Рішення адміністративного суду від 2022-04-06 00:00:00+03

У липні 2021 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду із позовом до Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області (далі відповідач), в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області щодо вирішення клопотання позивача від 12.04.2021 року про затвердження погодженого Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га за адресою: с. Олександрівка, Олександрійський район, Кіровоградська область та передання земельної ділянки кадастровий номер: 3520380400:51:000:0347 у власність [PERSON] ; - зобов`язати Попельнастівську сільську раду Олександрійського району Кіровоградської області, ЄДРПОУ 04366293, у встановленому законом порядку та строки, затвердити погоджений Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , ІПН [NUMBER] , для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0000 га за адресою: с. Олександрівка, Олександрійський район, Кіровоградська область та передати земельну ділянку кадастровий номер: 3520380400:51:000:0347 у власність [PERSON] , ІПН [NUMBER] ; - встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили звіт про його виконання. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року у задоволені адміністративного позову відмовлено. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог Земельного кодексу України. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вимоги апеляційної скарги позивача мотивовано, зокрема тим, що позивач отримав дозвіл на розробку проекту землеустрою у зв`язку з бездіяльністю відповідача (процедура мовчазної згоди), а відповідач безпідставно відмовив у затверджені проекту землеустрою. З цих підставі, позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Відповідач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому вказує про відсутність мовчазної згоди щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, а затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передача земельної ділянки у власність є дискреційними повноваженнями відповідача. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне. Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що позивач звернувся з клопотанням до Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Попельнастівської сільської ради (в межах населеного пункту с. Олександрівка). До заяви позивачем додано: копія паспорту, графічні матеріал місця розташування земельної ділянки. Вищезазначене клопотання позивача від 28.11.2020 року отримано Попельнастівською сільською радою 01.12.2020 року. 08.12.2020 року відповідач листом №1224 повідомив позивача, що порушене питання підготовлено на розгляд чергового засідання постійної депутатської комісії з питань архітектури, будівництва, реклами, регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища. Інформацію про розгляд заяви буде розміщено на сайті Попельнастівської сільської ради. 25.01.2021 року між позивачем (замовник) та ПП ГЕО-КАДАСТРОВИЙ ЦЕНТР (виконавець) укладено договір №56/01 на проведення проектно-вишукувальних робіт з розробкою науково- технічної продукції. Відповідно до договору виконавець на підставі ч.7 ст.118 ЗК України зобов`язується виконати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Попельнастівської сільської ради (в межах населеного пункту с. Олександрівка). Про що надіслав лист-повідомлення від 27.01.2021 року на адресу відповідача. Відповідач листом №151/в від 11.02.2021 року повідомив позивача про те, що порушене у клопотанні питання не може мати статусу мовчазної згоди, оскільки на отримане клопотання відповідачем 08.12.2020 року надана відповідь, а матеріали передано на розгляд комісії. 12.04.2021 року позивач направив на адресу відповідача клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за адресою: с.Олександрівка, Олександрійський район, Кіровоградська область та передання земельної ділянки кадастровий номер: 3520380400:51:000:0347 у власність позивачу. До клопотання додано проект землеустрою та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Не отримавши рішення щодо результату розгляду клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, як зацікавлена особа в одержанні у власність земельної ділянки із комунальної власності в порушення положення ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, до закінчення місячного строку 02.01.2021 року, замовив розроблення проекту землеустрою. Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України (далі ЗК України), у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. Згідно з ч.8 ст. 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Приписами ч.9 ст. 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Положеннями пункту 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що питання регулювання земельних відносин, відповідно до закону, вирішується виключно на пленарних засіданнях сільських, селищних, міських рад. Відповідно до частин 1-2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що розроблений проект землеустрою підлягає погодженню та затвердженню відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування. У разі прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність одночасно вирішується питання про надання земельної ділянки у власність. При цьому, чинним законодавством передбачено, що рішення про затвердження проекту землеустрою або відмову у його затвердженні орган місцевого самоврядування приймає виключно на пленарних засіданнях відповідної ради у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою. Таким чином, законодавством визначено, що відповідач за результатом розгляду клопотання позивача від 12.04.2021 року про затвердження погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га за адресою: с. Олександрівка, Олександрійський район, Кіровоградська область та передання земельної ділянки кадастровий номер: 3520380400:51:000:0347 у власність [PERSON] , у двотижневий строк мав прийняти індивідуальний правовий акт у формі рішення. Водночас, матеріали справи не містять доказів прийняття відповідачем індивідуального правового акту у формі рішення за результатом розгляду клопотання позивача від 12.04.2021 року. Тобто, в матеріалах справи відсутні докази, які б могли сприйматися судом як належна відмова позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні її у власність, оскільки питання не вирішене відповідачем у встановленому законом порядку. Згідно ч.2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. З цих підстав, колегія суддів зазначає, що способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов`язання відповідача належним чином розглянути клопотання позивача від 12.04.2021 року про затвердження погодженого Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га за адресою: с. Олександрівка, Олександрійський район, Кіровоградська область та передання земельної ділянки кадастровий номер: 3520380400:51:000:0347 у власність [PERSON] , із прийняттям відповідного індивідуального правового акту у формі рішення в межах та спосіб встановлений законодавством. Крім того, також належить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо вирішення клопотання позивача від 12.04.2021 року про затвердження погодженого Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га за адресою: с. Олександрівка, Олександрійський район, Кіровоградська область та передання земельної ділянки кадастровий номер: 3520380400:51:000:0347 у власність [PERSON] . Відносно вимог встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до частини 2 статті 382 КАС України судовий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а у разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладанням штрафу. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Отже, відповідно до приписів ч. 1 ст. 382 КАС України, судовий контроль може здійснювати суд, який ухвалив рішення. Можливість встановлення судового контролю вирішується у разі ризику не виконання рішення суду Колегія суддів апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити, що кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами. Водночас, в питанні встановлення судового контролю суд, повинен приймати до уваги всі обставини справи, та оцінювати докази, надані сторонами на виконання рішення суду. В свою чергу, колегія суддів зазначає, що належних підстав для встановленого судового контролю позивачем не приведено, а судом апеляційної інстанції ці підстави не встановлено. Крім того, матеріали справи не містять доказів про намір суб`єкта владних повноважень ухилитися від виконання рішення. З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку щодо безпідставності вимог позивача про встановлення судового контролю. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення. Згідно п. 1, 3 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду - скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог стосовно визнання протиправною бездіяльності Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області щодо вирішення клопотання позивача від 12.04.2021 року про затвердження погодженого Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га за адресою: с. Олександрівка, Олександрійський район, Кіровоградська область та передання земельної ділянки кадастровий номер: 3520380400:51:000:0347 у власність [PERSON] , позов в цій частині задовольнити, зобов`язати Попельнастівську сільську раду Олександрійського району Кіровоградської області належним чином розглянути клопотання позивача від 12.04.2021 року про затвердження погодженого Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га за адресою: с. Олександрівка, Олександрійський район, Кіровоградська область та передання земельної ділянки кадастровий номер: 3520380400:51:000:0347 у власність [PERSON] , із прийняттям відповідного індивідуального правового акту у формі рішення в межах та спосіб встановлений законодавством. В решті рішення суду слід залишити без змін. Крім того, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 6 ст. 139 КАС України). Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив судовий збір згідно квитанції №32632810 у сумі 908,00 грн. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою. Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлено у постанові Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 826/11984/16. За таких обставин, сплачений позивачем судовий збір у сумі 908,00 грн., підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області.

Результат розгляду: partial