Рішення адміністративного суду від 2022-09-08 00:00:00+03

14 \~січня 2022 р. [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради, третя особа: Військова частина [NUMBER] , у якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік в меншому розмірі ніж передбачено законом; - зобов`язати Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року у справі №280/627/22 адміністративний позов [PERSON] до Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради, третя особа: Військова частина [NUMBER] , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Судом зазначено, що з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 №3-р/2020 позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги до 5 травня як учасник бойових дій у 2021 році у розмірі п`яти мінімальних пенсій. Натомість, виплата позивачу разової грошової допомоги не відповідає статті 12 Закону №3551-ХІІ та свідчить про порушення його прав на отримання допомоги у належному розмірі. Не погодившись з рішенням суду, Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради подало апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року у справі №280/627/22, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує, що сума грошової допомоги не могла бути виплачена позивачу у розмірі, що перевищує суму зазначену в постанові Кабінету Міністрів України №325. Зазначає, що відповідач не є розпорядником бюджетних коштів, а лише виплачує їх відповідним адресатам. Звертає увагу, що позивач звернувся до суду тільки 10.01.2022 року, тобто з пропуском строку звернення, який визначено ст. 122 КАС України. Вказує, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, чим порушив приписи ч.2 ст. 9 КАС України. Вважає, що розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню, у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, що не було враховано судом першої інстанції. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вбачає підстави \~для часткового задоволення апеляційної скарги, та зазначає: Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач є учасником бойових дій. Позивач звернувся до Військової частини [NUMBER] із заявою про перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій у розмірі \~п`яти мінімальних пенсій за віком. Листом від 05.01.2022 військова частина [NUMBER] повідомила, що переказ коштів здійснено місцевим органом соціального захисту саме у розмірі 1491 грн. Позивач, не погодившись з сумою виплачених коштів, звернувся до суду за захистом своїх прав. Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року № 367-XIV) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Пунктом 20 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст вказаної вище частини статті 12 Закону № 3551-ХІІ викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28 грудня 2007 року. Отже, на час виникнення спірних правовідносин діяла редакція ч.5 ст.12 Закону №3551-XII у редакції Закону №367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Поряд із цим, з 01.01.2015 законодавцем правовідносини щодо нарахування, виплати та розмірів одноразової грошової допомоги до 5 травня були також врегульовані пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України. Так, Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено п. 26, яким встановлено, що норми і положення ст.ст. 12,13,14,15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 зазначене положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). У даному рішенні суд дійшов висновку, що встановлення пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України іншого, ніж у ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-ХІІ, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону № 3551-ХІІ, що суперечить принципу верховенства права, встановленому ст. 8 Конституції України. Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Таким чином, з 27 лютого 2020 року до застосування підлягають положення ст. 12 Закону № 3551-XII в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року № 367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008), за якими щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Водночас, 08.04.2021 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 325 «Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» відповідно до якої учасникам бойових дій у 2021 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом № 3551-XII, проводиться у розмірі 1491,00 грн., тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено частиною п`ятою статті 12 цього Закону. Таким чином, на час виплати позивачу у травні 2021 року щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли і Закон №3551-XII (ч.5 ст.12), і Постанова Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №325, які по-різному регламентують розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій. З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що під час визначення розміру разової грошової допомоги до 5 травня, що належить до виплати позивачу як учаснику бойових дій у 2021 році, слід застосовувати не Постанову Кабінету Міністрів України №325, а Закон №3551-XII, який має вищу юридичну силу. Таким чином, позивач має право на одержання разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, як це передбачено ч.5 ст.12 Закону №3551-XII в редакції Закону 367-XIV. Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем у травні 2021 року виплачено позивачеві разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 1491,00 грн., тобто у розмірі меншому, ніж визначено ч.5 ст.12 Закону №3551-XII в редакції Закону 367-XIV. За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно не виплачено позивачу щорічну грошову допомогу до 5 травня 2021 року, в розмірі, передбаченому частиною п`ятою статті 12 Закону №3551-XII. \~Доводами апеляційної скарги цей висновок не спростовано. При вирішенні цієї справи, судом взято до уваги висновки Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладені у рішенні від 29 вересня 2020 року у зразковій справі №440/2722/20, залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021, предметом спору у якій є нарахування та виплата разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік особі, яка має статус особи з інвалідністю та має право на пільги, передбачені статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року у справі № 1-247/2018 (3393/18). В даному судовому рішенні Суд, визначаючи розмір належної до виплати допомоги, дійшов висновку, що з 27.02.2020 розмір разової грошової допомоги до 5 травня підлягає нарахуванню і виплаті у розмірі, визначеному Законом № 3551-XII в редакції Закону 367-XIV. Стосовно доводів апеляційної скарги, що позивач звернувся до суду тільки 10.01.2022 року, тобто з пропуском строку звернення, який визначено ст. 122 КАС України. Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. За загальним правилом для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України). Відповідно до ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Законом № 3551-XII, який визначає правовий статус ветеранів війни, передбачена виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня особам, на яких поширюється дія цього Закону. Така грошова допомога є одноразовим платежем, який виплачується до 5 травня відповідного року, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Отримавши цю допомогу, особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було визначено її розмір, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок. Отже, з дня отримання щорічної разової грошової допомоги особою, якій призначена ця виплата вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. При цьому суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст.17-1 Закону № 3551-XII особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги. Тобто, Законом № 3551-XII встановлено розумний строк для звернення до органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги для отримання її доплати, у разі якщо виплату не здійснено або здійснено в розмірі меншому ніж встановлено Законом. В спірному випадку позивач, отримавши 11.05.2021 разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік, знав про розмір виплаченої допомоги, тому до 30 вересня 2021 року, відповідно, - тобто до закінчення встановленого законом кінцевого строку виплати цієї допомоги, мав обґрунтовані очікування на отримання більшої суми, ніж йому була нарахована та виплачена. Після спливу граничної дати виплати щорічної разової грошової допомоги у відповідному році, у випадку незгоди із її розміром, у позивача розпочинається відлік процесуального строку звернення до суду із оскарженням розміру такої щорічної разової грошової допомоги. Таким чином, строк звернення до суду із позовом, в частині заявлених вимог щодо виплати допомоги за 2021 рік, слід обраховувати з 30 вересня 2021 року. Отже, не погодившись із розміром виплаченої у 2021 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, позивач до 30.03.2022 мав звернутися до суду із адміністративним позовом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 14.01.2022, тобто в межах шестимісячного стоку, визначеного ч.2 ст.122 КАС України. Відтак, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що позивач звернувся до суду з пропуском строку звернення, який визначено ст. 122 КАС України. Стосовно доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, чим порушив приписи ч.2 ст. 9 КАС України. Так, приписами ч.2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Зі змісту матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогою визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік в меншому розмірі ніж передбачено законом. Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд в рішенні від 29.09.2020 у зразковій справі № 440/2722/20, яке набрало законної сили 13.01.2021, чітко визначив спосіб поновлення прав позивача у подібних правовідносинах, зокрема шляхом визнання протиправною бездіяльності. Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як учаснику бойових дій у розмірі меншому ніж п`ять мінімальних пенсій за віком. Стосовно доводів апеляційної скарги, що розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню. Відповідно до частин першої та третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини другої статті 134 КАС за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Згідно приписів частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною п`ятою статті 134 КАС визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у постановах від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 640/10548/19, від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, від 18 травня 2022 року у справі № 640/4035/20, від 16 червня 2022 року у справі № 380/4759/21, щодо виключення ініціативи суду при вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Зі змісту матеріалів справи вбачається, що з метою надання правничої допомоги позивачем укладений з адвокатом Панцаковим С.Ю. договір про надання правничої допомоги № 32/1 від 14.12.2021, в межах якого адвокатом надаються послуги з надання правничої допомоги. Відповідно до Акту виконаних робіт № 10/01-1 від 10.01.2022 адвокатом надано послуги: складання позовної заяви про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії вартістю 1000,00 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу до матеріалів справи подано квитанцію до прибуткового касового ордера № 10/01-1 від 10.01.2022. При розгляді справи судом першої інстанції, відповідач заперечень щодо суми відшкодування витрат на правничу допомогу позивача не заявляв. Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у сумі 1000,00 грн. Натомість, доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують. Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на викладене, за результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції було прийнято з порушенням норм процесуального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для його зміни.

Результат розгляду: partial