді річних та інфляційних витрат, яка виникла не із часу набрання законної сили рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року, а із акту цивільного законодавства, а саме із положень ст.625 ЦК України. Зазначає, що відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином, а тому 27 грудня 2019 року (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою коли зобов`язання припинилося. Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, заборгованість ДСА України з виплати щомісячного грошового утримання позивача за період з лютого 2009 по грудень\~ 2011\~ становила 23 108 грн.\~ 30 коп., сума компенсації за несвоєчасну виплату зазначеної заборгованості - 5 467 грн. 87 коп., всього 28 576 грн. 17 коп. Оскільки суми заборгованості [PERSON] виплачені не були, він звернувся з позовом до адміністративного суду. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019, що залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2019, стягнуто з ДСА України за рахунок бюджетної програми 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів на користь [PERSON] заборгованість в сумі 28576 грн. 17 коп. \~\~ Постановою Верховного Суду від 30 квітня 2020 касаційну скаргу ДСА України залишено без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 - залишено без змін. Встановлено, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 було виконане ДСА України 27 грудня 2019, що ніким не оспорюється. Однак, у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем вказаного грошового зобов"язання позивач вважає, що ДСА України повинне сплатити йому за період з грудня 2014 по грудень 2019 року 4286,42 грн. річних та 61 724,53 грн. інфляційних втрат (разом\~66 010, 95 грн.) тому звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач мав грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 по справі №560/1725/19, яким стягнуто з ДСА України за рахунок бюджетної програми на користь [PERSON] заборгованість в сумі 28576 грн. 17 коп. Зазначене грошове зобов`язання виникло у відповідача з часу набрання вказаним судовим рішенням законної сили, тобто 31 жовтня 2019, адже спірні правовідносини між позивачем та Державною судовою адміністрацією України склались безпосередньо внаслідок ухвалення цього рішення про стягнення коштів. А тому, відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати заборгованості по щомісячному грошовому утриманню судді та компенсації за несвоєчасну виплату такої заборгованості, оскільки виплатив кошти несвоєчасно, відтак у позивача виникло право на стягнення коштів за період з 31 жовтня 2019 по 26 грудня 2019. Зважаючи на це, з відповідача на користь позивача вважав за необхідне стягнути 3% річних в розмірі 133,88 грн. (28576,17 грн. (борг) х 3 х 57 днів / 365 днів/100 =133,88 грн.) Оскільки індекс інфляції у листопаді 2019 становив 100.1, а у грудні 99.8, індекс інфляції за період з 31.10.2019 по \~26.12.2019 не перевищував 103 %, тому позовна вимога в частині стягнення інфляційних втрат за вказаний період задоволенню не підлягає. Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, зазначає наступне. Так, з огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктивний склад, суд погоджується з тим, що у цій справі між сторонами виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. За змістом частини 3 статті 11 та частини 1 статті 13 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Законодавець у частині 1 статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин 2 та 3 ст.11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо. Поряд з цим, стягнення інфляційних втрат регулюється статтею 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За результатами системного аналізу законодавчих приписів, які регулюють спірні правовідносини, та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та Державною судовою адміністрацією України, як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними. Отже, Державна судова адміністрація України не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 ЦК України, тому положення статті 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Вказана правова позиція щодо застосування положень статті 625 ЦК України узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі № 804/871/16, від 18 липня 2018 року у справі №2а-11853/10/1570, від 08 лютого 2018 у справі №826/22867/15. Також, суд зауважує, що питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159. Частиною 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. З матеріалів справи встановлено, що позивач скористався вказаним правом компенсації втрати частини доходів, оскільки 22 липня 2019 року рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року, на користь позивача стягнуто 5 467,87 грн. компенсації за порушення строків виплати частини щомісячного довічного грошового утримання за період з 02.02.2009 року по 31.12.2011 року. Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач в спірних правовідносинах допустив порушення вимог чинного законодавства, а звідси, виходячи з наведеного позивачем обгрунтування, відсутні підстави для задоволення адміністративного позову. У силу \~п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право \~скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі \~ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, \~тому оскаржене рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Результат розгляду: partial