Рішення адміністративного суду від 2022-02-17 00:00:00+02

У липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі ГУНП) в якому просив визнати протиправною і скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 22.04.2021 серія БАЮ №069928 (далі Постанова). Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В доводах апеляційної скарги вказує, що факти викладені в оскаржуваній Постанові не відповідають дійсності. Вину позивача не підтверджено жодними належними, достовірними та допустимими доказами. Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, покази свідків, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не довів, що він не керував автомобілем 22.04.2021, а вказані обставини спростовані дослідженими судом доказами. Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань. Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 22.04.2021 о 03:00 год на автодорозі Тернопіль-Львів-Рава-Руська керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN CADDY, реєстраційний номер [NUMBER] (далі ТЗ), що належить [PERSON] , водій здійснив рух транспортного засобу, при цьому 29.10.2020 Шацьким районним судом Волинської області строком на один рік був позбавлений права керувати ТЗ, чим порушив пункт 2.1 а «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР). На підставі наведеного, поліцейським Козакевич М.А. винесено Постанову, згідно якої [PERSON] був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн (а.с.4). За змістом статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Приписами підпункту «а» пункту 2.4 розділу 2 ПДР визначено, що на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів). Відтак, вищенаведеними нормами, за власниками транспортних засобів, закріплений обов`язок під час експлуатації такого мати при собі перелічені документи. Частина четверта статті 126 КУпАП передбачає, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Частиною першою статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон №580-VIII) закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці. В підтвердження обставин вчинення скаржником порушення за оскаржуваною Постановою представниками відповідача до суду першої інстанції було надано відеозапис на якому зафіксовано, що автомобіль розпочав рух, та проїхавши кілька метрів зупинився після появи світла фар та проблискових маячків автомобіля поліції. Також, з відео вбачається рух в салоні вказаного автомобіля, однак встановити хто пересідав з місця водія неможливо. Крім того, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що вказаний відеозапис не є відеозаписом із нагрудних камер поліцейських, а також в матеріалах справи відсутні відомості про те, що вказане відео надавалось автозаправною станцією (місце де було зафіксовано подію інкримінованого позивачу порушення; далі - АЗС) на вимогу ГУНП. Відповідно до частини першої статті 74 КАС суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не може визнати як допустимий доказ відеозапис, що наданий відповідачем, так як не відомо, як та ким здійснювалась така відеофіксація, і як та від кого вказане відео отримано ГУНП. Разом з тим, апеляційним судом вживались заходи щодо виклику свідків, як зі сторони позивача так і зі сторони відповідача. Згідно показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які 22.04.2021 перебували разом із позивачем-апелянтом на АЗС, яка знаходиться на автодорозі Львів-Рава-Руська м.Жовква, Львівська область, вул.Сагайдачного,1 такі вказали, що [PERSON] не був в той день за кермом, а знаходився на задньому сидінні автомобіля. За словами [PERSON] в той день за кермом перебував він, однак коли приїхали працівники поліції всі особи, що перебували на передніх сидіннях ТЗ пересіли на заднє сидіння, де знаходився [PERSON] . Згідно показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] інспекторів поліції, які внаслідок отриманого від очевидця подій громадянина [PERSON] , про можливе керування ТЗ особами, що перебувають в стані алкогольного сп`яніння прибули на територію АЗС за результатами \~чого було складено оскаржувану Постанову. Так, зокрема, перелічені свідки загалом ствердно не вказали, що саме [PERSON] перебував за кермом ТЗ. Підїжаючи до АЗС вони бачили, що хтось пересідав із сидіння водія на заднє крісло автомобіля. За зовнішнім виглядом, як це описав [PERSON] , це ніби був [PERSON] . Про те, що відсутні беззаперечні докази перебування позивача за кермом 22.04.2021 вказано також і в постанові Жовківського районного суду Львівської області від 3 лютого 2022 року у справі №444/1277/21 в якій вирішувалось питання про притягнення [PERSON] до відповідальності за частиною другою статті 130 КУпАП, згідно обставин, що мали місце 22.04.2021, якою справу про адміністративне правопорушення \~про притягнення [PERSON] за частиною другою статті 130 КУпАП закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП. В обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище та зважаючи на те, що ГУНП та свідками зі сторони відповідача, крім письмових заперечень та пояснень, не надано інших доказів, які б підтверджували правомірність винесеної Постанови та спростовували, зокрема такі доводи апелянта, як те, що він не перебував за кермом ТЗ 22.04.2021. З огляду на це, апеляційний суд вважає, що Постанова є протиправною та необґрунтованою, а рішення суду про безпідставність заявленого позову помилковим, та таким, що прийнято без з`ясування всіх обставин справи. Відтак, доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи. Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позову, з наведених вище підстав. Відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції внаслідок неповного з`ясування всіх обставин справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позову, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Результат розгляду: granted