Рішення адміністративного суду від 2023-07-27 00:00:00+03

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 06.03.2023 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі по тексту відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати постанову про накладення штрафу по аліментам від 15.11.2022 року у виконавчому провадженні ВП №46926186; постанову про накладення штрафу по аліментам від 22.11.2022 року у виконавчому провадженні ВП №46926186. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З рішенням суду першої інстанції не погодився [PERSON] та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги обґрунтував тим, що рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України, ухвалене без дотримання положень про повне і всебічне з`ясування всіх обставин справи. Апелянт зазначав, що згідно з ч.4 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 ч.9 ч.14 ст.71 цього Закону, обчислюються з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання; відповідно до п.7 розділу І, п.8 розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 визначено, що виконавець накладає штраф на боржника у розмірі та випадках, визначених ч.14 ст.71 Закону. Постанова містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та суму штрафу. Апелянт зазначав, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів свідчить про те, що розрахунок заборгованості здійснено державним виконавцем не з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання (17.03.2015 року), а з 01.01.2015 року. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції врахував наявність несплати позивачем аліментів на утримання своєї дитини, сукупний розмір якої станом на момент прийняття оскаржуваних постанов перевищує суму відповідних платежів за три роки, а відтак визнав, що накладення штрафу, який стягується для утримання дитини, є справедливим та таким, що відповідає міжнародним принципам захисту прав дитини. Матеріалами справи встановлено, що 17.03.2015 року постановою державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на виконання виконавчого листа №179/1918/14ц, виданого 03.11.2014 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області, було відкрито виконавче провадження ВП №46926186 про стягнення аліментів у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з боржника [PERSON] . Встановлено, що державним виконавцем Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Абдулаєвою С.З. 15.11.2022 року було винесено постанову про накладення штрафу по аліментам, згідно якої накладено штраф на [PERSON] у розмірі 39510,98 грн. у зв`язку з тим, що у [PERSON] (боржника) заборгованість по аліментам перевищує 2 роки несплати, на цій підставі підлягає накладенню штраф у розмірі 30% суми боргу. \~ Встановлено, що державним виконавцем Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Абдулаєвою С.З. 2.11.2022 року було винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме постанові про накладення штрафу по аліментам від 15.11.2022 року: внесено зміни до постанови про накладення штрафу по аліментам: вважати суму штрафу у розмірі 39510,98 грн. недійсною, вважати штраф по аліментам дійсним \~у розмірі 6767,52 грн. у зв`язку з тим. що при розрахунку заборгованості по аліментам державним виконавцем було допущено нарахування заборгованості по аліментам за лютий місяць 2022 року, на цій підставі заборгованість складала понад 24 місяці, що підлягало накладенню штрафу по аліментам у розмірі 30% суми боргу, але оскільки державним виконавцем було здійснено перерахунок заборгованості з урахування лютого 2022 року, на цій підставі заборгованість по аліментам на день винесення штрафу перевищувала 36 місяців, що згідно абзацу 3 ч.14 ст.71Закону України «Про виконавче провадження» підлягає накладенню штрафу у розмірі 50% суми боргу по аліментам і становить 67661,52 грн. Отже, \~у даній справі оскаржуються постанови державного виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявності заборгованості по сплаті аліментів боржником [PERSON] відповідно до ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.1 ст.2, пунктів 1, 2 ч.1 ст.4 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Суд апеляційної інстанції зазначає, що ст.195, частинами 1, 2 ст.196 Сімейного кодексу України\~ врегульовано порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), та вказано, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу. Відповідно до п.8 глави XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої\~ наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року N512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за N489/20802 виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.2 ст.69, частин 1, 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Суд апеляційної інстанції зазначає, що поняття та різновиди штрафів, що передбачені нормами\~ Закону України «Про виконавче провадження», мають різну правову природу, оскільки поняття штрафу, вжите у ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», стосується випадків покладення відповідальності на боржника за невиконання рішення, та його стягнення проводиться на користь держави, у той час як суми штрафів за невиконання судових рішень про стягнення аліментів, передбачені ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», перераховуються на користь стягувача аліментів. Указане свідчить про те, що правова природа, характер, цільове призначення та стягувач штрафу, визначеного в ч.2\~ ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», та штрафу, передбаченого ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», - відмінні, оскільки, постанова виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів є рішенням виконавця щодо виконання судового рішення про стягнення аліментів, як це передбачено ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження». Це дає можливість тлумачити ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження»\~ таким чином, що оскарження постанов виконавців про накладення штрафу у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів має відмінний порядок від оскарження постанов виконавців про накладення інших штрафів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства. Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до ч.3 ст.195 СК України\~ розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом й такі спори вирішуються за правилами цивільного судочинства. Порядок стягнення аліментів, крім норм\~ СК України, регулюється також положеннями\~ ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачається, серед іншого, накладення на користь стягувача штрафу за наявності заборгованості зі сплати аліментів у відповідних розмірах (частина чотирнадцята). Оскільки предметом регулювання за указаними нормами є як визначення розміру заборгованості за аліментами, так і накладення штрафів за наявності заборгованості, порядок вирішення спору як щодо розміру заборгованості, так і про накладення штрафу з огляду на наявність заборгованості має відбуватися у межах однієї юрисдикції - у порядку цивільного судочинства, що буде відповідати принципам верховенства права та ефективності провадження як механізму судового захисту. У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що \~скарга на постанову державного виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки, така постанова не є постановою про накладення штрафу в розумінні ч.2\~ ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», яка підлягає оскарженню до суду в порядку, визначеному ч.2\~ ст.74 цього Закону, тобто в порядку адміністративного судочинства. Аналізуючи обставини у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково розглянув дану справу у порядку адміністративного судочинства. При вирішенні даної справи, суд апеляційної інстанції керується правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі №2610/27695/12 та у постанові Верховного Суду від 17.05.2023 року у справі №521/10385/22. Відповідно до частин 1, 3 ст.319 КАС України \~судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно\~ статтями 238,\~ 240\~ цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених\~ ст.19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги. У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі\~ п.1\~ ч.1 ст.238 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору. Відповідно до п.1 ч.1 ст.238, ч.1 ст.239 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої\~ п.1 ч.1 ст.238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі. Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції слід скасувати та закрити провадження у справі.

Результат розгляду: partial