Рішення адміністративного суду від 2023-04-27 00:00:00+03

07.03.2023 до суду звернулась позивачка із вказаним позовом. В обгрунтування позову вказує, що 14.02.2023 відповідачем винесена постанова про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.156 КУпАП у виді штрафа в розмірі 6800 грн. Зазначає, що постанова винесена на підставі протоколу, згідно якого 13.01.2023 о 14:30 год [PERSON] в смт.Шевченково по вул.Джерельній, 46 в магазині «Луч» здійснила продаж горілки «Мороша» об`ємом 0,7л, чим порушила правила торгівлі алкогольними напоями, що заборонено рішенням органу місцевого самоврядування, розпорядження від 31.10.2022. Вважає себе невинною, а складену постанову незаконною. Вказує, що до протоколу додано лише пояснення двох осіб, в яких не вказано, що саме вона їм продала алкогольні напої та мається різниця у часі між тією, що зазначена у протоколі та часом, що вказують в поясненнях свідки. Також у справі відсутній чек, який підтверджував би факт продажу алкогольного напою. Тож вказує, що матеріалами справи не доведено в її діях складу правопорушення. Крім того розгляд справи відбувся у її відсутність, її не викликали та не повідомляли про розгляд справи, що є істотним порушення її права на захист. З наведених підстав просив скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Шевченківської селищної ради від 14.02.2023 № 2 про накладення адміністративного стягнення відносно неї за ч. 2 ст. 156 КУпАП, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП , через відсутність події та складу адміністративного правопорушення. Розпорядженням Верховного Суду від 14.03.2022 р. N 7/0/9-22 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Шевченківського районного суду Харківської області на Диканський районний суд Полтавської області. Ухвалою суду від 09.03.2023 відкрито провадження та надано строк відповідачу для подачі відзиву. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про розгляд справи належним чином, будь-яких заяв, клопотань та відзиву до суду не подав. Дослідивши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши надані суду докази, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на таке. Як зазначено в оскаржуваній постанові № 2 від 14.02.2023, [PERSON] 13.01.2023 о 14:30 год працюючи продавцем в магазині «Луч», за адресою: [ADDRESS] , власником якого є ФОП [PERSON] , здійснила продаж горілки «Мороша» ємністю 0,7л, чим порушила вимоги розпорядження Куп`янської військової адміністрації від 31.10.2022 № 18В про заборону торгівлі алкогольними напоями, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.15) Як вказано у постанові, вина правопорушниці доводиться матеріалами справи, поясненнями свідків та протоколом про адміністративне правопорушення. Цією постановою на позивача [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 6800 грн. Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Частина 2 ст. 156 КУпАП встановлює відповідальність за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння у приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування як такі, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння заборонена, або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння через торгові автомати чи особами, які не досягли 18-річного віку, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особі, яка не досягла 18-річного віку, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби. Відтак, обов`язковою ознакою складу даного адміністративного правопорушення є діяння, яке полягає у продажі, зокрема алкогольних напоїв, у час доби, що заборонений відповідним рішенням органу місцевого самоврядування. Суб`єктом даного правопорушення, виходячи із диспозиції даної норми, є працівник підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування. За приписами ст.280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст.251 КУпАП визначено, що доказами б справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото» і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. На цьому акцентував увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу № 524/5741/16-а. Як убачається із матеріалів справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за продаж у приміщенні магазину алкогольних напоїв, а саме горілки з порушенням правил торгівлі, а саме недотримання вимог вимоги розпорядження Куп`янської військової адміністрації від 31.10.2022 № 18В про заборону торгівлі алкогольними напоями. Відповідач відзив на позов не подав. Матеріали справи не містить належних та допустимих доказів того, що було здійснено реалізацію алкогольних напоїв у певний час та певну дату, і така реалізація була здійснена саме позивачем. Так, фактом продажу алкогольних та тютюнових виробів є касовий чек, який видається кожному без винятку покупцеві, на чому акцентує увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 23.04.2019 р. справа Ж1/81171217/16 адміністративне провадження №К/9901741573/18. З оспорюваної постанови вбачається, що такий доказ, як фіскальний чек, адміністративною комісією не досліджувався, адже згідно спірної постанови комісією під час розгляду справи досліджувалися наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків, що ставить під сумнів факт продажу вказаного товару. Крім того, в матеріалах справи відсутні жодні належні та допустимі докази про статус позивача, як працівника підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування (наказ про прийняття на роботу, копія трудової книжки), не містяться посилання на такі докази і в постанові від 14.02.2023, де вказано, що [PERSON] є продавцем магазину «Луч» без жодного підтвердження вказаних обставин. З огляду на викладені обставини, суд дійшов до висновку, що у адміністративної комісії були відсутні належні та допустимі докази для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП. Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 537/2088/17, зазначає, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. Разом із тим, позивачка стверджує, що її про розгляд справи в адміністративній комісії не повідомляли та не викликали, при розгляді справи вона була відсутня, що є порушенням права особи на захист. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України. Відповідач не надав суду доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Таким чином, оскільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена за відсутності достатніх доказів на підтвердження вказаних у постанові обставин, суд доходить висновку про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП, що у свою чергу свідчить про неправомірність винесеної відносно останньої постанови про накладення адміністративного стягнення та обумовлює необхідність її скасування. Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.\\ Отже, спірна постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а позов - підлягає задоволенню.

Результат розгляду: granted