Рішення адміністративного суду від 2022-05-05 00:00:00+03

У липні 2021 року Головне управління ДПС у Волинській області звернулось до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до [PERSON] про стягнення податкового боргу у розмірі 62 504 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконує вимоги чинного законодавства щодо сплати податкового боргу. В обґрунтування вимог позивач покликається на те, що відповідач має податковий борг в загальній сумі 62 504 грн., в тому числі з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 48080 грн 00 коп., з військового збору - 14424 грн 00 коп., який виник внаслідок несплати відповідачем суми грошового зобов`язання самостійно визначеного в податковій декларації про майновий стан і доходи. Сума податкової заборгованості є узгодженою, добровільно у встановлені законом строки до бюджету не сплачена. Вжиті позивачем до відповідача заходи не призвели до погашення такого зобов`язання, тому позивач звернувся із зазначеним позовом до суду. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року позовні вимоги було задоволено. Стягнуто з [PERSON] в дохід Державного бюджету України податковий борг в сумі 62504 грн. Із таким судовим рішенням не погодився [PERSON] та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ним подано уточнюючу декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, тому обов`язок зі сплати грошового зобов`язання відсутній. Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив вимоги апеляційної скарги. Учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи. Так, апелянт був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання повідомлення на номер телефону, зазначений ним у матеріалах справи, вказане повідомлення прийняте ним 28.04.2022 о 17:05 год, що підтверджено телефонограмою. Також апелянт був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судової повістки до його Електронного кабінету, судова повістка доставлена до Електронного кабінету апелянта 28.04.2022 о 01:19 год, що підтверджено довідкою про доставку електронного листа. Позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судової повістки до його Електронного кабінету, судова повістка доставлена до Електронного кабінету позивача 28.04.2022 о 00:12 год, що підтверджено довідкою про доставку електронного листа. Крім того, судом було задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використанням системи EasyCon, однак така відеоконференція не відбулася з технічних причин, а саме: не забезпечення представником позивача з`єднання з судом за допомогою власних технічних засобів. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що станом на 23 липня 2021 року за [PERSON] рахується податковий борг в загальній сумі 62 504 грн 00 коп., в тому числі з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 48080 грн 00 коп., з військового збору 14424 грн 00 коп., що підтверджено довідкою по наявність заборгованості по платежах до бюджету, розрахунками податкового боргу [PERSON] та зворотнім боком облікових карток платника податку (а.с. 11-12, 15-16). Податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 48080 грн 00 коп., та з військового збору в сумі 14424 грн 00 коп. виник у зв`язку з несплатою відповідачем самостійно визначених грошових зобов`язань у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік від 18 квітня 2018 року (а.с.13). [PERSON] податковим органом було надіслано податкову вимогу від 02 серпня 2018 року №23135-17 (а.с.14), яка залишилася без належного реагування. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача, виходячи з наступного. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України). Відповідно до ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Згідно пункту 16.1 статті 16, пункту 36.1 статті 36, пункту 38.1 статті 38 ПК України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України \~грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня. Згідно з п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Отже, визначені відповідачем у податковій декларації суми зобов`язань є узгодженими. Згідно пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). Пунктами 95.1-95.3 статті 95 ПК України передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Згідно пункту 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження. Отже, за відповідачем рахується податковий борг, доказів його погашення відповідачем не надано, вжиті податковим органом заходи не призвели до його погашення. При цьому необґрунтованими є доводи відповідача про відсутність обов`язку зі сплати грошового зобов`язання у зв`язку з поданням уточнюючої декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, оскільки уточнююча податкова декларація про майновий стан і доходи від 23 серпня 2021 року (а.с.32-34) податковим органом не прийнята, про що свідчить квитанція №2 від 28 серпня 2021 року (а.с.38). Таким чином, враховуючи, що сума податкового боргу відповідача в розмірі 62 504 грн є узгодженою та у встановлені законом строки не була сплачена, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог. За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Результат розгляду: denied