Рішення адміністративного суду від 2022-09-15 00:00:00+03

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Борисенко Л.П. відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) при примусовому виконанні виконавчого листа № 340/3682/21 виданого 12.01.2022 Кіровоградським окружним адміністративним судом у виконавчому проваджені № 68210923; - визнати \~\~протиправною та скасувати постанову від 09.06.2022 про повернення виконавчого документа стягувачу головного державного виконавця Борисенко Л.П. відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) при примусовому виконанні виконавчого листа № 340/3682/21 виданого 12.01.2022 Кіровоградським окружним адміністративним судом у виконавчому проваджені № 68210923. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 6 вересня 2021 року позов задоволений. Крім того, суд, застосувавши приписи ч. 2 ст. 9 КАС України, вийшов за межі позовних вимог і додатково зобов`язав відповідача поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 340/3682/21 виданого 12 січня 2022 року Кіровоградським окружним адміністративним судом. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на виконання рішення суду боржником до відділу направлено лист від 28 січня 2022 року з додатками, відповідно до яких Головним управлінням ПФУ в Кіровоградській області повідомлено, що здійснено перерахунок пенсії позивача починаючи з 1 грудня 2019 року, загальна сума доплати складає 242\~ 414,55 грн. \~Проте на теперішній час державне фінансування цих витрат відсутнє. Вважає, що оскаржена постанова є законною, оскільки прийнята на підставі та у межах наданих державному виконавцю повноважень. Також зазначає, що судом помилково застосовані положення ч. 2 ст. 9 КАС України, оскільки статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначене правило поведінки державного виконавця у випадку скасування судом постанови про повернення виконавчого документа. Позивач своїм процесуальним правом на подачу відзиву не скористався, що не перешкоджає розгляду справи. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 9 серпня 2021 року у справі № 340/3682/21 за позовом [PERSON] визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Кіровоградській області щодо непроведення перерахунку та виплати пенсії позивача на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 13 травня 2021 № 22/6-1952; зобов`язано ГУ ПФУ в Кіровоградській області провести з 01 грудня 2019 року перерахунок пенсії, призначеної позивачу, на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 13 травня 2021 № 22/6-1952 з урахуванням усіх видів грошового забезпечення, та виплатити заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком (а.с. 9-11). Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2021 року апеляційну скаргу повернуто ГУ ПФУ в Кіровоградській області (а.с. 13). 12 січня 2022 року позивачем одержано виконавчий лист (а.с. 16). За заявою позивача від 14 січня 2022 року (а.с. 17) відповідачем винесено постанову від 19 січня 2022 року, якою відкрито виконавче провадження ВП № 68210923 (а.с. 19). Постановою відповідача від 9 червня 2022 року виконавчий лист повернуто позивачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (а.с. 7). Позивач, вважаючи постанову про повернення виконавчого документу стягувачу протиправною, звернувся до суду з цим позовом про її скасування. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що виконуючи судове рішення суб`єкт владних повноважень не може приймати рішення про фактичну відмову у його виконанні посилаючись на відсутність бюджетних асигнувань, при цьому не конкретизувавши час його виконання. Також зазначив, що відповідачем не підтверджено достатніми та належними доказами правомірність прийняття оскаржуваної постанови, а тому позовні вимоги є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, суд, застосувавши положення ч. 2 ст. 9 КАС України, зазначив, що оскільки скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу не має наслідком автоматичне відновлення виконавчого провадження, то з метою ефективного захисту прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 340/3682/21 виданого 12 січня 2022 року Кіровоградським окружним адміністративним судом. НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Частинами 2, 4 статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII). Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною 1 статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина 1 статті 5 Закону № 1403-VIII). Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII). Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Частиною шостою статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). Згідно з частинами 1, 2 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Пунктом 9 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. За правилами частини 5 вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону Сторонами справи не заперечується той факт, що рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 9 серпня 2021 року у справі № 340/3682/21 в частині зобов`язання \~\~ГУ ПФУ в Кіровоградській області здійснити виплату позивачу пенсії починаючи з 1 грудня 2019 року, зокрема і заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком, не виконане. Невиконання рішення суду мотивоване ГУ ПФУ в Кіровоградській області відсутністю бюджетних коштів та посиланням на приписи Порядку виплати пенсій та грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596. ( а.с. 58-59) За правовим регулюванням ст. 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства. Апеляційний суд погоджується, що фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення можливе лише за наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України. Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що приймаючи постанову про повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем на підставі листа Головного управління ПФУ в Кіровоградській області від 28 січня 2022 року (а.