Рішення адміністративного суду від 2022-07-08 00:00:00+03

[PERSON] звернувся з адміністративним позовом до Військової частини [NUMBER], в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 18.12.2021, просив: - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 28 грудня 2016 року по 31 січня 2018 року, з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця; - зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення за період з 28 грудня 2016 року по 31 січня 2018 року, з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з 28.12.2016 по 19.04.2019 він проходив військову службу у Військовій частині [NUMBER], наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 19.04.2019 №120 майора [PERSON] , старшого помічника начальника оперативного відділення штабу, з 19.04.2019 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Позивач звернувся до відповідача із зверненням, в якому просив, зокрема, у разі не виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 28.12.2016 по 01.12.2018 здійснити таку виплату. На звернення позивача Військова частина [NUMBER] надала позивачеві довідку щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення №422 від 04.10.2021, зі змісту якої вбачається, що індексація грошового забезпечення позивача за період з 28.12.2016 по 31.01.2018 не нараховувалась та не виплачувалась. Позивач вважає, що такою бездіяльністю відповідач порушив його права, оскільки індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, тобто складовою грошового забезпечення (заробітної плати) військовослужбовців та проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на постанову Верховного Суду від 05.02.2020 у справі №825/565/17. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та не виплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 28 грудня 2016 року по 31 січня 2018 року, з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця. Зобов`язано Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 28 грудня 2016 року по 31 січня 2018 року, з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Відповідач зазначає, що Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, не передбачає механізм нарахування та виплати індексації за минулий час. Визначення базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення січень 2008 року є безпідставним з огляду, зокрема, на те, що оновлений Порядок № 1078 застосовується з січня 2016 року. Також вважає, що виплата індексації грошового забезпечення є дискреційними повноваженнями військової частини. Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково. Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач - [PERSON] з 28.12.2016 по 19.04.2019 проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді старшого помічника начальника оперативного відділення штабу у Військовій частині [NUMBER], де отримував грошове забезпечення, що підтверджується копією витягу з наказу №120 від 19.04.2019 та довідкою №316 від 24.04.2019. Згідно копії витягу з наказу командира Військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №120 від 19.04.2019 майора [PERSON] виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 19.04.2019, що підтверджується копією відповідного витягу з наказу, наявною у справі. Позивач звернувся до відповідача із зверненням, в якому просив, зокрема, у разі не виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 28.12.2016 по 01.12.2018 здійснити таку виплату. На звернення позивача Військова частина [NUMBER] надала позивачеві довідку щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення №422 від 04.10.2021, зі змісту якої вбачається, що індексація грошового забезпечення позивача за період з 28.12.2016 по 31.01.2018 не нараховувалась та не виплачувалась. З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке. Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. За приписами ч.2 ст.19 цього Закону державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Згідно ст.9 цього Закону грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ. За визначенням в статті 1 цього Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до ст. 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (ч.2 ст. 5 Закону №1282-XII). Згідно положень ч.6 ст. 5 Закону №1282-XII проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Відповідно до ст. 6 Закону №1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються, як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту. Пунктом 2 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби. Відповідно до п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. Абзацом 8 пункту 4 Порядку №1078 встановлено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства. Виходячи з наведених норм, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті, що відповідає також правовій позиції Верховного Суду у постановах від 19 червня 2019 року у справі № 825/1987/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, від 05 лютого 2020 року у справі № 825/565/17. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме: відповідно до Порядку № 1078. Оскільки індексація грошового забезпечення є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів. Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування, жодним чином, не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 07 серпня 2019 року у справі № 825/694/17 та від 19 березня 2020 року у справі № 820/5286/17. За такого правового врегулювання індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. З огляду на викладене суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача щодо обов`язку Військової частини [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 28 грудня 2016 по 31 січня 2018. Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач, не здійснюючи нарахування та виплату позивачеві індексації грошового забезпечення у період часу з 28.12.2016 по 31.01.2018, діяв не у спосіб, передбачений чинним законодавством, у зв`язку з чим позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за цей період є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В той же час суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення із визначенням базового місяця індексації грошового забезпечення. Виходячи з положень статті 4 Закону №1282-XII, пункту 5 Порядку №1078, індексація грошових доходів, в тому числі, грошового забезпечення, відбувається за наявності певних умов, які визначені діючим законодавством. При цьому обов`язок нарахувати та виплатити індексацію, визначити базовий місяць для розрахунку суми індексації є компетенцією органу, в якому військовослужбовець проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Оскільки спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою відповідача нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний позивачем період, тому визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації у взаємозв`язку з розміром грошового забезпечення позивача належить до компетенції відповідача саме при нарахуванні таких сум. Отже, питання про те, який базовий місяць має бути використаний відповідачем при нарахуванні індексації, спірним не є, внаслідок чого вимога позивача в частині зобов`язання відповідача встановити базовий місяць для обчислення індексації не підлягає задоволенню, оскільки є передчасною та спрямована на захист ще не порушеного права, що суперечить ст. 5 КАС України, в той час як судовий захист може надаватися лише порушеним правам. Вказані висновки щодо вирішення аналогічного питання узгоджуються із позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19. Суд першої інстанції під час розгляду справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми права, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Результат розгляду: partial