Рішення адміністративного суду від 2022-05-11 00:00:00+03

позивач звернувся до суду із позовом до Відділення поліції №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що 09 лютого 2022 року він їхав на автомобілі марки «DAEWOO» моделі Т13110 реєстраційний номерний знак [NUMBER] по автодорозі в напрямку м. Ужгород, та близько 11 год.55 хв. у с. Дубриничі, працівники поліції безпідставно його зупинили та повідомили, що на його транспортному засобі нанесено плівку чорного кольору на лобове скло, яке нібито зменшує прозорість та видимість з місця водія. Після чого, постановою інспектора старшого лейтенанта поліції Богданова Василя Васильовича відділення поліції №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області від 09.02.2022 року серії ЕАО № 5299504, його притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. З даною постановою він не згідний вважає її незаконною та необгрунтованою з наступних підстав. Так під час складання постанови позивач заявляв про необхідність у перевірці встановлення видимості лобового скла з місця водія, однак поліцейський проігнорував його вимоги. Оскаржувана постанова не містить жодного посилання на докази, якими керувався працівник поліції під час винесення постанови. Окрім того поліцейський здійснив неправильну кваліфікацію порушення, зазначивши у постанові водій керував ТЗ в якого нанесено плівку чорного кольору на лобове скло, що зменшує прозорість та видимість з місця водія чим порушив п.8.5.1 ПДР -Порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки. У п.8.5.1 ПДР України встановлено, горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюри у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил. Тобто об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, описаного в оскаржуваній постанові не відповідає диспозиції п.8.5.1 ПДР. Адже у разі порушення п.8.5.1 ПДР особу притягають до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП відповідно до якої у разі перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів,ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою адміністративну відповідальність. Проте, згідно постанови від 09.02.2022 року серії ЕАО № 5299504 працівником поліції його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП, тобто здійснено неправильну кваліфікацію вчиненого діяння. Позивач вважає, що відповідач при здійсненні провадження у справі діяв неправомірно, оскільки допустив суттєві процесуальні порушення та порушення його прав. На підставі наведеного просить позов задовольнити, постанову про накладення адміністративного стягнення скасувати, та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати- судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак від його представника адвоката Резуненко О.А. до суду подано заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, а тому суд розглядає справу у його відсутності, що відповідає положенням ст. 205 КАС України. Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що відносно позивача [PERSON] , відповідач виніс постанову серії ЕАО №5299504 від 09 лютого 2022 року, згідно якої [PERSON] ставиться в вину те, що 09 лютого 2022 року, о 11.47 год., в с. Дубриничі вул. Центральна водій керував транспортним засобом у якого нанесено плівку чорного кольору на лобове скло, що зменшує прозорість та видимість з місця водія, чим порушив п.8.5.1 ПДР Порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП. Цією ж постановою відповідач наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Ч. 1 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів. Згідно п. 8.5.1 ПДР України, Горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюр у вигляді ліній, стрілок, написів. Символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 34.1 цих Правил. Тобто об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, описаного в оскаржуваній постанові не відповідає диспозиції п.8.5.1 ПДР. Адже у разі порушення п.8.5.1 ПДР особу притягають до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП відповідно до якої у разі перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів,ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою адміністративну відповідальність. Отже з постанови від 09.02.2022 року серії ЕАО № 5299504 убачається, що поліцейський неправильно кваліфікував діяння позивача [PERSON] . Згідно ст. 222 КУпАП до компетенції уповноважених працівників Національної поліції віднесено розгляд адміністративних порушень, передбачених ч. 1 ст. 121 КУпАП. Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (частини 1,2 ст. 7 КУпАП). Згідно ст. ст. 245, 252 КУпАП України завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення і обов`язком органу, який її розглядає, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом. Оцінка доказів, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, також має ґрунтуватися на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, на підставі закону. Відповідно до ст. 77 ч.1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частина 2 цієї ж статті передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Так єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення. Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові (постанова Верховного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17, № рішення 73700340). Щодо вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, у справі відсутні достатні докази, які б підтверджували дану обставину, в судове засідання відповідач не з`явився і не довів порушення позивачем Правил дорожнього руху України та правомірність прийнятого ним рішення по справі, твердження позивача відповідачем не спростовані. Будь-яких заперечень на наведені позивачем обставини від відповідача не надійшло. Таким чином, суд вважає, що поліцейським прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення. Відтак суд приходить до висновку про недоведеність вини позивача і визнає, що оскаржувана ним постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП. Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. ч.4 ст. 286 КАС України встановлено строк для оскарження апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення. Відповідно до\~ст. 139 КАС України\~при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього\~Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем в прохальній частині позовної заяви зазначено про стягнення з відповідача судових витрат, а саме судового збору у розмірі 496 грн.20.коп., сервісний збір 9 грн.92 коп., та витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн. Однак позивачем не подано відповідних доказів про понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн., а тому в цій частині позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Результат розгляду: partial