Рішення адміністративного суду від 2022-02-07 00:00:00+02

У червні 2021 року [PERSON] ( далі [PERSON] , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом Сумської обласної прокуратури Сумська обласна прокуратура, відповідач), в якому, \~просив: - стягнути з Сумської обласної прокуратури на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за не виплачену компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу з 27.08.2012 до 23.02.2015 у розмірі 74 651,76 грн за 1938 днів за період з 28.02.2017 до 17.06.2021 з одноденного заробітку в сумі 38,76 грн, як визначено Верховним Судом. У липні 2021 року Сумська обласна прокуратура звернулась до суду з клопотанням про залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на пропуск позивачем строку звернення до суду. У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав. У вересні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог без зміни підстав та предмету позову, в якому просив: - стягнути з Сумської обласної прокуратури на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за не виплачену компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу з 27.08.2012 до 23.02.2015 у розмірі 509842 грн 84 коп. за 1938 днів за період з 28.02.2017 \~до 17.06.2021 \~з одноденного заробітку в сумі 263,18 грн. Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 в задоволенні заяви [PERSON] про поновлення строку звернення до суду відмовлено. Адміністративний позов, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог без зміни підстав та предмету позову, залишено без руху. Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просив скасувати оскаржувану ухвалу. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що оскаржуваною ухвалою судом першої інстанції вирішено питання, які стосуються фактично різних позовів та різних строків, що належать до різних процесуальних процедур, при цьому зазначивши, що така ухвала оскарженню не підлягає, що суперечить нормам чинного Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України). Вказав, що фактично судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог первинного позову через висновок суду про порушення позивачем строків звернення із позовом та надано правову оцінку позову, зі збільшенням розміру позовних вимог без змін підстав та предмета позову. Зауважив, що суд першої інстанції дійшовши висновку про порушення позивачем строків звернення до суду протиправно зобов`язав його сплатити судовий збір за подання адміністративного позову. Суд першої інстанції не звернув уваги, що на користь позивача стягнуто середній заробіток не за всі дні відпустки та не стягнуто повне матеріальне забезпечення згідно наданою органами прокуратури довідки, що свідчить про позбавлення його права власності на власний заробіток. Зазначив, що висновок суду першої інстанції про те, що на його користь вже виносилось судове рішення з даних підстав є невірним, оскільки наявний період , який не охоплений попереднім рішенням суду. Зауважив, що судом невірно визначено період вимушеного прогулу, оскільки він починається з 27.08.2012 , а не з 28.08.2018, що впливає на розрахунок компенсації. Крім того, судом стягнуто, суму, яка не відповідає наведеному розрахунку у рішенні. 13.01.2022 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. 13.01.2022 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання апелянта задоволено та поновлено процесуальний строку на апеляційне оскарження. 14.01.2022 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у справі № 480/5335/21. 14.01.2022 \~ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 07.02.2022 о 10:00 год. 07.02.2022 на адресу суду від Сумської обласної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. 07.02.2022 о 16:20 год. на адресу суду від [PERSON] надійшло клопотання у справі № 480/5335/21 вх.№ 5945, в якому позивачем заявлено відвід судді Спаскіну О.А. Колегія суддів зазначає, що судом апеляційної інстанції вказане клопотання не розглядалось, з огляду на те, що 07.02.2022 о 10:40 год. \~колегією суддів оголошено скорочене судове рішення у справі № 480/5335/21. Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються документів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами. 28.02.2018 рішенням Сумського окружного адміністративного суду адміністративний позов [PERSON] до Прокуратури Сумської області (далі Прокуратури Сумської обл.), третя особа - ГУ ДКС України у Сумській обл. про стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто з Прокуратури Сумської обл. на користь [PERSON] з відрахуванням необхідних податків і зборів компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку \~за час вимушеного прогулу \~з 28.08.2012 по 23.02.2015 \~у сумі \~5975 грн. 47 коп. Стягнуто з Прокуратури Сумської обл. на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн. У задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення індексації за затримку виплати \~заробітної плати за вимушений прогул за період з 19.08.2014 по 24.02.2015 в сумі 281,80 грн., індексації за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 24.02.2015 до 21.12.2017 в сумі 8315,52 грн., компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 228048,09 грн., заробітку за затримку виконання рішення про поновлення на роботі в сумі 27391,32 грн., компенсації за невикористані основну та додаткову щорічні відпустки за період з 27.08.2012 до 24.02.2015 з врахуванням компенсації та індексації в сумі 34194,97 грн., моральної шкоди в сумі 25391,32 грн. відмовлено. 02.10.2018 постановою Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційні скарги [PERSON] та Прокуратури Сумської обл. залишено без задоволення. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 у справі №818/1551/17 \~залишено без змін. 24.10.2018 платіжним дорученням № 1635 Прокуратурою Сумської обл. на користь [PERSON] сплачено кошти в сумі 4810,26 грн., які складались з компенсації за невикористану щорічну основну відпустку 5975,47 грн з відрахуванням обов`язкових податків і зборів (ПДФО у розмірі 18% - 1075,58 грн платіжне доручення № 1636 та військового збору у розмірі 1,5% - 89,63 грн платіжне доручення № 1637). 24.10.2018 платіжним дорученням № 1639 Прокуратурою Сумської обл. на користь [PERSON] перераховано кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн. 25.10.2018 вказані кошти перераховано [PERSON] на його картковий рахунок у АТ КБ «Приватбанк» відповідно до виписки з розрахункового рахунку прокуратури Сумської обл. 26.10.2018 рекомендованим листом № 18-547вих18. [PERSON] повідомлений про здійснення відповідних виплат 24.02.2021 постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду касаційну скаргу [PERSON] на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2018 у справі №818/1551/17 задоволено частково. Скасовано рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2018 в частині: - стягнення з Прокуратури Сумської обл.на користь [PERSON] з відрахуванням необхідних податків і зборів компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу з 28.08.2012 по 23.02.2015 в розмірі 5975,47 грн; - відмови у задоволенні вимог про стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 228048,09 грн. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Прокуратури Сумської обл.на користь [PERSON] компенсацію за 93 дні невикористаної щорічної відпустки за період з 28.08.2012 \~по 23.02.2015 у розмірі 5086 грн 17 коп. Стягнуто з Прокуратури Сумської обл. на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 23227 грн 56 коп; В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2018 у справі №818/1551/17 залишено без змін. Вважаючи, що Сумською обласною прокуратурою протягом тривалого періоду часу не проведено з ним повного розрахунку у зв`язку зі звільнення, з огляду на невиплату компенсації за 93 дні невикористаної щорічної відпустки \~за період 28.08.2012 по 23.02.2015 у розмірі 5086, 17 грн. [PERSON] звернувся до суду із позовом до суду. Відмовляючи у задоволенні його заяви про поновлення строку звернення з позовом до суду суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем строку звернення до суду без поважних причин. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає. Відповідно до ст. 8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно з ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Відповідно до ч. 5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Колегія суддів зазначає, що строк звернення до суду щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою ч.5 ст. 122 КАС України, який необхідно обраховувати з дня проведення остаточного розрахунку. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.02.2021 у справі № 240/532/20, яку суд, з огляду на ч.5 ст. 242 КАС України, враховує при вирішенні спірних правовідносин. Відповідно до ч.1,2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Отже, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Так, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. За практикою Європейського Суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»). У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Процесуальна можливість для звернення з позовом до суду пов`язана з певним часовим проміжком, протягом якого така особа може реалізувати право на звернення без застосування до неї наслідків пропуску такого строку. В той же час, у випадку звернення до суду поза межами такого строку, до неї підлягають застосуванню відповідні правові наслідки встановлені законом, в даному випадку ст. 123 КАС України. Визначення початку або встановлення такого строку виходить з того, що такий початок починає своє обчислення з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. В цьому випадку, законодавцем встановлена альтернативність такого обчислення, при чому в одному випадку це день об`єктивно достовірної та беззаперечної обізнаності такої особи, в іншому випадку таке обчислення повинно здійснюватися із можливості бути обізнаним про ті чи інші обставини, що можуть впливати на порушення прав, свобод чи інтересів (умовно), тобто встановлена так би мовити можлива обов`язковість бути обізнаним про ті обставини, що впливають або мають безпосередній вплив на відповідне порушення прав. При чому законодавець пов`язує початок обчислення строку не з тим, коли особа суб`єктивно з`ясувала для себе або почала усвідомлювати, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона об`єктивно повинна була дізнатися про ці рішення, дії чи бездіяльність, що мають вплив на неї, чи мала особа реальну можливість дізнатися про наявність порушення раніше. Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати коли розпочався перебіг цього строку. Як вірно встановлено судом першої інстанції прокуратурою Сумської обл. здійснено перерахунок на картковий рахунок позивача грошових коштів у розмірі 4 810,26 грн (компенсація за невикористану щорічну основну відпустку з відрахуванням податків та зборів) та у розмірі 2000,00 грн (моральна шкода) на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 по справі № 818/1551/17, що підтверджується платіжним дорученням від 24.10.2018, списком перерахувань в банк заробітної плати за жовтень 2018 та листом прокуратури Сумської області від 26.10.2018 №18-547вих18. Однак в подальшому постановою Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №818/1551/17 рішення Сумського окружного адміністративного від 28.02.2018 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2018 у цій справі частково скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з прокуратури Сумської області на користь [PERSON] компенсацію за 93 дні невикористаної відпустки за період з 28.12.2012 по 23.02.2015 у розмірі 5086, 17 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 23227,56 грн, у зв`язку з чим [PERSON] звернувся до Сумської обласної прокуратури із заявою від 25.02.2021 ( вх. № 5620-21 від 26.02.2021) про добровільну виплату коштів за вищезазначеною постановою Верховного Суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що про суму компенсації, яка підлягає виплаті на його користь за наслідком касаційного перегляду справи № 818/1551/17, \~позивач дізнався у лютому 2021 року, тоді як до суду з адміністративним позовом у справі, що розглядається, він звернувся у червні 2021 року, тобто більше ніж, через три місяці з того моменту, як дізнався про порушення своїх прав, що, з урахуванням вимог ч.5 ст. 122 КАС України, свідчить про пропуск ним місячного строку звернення до суду, про що вірно зазначено судом першої інстанції. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення з позовом до суду позивачем зазначено, що після 24.01.2021 ним вживалися заходи щодо зміни сторони у виконавчому провадженні з прокуратури Сумської області на Сумську обласну прокуратури, у зв`язку зі зміною назви установи. Вказано, що реалізації права на \~судовий захист йому також перешкоджала наявність обмежень та заборон, встановлених Кабінетом Міністрів України ( далі КМУ). Колегія суддів зазначає, \~що під поважними причинами пропуску строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, та не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене устатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України"). Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 520/3809/19, яку суд, з огляду на ч.5 ст.242 КАС України, враховує при вирішенні спірних правовідносин. Надаючи оцінку поважності пропуску позивачем строку звернення до суду колегія суддів зазначає, що вжиття [PERSON] заходів щодо зміни сторони у виконавчому провадженні з прокуратури Сумської області на Сумську обласну прокуратури, у зв`язку зі зміною назви установи, після 24.01.2021 не можна вважати обґрунтованою причиною пропуску строку звернення до суду тривалістю більше одного місяця. З огляду на викладене \~та враховуючи наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання їх поважними. Враховуючи, що позивачем подану позову заяву з пропуском строку звернення до суду без поважних причин та враховуючи наведені вище правові норми колегія суддів визнає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви [PERSON] про поновлення строку звернення до суду. Колегія суддів зауважує, що судом апеляційної інстанції не надається правова оцінка правомірності залишення адміністративного позову [PERSON] без руху, у зв`язку з несплатою судового збору, з огляду на те, що відповідно до приписів КАС України ухвала про залишення адміністративного позову без руху оскарженню не підлягає, а відтак не бере до уваги доводи апелянта про те, що суд першої інстанції протиправно зобов`язав його сплатити судовий збір за подання позовної заяви. \~ Твердження апелянта про те, що органами прокуратури з ним проведено розрахунок не в повному обсязі колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 по справі № 818/1551/17 прокуратурою Сумської обл. здійснено перерахунок на картковий рахунок позивача грошових коштів у розмірі 4 810,26 грн (компенсація за невикористану щорічну основну відпустку з відрахуванням податків та зборів) та у розмірі 2000,00 грн (моральна шкода), що підтверджується платіжним дорученням від 24.10.2018, списком перерахувань в банк заробітної плати за жовтень 2018 та випискою банку від 25.10.2018. Посилання [PERSON] на те, що Сумської обласною прокуратурою на його користь виплачено середній заробіток не за всі дні відпустки 91 календарний день невикористаної щорічної основної відпустки, тоді як відповідно до постанови Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №818/1551/17 93 календарні дні, а відтак проведено не повний розрахунок, колегія суддів також визнає необґрунтованими, оскільки у вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку про необхідність сплати позивачу компенсації у розмірі 5086 грн, тоді як прокуратурою Сумської обл. на користь позивача виплачено 5975,97 грн компенсації (4 810,26 грн з відрахуванням податків та зборів), що свідчить про проведення з боку органів прокуратури компенсації у більшому розмірі за меншу кількість календарних днів, ніж визначено Верховним Судом Щодо посилання апелянта на наявність обмежень та заборон, встановлених КМУ, які перешкоджали реалізації його права на \~судовий захист колегія суддів зазначає. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 №540-ІХ внесено зміни до КАС України та розділ VI "Прикінцеві положення" доповнено п. 3 такого змісту: "3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47,79,80,114,122,162,163,164,165,169,177,193,261,295,304,309,329,338,342,363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)". Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" встановлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Між тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 № 731-ІХ (далі - Закон № 731), який набрав чинності 17.07.2020, внесені зміни до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України та викладено його зміст в такій редакції: "3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином". Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № № 731 процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Колегія суддів зазначає, що враховуючи, що Закон № 731 набрав чинності 17.07.2020, то процесуальний строк, який був продовжений відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30.03.2020 закінчився 06.08.2020. При цьому, колегія суддів зауважує, що суд може поновити процесуальні строки, встановлені нормами КАС України, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не зазначено в чому саме полягали карантинні обмеження та які саме дії він не мав змоги через них вчинити колегія суддів визнає такі доводи апелянта необґрунтованим. Щодо інших доводів позивача колегія суддів зазначає. Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний \~з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 \~Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. За змістом ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судове рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення даного питання, відповідає нормам процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному судовому рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Результат розгляду: denied