Рішення адміністративного суду від 2022-11-24 00:00:00+02

07 листопада 2022 року позивач [PERSON] пред`явив позов, який був надісланий засобами поштового зв`язку «Укрпошта» 03 листопада 2022 року, до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6083816 від 27 жовтня 2022 року. Позов обгрунтовано тим, що оскаржуваною постановою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та порушенні ним Розділу 11 ПДР України. Позивач вважає вказану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства, без з`ясування усіх обставин справи, оскільки 27 жовтня 2022 року він, керуючи транспортним засобом марки «Dacia Logan», д.н.з. [NUMBER] , рухався автодорогою м199 з смт. Вишнівець у напрямку м. Тернополя, з максимально допустимою швидкістю у населеному пункті, тобто 50 км/год, та здійснював випередження вантажного автомобіля, що рухався поряд по суміжній смузі. Надалі, в дзеркало заднього виду автомобіля він побачив, що до нього наближається автомобіль поліції та надав йому дорогу, зупинившись на узбіччі дороги, чим забезпечив безперешкодний проїзд. Однак, працівники поліції зупинились за ним та стверджували, начебто він створив аварійну ситуацію, рухаючись повільно у лівій смузі, в той час, як була вільна права, не пропускаючи транспорт позаду нього, а також не увімкнув аварійну світлову сигналізацію. Попри це, жодних доказів вчинення ним правопорушення працівники поліції йому не надали та не ознайомили з матеріалами справи. З цих підстав просив скасувати зазначену постанову і закрити провадження у справі. Ухвалою судді від 09 листопада 2022 року відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні 24 листопада 2022 року о 13 годині 30 хвилин. 24 листопада 2022 року представник позивача [PERSON] адвокат Скакун О.К. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. 24 листопада 2022 року представник відповідача у судове засідання не з`явилась, не повідомивши про причини неявки, однак 22 листопада 2022 року від неї до суду надійшов відзив, зміст якого зводиться до того, що 27 жовтня 2022 року близько 16 год. 11 хв. по вул. Центральна, 20 в смт. Вишнівець Кременецького району Тернопільської області [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Dacia Logan», д.н.з. [NUMBER] , рухався по крайній лівій смузі, при вільній правій, чим порушив вимоги п. 11.2 ПДР України, а також, після зупинки автомобіля не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив вимоги п. 9.9 (б) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Зазначила, що працівниками поліції під час здійснення патрулювання було помічено вищевказаний транспортний засіб, водій якого створив аварійну ситуацію, повільно рухаючись у лівій смузі, коли була вільна права, а, з`ясувавши обставини скоєння позивачем правопорушення, сержант поліції Мірецька І.В. винесла постанову серії ЕАР №6083816. Зазначеними діями позивач не дотримався встановлених вимог Закону України «Про дорожній рух» та Правил дорожнього руху України, за що працівниками поліції, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», позивача було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, в межах наданих законом повноважень. Відповідно до листа начальника Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області Сергія Горяного відеозапис правопорушення, вчиненого 27 жовтня 2022 року [PERSON] , не вдалось зберегти з технічних причин. Посилаючись на наведене, просила відмовити у задоволенні позову, через його безпідставність. Крім цього, у зв`язку з зайнятістю по службі просила проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача. На підтвердження зазначеного долучила копію листа про відсутність відеозапису. За вказаних обставин, відповідно до вимог ст. 205 КАС України суд приходить до висновку про можливість розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив такі обставини. Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6083816 від 27 жовтня 2022 року, винесеною сержантом поліції Відділення поліції №2 (м. Ланівці) Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області інспектором Мірецькою Інною Всеволодівною, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень. Як убачається з наданої позивачем копії зазначеної постанови, 27 жовтня 2022 року о 16:11:46 по вул. Центральна, 20 у смт. Вишнівець [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Dacia Logan», д.н.з. [NUMBER] , рухався по крайній лівій смузі при вільній правій, чим порушив вимоги Р. 11 ПДР України, після зупинки працівниками поліції не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив вимоги п. 9.9 (б) ПДР України. Із відповіді на відзив випливає, що дане правопорушення було зафіксовано на відеокамеру, однак, відповідачем зазначеного відеозапису суду не надано, оскільки із долученого до відзиву листа начальника Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області Сергія Горяного від 21 листопада 2022 року, вбачається, що відео із нагрудної камери поліцейського, за фактом вчинення [PERSON] 27 жовтня 2022 року правопорушення, не збереглось із технічних причин. Натомість, з письмових пояснень [PERSON] долучених до позову, вбачається, що він доповнив свій позов, пояснивши, що світлових та звукових сигналів про зупинку працівники поліції не подали. Він зупинився, оскільки побачив автомобіль працівників поліції та намагався пояснити, чому рухався в лівій смузі, однак його пояснення до уваги взяті не були та було винесено спірну постанову, а тому долучив до пояснень фотознімки даної ділянки дороги. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність задоволення позову з таких мотивів. Згідно з п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди. Відповідно до п. 9.9 (б) ПДР України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар. Розділ 11 ПДР України містить правила розташування транспортних засобів на дорозі. Згідно з п. 11.2 ПДР України на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом. Як зазначив позивач у позовній заяві та у долучених до позову поясненнях, працівники поліції не подавали жодних знаків зупинки, по дорозі він рухався з дотриманням Правил дорожнього руху України із максимально дозволеною швидкістю. Побачивши автомобіль працівників поліції, надав їм дорогу та зупинився на узбіччі і забезпечив безперешкодний проїзд, однак працівники поліції зупинились за ним, після зупинки, він пояснював все це працівникам поліції, однак працівник поліції, не дослідивши всіх обставин справи, виніс спірну постанову. На спростування зазначеного представником відповідача було подано лише відзив на позов, зміст якого зводиться до цитування спірної постанови, з уточненням пункту Розділу 11 ПДР України, зокрема п. 11.2, вимоги якого, як зазначено у відзиві, порушив позивач, хоч у спірній постанові вказано про порушення саме Розділу 11, а не будь-якого конкретного пункту цього розділу. Жодного доказу щодо правомірності оскаржуваної постанови, в тому числі відеозапису, про який зазначено у відзиві, відповідачем не надано. Натомість надано відповідь начальника Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області Сергія Горяного від 21 листопада 2022 року, у якій зазначено про неможливість надання відеозапису внаслідок того, що його не збережено з технічних причин. Посилання відповідача на незбереження відеозапису не звільняють його як суб`єкта владних повноважень від обов`язку довести правомірність його рішення. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно ст.\~245\~Кодексу України\~про адміністративні\~правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Положеннями ст. 129 Конституції України проголошено основні засади здійснення судочинства, серед яких змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Положеннями ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до\~статті 251\~КУпАП доказами\~в справі\~про адміністративне\~правопорушення,\~є будь-які\~фактичні дані,\~на основі\~яких у\~визначеному законом\~порядку орган\~(посадова\~особа)\~встановлює наявність\~чи відсутність\~адміністративного правопорушення,\~винність даної\~особи в\~його вчиненні\~та інші\~обставини,\~що мають\~значення для\~правильного вирішення\~справи.\~Ці дані\~встановлюються протоколом\~про адміністративне\~правопорушення,\~поясненнями особи,\~яка притягається\~до адміністративної\~відповідальності,\~потерпілих,\~свідків,\~висновком експерта,\~речовими доказами,\~показаннями технічних\~приладів та\~технічних засобів,\~що мають\~функції фото-\~і кінозйомки,\~відеозапису,\~у тому\~числі тими,\~що використовуються\~особою,\~яка притягається\~до адміністративної\~відповідальності,\~або свідками,\~а також\~працюючими в\~автоматичному режимі,\~чи засобів\~фото-\~і кінозйомки,\~відеозапису,\~у тому\~числі тими,\~що використовуються\~особою,\~яка притягається\~до адміністративної\~відповідальності,\~або свідками,\~а також\~працюючими в\~автоматичному режимі\~або в\~режимі фотозйомки\~(відеозапису),\~які використовуються\~при нагляді\~за виконанням\~правил,\~норм і\~стандартів,\~що стосуються\~забезпечення безпеки\~дорожнього руху,\~безпеки на\~автомобільному транспорті\~та паркування\~транспортних засобів,\~актом огляду\~та тимчасового\~затримання транспортного\~засобу,\~протоколом про\~вилучення речей\~і документів,\~а також\~іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (частина 1 ст. 7 КУпАП). Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення (проступку), яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Отже, сама по собі постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. У відзиві зазначено, що правопорушення було зафіксовано на відеокамеру. Однак, цього відеозапису представником відповідача надано не було. Відповідно до ч. 2 статті 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною 2 статті 2\~Кодексу адміністративного\~судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. За вказаних обставин, беручи до уваги, що обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача, який доказів правомірності оскаржуваної постанови не надав, суд вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6083816 від 27 жовтня 2022 року неправомірною. Відповідно до\~вимог ч.\~3\~ст.\~286\~КАС України\~за наслідками\~розгляду справи\~з приводу\~рішень,\~дій чи\~бездіяльності суб`єктів\~владних повноважень\~у справах\~про притягнення\~до адміністративної\~відповідальності місцевий\~загальний суд\~як адміністративний\~має право: 1)\~залишити рішення\~суб`єкта владних\~повноважень без\~змін,\~а позовну\~заяву без\~задоволення; 2)\~скасувати рішення\~суб`єкта владних\~повноважень і\~надіслати справу\~на новий\~розгляд до\~компетентного органу\~(посадової\~особи); 3)\~скасувати рішення\~суб`єкта владних\~повноважень і\~закрити справу\~про адміністративне\~правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. З урахуванням конкретних обставин справи, встановлених під час судового розгляду, суд приходить до переконання про наявність достатніх підстав для скасування постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП і закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року), рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України», ЄСПЛ послідовно зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. Тому, враховуючи, що відповідачем не доведено наявності події і складу інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, що саме по собі є безумовною підставою для задоволення позову, інші наведені у позовній заяві доводи не є істотними та такими, що потребують відповіді суду. У зв`язку з задоволенням позову відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесений судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted