Рішення адміністративного суду від 2022-02-04 00:00:00+02

Історія справи. [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - Відповідач), в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зменшення розміру (застосування обмежень максимального розміру) пенсії [PERSON] та зобов`язати здійснити виплату пенсії, яка станом на 01.06.2021 становила 21417,36 грн, з поверненням різниці. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року позов задоволено повністю. Приймаючі таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Разом з тим, суд зазначив, що новий порядок призначенця та виплати пенсій, встановлений Законом України № 1697-VIІ, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Крім того, суд урахував, що питання незастосування обмеження пенсії позивача максимальним розміром вже було вирішено рішення Деснянського районного судом м. Чернігова у справі № 750/2398/16-а, яке набрала законної сили відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх апеляційних вимог Відповідач стверджує, що ним правомірно зменшено відсотковий розмір пенсії за вислугу років [PERSON] з 90 до 60 відсотків від суми місячної заробітної плати, а також обмежено пенсію Позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. При цьому, Апелянт зазначає, що такі дії ним вчинені при виконанні рішення суду у справі № 620/4051/20, а саме при здійсненні перерахунку пенсії Позивача на підставі судового рішення у вказаній справі. З цих та інших підстав Апелянт вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 та від 14.12.2021 відкрито провадження за цією апеляційною скаргою, учасникам справи встановлено строк на подачу відзиву, та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження. Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав. Обставини справи, установлені судом першої інстанції. Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів цієї справи, [PERSON] перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». 26.02.2020 прокуратурою Чернігівської області видано позивачу довідку № 18-21 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 та рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)/2019. Враховуючи наведене, [PERSON] 25.03.2020 звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про перерахунок пенсії, однак як слідує з листа ГУ ПФУ в Чернігівській області № 2500-0339-8/10677 від 01.04.2020, рішенням від 01.04.2020 позивачу відмовлено у здійсненні вказаного перерахунку з посиланням на частину 20 статті 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру», оскільки пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1155 встановлено, що зміна розмірів посадових окладів для працівників прокуратури, передбачених цією постановою, не є підставою для перерахунку пенсій, що призначені згідно із Законом України «Про прокуратуру». Після 13.12.2019 нормативно-правові акти про підвищення заробітної плати прокурорським працівникам, які працюють на відповідній посаді, не приймались. Не погоджуючись із таким рішенням суду, Позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 по адміністративній справі № 620/4051/20, яке набрало законної сили 22.04.2021, позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 01.04.2020 про відмову в проведенні перерахунку пенсії [PERSON] , зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 13.12.2019 здійснити перерахунок та виплату [PERSON] пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» на підставі довідки прокуратури Чернігівської області від 26.02.2020 № 18-21, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії. На виконання вказаного рішення Відповідач з 01.06.2021 застосував відсоткове зазначення розрахунку пенсії від заробітку з 90 % на 60 % та обмежив суму максимального розміру пенсії (до виплати) десятьма прожитковими мінімумами, для осіб, які втратили працездатність. Вважаючи свої права порушеними, Позивач звернувся до суду з цим позовом. Нормативно-правове обґрунтування. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно з частиною першою статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Частиною другою статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Статтею 382 КАС України визначено спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо. У частині першій статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Висновки суду апеляційної інстанції. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що процесуальним законодавством регламентовано порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. При цьому, саме наведені вище норми адміністративного процесуального законодавства, зокрема ст.ст. 382, 383 КАС України, мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення і підставами для їх застосування є саме невиконання або неналежне виконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача. Водночас, наявність у КАС України таких спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову. Тобто, судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, визначеному КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, оскільки судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі № 816/2016/17, постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17, від 23.09.2020 року у справі №760/3142/17 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими для застосування судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи. При цьому, апеляційний суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28.11.1999 по справі «Brumarescu v. Romania» («Брумареску проти Румунії») та від 24.07.2003 по справі «Ryabykh v. Russia» («Рябих проти Росії»), відповідно до яких одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що обмеження пенсії Позивача максимальним розміром та застосування при її перерахунку нижчого коефіцієнту (60% замість 90%) було здійснено Відповідачем при виконанні судового рішення в іншій справі, а саме рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 у справі № 620/4051/20. Тобто, фактично спір виник між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що й у вказаній справі, але на стадії виконання судового рішення. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Згідно з ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. Отже, судом першої інстанції при вирішенні цієї справи було неповно встановлено обставини справи та підстави позову і порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 238 КАС України провадження в справі закривається, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відповідно до частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги на виконання приписів частини п`ятої статті 242 КАС України правові висновки Верховного Суду, наведені у вищезазначених справах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області підлягає задоволенню частково, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року - скасуванню, а провадження у справі - закриттю. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 139 КАС України у суду відсутні підстави для здійснення перерозподілу судових витрат.

Результат розгляду: partial