Рішення адміністративного суду від 2023-07-13 00:00:00+03

[PERSON] звернулась до Хорольського районного суду Полтавської області з позовною заявою до Адміністративної комісії виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, в якій просить суд скасувати постанову №6/2022 від 21.07.2022 року адміністративної комісії виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП, та закрити провадження у справі. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 07.11.2022 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 07.11.2022 року та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги відсутність належних та допустимих доказів: продажу алкоголю, продажу алкоголю саме апелянтом та продажу алкоголю у заборонений час. Вказує, що протокол від 21.07.2022 року не відповідає приписам статті 281 КУпАП, оскільки не містить пояснення по суті справи осіб, які беруть участь у розгляді справи, також в протоколі не зазначені документи і речові докази, досліджені при розгляді справи. Стверджує, що згідно відповіді від 08.08.2022 року №06-22/2774 доказами, які були вивчені під час розгляду провадження були пояснення позивачки, пояснення [PERSON] та фото пляшки настоянки «Янтарна сонячна». Зауважує, що пояснення [PERSON] не містять жодної інформації з приводу особи, що реалізувала алкоголь, а особисто [PERSON] на засіданні комісії заслуханий не був. Статус особи [PERSON] в даному адміністративному провадженні не зрозумілий, як свідок він в протоколі ВАБ №132464 не зазначений, і тому, на якій підставі він надавав пояснення, не зрозуміло. Наголошує, що на засіданні комісії, зафіксованому в протоколі №7, апелянт своєї вини не визнала, про що чітко зазначено в протоколі, а інших доказів стосовно продажу алкоголю саме апелянтом матеріали провадження не містять. Зазначає, що до матеріалів адміністративної справи долучено фотографії пляшки, але вони не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки зображення пляшки на фото не підтверджує ідентичність пляшки, вилученої згідно протоколу ВАБ №132464, оскільки в ньому не міститься ідентифікуючі ознаки вилученої пляшки. Долучені фото пляшки, її серія та номер акцизної марки, замість безпосереднього її надання, є доказами не допустимими, враховуючи те, що підставою для складання протоколу була саме вилучена пляшка, а не її фотографії. Вказує, що матеріали адміністративної справи не містять доказів, які б підтверджували час продажу алкоголю, окрім пояснень [PERSON] , який не був особисто заслуханий на засіданні комісії, враховуючи це, члени комісії особисто не могли пересвідчитися у вірності показів [PERSON] , щодо продажу алкоголю о 11 год. 00 хв. Стверджує, що найбільш значущим аргументом є відсутність розрахункового документу, що підтверджується відповіддю від 08.08.2022 року №06-22/2774, згідно якої зазначено, що огляд касового чеку здійснено не було, у зв`язку із відсутністю його у матеріалах справи. Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає рішення суду правомірним та обгрунтованим. Відповідно до ст.268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. [PERSON] отримала копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду, судову повістку, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа. \~ Крім того, Адміністративна комісія виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлена на електронну адресу, яка міститься в матеріалах справи, а також [PERSON] - за номером телефону, що підтверджується телефонограмою. Судом оприлюднено на веб-порталі судової влади України відповідну ухвалу про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України \~суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Адміністративною комісією виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області винесено постанову №6/2022 від 21.07.2022 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.156 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800,00 грн. Зі змісту постанови вбачається, що [PERSON] порушила правила торгівлі пивом, алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а саме: продаж алкогольних напоїв у заборонений час (а.с. 9, 27). Не погодившись із правомірністю постанови, позивачка звернулась до суду з даним позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали про адміністративне правопорушення у повній мірі відповідають вимогам КУпАП та підтверджують факт продажу позивачкою алкогольного напою в заборонений час, тому оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, і такою, що прийнята із дотриманням завдань та процедури провадження по справах про адміністративні правопорушення суб`єктом владних повноважень під час виконання та в межах своїх повноважень, підстави для її скасування відсутні. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.9 ст.15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», сільські, селищні та міські ради в межах території відповідної адміністративно-територіальної одиниці можуть встановлювати заборону продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) (крім закладів ресторанного господарства) у визначений рішенням таких органів час доби. Згідно з п.44-1 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо встановлення заборони продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (крім закладів ресторанного господарства) у визначений час доби в межах території відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Пунктом 13 ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, забороняти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, торгівлю зброєю, сильнодіючими хімічними і отруйними речовинами, а також алкогольними напоями та речовинами, виробленими на спиртовій основі. Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Надалі, неодноразово строк дії воєнного стану продовжувався, зокрема, Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 14.03.2022 №7168, Указом Президента України від 19.04.2022 №7300, затвердженого Законом України від 21.04.2022 №2212IX, Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-IX, Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2500-IX, Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України 16.11.2022 №2738-IX, Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX та продовжений до теперішнього часу. Розпорядженням начальника Лубенської районної військової адміністрації Полтавської області від 02.04.2022 року №85 «Про дозвіл торгівлі алкогольними напоями» дозволено торгівлю алкогольними напоями і речовинами, виробленими на спиртовій основі з 12 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. на території Лубенського району, починаючи з 02 квітня 2022 року (а.с. 68). Відтак, на території Лубенського району станом на 22.06.2022 року діяла заборона торгівлі алкогольними напоями з 18:00 до 12:00 всім суб`єктам господарювання. Частиною другою статті 156 КУпАП передбачена відповідальність за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння у приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування як такі, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння заборонена, або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння через торгові автомати чи особами, які не досягли 18-річного віку, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особі, яка не досягла 18-річного віку, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби у вигляді накладення штрафу від чотирьохсот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Враховуючи диспозицію частини другої статті 156 КУпАП, суб`єктом цього правопорушення є працівник підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування. Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. За вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №132464 від 22.06.2022 року, який надійшов з ВП №2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області слідує, що [PERSON] 22.06.2022 року о 11 годині 00 хвилин в магазині "Горілка-Є" продала [PERSON] одну пляшку настоянки «Янтарна сонячна», ємкістю 0,7 літрів, чим порушила розпорядження начальника Лубенської районної військової адміністрації №85 від 02.04.2022 року, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.156 КУпАП (а.с. 34). До протоколу додано: пояснення [PERSON] , копію паспорта та ліцензії. У протоколі №7 від 21.07.2022 року засідання Адміністративної комісії виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області зазначено, що [PERSON] свою вину не визнала, оскільки не є офіційно оформленим працівником магазину «Горілка-Є». Стверджувала, що заміняла свою матір на час її відсутності на робочому місці. Вказано, що сам факт продажу пляшки настоянки «Янтарна сонячна» вартістю 120,00 грн. об`ємом 0,7 літрів в заборонений час визнала (а.с. 28, 29). Із постанови №6/2022 від 21.07.2022 року слідує, що Адміністративна комісія виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно позивачки, встановила, що [PERSON] порушила правила торгівлі пивом, алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а саме: продаж алкогольних напоїв у заборонений час (а.с.27). У позовній заяві та апеляційній скарзі позивачка заперечує факт продажу алкогольного напою у заборонений час та вказує на відсутність належних та допустимих доказів продажу алкоголю, продажу алкоголю саме апелянтом та продажу алкоголю у заборонений час. Колегія суддів враховує доводи позивачки та зазначає, що в протоколі не вказано жодних доказів, які до нього додаються, що на думку колегії суддів є належними доказами, на підставі яких можна встановити наявність складу адміністративного правопорушення. Так, у письмових поясненнях громадянин [PERSON] , [INFO] , зазначає, що він близько 11 години 00 хвилин у магазині за адресою: Небесної Сотні, 77 придбав алкогольний напій «Янтарна сонячна настоянка». Вказує, що у подальшому вийшов з магазину та йшов додому, але його зупинили працівники поліції та запитали, де він \~придбав даний напій, на що останній відповів, що купив його за вище вказаною адресою у магазині « [INFO] ». Більше по даному факту нічого зазначити не міг, про це вказав у поясненнях (а.с.35). Отже, пояснення [PERSON] не містять інформації стосовно особи, що реалізувала алкоголь за адресою: [ADDRESS] . Крім того, оскільки [PERSON] на засіданні комісії заслуханий не був та не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, тому його покази не можуть бути беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення. Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду у постанові від 27.06.2019 року у справі №560/751/17, яка є обов`язковою для врахування в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України. Колегія суддів зазначає, що фіксація правопорушення у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення є наслідком відповідних дій уповноважених осіб з перевірки наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та наявності підстав для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності. Ці дії посадових осіб можуть вчинятися лише після виявлення правопорушення, тобто встановлення певного факту та загальних ознак вчиненого діяння. Незважаючи на те, що такий протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень, однак складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Колегія суддів зазначає, що в спірній постанові №6/2022 від 21.07.2022 року не зазначено доказів, які досліджувались адміністративною комісією під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] . Також, в матеріалах справи відсутні докази фото або відеофіксації правопорушення, відсутній фіскальний чек, який підтверджував продаж позивачкою алкогольних напоїв в заборонений час. У відповідь на адвокатський запит \~виконавчий комітет Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області повідомив, зокрема, що огляд касового/товарного чеку про реалізацію алкоголю здійснено не було у зв`язку із його відсутністю в матеріалах, доданих до адміністративного протоколу. Крім того, надана в якості доказу фотокартка пляшки настоянки «Янтарна сонячна» ємністю 0,7 літрів не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки не підтверджує факт продажу позивачкою алкогольного напою в заборонений час. Зазначена фотокартка надана відповідачем до суду першої інстанції, однак про те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення здійснювалася фото-, відеофіксація, відповідні відмітки відсутні, чи здійснено ці фотокартки працівниками поліції не відомо. Таким чином, \~жодними належними доказами не підтверджується факт продажу позивачкою алкогольного напою в заборонений час. Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні протоколу та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016). Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання позивачкою інкримінованого їй правопорушення у зв`язку з підписом протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №132464 від 22.06.2022 року та формулюванням у протоколі в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення, - «з протоколом згодна, але не пам`ятаю, кому саме продала пляшку до 12:00», як доказу вчинення адміністративного правопорушення, оскільки такий протокол за своєю правовою природою не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду. Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, як і відповідач під час прийняття оскаржуваної постанови, помилково вважали доведеним факт здійснення продажу [PERSON] о 11 годині 00 хвилин в магазині "Горілка-Є" [PERSON] одної пляшки настоянки «Янтарна сонячна», ємкістю 0,7 літрів. З урахуванням вищезазначеного, відсутність належних доказів вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, доводи відповідача стосовно правомірності притягнення позивачки до адміністративної відповідальності є необґрунтованими. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011 р.; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015 р.; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р.). Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не довів належними доказами факт вчинення позивачкою зазначеного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, відтак і підстави для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності відсутні, у зв`язку з чим колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування. Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях [PERSON] події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю. З огляду на вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та доходить висновку, що постанова №6/2022 від 21.07.2022 року адміністративної комісії виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП, є протиправною та підлягає скасуванню, з закриттям провадження по адміністративній справі. Враховуючи відсутність належних доказів вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає, що інші доводи сторін про правомірність чи неправомірність оскаржуваної постанови не впливають на вирішення справи по суті. Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29). Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Згідно з ч.2 ст.317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 139 КАС України.

Результат розгляду: granted