Рішення адміністративного суду від 2023-03-15 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася у суд з позовом до Черкаської митниці (також далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил №1111/10000/2021 від 28.07.2021, якою на неї як агента з митного оформлення товарів та вантажів ТОВ «Даймондагрогруп» накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 473880,66 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначає про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, оскільки не мала намірів ухилятися від сплати митних платежів, крім того в межах спірних правовідносин мало місце звільнення від такої сплати так як товари ввозилися на митну територію України в рамках міжнародної технічної допомоги відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області позов задоволено частково. Скасовано постанову Черкаської митниці про порушення митних правил №1111/10000/2021 від 28.07.2021. У визнанні постанови протиправною відмовлено. Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції надана помилкова правова оцінка спірним правовідносин. Стверджує, що позивачем при декларуванні товару неправомірно заявлено про наявність пільги зі сплати митних платежів, чим вчинено дії, спрямовані на ухилення від такої сплати. У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим. Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункта 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав. 17.06.2021 відповідачем складено протокол про порушення митних правил №1111/1000/2021, відповідно до якого встановлено, що 15.06.2021 агентом з митного оформлення товарів та вантажів ТОВ «Даймондагрогруп» [PERSON] при здійсненні декларування товару за МД №UA100670/2021/103701 неправомірно заявлено наявність пільги зі сплати ввізного мита та податку на додану вартість, чим вчинено дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів на суму 157960,22 грн (ввізне мито 2349,03 грн, ПДВ 155611,19 грн) та вчинено правопорушення, передбачене ст. 485 Митного кодексу України (далі - МК України). На підставі вказаного протоколу відповідачем прийнято постанову в справі про порушення митних правил №1111/10000/2021 від 28.07.2021, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України, накладено на останню адміністративне стягнення у розмірі 473880,66 грн. Уважаючи постанову протиправною, а свої права порушеними, позивач звернулася з цим позовом до суду. Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність у позивача умислу на вчинення дій, передбачених ст. 485 МК України, мети щодо заявлення неправдивих відомостей та неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, тобто відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, що свідчить про відсутність складу правопорушення. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 485 МК України встановлено, що заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів. При цьому з матеріалів справи вбачається, що 12.08.2019 між Уманьським комунальним підприємством «Уманьтеплокомуненерго», як одержувачем, та Північною екологічною фінансовою корпорацією, як менеджером фонду програми «SIDA-НЕФКО ДЕМО Україна, Централізоване теплопостачання», укладено Договір CPF DU 02/19 про грант, за яким НЕФКО надає одержувачу грант на загальну суму до 300000 євро у порядку та на умовах, викладених у цьому Договорі, водночас останній бажає здійснити проект «DemoUkrainaDH - Умань», який, як очікується, призведе, зокрема, до (і) встановлення) нового котла на біопаливі у приміщенні центрального теплового пункту, встановлення нових трубопроводів та ін. Як стверджує позивач, що не заперечувалось відповідачем, п. 3.3 указаного Договору передбачено, що датою закриття гранту визначено 30.11.2020, але у зв`язку із загальною пандемією та закриттям кордонів його дію було продовжено. Так, листом від 30.11.2020 НЕФКО повідомлено одержувача про те, що дата доступності гранту та кредиту переноситься з 30.11.2020 на 31.10.2021. ТОВ «POLIURS LTD» виступило експортером та виробником обладнання, що ввозиться на митну територію України в рамках міжнародної технічної допомоги, яка фінансується Шведською стороною в рамках Угоди та проекту «DemoUkrainaDH - Умань». НЕФКО було продовжено строк доступності гранту та кредиту до 31.10.2021. Згідно з реєстраційною карткою проекту (програми) №4300 від 21.02.2020 строк реалізації проекту «DemoUkrainaDH - Умань» - з 12.08.2019 - 30.11.2020. При цьому відповідно до реєстраційної картки проекту (програми) №4300-01 від 05.07.2021 строк реалізації указаного вище проекту змінено на період з 12.08.2019 - 31.10.2021. 15.06.2021 до митного посту «Умань» Київської митниці [PERSON] як агентом з митного оформлення товарів та вантажів ТОВ «Даймондагрогруп» подано електронну митну декларацію №UA100670/2021/103701, за якою задекларовано в митний режим імпорту наступні товари: 1. «Міжнародна технічна допомога в рамках проекту «DemoUkrainaDH-Умань»: труби з чорних металів з теплової ізоляцією: система промислово попередньо ізольованих спіненим поліуретаном з`єднаних труб: одинарні труби діаметром 250/500, в кількості 240 м. Призначення: для монтажу в системах тепломереж. Виробник «POLIURS LTD». Країна виробництва LV»; 2. «Міжнародна технічна допомога в рамках проекту «DemoUkrainaDH-Умань»: фітинги для зварювання встик, з найбільшим зовнішнім діаметром не більш як 609,6 мм, з тепловою ізоляцією: предізольовані відводи: коліно (кут) 90 для труб 250/500, в кількості 4 шт. Призначення: для монтажу в системах тепломереж. Виробник «POLIURS LTD». Країна виробництва LV». При цьому в графи 36 указаної декларації зазначено преференцію на мито та ПДВ « 129» «Обладнання, послуги, матеріали та інші ресурси, які фінансуються Шведською стороною в рамках Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Королівства Швеція про загальні умови технічного та фінансового співробітництва». Відповідно до графи 47 при декларуванні зазначеного товару було застосовано спосіб платежу 06 «сума податку, нарахована умовно, у зв`язку із звільненням від оподаткування, передбаченим МК України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України при поміщенні товарів у митні режими імпорту (випуск і вільний обіг), експорту» на загальну суму 157960,22 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 6, 7 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів. Згідно з ч.ч. 5 - 8 ст. 264 МК України з метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам митний орган здійснює перевірку митної декларації. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій. У випадках, коли з причин, визнаних митним органом обґрунтованими, окремі документи, визначені цим Кодексом, не можуть бути представлені разом з митною декларацією, дозволяється подання таких документів протягом часу, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. З моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації. Частиною 1 ст. 266 МК України встановлено, що декларант зобов`язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу митного органу пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи. Відповідно до ст. 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.. При цьому згідно зі ст. 292 МК України митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України: 1) товари не є об`єктом оподаткування митними платежами; 2) щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано; 3) при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму; 4) коли загальна фактурна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України громадянами, не перевищує обсягів, які не є об`єктом оподаткування митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу. Нормами п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 335 МК України передбачено, що під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник при перевезенні автомобільним транспортом надають митному органу в паперовій або електронній формі такі документи та відомості: а) документи на транспортний засіб, зокрема ті, що містять відомості про його державну реєстрацію (національну належність); б) транспортні (перевізні) документи (міжнародні товаротранспортні накладні); в) визначений актами Всесвітнього поштового союзу документ, що супроводжує міжнародні поштові відправлення (за їх наявності); г) комерційні документи (за наявності) на товари, що перевозяться, які містять відомості, зокрема, про найменування та адресу перевізника, найменування країни відправлення та країни призначення товарів, найменування та адреси відправника (або продавця) та отримувача товарів; ґ) відомості про кількість вантажних місць та вид упаковки; д) найменування товарів; е) вага брутто товарів (у кілограмах) або об`єм товарів (у метрах кубічних), крім великогабаритних вантажів. Разом з митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості про: 1) документи, що підтверджують повноваження особи, яка подає митну декларацію; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або інші документи, що підтверджують право володіння, користування та/або розпорядження товарами; 3) транспортні (перевізні) документи; 4) комерційні документи, наявні у особи, яка подає декларацію; 5) у разі необхідності - документи, що підтверджують дотримання заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності; 6) документи, що підтверджують дотримання обмежень, які виникають у зв`язку із застосуванням захисних, антидемпінгових та компенсаційних заходів (за наявності таких обмежень); 7) у випадках, передбачених цим Кодексом, - документи, що підтверджують країну походження товару; 8) у разі необхідності - документи, що підтверджують сплату та/або забезпечення сплати митних платежів; 9) у разі необхідності - документи, що підтверджують право на пільги із сплати митних платежів, на застосування повного чи часткового звільнення від сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму; 10) у разі необхідності - документи, що підтверджують зміну термінів сплати митних платежів; 11) у разі необхідності - документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до статті 53 цього Кодексу. Пунктом 6 ч. 1 ст. 282 МК України встановлено, що у випадках, встановлених цим Кодексом та іншими законами з питань оподаткування, при ввезенні на митну територію України або вивезенні за її межі від оподаткування митом звільняються, зокрема, товари, що ввозяться на митну територію України в рамках міжнародної технічної допомоги відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При цьому процедура залучення, використання та моніторингу міжнародної технічної допомоги, в тому числі державної реєстрації, моніторингу проектів (програм), акредитації виконавців (юридичних осіб - нерезидентів), реєстрації представництва донорської установи в Україні визначена Порядком залучення, використання та моніторингу міжнародної технічної допомоги, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2002 №153 (далі - Порядок №153), згідно з п. 1 якого міжнародна технічна допомога - фінансові та інші ресурси та послуги, що відповідно до міжнародних договорів України надаються партнерами з розвитку на безоплатній та безповоротній основі з метою підтримки України; програма - проекти, об`єднані для досягнення спільної мети; проект - документ, яким визначаються спільні дії учасників проекту (партнерів з розвитку, виконавців, бенефіціарів, реципієнтів), а також ресурси, необхідні для досягнення цілей надання міжнародної технічної допомоги, у тому числі співфінансування з інших джерел, протягом установлених строків. Відповідно до п.п. 11, 12, 21 Порядку №153 проекти (програми) підлягають обов`язковій державній реєстрації. Державна реєстрація проектів (програм) є підставою для акредитації їх виконавців, а також реалізації права на одержання відповідних пільг, привілеїв, імунітетів, передбачених законодавством та міжнародними договорами України. Проекти (програми) підлягають перереєстрації у разі зміни партнера з розвитку, виконавців, реципієнтів, бенефіціара, їх найменування, назви, цілей, змісту, кошторисної вартості, строків виконання проекту (програми), подання плану закупівлі. Разом з тим відповідно до Закону України від 21.09.2010 № 2533-VI «Про ратифікацію Рамкової угоди між Урядом України та північною екологічною фінансовою корпорацією» та ст. 3 Угоди між Кабінетом Міністрів України та урядом Королівства Швеція про загальні умови технічного та фінансового співробітництва від 29.08.2007 усе обладнання, послуги, матеріали та інші ресурси, які фінансуються Шведською стороною в рамках цієї Угоди, звільняються від сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів, у тому числі митних зборів. Ураховуючи вищезазначене у сукупності, зокрема, зважаючи на те, що в межах спірних правовідносин товари за декларацією №UA100670/2021/103701 ввозилися на митну територію України в рамках міжнародної технічної допомоги відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Законом України від 21.09.2010 № 2533-VI, а саме, за зареєстрованим проектом «DemoUkrainaDH - Умань», [PERSON] обґрунтовано вважала, що задекларований товар звільняється від оподаткування. При цьому посилання відповідача на те, що реєстраційна картка проекту (програми) №4300-01, за якою кінцевий строк реалізації проекту «DemoUkrainaDH - Умань» змінено з 30.11.2020 на 31.10.2021 зареєстровано 05.07.2021, тобто після декларування (15.06.2021) не змінює того факту, що спірні товари ввозилися на митну територію України саме в рамках указаної вище міжнародної технічної допомоги. Таким чином, апеляційний суд уважає правильним висновок суду першої інстанції, що відповідачем не доведено факту наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Приписи ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 вищевказаної статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи. Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як убачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Тобто, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. 28.02.2023 представником позивача - адвокатом Балтак О.О. заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь [PERSON] судових витрат, понесених на сплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в сумі 6000,00 грн. До зазначеного клопотання позивачем додано договір про надання правової допомоги №22/02/23 від 22.02.2023, попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на суму 6000,00 грн, квитанцію до прибуткового касового ордера №01 від 22.02.2023 на суму 6000,00 грн. Колегія суддів звертає увагу, що в пункті 5.1 указаного вище договору сторони погодили, що розмір винагороди (гонорару) адвоката за надання правової допомоги становить 6000,00 грн. Колегією суддів ураховується, що в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, наголошено: «…щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним». Крім того в межах розгляду цієї справи відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, відповідно до частини 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, не доведено неспівмірність заявлених до відшкодування витрат, не надано будь яких доказів того, що ціни на послуги адвоката є явно завищеними на ринку юридичних послуг. Аналогічний висновок викладений також у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 по справі №280/1765/19. З огляду на викладене клопотання про стягнення на користь позивача понесених витрат на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн потрібно задовольнити.

Результат розгляду: granted