Рішення адміністративного суду від 2022-06-13 00:00:00+03

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: - визнати неправомірною бездіяльність відповідача по виконанню постанови Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 2а-2684/11/1111; - визнати неправомірними дії відповідача щодо проведення розрахунку щомісячної страхової виплати згідно рішення Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 2а-2694/11 і винесення постанови від 21.08.2020 № 1101/90116/90116/82 ''Про призначення допомоги''; - визнати неправомірною і скасувати постанову відповідача від 21.08.2020 № 1101/90116/90116/82 ''Про призначення доплати''; - стягнути з відповідача шкоду, завдану невиконанням постанови Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 2а-2684/11/1111 у вигляду недоотриманих сум щомісячних страхових виплат за період з грудня 2010 року по 1.01.2015, з урахуванням зростання цін на споживчі товари по листопад 2021 року в розмірі 5721011,95 грн. Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що в позовній заяві відсутні вимоги про зобов`язання відповідача вчинити якісь дії. Відповідач вже вчинив дії на виконання рішення Верховного Суду від 11.12.2019 проте виконав дії неналежним чином. Верховний Суд вирішив спір про право. Однак Верховний Суд не встановлював ні конкретного розміру недонарахованих з 01.12.2010 по 01.01.2015 щомісячних страхових сум, ні вхідних даних для алгоритму відповідного перерахунку. Саме ці конкретні дії відповідача по конкретному Розрахунку заборгованості з виплати щомісячних страхових виплат за період з 1.12.2010 по 1.01.2015 і винесення на підставі цих дій постанови і є предметом даного позову. Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ Постановою Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 2а-2684/11/1111 за касаційною скаргою позивача [PERSON] скасовано постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 4 травня 2016 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2016 року, ухвалено нове судове рішення, яким частково задоволено позов: - визнано протиправною бездіяльність Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровограді по перерахунку позивачу щомісячних страхових виплат у зв`язку з підвищенням розміру мінімальної заробітної плати у період з 01.12.2010 по 01.01.2015; - зобов`язано Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровограді виплатити позивачу недонараховані з 01.12.2010 по 01.01.2015, у зв`язку із підвищенням мінімальної заробітної плати, щомісячні страхові суми, відкориговані у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці». Вказане рішення суду набрало законної сили 11 грудня 2019 року та виконано відповідачем. Не погоджуючись з діями та бездіяльністю відповідача по виконанню судового рішення в адміністративній справі № 2а-2684/11/1111 в частині обрахунку сум щомісячних страхових виплат, позивач звернулась до суду з цим позовом. Відмовляючи у відкритті провадження за таким адміністративним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що мета даного позову є зобов`язання відповідача вчинити дії щодо виконання рішення Верховного Суду від 11.12.2019, тому такі позовні вимоги не можуть становити самостійний предмет адміністративного позову, оскільки кодексом адміністративного судочинства встановлена інша процедура стосовно судового контролю за виконанням рішення суду. При тому, що позовні вимоги стосовно визначення суми шкоди є похідними від вирішення питання щодо здійснення перерахунку соціальних виплат позивачу, а тому не можуть бути окремим предметом спору, оскільки відсутній спір між сторонами, в частині саме суми/обрахунку. НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ Відповідно до частин 2 та 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Згідно з частинами 2 та 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Статтею 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність встановлену законом. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 20 лютого 2019 року (справа № 806/2143/15). В апеляційній скарзі позивач не заперечує факту виконання відповідачем постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 2а-2684/11/1111, а навіть зазначає про це. Позивач зауважує, що конкретні дії відповідача по конкретному Розрахунку заборгованості з виплати щомісячних страхових виплат за період з 01.12.2010 по 01.01.2015 і винесення на підставі цих дій постанови і є предметом даного позову. Верховний Суд вирішив спір про право, однак не встановлював ні конкретного розміру недонарахованих з 01.12.2010 по 01.01.2015 щомісячних страхових сум, ні вхідних даних для алгоритму відповідного перерахунку. Колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними такі доводи апелянта, оскільки зазначені вище правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання або протиправне (неправильне) виконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Оскаржені дії (бездіяльність) відповідача пов`язані з виконанням судового рішення і не є самостійним предметом спору, як правильного висновку дійшов і суд першої інстанції. Проте, наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. Якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен звертатися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов. Отже, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні за новим позовом розглядатися не можуть. У разі порушення зазначеного порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду - провадження у справі належить закривати з посиланням на те, що спір вирішений судовим рішенням, яке набрало законної сили. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року (справа № 522/10140/17) та від 29 липня 2020 року (справа № 580/1264/19). Порівнянням резолютивної частини Постанови Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 2а-2684/11/1111 та вимог нового позову [PERSON] апеляційним судом встановлено, що вони є подібними, охоплюють один період часу, по суті позивач не погоджується лише з діями відповідача по обчисленню суми щомісячних страхових виплат, про що і заявляє в апеляційній скарзі. Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у відкритті провадження в адміністративній справі. ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, проте підставою такої відмови помилково зазначив п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, відповідно до якого суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Натомість, пунктом 2 частини 1 статті 170 КАС України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі. Оскільки між сторонами новий спір не виник, а має місце спір щодо неналежного виконання відповідачем судового рішення, тому підставою для відмови у відкритті провадження у даній справі необхідно вважати пункт 2 частини 1 статті 170 КАС України. Отже, судом першої інстанції правильно відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі, проте помилково зазначені інші підстави відмови. Відповідно до частини 4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивування висновків суду щодо підстави відмови у відкритті провадження в адміністративній справі. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial