Рішення адміністративного суду від 2023-08-30 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до \~Військової частини № [NUMBER] , в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку [PERSON] грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-Х1І Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей за 2014, 2015, 2016, 2017 роки; зобов`язати Військову частину [NUMBER] провести перерахунок та виплатити на користь [PERSON] грошову допомогу на оздоровлення, передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення за 2014, 2015, 2016, 2017 роки; визнати протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку [PERSON] грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей за 2018, 2019 роки; зобов`язати Військову частину [NUMBER] провести перерахунок та виплатити на користь [PERSON] грошову допомогу на оздоровлення, передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з урахуванням індексації грошового забезпечення за 2018, 2019 роки; визнати протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку [PERSON] одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей; зобов`язати Військову частину [NUMBER] провести перерахунок та виплатити на користь [PERSON] одноразову грошову допомогу передбачену частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з урахуванням індексації грошового забезпечення; визнати протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку [PERSON] грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту; зобов`язати Військову частину [NUMBER] провести перерахунок та виплатити на користь [PERSON] грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту з урахуванням індексації грошового забезпечення. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 року адміністративний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди при обрахунку [PERSON] грошової допомоги на оздоровлення за 2014, 2015, 2016, 2017 роки. Зобов`язано Військову частину [NUMBER] провести перерахунок та виплатити на користь [PERSON] грошову допомогу на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди за 2014, 2015, 2016, 2017 роки з урахуванням виплачених сум. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 року та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що позивач не просить проіндексувати одноразові види грошового забезпечення, як зазначено у рішенні суду. Стверджує, що рішення суду суперечить правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.12.2021 року у справі №820/3423/18, що є порушенням норм процесуального права. Вказує, що при розрахунку зазначених позивачем одноразових видів грошового забезпечення, розрахованих виходячи із щомісячного грошового забезпечення, відповідач мав врахувати до щомісячного грошового забезпечення індексацію грошового забезпечення. Зауважує, що аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03.04.2019 року у справі №638/9697/17, від 11.12.2019 у справі №638/5794/17, від 27.12.2019 у справі №643/11749/17, предметом розгляду яких було, зокрема, включення до складу грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, індексації грошового забезпечення. Позивач по справі не скористався \~правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України. Відповідно до п.п. \~1, 3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і сторонами не заявлялись клопотання про \~розгляд справи за їх участі, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Учасникам \~по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних листів. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга \~підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що наказом командира начальника [NUMBER] прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03.08.2019 року №223-ОС [PERSON] , звільненого з військової служби наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 27.06.2019 р. № 359-ОС у зв`язку із закінченням строку контракту, виключено зі списків особового складу та всіх видів грошового \~\~\~\~\~\~\~забезпечення (а.с. 6). Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 року у справі №480/10389/21 адміністративний позов [PERSON] до Військової частини [NUMBER] про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини [NUMBER] щодо застосування листопада 2013 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення [PERSON] в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно. Зобов`язано Військову частину [NUMBER] здійснити перерахунок та виплату на користь [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, із урахуванням виплачених сум. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо невиплати [PERSON] в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 03.08.2019 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. Зобов`язано Військову частину [NUMBER] здійснити перерахунок та виплату на користь [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 03.08.2019 включно з урахуванням абзаців 4,6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, із урахуванням виплачених сум. У задоволенні інших вимог відмовлено. На виконання вищезазначеного рішення суду відповідачем 29.09.2022 року виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у сумі 117882,67 грн. (а.с. 26). Проте, позивач вважає, що йому в неповному обсязі здійснено нарахування та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2014-2019 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, а також грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з протиправної бездіяльності відповідача щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди при обрахунку позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2014-2017 роки. У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку про зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплатити на користь позивача грошову допомогу на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди за 2014-2017 роки з урахуванням виплачених сум. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України \~суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне. Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частинами 1-4 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011 -XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі по тексту - Закон №2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Абзацом другим частини 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Частиною 1 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Частиною 2 статті 15 Закону №2011-XII встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. З аналізу наведених норм вбачається, що обрахунок грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби здійснюється виходячи з місячного грошового забезпечення. Колегія суддів зауважує, що позивач не просить провести індексацію грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані календарні дні відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, а просить врахувати індексацію грошового забезпечення при обрахунку зазначених виплат. Отже, висновок суду першої інстанції про те, що грошова допомога на оздоровлення, грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки та одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби не повинні обраховуватись із грошового забезпечення з урахуванням його індексації, оскільки зазначені одноразові додаткові види грошового забезпечення обраховуються згідно з положень постанови Кабінету Міністрів України №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та в силу положень ст.2 Закону №1282 не підлягають індексації, є необґрунтованим \~та суперечить фактичним обставинам справи. Разом з тим, питання нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення вирішено судом при розгляді справи №480/10389/21 та рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 року відповідача уже зобов`язано здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення. Тобто, питання індексації грошового забезпечення позивачу вирішено, та є рішення суду, яке набрало законної сили. Предметом розгляду даної справи є питання включення до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби - індексації грошового забезпечення, яка відповідачем не виплачувалася та була виплачена на виконання рішення суду по справі №480/10389/21. Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року №2017-ІІІ (далі по тексту - Закон №2017-ІІІ) визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина 2 статті 19 Закону №2017-ІІІ). Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі по тексту - Закон №1282-ХІІ). Статтею 2 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Відповідно до статті 6 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (в редакції до 01.01.2016 року в розмірі 101 відсоток). У разі виникнення обставин, передбачених статті 4 Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 (далі по тексту - Порядок №1078) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення. Відповідно до пункту 1.1 Порядку №1078 індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. До 01.01.2016 року поріг індексації встановлювався в розмірі 101 відсоток (внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2016 року №77). Пунктом 5 Порядку №1078 (редакції від 15.12.2015 року, вступив в дію з 01 грудня 2015 року) визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Колегія суддів зазначає, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації. Отже, незважаючи на наявність спеціального законодавства, яким імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення, грошова компенсація за невикористані календарні дні відпустки та одноразова грошова допомога при звільненні, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, Закону №2017-ІІІ, Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078. Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані календарні дні відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 03.04.2019 року у справі №638/9697/17, від 11.12.2019 у справі №638/5794/17, від 27.12.2019 у справі №643/11749/17, предметом розгляду яких було, зокрема, включення до складу грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, індексації грошового забезпечення. Так, Верховним Судом в постанові від 03.04.2019 року у справі №638/9697/17 зазначено, що при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема, щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. При обчисленні грошової допомоги на оздоровлення та грошової компенсації за невикористані календарні дні відпустки також не враховуються одноразові види грошового забезпечення. Обчислення даних виплат здійснюється виходячи з місячного грошового забезпечення, тобто з виплат які мають щомісячний характер. Верховний Суд в постанові від 11.12.2019 у справі №638/5794/17 зазначив, що не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення. Верховним Судом у постанові від 29.04.2020 року у справі № 240/10130/19 враховано, що при вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, Закону №2017-ІІІ, Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078. Отже, наявні правові підстави для включення індексації до розміру одноразової грошової допомоги при звільненні позивача. Верховним Судом у постанові від 21.12.2021 року у справі №820/3423/18 зазначено, що субсидіарне застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг. Правова позиція стосовно систематичного та постійного характеру виплати індексації наведена у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №638/9697/17, від 30.12.2020 року у справі №359/8843/16-а. Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, позовні вимоги позивача в зазначеній частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на те, що грошова допомога на оздоровлення та одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби не входять до складу грошового забезпечення, мають разовий характер, а тому у відповідності до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» не підлягають індексації. Суд звертає увагу на те, що спірним питанням в цій справі є дії відповідача щодо розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги на оздоровлення та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки без урахування, зокрема, індексації грошового забезпечення. Тобто, дослідженню підлягають обставини включення сум індексації до розрахунку таких виплат, як одноразова грошова допомога при звільненні, грошова допомоги на оздоровлення та грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, а не включення цих виплат до складу грошового забезпечення військовослужбовця та їх індексації. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 19.03.2020 року у справі №820/5286/17 та від 26.02.2021 року у справі №620/3346/19, в яких також розглядалося питання врахування індексації при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги при звільненні. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що індексація повинна бути врахована при обрахунку вищезазначених видів грошового забезпечення, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Аналізуючи наведені нормативно-правові акти, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції частково задовольнивши позовні вимоги, зробив помилкові висновки. За цим, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29). Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу позивача слід задовольнити. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог, з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення вказаної частини позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Результат розгляду: granted