Рішення адміністративного суду від 2022-01-31 00:00:00+02

У грудні 2021 [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовною заявою до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання бездіяльності відповідача щодо не виплати їй разової грошової допомоги до 5 травня згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплаченого розміру допомоги у 2020 році протиправною; стягнення з відповідача на її користь разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, передбаченої ст. 13 ч. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплаченої допомоги, враховуючи висновки, викладені в рішенні Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020 у розмірі 6800 грн. (а.с. 1-6). Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 р. позовну заяву залишено без руху (а.с. 19-20). На виконання ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 р. позивачем надано заяву про поновлення процесуального строку (а.с. 22-23). Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20.12.2021 року заяву позивача про визнання причин пропуску поважними та поновлення строку звернення до суду залишено без задоволення. Позов повернуто позивачу (а.с. 27-28). Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 20 грудня 2021 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що у справі спір виник у зв`язку із незгодою позивача з діями відповідача щодо нездійснення виплати разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році у розмірі 6800, 00 грн. Позивач звертає увагу на те, що 17.05.2021 отримав відповідь відповідача, у якій було зазначено, що Департаментом було здійснено донарахування позивачу суми грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій за 2020 рік у сумі 6800, 00 грн., однак на теперішній час не здійснено виплату зазначеної допомоги, тобто порушення з боку держави є триваючим. Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Сторони в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Згідно ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. За унормуванням вимог чч. 1 - 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Частина 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює: у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Як зазначалось раніше, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 р. позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви 10 (десять) днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Роз`яснено позивачу, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк позовну заяву і додані до неї документи будуть повернуті позивачу без розгляду (а.с. 19-20). Матеріалами справи підтверджено, що на виконання ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 р. позивачем надано заяву про поновлення процесуального строку, в якій просить визнати причини пропуску нею строки для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк. Заву про поновлення строку обґрунтовує тим, що 17.05.2021 вона отримала лист від Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, в якому було зазначено, що департаментом було здійснено донарахування суми грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік як учаснику бойових дій у сумі 6800, 00 грн. Повертаючи позовну заяву позива, суд першої інстанції виходив з того, що перебіг шестимісячного строку звернення позивача до суду з даним позовом підлягає обрахуванню з 30 вересня 2020, оскільки згідно положень ст. 17-1 Закону № 3551 особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутись за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги. Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду не згоден з огляду на таке. За приписами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Позивач 08.12.2021 звернувся до суду з позовними вимогами щодо бездіяльності відповідача щодо невиплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік. Матеріалами справи підтверджено, що позивач звертався до відповідача стосовно перерахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня для досудового врегулювання зазначеної ситуації та листом Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 17.05.2021 № С-2761-14-1.1.1 було повідомлено позивача, що йому було здійснено донарахування суми грошової допомоги до 5 травня 2020 як учаснику бойових дій у сумі 6800, 00 грн. Виплата цієї допомоги буде здійснена після надходження коштів, оскільки подана заява про фінансування цієї виплати (а.с. 16). Таким чином, позивач очікував на виплату їй разової грошової допомоги до 5 травня згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 6800, 00 грн. Разом з тим, на теперішній час виплату позивачу відповідачем не було здійснено. Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Конституцією України право особи на працю гарантується, в першу чергу статтею 43, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124. Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у випадку визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду, протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню. Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації прав громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо). Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежно також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави. Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім якщо інше прямо не передбачено законом. При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом. Така правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 493/1867/17. З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не пропущений строк звернення до суду. Таким чином, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції. Приписами ст. 320 КАС України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема,: 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Результат розгляду: partial