Рішення адміністративного суду від 2023-04-27 00:00:00+03

У травні 2021 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив: - визнати протиправними дії Управління щодо виплати з 01 квітня 2019 року [PERSON] пенсії, що обмежена максимальним розміром в десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність; - зобов`язати Управління здійснювати з 01 квітня 2019 року виплату [PERSON] пенсії без обмеження максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 01 квітня 2019 року. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року адміністративний позов задоволено: Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо виплати з 01.04.2019 [PERSON] пенсії що обмежена максимальним розміром в десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснювати з 01.04.2019 виплату [PERSON] пенсії без обмеження максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області задоволено. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог. Постановою Верховного Суду від 25 липня 2022 року касаційну скаргу адвоката Ковтуна Юрія Олександровича в інтересах [PERSON] задоволено. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року скасовано. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року залишено у силі. У грудні 2022 року [PERSON] звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з заявою, в якій просив розглянути питання щодо притягнення до відповідальності посадових осіб відповідача за умисне невиконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подати звіт про виконання судового рішення. Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року у задоволенні заяви [PERSON] відмовлено. Суд першої інстанції вказав, що обґрунтовуючи заяву про встановлення судового контролю, позивач зазначив, що станом на день подання заяви рішення суду не виконано відповідачем. Однак, судом встановлено, що згідно протоколів про перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області не були застосовані обмеження - десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, оскільки пенсія позивача не перевищувала встановлений поріг. Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити заяву про притягнення до відповідальності та зобов`язання подати звіт про виокнання судового рішення. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт наголошує, що пенсійним органом не виконано судове рішення, яке набрало законної сили. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2023 року відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження. Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України. Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту. Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права. За правилами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 382 КАС України). З аналізу змісту зазначених норм законодавства випливає, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У зазначеній нормі процесуального кодексу законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд. Такий контроль здійснюється саме після прийняття судового рішення. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2020 року у справі № 539/3406/17. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснювати з 01.04.2019 виплату [PERSON] пенсії без обмеження максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії. Згідно листа від 12 жовтня 2022 року (а.с. 121) відповідач повідомив позивача, що на виконання рішення суду у справі № 580/3451/21 проведено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019, загальний розмір пенсії після перерахунку становить 13871,29 грн, із 01.07.2019 - 13911,49 грн, із 12.07.2019 - 15640,00 грн, із 01.12.2019 - 16380,00 грн, із 01.07.2020 - 17120,00 грн, із 01.12.2020 - 17690,00 грн, із 01.07.2021 - 18540,00 грн, із 01.12.2021 - 19340,00 грн, із 01.07.2022 - 20270,00 грн. З вищевикладеного слідує, що в подальшому відповідачем знову застосовано обмеження пенсії позивача максимальним розміром. Відтак, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в цій справі із встановленням Головному управлінню Пенсійного фонду України в Черкаській області строку для подачі до Черкаського окружного адміністративного суду звіту про виконання судового рішення у цій справі задля встановлення належного виконання відповідачем судового рішення. Щодо викладеного в прохальній частині заяви позивача розглянути питання щодо притягнення до відповідальності посадових осіб відповідача за умисне невиконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року, колегія суддів зазначає, що останнє має бути вирішене судом першої інстанції за наслідком розгляду звіту про виконання судового рішення за наявності відповідних правових підстав. Так, відповідно до частини другої статті 382 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для встановлення судового контролю у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до вимог частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови, якою встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

Результат розгляду: partial