Рішення адміністративного суду від 2022-02-14 00:00:00+02

Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю \~«МІК» \~про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в розмірі 848 591,36 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в розмірі 4 412,72 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач у порушення вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» і постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації норм Законів України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та «Про зайнятість населення» від 31.01.2007 р. \~№ 70 не виконав нормативи по працевлаштуванню осіб з інвалідністю. Згідно зі звітом про зайнятість \~та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 р. середньооблікова численність штатних працівників відповідача становить 828 осіб, тобто \~повинно бути працевлаштоване 33 особи з \~інвалідністю. Фактично відповідачем працевлаштоване \~17 осіб з інвалідністю. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08.11.2021 р. в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильного застосуванням норм \~матеріального права, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга обґрунтована неправильним \~застосуванням статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю \~в Україні». Апелянт вказує, що законодавством чітко встановлено, що особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу і забезпечують працевлаштування інвалідів, що не виконане відповідачем. Державна служба зайнятості та інші органи працевлаштування покликані лише сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю, а не забезпечувати цей норматив. Зазначає, що роботодавці мають обов`язок із створення чи виділення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а також із пошуку та самостійного працевлаштування таких осіб. На думку апелянта, судом першої інстанції неправильно визначено предмет позову, адже предметом позову є стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, а не зобов`язання виконати норматив робочих місць для працевлаштування осіб з \~інвалідністю. \~ У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги. Справа судом розглянута \~без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Суд, перевіривши \~законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена \~з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «МІК» \~до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів подано звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік. У рядку 03 звіту відповідачем самостійно визначено кількість осіб з інвалідністю -\~ штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до\~ ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності в Україні», у кількості 33 особи. Відповідно до рядка 02 звіту за 2020 рік середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, на підприємстві відповідача фактично за рік становить 17 осіб. Листом від 22.03.2021 №03-253/403 позивач повідомив відповідача, що згідно зі звітом форми 10-ПОІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік» середньооблікова чисельність працюючих на підприємстві осіб з інвалідністю менша, ніж установлена частиною 1\~ статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Отже, у зв`язку із невиконанням нормативу ТОВ \~«МІК» має сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 848 591,36 грн. та пеню, нараховану на повну суму недоїмки. Позивачем зроблено розрахунок пені у сумі 4 412,72 грн. Враховуючи, що відповідачем створено робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, подано звітність форми №3-ПН упродовж 2020 року до органів державної служби зайнятості, тобто вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої\~ статтею 20 Закону \~України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне. Судом встановлено, що за звітом форми 10-ПІ за 2020 р. відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» і Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу ТОВ «МІК» становить 828 осіб, кількість осіб з інвалідністю штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», 33, \~середньооблікова кількість \~штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, - 17. Листом від 22.03.2021 р. №03-253/403 позивач повідомив відповідача, що згідно зі звітом форми 10-ПОІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік» середньооблікова чисельність працюючих на підприємстві осіб з інвалідністю менша, ніж установлена частиною першою\~ статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Отже, у зв`язку із невиконанням нормативу ТОВ \~«МІК» має сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 848 591,36 грн. Крім того, позивачем нараховане на повну суму недоїмки пеню, розмір якої складає 4 412,72 грн. Адміністративно-господарські санкції та пеня відповідачем не сплачено. Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного. Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні визначає Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 р. № \~\~875-XII (далі Закон № 875-ХІІ), який гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами. Статтею 7 Закону № 875-ХІІ визначено, що законодавство про соціальну захищеність осіб з інвалідністю в Україні складається з цього Закону та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього. Згідно зі статтею 17 \~цього Закону \~метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та \~урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою ті іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом. Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю. Відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення особи з інвалідністю на іншу роботу без її згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я осіб з інвалідністю. За змістом статті 18 Закону № 875-ХІІ\~ забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань особи з інвалідністю, наявних у неї професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особам з інвалідністю, які не мають змоги працювати на підприємствах, в установах, організаціях, державна служба зайнятості сприяє у працевлаштуванні з умовою про виконання роботи вдома. Особи з інвалідністю можуть залучатися до оплачуваних громадських робіт за їх згодою. Статтею 19 Закону № 875-ХІІ встановлено, що\~ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог\~ статті 18\~ цього Закону. У межах зазначених нормативів здійснюється також працевлаштування осіб з інвалідністю унаслідок психічного розладу відповідно до\~ Закону України\~ "Про психіатричну допомогу". Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним. До виконання підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, може бути зараховано забезпечення роботою осіб з інвалідністю на підприємствах, в організаціях громадських організацій осіб з інвалідністю шляхом створення господарських об`єднань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, та підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю з метою координації виробничої, наукової та іншої діяльності для вирішення спільних економічних та соціальних завдань. Порядок\~ реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, строки подання йому звітів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, контролю за виконанням нормативу робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо їх реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, подачі щорічного звіту, а також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, визначаються Кабінетом Міністрів України. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, з метою контролю за виконанням нормативу робочих місць, передбаченого частиною першою цієї статті, у\~ порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, здійснює перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, подання ними звітів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю. Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю несуть відповідальність у встановленому законом порядку. Норматив робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, порядок його встановлення визначаються виключно цим Законом. Якщо іншими законами встановлюються нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, або порядок їх встановлення, відмінні від зазначених у цьому Законі, застосовуються положення цього Закону. Відповідальність за зазначене порушення передбачена статтею 20 Закону № 875-ХІІ, відповідно до частини першої \~якої підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим\~ статтею 19\~ цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів. За змістом частини четвертої статті 20 Закону № 875-ХІІ адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого\~ частиною першою\~ статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені\~ статтею 250\~ Господарського кодексу України. Оскільки у відповідача не працевлаштовано 16 осіб з інвалідністю позивачем \~згідно зі \~статтею 20 Закону № 875-ХІІ нараховані адміністративно-господарські санкції в розмірі 848 591,36 грн. Згідно з пунктом 2 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 р. № 70, роботодавці сплачують суму адміністративно-господарських санкцій відділенням Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду) за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. Обчислення суми адміністративно-господарських санкцій проводиться роботодавцями самостійно згідно з порядком заповнення звіту про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю, затвердженим Мінсоцполітики за погодженням з Держстатом. Судом встановлено, що відповідачем сума адміністративно-господарських санкцій самостійно на обчислювалась та не сплачувалась. Відповідачем створені робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю швачка. Відповідачем для працевлаштування осіб з інвалідністю протягом 2020 р. надавались звіти до центру зайнятості форми № 3-ПН про наявність вакансій, в тому числі для осіб з інвалідністю. Запорізьким обласним \~центром зайнятості та його територіальними підрозділами \~не направлялись відповідачу \~особи з інвалідністю для працевлаштування. Таким чином, відповідачем приймалися заходи щодо працевлаштування інвалідів на вакантну посаду. Відповідно, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що оскільки відповідачем виконано обов`язок щодо звітування своєчасно та в повному обсязі, то вважається, що такою особою \~вжито залежні від нього, передбачені законодавством, заходи для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто дії для недопущення господарського правопорушення. Враховуючи, що відповідачем здійснено всі залежні від нього заходи для забезпечення необхідної кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, то відсутні підстави для нарахування відповідачу адміністративно-господарських санкцій у розмірі 848 591,36 грн. Частиною другою статті 20 Закону № 875-ХІІ передбачено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк. Оскільки суд визнав протиправним нарахування відповідачу адміністративно-господарських санкцій в розмірі 848 591,36 грн., відсутні підстави для стягнення з відповідача пені за порушення термінів сплати таких адміністративно-господарських санкцій. У спростування доводів апелянта суд зазначає, що в силу приписів Закону № 875-ХІІ на роботодавця покладається обов`язок зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю, проте такий обов`язок не супроводжується обов`язком займатись пошуком таких осіб \~для працевлаштування \~на створені робочі місця. Такий обов`язок статтею 18 зазначеного Закону покладено на органи виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів. Нарахування адміністративно-господарських санкцій за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення. Такі санкції не можуть застосовуватися у разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, якщо при цьому суб`єкт господарювання вжив усіх передбачених Законом № 875-ХІІ заходів для працевлаштування останніх, тобто коли у його діях відсутній склад правопорушення. Ці ж обставини спростовують доводи апелянта стосовно того, що судом неправильно визначено предмет позову, адже нарахування адміністративно-господарських санкцій як виду відповідальності можливо лише за умови наявності складу правопорушення, якого \~в діях відповідача немає. З огляду на вищезазначене, суд погоджує \~висновок суду першої інстанції, що відповідачем виконаний обов`язок, передбачений нормами чинного законодавства, зі створення \~робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідно, \~в \~діях відповідача відсутній \~склад правопорушення, що обумовлює відсутність підстав для стягнення адміністративно-господарських санкцій. З урахуванням викладеного суд \~дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення не вбачається. Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за \~правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України \~розглядаються за правилами загального позовного провадження, \~судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Результат розгляду: denied