Рішення адміністративного суду від 2022-02-16 00:00:00+02

в червні 2021 року [PERSON] звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про заборону в`їзду в Україну [PERSON] від 31 травня 2021 року; \~визнання протиправним та скасування рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні [PERSON] № [NUMBER] від 02 червня 2021 року. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду \~від 06 вересня 2021 року позов задоволено. Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що посвідка на тимчасове проживання позивача скасована у зв`язку з прийняттям рішення про заборону в`їзду в Україну. Натомість рішення про заборону в`їзду в Україну прийнято у зв`язку з тим, що [PERSON] не виконав постанову про накладення штрафу у справі про адміністративне правопорушення. Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів і зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач в судове засідання не з`явився, повноважних представників в судове засідання не направив, хоча повідомлявся про дату, час та місце апеляційного розгляду справи листом з рекомендованим повідомленням, \~яке не було вручено [PERSON] за адресою перебування, повідомленою ним суду в позовній заяві, із зазначенням причин невручення повістки: "Відправлення не вручене під час доставки: інші причини". Відповідно до п.3 ч.1 ст.127 КАС України часом вручення повістки вважається: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача. Представниця відповідача в судовому засіданні \~підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що громадянин Республіки Гана [PERSON] 14 листопада 2019 року отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні № [NUMBER] з терміном дії до 01 листопада 2022 року. 31 травня 2021 року Управлінням патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції листом вих. №22560/41/21/01-2021 на адресу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області скеровано обґрунтоване звернення про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Гана [PERSON] у зв`язку із тим, що 03 серпня 2020 року працівниками батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області зафіксовано порушення громадянином Республіки Гана [PERSON] правил дорожнього руху, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, пункту 12.4 Правил дорожнього руху, а саме: порушення швидкісного режиму в населеному пункті. За вчинення адміністративного правопорушення на іноземного громадянина винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №2920624 від 03 серпня 2020 року. Вказаною постановою порушника притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 15 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 255 гривень. Проте, [PERSON] не виконав зазначену постанову та не оскаржив її у встановленому порядку, що відповідно до абзацу 7 частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є підставою для заборони в`їзду іноземному громадянину на територію України. На підставі такого звернення відповідно до абзацу 7 частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підпункту «г» пункту 4 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 грудня 2013 року №1235, заступником начальника Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Кушніром В.М. 31 травня 2021 року прийнято рішення, затверджене начальником Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Наливайком Б.О., про заборону в`їзду в Україну [PERSON] . 02 червня 2021 року згідно з підпунктом 5 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322, заступником начальника Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Кушніром В.М. прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання [PERSON] № [NUMBER] . Вважаючи рішення відповідача \~про заборону в`їзду в Україну та про скасування посвідки на тимчасове проживання протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на момент виникнення спірних правовідносин перебував на території України та не перетинав кордон, що виключає можливість застосування до нього такої санкції, як заборона в`їзду в Україну. Крім того, рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання позивача в Україні прийняте у зв`язку з прийняттям рішення про заборону в`їзду, а отже підлягає скасуванню. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України "" Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI (дал- Закон № 3773-VI). Згідно з п. 6, 8, 17 ч.1 ст.1 Закону №3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні. Ч.2 ст.3 Закону №3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави. Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №3773-VI в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: - в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; - якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; - якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; - якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; - якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; - якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; - якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду. Згідно з ч.3 ст.13 Закону №3773-VI рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну. П.3 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 \~№1235 (далі Інструкція №1235) передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою, зокрема, підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку (підпункт "г" пункту 4 Інструкції №1235). Відповідно до п.5 Інструкції №1235 після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні). Згідно з п.6 Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції. Відповідно до абз.7 ч.1 ст.13 Закону №3773-VI в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну. Отже, передумовами для прийняття рішення про заборону в`їзду на територію України за абз.7 ч.1 ст.13 Закону №3773-VI є невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або наявність іншого невиконаного майнового зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, однак, за умови, що такі мали місце під час попереднього перебування такої особи на території України. З матеріалів справи встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну [PERSON] від 31 травня 2021 року прийнято на підставі абз.7 ч.1 ст.13 Закону №3773-VI, у зв`язку із тим, що позивач не виконав постанову у справі про адміністративне правопорушення №2920624 від 03 серпня 2020 року за порушення громадянином Республіки Гана [PERSON] правил дорожнього руху. Згідно з ч.1 ст.3 Закону \~№3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Згідно з ч.1 ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Відповідно до ч.3 ст.299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу. Таким чином, у разі несплати правопорушником штрафу протягом п`ятнадцяти днів, така постанова звертається до примусового виконання. При цьому звернення постанови про адміністративне правопорушення до примусового виконання не свідчить про те, що позивач не виконає вказану постанову у період його перебування в Україні на законних підставах. Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення про заборону в`їзду особи в Україну на підставі абзацу 7 частини 1 статті 13 Закону №3773-VI може бути прийняте лише у разі несплати штрафу до моменту виїзду позивача з України та встановлення такої обставини під час наступного перетину позивачем кордону України в напрямку «в`їзд». Матеріалами справи підтверджується, що на момент виникнення спірних правовідносин [PERSON] перебував на території України та не перетинав кордон, тобто строк виконання позивачем постанови у справі про адміністративне правопорушення №2920624 від 03 серпня 2020 року не закінчився. У зв`язку з цим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті справи про те, що при прийнятті рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про заборону в`їзду в Україну [PERSON] від 31 травня 2021 року на підставі абз.7 ч.1 ст.13 Закону №3773-VI відповідачем не були враховані усі обставини, що мали значення для його прийняття. Крім того, судом встановлено, що рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні [PERSON] № [NUMBER] від 02 червня 2021 року прийнято на підставі пп.5 п.63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322 (далі Порядок №322). Відповідно до пп.5 п.63 Порядку №322 Посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України або про заборону подальшого в`їзду в Україну. З огляду на вищенаведене, оскільки судом встановлено протиправність рішення про заборону подальшого в`їзду позивача в Україну, рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні [PERSON] № [NUMBER] від 02 червня 2021 року підлягає скасуванню. Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами. Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла \~висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та\~процесуального права, а тому рішення Вінницького окружного адміністративного суду \~від 06 вересня 2021 року слід залишити без змін. \~

Результат розгляду: denied