Рішення адміністративного суду від 2022-09-30 00:00:00+03

До Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся [PERSON] (далі - позивач) до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Черкаській області (далі - відповідач) в якій позивач просить: - визнати протиправними дії Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо відмови [PERSON] у проведенні перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком у відповідності до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". - зобов`язати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити виплату [PERSON] 7 354,00 грн. - суму недоплаченої частини щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік з урахуванням виплаченої суми. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що має статус учасника бойових дій, а тому відповідно до статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII має право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Проте, відповідачем виплачено вказану допомогу у 2021 році постановою Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2021 року №325. Позивач зазначає, що у 2021 роках після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 27.02.2020 року № 3-р/2020 позивач набув право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі, передбаченому статтею 12 Закону №3551-XII, однак відповідач на звернення позивача протиправно відмовив в нарахуванні та виплаті недоплаченої суми допомоги. Рішенням Черкаського окружного адміністративного 23 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено повністю: - визнано протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо нарахування та виплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; - зобов`язано Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (18000, м. Черкаси, вул. Максима Залізняка, 10, код ЄДРПОУ - 21367450) нарахувати та виплатити [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП - [NUMBER] , [INFO] ) недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум допомоги, у сумі 7354 (сім тисяч триста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням про відмову в задоволенні вимог щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, позивачем подано до суду апеляційну скаргу відповідно до прохальної частини якої апелянт, просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року в частині відмови у задоволенні вимог щодо відшкодування витрат на правничу допомогу та винести по справі в даній частині нове рішення про відшкодування на його користь за рахунок бюджетних асигнувань понесених витрат на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне адміністративне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1 статті 134 КАС України). Згідно із частини 2 статті 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (пункт 1 частини 3 статті 134 КАС України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини 4 статті 134 КАС України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18). Як вбачається із місту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки позивачем не подано доказів, з яких можливо було б встановити обсяг наданих послуг - детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та доказів фактичного понесення витрат на правничу допомогу, то вони стягненню не підлягають. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем додано: договір про надання правової допомоги від 26.07.2021р., Додаткову угоду №1 до договору від 26.07.2021р., Акт наданих послуг на суму 4000 грн, згідно яких: підготовка позову - 3000 грн.; підготовка клопотання про встановлення контролю за виконанням рішення суду - 500 грн.; підготовка клопотання про розподіл судових витрат - 500 грн. У відповідності до пункту пп. 1.1 п. 1 Договору від 26.07.2021 року Виконавець зобов`язується надавати Клієнту правничу (правову, юридичну) допомогу на умовах та в порядку, передбачених у цьому Договорі, а Клієнт зобов`язується своєчасно прийняти та оплатити її. Під правничою (правовою, юридичною) допомогою Сторони розуміють: правовий аналіз документів та підготовка, підпис та відправка позовної заяви до Черкаського окружного адміністративного суду у справі за позовом [PERSON] до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (Місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, вул. Максима Залізняка, 10; Код ЄДРПОУ: 21367450) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії; надання консультацій з адміністративного права та процесу; представництво інтересів Клієнта у Донецькому окружному адміністративному суді у справах, де Клієнт є позивачем; надання правової інформації« консультацій і роз`яснень з правових питань, складання адвокатських запитів, заяв, скарг, клопотань, процесуальних та інших документів правого характеру, складання інших заяв, скарг, процесуальних та інших документів правової характеру, спрямовані на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню у разі порушення; надання інших видів правничої (правової) допомоги. Згідно пп. 6.1 - 6.3 п. 6 Договору від 26.07.2021 року вартість Послуг за цим Договором узгоджується сторонами у Додаткових угодах до цього Договору та / або в актах наданих послуг, підписаних Сторонами протягом строку дії цього Договору. Оплата Послуг здійснюється в національній валюті України протягом 5 робочих днів з дня виставлення рахунку Виконавцем та надсилання його Клієнту будь-яким визначеними Клієнтом способами зв`язку зазначених у цьому Договорі та в межах 30 календарних днів з дня набрання рішенням суду першої інстанції законної сили. Колегія суддів звертає уваги, що умовами вищезазначеними договору передбачено представництва інтересів позивача, як в декількох судах, зокрема в Черкаському окружному адміністративному суді та в Донецькому окружному адміністративному суді, та оплата здійснюється після набрання рішень суду законної сили. Зокрема, Верховним Судом неодноразово викладено позицію про те, що можуть бути відшкодовані судові витрати на професійну правову допомогу після розгляду справи судом та подання відповідних доказів у строки, встановлені процесуальним законодавством. Так, у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 813/481/18, зважаючи на положення частини сьомої статті 139 КАС України, судом касаційної інстанції констатовано помилковість посилань суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у пункті 2 вищенаведеного додатку від 11.02.2019 до договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 № 01/2019-02 сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті. При вирішенні питання про наявність підстав для відшкодування на користь позивача витрат на правничу допомогу, колегія суддів враховує висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року по справі № 280/2635/20, відповідно до яких, однією з особливостей процедури відшкодування витрат на професійну правову допомогу є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. З урахуванням вказаних вище висновків, колегія суддів зазначає, що факт неподання позивачем документу, що підтверджує оплату наданих адвокатом послуг, не може слугувати підставою для відмови в відшкодуванні зазначених вище витрат за рахунок відповідача по справі. Отже, відсутність доказів фактично понесених позивачем витрат на правничу допомогу не є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В той же час, колегія суддів звертає увагу на постанову Верховного Суду від 09.10.2020 року по справі № 509/5043/17, в якій зазначено, що "на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник (адвокат) надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги, копію ордера та квитанцію. Водночас, представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу". Як вже було зазначено вище, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем додано: договір про надання правової допомоги від 26.07.2021р., Додаткову угоду №1 до договору від 26.07.2021р., Акт наданих послуг на суму 4000 грн. Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як зазначалось вище, чинне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Так, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн не відповідає критерію реальності таких витрат, оскільки складання процесуальних документів не зайняло багато часу та не вимагало значного обсягу робіт, а отже дана вимога позивача є необґрунтованою. Колегія суддів звертає увагу, що предмет спору у даній справі не є складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними та по даній категорії справи вже є стала судова практика, а отже підлягає задоволенню витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в частині відмови у задоволенні витрат підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення вимог позивача в даній частині частково.

Результат розгляду: partial