Рішення адміністративного суду від 2022-03-22 00:00:00+02

Короткий зміст позовних вимог. У листопаді 2021 року [PERSON] звернулась з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просила: - визнати бездiяльнiсть Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо не поновлення пенсії позивачки - протиправною та дискримінаційною, визнати протиправними та дискримінаційними та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачці викладене в листах відповідача № 1500-03-07-8/92253 вiд 22.07.2021 та № 16039-16750/Г-02/08-1500/21 вiд 09.09.2021 у та визнати протиправними та дискримінаційними дії відповідача стосовно відмови поновити виплату пенсії позивачці; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вчинити певні дiї - поновити виплату пенсії позивачці з 28.09.1997, на вказаний нею банківський рахунок, з нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; - стягнути з відповідача кошти в сумі 100 000 гривень (сто тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй протиправними та дискримінаційними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач відмовив у поновленні пенсії позивачці. В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що [PERSON] 22.08.1994, по досягненні пенсійного віку та наявності 25 років страхового стажу, була призначена пенсія за вислугу років, яка виплачувалась їй до виїзду в Ізраїль у вересні 1997 року на постійне місце проживання. Замість паспорту громадянина України позивачка отримала паспорт громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] , виданий 05.08.1997 року органом № 1500, строк дії якого продовжений до 05.08.2017. Починаючи з 28.09.1997 і по сьогоднішній день позивачка призначеної їй по закону пенсії не отримує. Після переїзду на місце постійного проживання в Ізраїль, позивачці офіційними органами Ізраїлю був наданий документ - посвідченням особи [NUMBER] , виданий органом відділення МВС м. Беер-Шева, 09.10.1997. Саме на підставі цього документу ізраїльським нотаріусом була верифікована особа позивачки для нотаріального засвідчення її підпису на Довіреності та на її особистій Заяві про поновлення пенсії, нотаріальне засвідчення котрих, в свою чергу, були засвідчені печаткою Апостиль, у відповідності до Гаазької конвенції. 09.07.2021 представник позивачки, діючи на підставі нотаріальної довіреності, звернувся до Головного управління ПФУ в Одеській області з особистою заявою [PERSON] про поновлення її пенсії з 28.09.1997. Проте відповідач в своїх рішеннях № 1500-03-07-8/92253 від 22.07.2021 та № 16039-16750/Г-02/08-1500/21 від 09.09.2021 протиправно відмовив у поновлені виплат пенсії позивачці. За таких обставин, дії відповідача є неправомірними і дискримінаційними та суперечать чинному законодавству, чисельній судовій практиці, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що відповідно до ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, заява про призначення пенсії непрацюючим особам подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, до територіального органу Пенсійного фонду. Відповідно до Порядку виключено пересилання такої заяви поштою. Однією з обов`язкових умов приймання документів, наданих до заяви про призначення пенсії є можливість підтвердження копій документів їх оригіналами та надання тільки оригіналів документів, що засвідчує цю особу, про місце проживання (реєстрації) особи за місцем знаходження органу Пенсійного фонду та вік особи. При цьому, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік) (п. 1.5 Порядку № 22-1). Іноземні громадяни та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання, у якій громадянство зазначено «Україна», на підставі будь-яких інших документів призначити та виплачувати пенсію правових підстав немає. В наданій позивачем копії паспорту для виїзду за кордон є відмітка про постійне місце проживання в Ізраїлі, але відсутній документ про проживання на території м. Ізмаїла або Ізмаїльського району Одеської області. [PERSON] знято з реєстрації в м. Ізмаїл ще у 1997 році. Отже, законодавством не передбачено прийняття органами Пенсійного фонду України заяви про поновлення виплати пенсії, надісланою поштою громадянином України або представником, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Відтак, оскільки позивачка звернулася до Головного управління з порушенням порядку звернення, така заява була розглянута відповідачем в порядку Закону «Про звернення громадян». [PERSON] не зверталася до Головного управління із заявою встановленого зразка про поновлення/призначення пенсії відповідно до вимог статті 44 Закону № 1058-IV, Порядку 22-1 та необхідним пакетом документів, що визначає право на поновлення пенсії. У зв`язку з тим, що позивачкою не дотримано встановленого порядку звернення з відповідною заявою, Головне управління не має підстав для /поновлення/призначення пенсії. Таким чином, необґрунтовано та передчасно заявлено вимогу позивачкою про поновлення виплати пенсії з 28.09.1997, в той час як за відповідною вимогою рішення Головним управлінням не приймалось. Крім того, до виїзду до країни Ізраїль остання перебувала на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення м. Ізмаїл, що не заперечується позивачкою. Оскільки питання про призначення пенсії навіть не розглядалося, нарахування пенсії не відбулось, то, відповідно до чинного законодавства України, підстави для виплати компенсації у Головного управління відсутні. Також, в своєму відзиві відповідач зазначив, що позивачкою не обґрунтовано в чому саме полягає завдана Головним управлінням шкода, яку позивачка оцінює в 100 000 грн., не зазначено з яких саме міркувань [PERSON] виходила, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Також позивач не наводить доказів наявності втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних їй незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю Головного управління. Не обґрунтована наявність причинно-наслідкового зв`язку такої шкоди з рішеннями, діями чи бездіяльністю Головного управління. Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 03 грудня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовив. Короткий зміст вимог апеляційної скарги. Не погоджуючись з даним рішенням суду, адвоката позивачки - Меламед Вадим Борисович подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити. Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення: - суд першої інстанції не врахував тих обставин, що розгляд будь-яких аргументів, не вказаних в рішенні відповідача - органу, що здійснює владні повноваження, з приводу яких між сторонами не виникав публічно-правовий спір і які не були передані позивачкою на розгляд в рамках його адміністративної справи - не знаходяться в рамках компетенції шановного суду; - оскільки пенсія позивачці вже була призначена, то така пенсія підлягає поновленню, ані у Законі ані у Порядку відсутні вказівки на те, що остання повинна звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлена можливості надіслати заяву та належні документи поштою. - враховуючи неправомірність відмови відповідача у поновленні пенсії, позивачка має право на виплату пенсії із нарахуванням компенсації втрати частини доходів; Обставини справи. Суд першої інстанції встановив, що [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України та 28.09.1997 виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. З 22.08.1994 по 01.11.2001 позивачка перебувала на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення м. Ізмаїл та отримувала пенсію за вислугу років, що вбачається з листа Головного управління ПФУ в Одеській області від 22.07.2021 року № 1500-0307-8/92253. 27.04.2021 [PERSON] заповнила заяву про призначення/перерахунок пенсії до уповноваженого Управління Пенсійного фонду України, в якій просить поновити їй виплату пенсії з 28.09.1997 року. Вказана заява є апостильованою та в ній зазначено власну адресу проживання та місце реєстрації [PERSON] : [ADDRESS] . 09 липня 2021 року представник позивачки за дорученням Меламед В. звернувся в інтересах [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою Про поновлення пенсії [PERSON] .. До вказаної заяви представником було додано в засвідчених копіях: довіреність представників; посвідчення особи; ІПН; трудова книжка; пенсійне посвідчення № [NUMBER] та оригінал Апостильованої особистої заяви про поновлення пенсії та заява про витребування пенсійної справи та поновлення виплат пенсії. В поданій позовній заяві, яку склав та подав в інтересах позивачки адвокат Меламед Вадим, зазначено, що 09.07.2021 представники позивачки, діючи на підставі нотаріальної довіреності, надіслали безпосередньо до відповідача нотаріально посвідчену та апостильовану особисту заяву позивачки про поновлення пенсії. 22.07.2021 Головне управління ПФУ в Одеській області склав лист-відповідь № 1500-0307-8/92253 в якому вказав, що згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, який регулює питання щодо подання та оформлення документів для поновлення виплати пенсії, заява про поновлення пенсії подається заявником особисто. Відповідно до п.1.5. особа, яка звертається за поновленням пенсії (незалежно від виду пенсії ), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце проживання (реестрації) та вік). За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (п.2.22). До заяви про поновлення пенсії додаються такі документи: довідка з податкової адміністрації, про присвоєння ідентифікаційного номера; документи про місце реєстрації особи (паспорт); трудова книжка. Отже, підстав для поновлення виплати пенсії за вислугу років за наданими документами немає. Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими. Висновок суду першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій відповідача щодо заяви представника позивачки - адвоката Меламеда Вадима, від 09.07.2021 про поновлення виплати пенсії, оскільки нормативними актами не передбачена можливість звернення до пенсійного органу з заявою про поновлення пенсії шляхом направлення документів поштою (пункт 1.9 Порядку №22-1), такий вид подання документів передбачений лише для громадян України, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації. Проте з вказаним висновком погодитись не можна з огляду на наступне. Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду. За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом. Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Нормами статті 44 Закону № 1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Частиною п`ятою статті 45 цього Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). Право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом. З 07 жовтня 2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Із цього часу орган Пенсійного фонду має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни. Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1. Відповідно до пункту 1.5 Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії. Отже, передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу Пенсійного фонду України особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2018 року у справі № 757/12134/14-а. Встановлено, що до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про поновлення виплати пенсії позивачці звернувся її представник на підставі нотаріально завіреної довіреності з проставленим апостилем. Згідно з пунктом 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Пунктом 2.8 Порядку № 22-1 визначено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі. Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку № 22-1). Також пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі. Згідно з частиною другою статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону. Отже, після отримання відповідної заяви від позивача про поновлення виплати пенсії відповідач повинен був розглянути цю заяву та прийняти мотивоване рішення, у разі необхідності - у відповідності з вимогами пункту 4-2 Порядку №22-1 вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством. Однак, у даному випадку мотивоване рішення відповідачем не приймалось, що свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення питання про поновлення виплати пенсії. Тотожній підхід був застосований Верховним Судом при розгляді справи №229/4165/17 (№К/9901/51802/18) 21 грудня 2020 року. Варто зазначити, що спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме стаття 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Аналіз зазначених положень статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів. Отже, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій. На підставі викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права, що, в свою чергу, призвело до ухвалення незаконного рішення. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача коштів сумі 100 000 гривень (сто тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй протиправними та дискримінаційними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач відмовив у поновленні пенсії позивачці апеляційний суд зазначає, що позивачкою не обґрунтовано в чому саме полягає завдана Головним управлінням шкода, яку позивачка оцінює в 100 000 грн., не зазначено з яких саме міркувань [PERSON] виходила, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Також позивачка не навела доказів наявності втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних їй незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю Головного управління. Враховуючи вищенаведене в цій частині позовних вимог слід відмовити. При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього. З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов висновку щодо необхідності зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути подану [PERSON] заяву про поновлення виплати пенсії за віком. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовано норми матеріального права, а тому,

Результат розгляду: partial