Рішення адміністративного суду від 2022-09-26 00:00:00+03

04 листопада 2021 р. [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, у якому просив: - визнати протиправними дії інспектора поліції 2-го батальйону, 2-ї роти лейтенанта поліції Макарук Г.А, щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача на місці зупинки транспортного засобу 26.10.2021 року; - скасувати постанову інспектора патрульної поліції 2-го батальйону, 2-ї роти лейтенанта поліції Макарук Г.А. серії ЕАО № 4953372 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2022 року у зазначеній справі адміністративний позов [PERSON] до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови - задоволено частково, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО № 4953372 від 26.10.2021 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Судом зазначено, що відповідачем не надано доказів на спростування обставин, зазначених позивачем. Відтак, суд дійшов висновку, що вимоги позивача стосовно скасування спірної постанови є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вказав, що способи судового захисту порушених прав, свобод або законних інтересів осіб у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, а вказаний в ній перелік судових рішень, які може приймати суд у даній категорії справ, є вичерпний та не передбачає права суду визнати неправомірними дії суб`єкта владних повноважень. Не погодившись з рішенням суду, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2022 року у справі №214/9303/21 в частині задоволення позовних вимог, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує, що суд першої інстанції всупереч приписам КАС не направив копії адміністративного позову з додатками. Зазначає, що суд першої інстанції не перевірив правомірність спірної постанови. Вказує, що розмір судового збору за подання адміністративного позову, який мав сплатити позивач, складає 454 грн. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги, та зазначає: Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідно до змісту спірної постанови серії ЕАО № 495372 від 26.10.2021 року, позивач, 26.10.2021 року о 15-57 годині, керуючи транспортним засобом на вимогу поліцейського не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію та не пред`явив для перевірки на вимогу поліцейського посвідчення водія на право керування та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п. 2.4 а ПДР. Зафіксовано на БК АЕ 0180 216. Вважаючи спірну постанову протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Приписами ч.1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) визначено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами. Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Слід зазначити, що відповідно до 7 КУпАП що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах. Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав жодних належних доказів як суду першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи, що могли б довести та підтвердити наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Натомість, саме на суб`єктів владних повноважень покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності. З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині скасування спірної постанови, оскільки на виконання ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем не було доведено суду правомірність спірного рішення. Доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують. Стосовно доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції в супереч приписам КАС не направив відповідачу копії адміністративного позову з додатками. Колегією суддів встановлено, що матеріли справи містять супровідний лист від 24.11.2021 №214/9303/21/42412/2021, зі змісту якого вбачається, що судом першої інстанції направлено на адресу відповідача ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 2021 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі № 214/9303/21, а також позовну заяву з додатками. Разом з тим, матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу 07 грудня 2021 року. Відтак, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції в супереч приписам КАС не направив відповідачу копії адміністративного позову з додатками. Стосовно доводів апеляційної скарги щодо розміру судового збору, який мав сплатити позивач. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №543/775/17 (провадження 11-1287апп18) визначено правову позицію, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати ст. 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, колегія суддів зазначає, що ставка судового збору, яка підлягала сплаті позивачем при поданні позову становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з ухваленим Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено, що у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2021 складає 2270 грн. Відтак, позивач мав сплатити за подання адміністративного позову судовий збір у розмірі 454,00 грн. Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 454,00 грн. Натомість, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 908,00 грн. Положеннями пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Колегія суддів зазначає, що оскільки при зверненні до суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір у більшому розмірі ніж визначено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 р. у справі №543/775/17, а саме 908,00 грн., замість 454,00 грн., позивач має право звернутися до суду першої інстанції із заявою про повернення різниці цієї суми згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір». Інші доводи апеляційної скарги не спростовують обставини, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні. Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: partial