Рішення адміністративного суду від 2023-06-28 00:00:00+03

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2019 по справі № 520/10028/19 адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області: Климова О.В. № 1087/К-14 від 10.04.2019 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3-й під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) повторно розглянути заяву [PERSON] від 28.02.2019 року про перегляд рішення комісії від 24.06.2008 року № 687 та підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах по Списку № 1 за період з 15.12.1988 року по 10.03.1994 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2019 по справі № 520/10028/19. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2019 по справі № 520/10028/19 набрало законної сили 22.09.2020. Позивач 31.03.2023 звернулась до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі № 520/10028/19. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 по справі № 520/10028/19 заяву про встановлення судового контролю повернуто заявнику. Позивач не погодилася з ухвалою суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та задовольнити заяву про встановлення судового контролю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю. Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2023 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 по справі № 520/10028/19 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження. Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Повертаючи заяву про встановлення судового контролю, суд першої інстанції дійшов до висновку, що подана [PERSON] заява не містить змісту питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника, а в поданій заяві заявник лише зазначає, що відповідач своєю бездіяльністю на виконання судового рішення по адміністративній справі № 520/10028/19 порушує її права на отримання пільгової пенсії за Списком № 1. Таким чином, суд дійшов висновку, що заяву подано без додержання вимог п. 4 ч. 1 ст. 167 КАС України. Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Зі змісту заяви (зазначено «Заява про вчинення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі № 520/10028/19 від 31.03.2023 р. вбачається, що позивач послалася на те, що відповідач ГУПФУ в Харківській області) своєю бездіяльністю на виконання судового рішення в адміністративній справі № 520/10028/19 порушує право позивача на отримання дійсної пільгової пенсії за Списком № 1. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно зі ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Аналогічні положення містяться у ст. 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Таким чином, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.129-1 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.14, 370 КАС України. За змістом ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України. Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами. Колегія суддів зазначає, що застосування ст. 383 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Як вказувалося вище, у заяві від 31.03.2023 р. позивач послалася на те, що відповідач ГУПФУ в Харківській області, саме своєю бездіяльністю на виконання судового рішення в адміністративній справі № 520/10028/19 порушує право позивача на отримання дійсної пільгової пенсії за Списком № 1. Наведене, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про те, що позивач звернулася до суду першої інстанції саме із заявою в порядку ст. 383 КАС України. В свою чергу, приписами ч. 2 ст. 383 КАС України визначені вимоги до такої заяви, де зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються. На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що в цьому випадку, у суд першої інстанції помилково послався на приписи ст. 167 КАС України та застосував наслідки повернення заяви (клопотання, заперечення), що визначені ч. 2 цієї статті, оскільки подана заява, враховуючи її зміст, мала бути перевірена судом на відповідність її вимогам саме ч. 2 ст. 383 КАС України. При цьому, суд зазначає, що згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 383 КАС України визначено право суду у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам, повернути таку заяву. Судом першої інстанції не наведених вище обставин при вирішенні питання про повернення заяви на підставі ч. 2 ст. 167 КАС України враховано не було. Положеннями ч. 3 ст. 312 КАС України визначено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції. Згідно з ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. Колегія суддів зазначає, що вимога апелянта про задоволення заяви про встановлення судового контролю задоволенню не підлягає, оскільки в силу приписів ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадку скасування судом апеляційної інстанції ухвали, зокрема, про повернення заяви, справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції. \~ На підставі викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 по справі № 520/10028/19 підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. Підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 139 КАС України відсутні.

Результат розгляду: partial