с. 58-59), зроблено висновок про наявність обставин, які виключають можливість вчинення державним виконавцем виконавчих дій в порядку статей 63, 75 Закону № 1404-VIII, якими визначено умови і порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії, та встановлена відповідальність за невиконання таких рішень. Фактично державний виконавець без будь-яких належних доказів, які б містили інформацію щодо бюджетних призначень, прийняв позицію боржника про те, що бюджетних асигнувань для виплатити стягувачу нарахованої пенсії недостатньо, і дійшов висновку, що застосування заходів, передбачених Законом № 1404-VIII, не буде результативним. Разом з тим, державним виконавцем взагалі не перевірялось, які ж дії вчинені і чи вчинені взагалі боржником на виконання рішення суду в частині виплати позивачу належного йому розміру пенсії з 1 грудня 2019 року. Крім того, спірна постанова не містить жодного обґрунтування наявності підстав для повернення виконавчого документа, з якими пункт 9 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII пов`язує можливість повернення виконавчого документу стягувачу. Зазначена норма права передбачає існування декількох обставин, як умову її застосування. Проте постанова відповідача не містить обґрунтування жодної з них, як правильно зазначив і суд першої інстанції. Апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, що оскільки в матеріалах виконавчого провадження, крім листа боржника від 28 січня 2022 року, відсутні будь-які документи, які б вказували на відсутність фінансового ресурсу для виплати стягувачу нарахованої пенсії згідно з рішенням суду, то постанова держаного виконавця не може вважатися мотивованою та обґрунтованою і не дає підстав погодитися з відповідачем, що відсутні підстави для вжиття заходів примусового виконання рішення суду. Також колегія суддів зазначає, що сам факт неможливості виконати рішення суду боржником, у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування, не є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу. Також обставина, що державним виконавцем встановлено новий строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не може слугувати підставою для підтвердження правомірності оскарженої постанови відповідача, оскільки це буде суперечити принципу обов`язковості судових рішень, згоду на яке надано у встановленому законом порядку. За наслідками прийняття оскарженої постанови державного виконавця рішення суду залишилось невиконаним, що суперечить основним завданням виконавчого провадження. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 287/1/17-а та від 22 серпня 2019 року у справі № 1140/3479/18. Крім того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 619/562/18, належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що набрало законної сили, що свідчить про повноту виконавчих дій, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України. Отже, відкривши виконавче провадження, державний виконавець був зобов`язаний вчинити всі передбачені Законом № 1404 дії, спрямовані на примусове виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 9 серпня 2021 року у справі № 340/3682/21, проте фактично жодних таких дій не вчинив. Відсутність бюджетних коштів, що, як зазначалось вище, не може бути причиною невиконання судового рішення, яке набрало законної сили. Водночас положення пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, оскільки боржником у виконавчому провадженні є державний орган, діяльність якого не пов`язана з отриманням прибутку, що виключає можливість наявності права власності на майно, на яке, у тому числі, може бути звернуто стягнення, про що правильного висновку дійшов суд першої інстанції. Крім того, державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження не перевірено дотримання боржником приписів Порядку виплати пенсій та грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596, відповідно до п. 13 та 14 якого Пенсійний фонд України та органи соціального захисту населення проводять протягом місяця за датами у межах виплатного періоду перерахування уповноваженим банкам коштів, необхідних для виплати пенсій та грошової допомоги, через поточні рахунки одержувачів на підставі списків, які подаються органами Пенсійного фонду та органами соціального захисту населення відповідним установам уповноважених банків разом з двома примірниками описів. З огляду на те, що Законом № 1404-VIII примусове виконання рішень покладено на органи державної виконавчої служби (державних виконавців), повернення стягувачу виконавчого листа без виконання його з причин, наведених у спірній постанові (відсутність бюджетного фінансування) та підстав пункт 9 частини 1 статті\~ 37 Закону № 1404-VIII, не може вважатись правомірним. Апеляційний суд вважає, що постанова про повернення виконавчого документу без виконання порушує права позивача, як стягувача, відновлення яких має бути здійснено шляхом її скасування, про що правильного висновку дійшов і суд першої інстанції. У частині доводів апелянта про безпідставне застосування судом першої інстанції положень ч. 2 ст. 9 КАС України колегія суддів зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону № 1404 у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. Отже, як правильно зазначає апелянт, правило поведінки державного виконавця у випадку скасування судом постанови про повернення виконавчого документа стягувачу чітко регламентовано зазначеною нормою, а тому судом першої інстанції безпідставно без наявності спору між сторонами в цій частині застосовано приписи ч. 2 т. 9 КАС України і зобов`язано відповідача поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 340/3682/21 виданого 12 січня 2022 року Кіровоградським окружним адміністративним судом, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню. ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами, що державний виконавець на час винесення оскарженої постанови про повернення виконавчого документа стягувачу діяв з дотриманням вимог Закону № 1404-VIII, здійснив належну перевірку обставин виконання боржником судового рішення, здійснив усі можливі заходи для його виконання, а тому оскаржена постанова є протиправною і підлягає скасуванню. Натомість у частині зобов`язання відповідача поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 340/3682/21 виданого 12 січня 2022 року Кіровоградським окружним адміністративним судом, судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального і порушені норми процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню. В іншій частині рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial