Рішення адміністративного суду від 2022-09-13 00:00:00+03

У серпні 2021 року [PERSON] звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - [PERSON] , в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про стягнення виконавчого збору від 03.04.2018 № 54114993. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що виконавчим органом було неправомірно прийнято спірну постанову, а саме про стягнення виконавчого збору, оскільки основне виконання рішення суду № 1007/2081/2012 було здійснено в рамках виконавчого провадження № 58892538, яке проводив приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О.П. та яким було вже стягнуто 10 850,63 грн основної винагорода. Позивач вважає, що сплата виконавчого збору в рамках виконавчого провадження № 54114993 призведе до стягнення з позивача подвійної суми виконавчого збору. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2022 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Суд першої інстанції виходив з того, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2012 не виконано у повному обсязі, а виконавче провадження № 54114993 не закрите та перебуває на примусовому виконанні. Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що у рамках виконавчого провадження № 58892538, [PERSON] сплачено лише половину заборгованості за кредитним договором у розмірі 53 966,82, в той час як [PERSON] сплачено усю суму заборгованості за рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2012, зокрема, й суму виконавчого збору у розмірі 10 850,63 грн, тому сплата виконавчого збору в рамках виконавчого провадження № 54114993 призведе до стягнення з позивача подвійної суми виконавчого збору. Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подано. Учасники справи належним чином були повідомлення про час, дату та місце розгляду справи. Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у справі № 1007/2795/2012 за позовом ПАТ Дельта Банк до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області 27.12.2012 позов задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Дельта Банк заборгованість за кредитним договором № 1281/ФКВ-07 від 11.10.2007 в сумі 107 432,03 грн та судові витрати в сумі 1 074,32 грн. В подальшому 18.03.2013 Броварським міськрайонним судом Київської області у вказаній справі було видано виконавчий лист. 20.04.2017 ПАТ Дельта Банк подало заяву щодо примусового виконання рішення суду. У зв`язку з тим, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , стягувач ПАТ Дельта Банк звернувся до відповідача щодо примусового виконання рішення суду від 27.12.2012 за її місцем реєстрації та 15.06.2017 державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області (правонаступником якого є Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)) Богданової О.Г. відкрито виконавче провадження № 54114993. Аналогічну заяву щодо примусового виконання рішення суду від 27.12.2012 стягувач ПАТ Делата Банк, в частині солідарно стягнутої суми з [PERSON] за його місцем реєстрації: [ADDRESS] подав до приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича, яким також було відкрито виконавче провадження за № 58892538. У виконавчому провадженні № 54114993 державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області (правонаступником якого є Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)) Богданової О.Г. було прийнято постанову від 03.04.2018 про стягнення з [PERSON] виконавчого збору у розмірі 10 850,63 грн. Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними. Нормативно правове обґрунтування Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно із частиною п`ятою статті 26 Закону № 1404-VIII у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. Частинами першою-четвертою статті 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Пунктом 9 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до статті 543 Цивільного кодексу України виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження №58892538 від 25.09.2020 (а.с.28) рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2012 у справі №1007/5795/2012 виконано у повному обсязі. Відповідно до листа приватного виконавця Палагіна О.П. № 16535 від 03.12.2020 з переліком коштів, стягнутих у ВП №58892538 (а.с. 31) з [PERSON] стягнуто 107 432,03 грн, судові витрати в сумі 1 074,32 грн. та основну винагорода в 10% , шо в грошовому еквіваленті становить 10 850,63 грн. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина друга). У відповідності до статті 31 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення. Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок №643). Відповідно до пункту 19 Порядку № 643, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження, одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Отже, за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі. При цьому розмір основної винагороди приватного виконавця залежить від фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі. Аналогічну за змістом правову позицію викладено Верховним Судом, зокрема, у своїй постанові від 03.03.2020 у справі №260/801/19. Таким чином, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення виконавцем не будь-яких дій, пов`язаних з організацією виконавчого провадження, а виключно дій по фактичному стягненню з боржника присуджених за виконавчим документом сум, тобто дії, за наслідками яких було стягнуто, повернуто у примусовому порядку відповідну суму або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Тобто за своїм призначенням виконавчий збір стягується за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до фактичного виконання рішення. Позивач посилається про безпідставне (подвійне) стягнення державним виконавцем виконавчого збору, який вже стягнутий приватним виконавцем, що входить в предмет доказування в рамках цього спору. У відповідності до частини третьої статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Аналіз наведеного вище законодавства, дає суду підстави для висновку, що виконавчий збір та основна винагорода приватного виконавця є одною й тою ж сумою коштів, що стягується у відповідному розмірі за примусове виконання рішення (10 відсотків), тобто коштами виконавчого провадження. При цьому, з урахуванням приписів статті 45 Закону України Про виконавче провадження стягненню з боржника підлягає лише або виконавчий збір або основна винагорода приватного виконавця, подвійне стягнення вказаних коштів виконавчого провадження не допускається. Наявними матеріалами виконавчого провадження ВП 58892538 підтверджено, що основна винагорода приватного виконавця у розмірі 10 850,63 грн є стягнутими з одного із солідарних боржників, а тому прийняття оскаржуваної постанови від 03.04.2018 ВП № 54114993 є протиправним, оскільки свідчить про подвійне стягнення з позивача як солідарного боржника виконавчого збору без реального виконання виконавчого документа виданого Броварським міськрайонним судом Київської області. Таким чином, судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, внаслідок чого суд вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити. Згідно ч.4 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 139 КАС України позивачу підлягає відшкодуванню сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн за подання позовної заяви та у розмірі 1362,00 грн за подання апеляційної скарги, що разом складає 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят грн). Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16. На підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем додано до матеріалів справи лише договір про надання правової допомоги від 17.11.2020 №17/11-2020, з якого неможливо встановити розмір витрат, понесених на професійну правничу допомогу саме у цій справі. Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу не підтверджені належними доказами, що унеможливлює здійснення оцінки співмірності наданих послуг зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача в повному обсязі.

Результат розгляду: granted